CELEX: 62021CJ0354
Преюдициално запитване
Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси
Европейско удостоверение за наследство
Регламент (ЕС) № 650/2012
Член 1, параграф 2, буква л)
Приложно поле
Член 68
Съдържание на европейското удостоверение за наследство
Член 69, параграф 5
Правни последици от европейското удостоверение за наследство
Наследствено недвижимо имущество, намиращо се в държава членка, различна от тази на наследяването
Вписване на това недвижимо имущество в имотния регистър на посочената държава членка
Свързани с това вписване правни изисквания, предвидени в правото на тази държава членка
Регламент за изпълнение (ЕС) № 1329/2014
Задължително използване на формуляр V, съдържащ се в приложение 5 към този регламент за изпълнение

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 1, параграф 2, буква л) и член 69, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство (
ОВ L 201, 2012 г., стр. 107
).
Запитването е отправено в рамките на спор между R. J. R. и Registrų centras VĮ (Служба по вписванията, Литва) по повод вписването в имотен регистър на право на собственост върху наследствено недвижимо имущество, което се намира в Литва и чийто наследник е R. J. R.
Правна уредба
Правото на Съюза
Регламент № 650/2012
Съображения 7, 8, 18, 67 и 71 от Регламент № 650/2012 гласят следното:
„(7)
Правилното функциониране на вътрешния пазар следва да се улесни с отстраняването на пречките пред свободното движение на хора, които днес са изправени пред трудности при упражняване на правата си в областта на наследяването с трансгранични последици. В европейското пространство на правосъдие гражданите трябва да могат да организират предварително въпросите на своето наследство. По ефикасен начин следва да бъдат гарантирани правата на наследниците и заветниците, на други лица, близки на починалия, както и на кредиторите на наследството.
(8)
За да бъдат постигнати тези цели, настоящият регламент следва да обедини разпоредбите относно компетентността, приложимото право, признаването или, според случая, приемането, изпълняемостта и изпълнението на съдебни решения, автентични актове и съдебни спогодби и относно създаването на европейско удостоверение за наследство.
[…]
(18)
Изискванията за вписване в регистър на право върху недвижима или движима собственост следва да бъдат изключени от обхвата на настоящия регламент. Ето защо следва правото на държавата членка, в която се води регистърът (за недвижимата собственост това е lex rei sitae), да определя правните условия и начина на извършване на вписването, както и органите, например лица водещи поземлени регистри или нотариуси, които отговарят за извършване на проверка на това дали са изпълнени всички изисквания и дали представената или посочената документация е достатъчна или съдържа необходимата информация. По-специално тези органи могат да проверяват дали правото на починалия по отношение на наследственото имущество, посочено в представения за регистрация документ, е право, вписано като такова в регистъра или е доказано по друг начин в съответствие със законодателството на държавата членка, в която се води регистърът. За да се избегне дублирането на документи, органите по регистрацията следва да приемат онези документи, изготвени от компетентните органи в друга държава членка, чието разпространение е предвидено в настоящия регламент. По-специално издаваното съгласно настоящия регламент европейско удостоверение за наследство следва да представлява действителен документ с оглед вписването на наследствено имущество в регистъра на държава членка. Това не следва да изключва възможността органите по регистрацията да поискат от лицето, което подава заявление за регистрация, да представи такава допълнителна информация или такива допълнителни документи, каквито се изискват съгласно законодателството на държавата членка, в която се води регистърът, например информация или документи, свързани с изплащане на приход. Компетентният орган може да посочи на лицето, което подава заявление за регистрация, как може да се предоставят липсващата информация или документи.
[…]
(67)
С цел бързото, лесно и ефективно уреждане на наследяване с трансгранични последици в рамките на [Европейския съюз] наследниците, заветниците, изпълнителите на завещанието или управителите на наследственото имущество следва да могат лесно да докажат правното си положение и/или правата и правомощията си в друга държава членка, например в държава членка, в която се намира наследствено имущество. За да им се даде възможност да направят това, в настоящия регламент следва да се предвиди създаването на еднотипно удостоверение — европейско удостоверение за наследство (наричано по-долу „удостоверението“), което да бъде издавано с цел да се ползва в друга държава членка. В съответствие с принципа на субсидиарност удостоверението не следва да заменя националните документи, които се използват за сходни цели в държавите членки.
[…]
(71)
Удостоверението следва да поражда еднакви последици във всички държави членки. То не следва да бъде изпълнителен титул само по себе си, а следва да притежава доказателствена сила с презумпцията, че посочва точно елементите, които са предвидени в приложимото към наследяването право или в друго право, приложимо към специфични елементи, като материалноправната действителност на разпорежданията с имущество в случай на смърт. Доказателствената сила на удостоверението не следва да важи за елементи, които не се уреждат от настоящия регламент, като въпроса за установяването на бащинство или въпроса дали определен актив е принадлежал на починалия. […]“.
Член 1 от този регламент, озаглавен „Приложно поле“, гласи:
„1.   Настоящият регламент се прилага при наследяването в случай на смърт. Той не се прилага по данъчни, митнически или административни въпроси.
2.   От приложното поле на настоящия регламент са изключени:
[…]
к)
естеството на вещните права, както и
л)
вписването в регистър на права върху недвижима или движима собственост, включително правните изисквания за такова вписване, както и последиците от вписването или невписването на такива права в регистър“.
Глава VI от посочения регламент, озаглавена „Европейско удостоверение за наследство“, съдържа членове 62—73.
Съгласно член 62 от същия регламент, озаглавен „Създаване на европейско удостоверение за наследство“:
„1.   С настоящия регламент се създава европейско удостоверение за наследство (наричано по-нататък „удостоверението“), което се издава с цел да бъде използвано в друга държава членка и има правните последици, изброени в член 69.
2.   Използването на удостоверението не е задължително.
3.   Удостоверението не заменя вътрешните документи, използвани за сходни цели в държавите членки. Същевременно, след като бъде издадено за ползване в друга държава членка, удостоверението поражда правните последици, изброени в член 69, и в държавата членка, чиито органи са го издали в съответствие с настоящата глава“.
Член 63 от Регламент № 650/2012, озаглавен „Цел на удостоверението“, е формулиран така:
„1.   Удостоверението е предназначено да се използва от наследници […], на които се налага в друга държава членка съответно да докажат правното си положение или да упражнят правата си на наследници […].
2.   Удостоверението може да се използва по-специално за доказване на един или повече от следните елементи:
а)
правното положение и/или правата на всеки наследник или според случая — на всеки заветник, посочен в удостоверението, и съответните им дялове от наследственото имущество;
б)
присъждането на определен актив или определени активи, които са част от наследственото имущество, на наследника(ците) или според случая — на заветника(ците), посочени в удостоверението;
[…]“.
Член 67 от този регламент, озаглавен „Издаване на удостоверението“, гласи в параграф 1:
„Издаващият орган издава незабавно удостоверението в съответствие с определената в настоящата глава процедура, след като елементите, които трябва да се удостоверят, са били установени съгласно приложимото към наследяването право или съгласно друго право, приложимо към специфични елементи. Той използва формуляра, изготвен в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 81, параграф 2“.
В член 68 от същия регламент, озаглавен „Съдържание на удостоверението“, се посочва следното:
„Удостоверението съдържа следната информация в степента, необходима за целите, за които се издава:
[…]
л)
делът на всеки от наследниците и, ако е приложимо, опис на правата и/или активите, които се полагат на всеки от тях;
[…]“.
В член 69 от Регламент № 650/2012, озаглавен „Правни последици от удостоверението“, се предвижда следното:
„1.   Удостоверението има правни последици във всички държави членки, като за това не се изисква специална процедура.
2.   Предполага се, че удостоверението представя точно елементите, установени в съответствие с приложимото към наследяването право или в съответствие с друго право, приложимо към специфични елементи. Предполага се, че лицето, посочено в удостоверението като наследник, […] има посоченото в удостоверението правно положение и/или правата или правомощията, заявени в удостоверението, без да се налагат други условия и/или ограничения за тези права или правомощия освен заявените в удостоверението.
[…]
5.   Удостоверението представлява действителен документ за вписването на наследственото имущество в съответния регистър на дадена държава членка, без да се засяга член 1, параграф 2, букви к) и л)“.
Регламент за изпълнение (ЕС) № 1329/2014
Член 1, параграф 5 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1329/2014 на Комисията от 9 декември 2014 година за изготвяне на формулярите, посочени в Регламент (ЕС) № 650/2012 (
ОВ L 359, 2014 г., стр. 30
) гласи:
„Формулярът по член 67, параграф 1 от Регламент [№ 650/2012], който следва да се използва за европейското удостоверение за наследство, е формуляр V, установен в приложение 5“.
Във формуляр V, съдържащ се в приложение 5 към същия регламент за изпълнение, са посочени приложенията, които е възможно да се включат в европейското удостоверение за наследство. Сред тях е приложение IV, озаглавено „Правно положение и права на наследниците“.
В точка 9 от приложение IV е отбелязано следното: „Активи, присъдени на наследника, за които е поискано удостоверяване (моля посочете активите и дайте всички релевантни идентификационни данни)“.
Литовското право
В член 5, параграф 2 от Lietuvos Respublikos nekilnojamojo turto registro įstatymas № I‑1539 (Закон на Република Литва № I-1539 за имотния регистър) от 24 септември 1996 г. (Žin., 1996 г., бр. 100-2261), изменен със Закон № XII‑1833 от 23 юни 2015 г. (наричан по-нататък „Законът за имотния регистър“), се посочва, че службата, която поддържа имотния регистър, отговаря съгласно този закон за точността и защитата на събраните в регистъра данни. Съгласно тази разпоредба въпросната служба отговаря само за съответствието на вписаните в имотния регистър данни с документите, въз основа на които е извършено вписването в него.
Член 22 от посочения закон урежда правните основания за вписването в имотния регистър на вещни права върху недвижими имоти, ограничения на такива права, както и на юридически факти. Тази разпоредба съдържа списък на документите, които удостоверяват възникването на вещни права върху недвижими имоти или на юридически факти и въз основа на които тези права, ограниченията на тези права или тези юридически факти са вписани в имотния регистър, като по-специално са изброени решенията на публичните органи, съдебните решения, присъдите, определенията и актове на съдилищата, както и удостоверенията за наследство.
В член 23 от посочения закон се определят редът и условията за подаване на заявления за вписване на вещни права върху недвижими имоти, ограничения на тези права и юридически факти. В параграф 2 от него се предвижда, че заявлението трябва да бъде подадено заедно с документи, удостоверяващи възникването на вещното право, ограничението на това право или юридическите факти, чието вписване се иска. В член 23, параграф 3 от този закон се уточнява, че документите, въз основа на които се удостоверяват, възникват, погасяват/прекратяват, прехвърлят или ограничават вещни права върху недвижим имот, ограничения на такива права, както и юридически факти, трябва да отговарят на правните изисквания и да съдържат информацията необходима за вписване в имотния регистър. Съгласно член 23, параграф 4 от същия закон документите, въз основа на които се иска вписване в регистъра, трябва да са написани четливо и да съдържат пълните собствени и фамилни имена, юридическите наименования, адресите, идентификационните номера на лицата, за които се отнася вписването в регистъра, както и уникалния номер на съответния недвижим имот, отреден в съответствие с Lietuvos Respublikos nekilnojamojo turto kadastro nuostatai (Наредба за кадастъра на Република Литва).
Съгласно член 29 от Закона за имотния регистър службата, поддържаща имотния регистър, отказва вписването на права върху недвижим имот, на ограничения върху такива права и на юридически факти, ако при разглеждането на заявлението за вписване установи, че документът, представен в подкрепа на заявлението, не отговаря на изискванията на този закон или че заявлението или представеният на службата документ не съдържа информацията, която е предвидена в Nekilnojamojo turto registro nuostatai (Наредба за имотния регистър) и е необходима за идентифицирането на недвижимото имущество или на приобретателите на правото върху недвижим имот.
В точка 14.2.2 от Наредбата за имотния регистър, приета с Lietuvos Respublikos vyriausybės nutarimas № 379 „Dėl Nekilnojamojo turto registro nuostatų patvirtinimo“ (Постановление № 379 на правителството на Република Литва за одобряване на Правилник на регистъра на недвижимото имущество) от 23 април 2014 г. (TAR, 2014 г., бр. 2014‑4930), се посочва, че информацията, с която се идентифицира недвижим имот, е населеното място, кадастралният район, кадастралният номер на поземления имот, уникалният номер (идентификационен номер) на поземления имот, уникалният номер (идентификационен номер) на сградата и уникалният номер (идентификационен номер) на апартамента или помещението.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
Жалбоподателят в главното производство, R. J. R., пребивава в Германия.
На 6 декември 2015 г. умира майка му (наричана по-нататък „починалата“), като към момента на смъртта ѝ нейното обичайно местопребиваване също е в Германия. Жалбоподателят в главното производство, който е единствен неин наследник, приема безусловно наследството на починалата в Германия. Тъй като наследственото имущество се състои от активи не само в Германия, но и в Литва, жалбоподателят се обръща към компетентния германски съд, за да се снабди с европейско удостоверение за наследство.
На 24 септември 2018 г. Amtsgericht Bad Urach (Районен съд Бад Урах, Германия) издава на жалбоподателя в главното производство, от една страна, удостоверение за наследство № 1 VI 174/18, в което се посочва, че починалият на 10 май 2014 г. G. R. е оставил имуществото си на починалата и тя е единственият му наследник, и от друга страна, европейско удостоверение за наследство № 1 VI 175/18, в което се посочва, че починалата е оставила имуществото си на жалбоподателя в главното производство, който е нейният единствен наследник и е приел безусловно наследството.
На 15 март 2019 г. жалбоподателят в главното производство подава заявление до Службата по вписванията — държавната служба, която отговаря по-специално за поддържането на кадастъра и имотния регистър на Литва, — за да впише в регистъра правото си на собственост върху принадлежалото на починалата недвижимо имущество в Литва. Към заявлението си той прилага удостоверението за наследство и европейското удостоверение за наследство, посочени в предходната точка.
С решение от 20 март 2019 г. поделението в Таураге на отдел „Имотен регистър“ на службата, водеща имуществените регистри, към Службата по вписванията отхвърля това заявление, с мотива че европейското удостоверение за наследство не съдържа информацията, която е необходима за идентифицирането на недвижимото имущество и е предвидена в Закона за имотния регистър, и по-специално тъй като в него не се посочват наследените активи от жалбоподателя в главното производство.
Последният обжалва това решение пред Комисията по спорове към централния регистър на Служба по вписванията, която с решение от 9 май 2019 г. изцяло потвърждава посоченото решение, с което се отхвърля заявлението.
Жалбоподателят в главното производство обжалва тези решения пред Regionų apygardos administracinio teismo Klaipėdos rūmai (Окръжен административен съд, отделение в Клайпеда, Литва), който с решение от 30 декември 2019 г. отхвърля жалбата като неоснователна.
Жалбоподателят в главното производство обжалва това решение пред запитващата юрисдикция — Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд на Литва). Според нея спорът, с който е сезирана, повдига въпроси относно тълкуването на Регламент № 650/2012.
Тази юрисдикция отбелязва, че съгласно член 69, параграф 5 от Регламент № 650/2012 европейското удостоверение за наследство представлява действителен документ за вписването на наследственото имущество в съответния регистър на дадена държава членка, без да се засяга член 1, параграф 2, букви к) и л) от този регламент, тоест удостоверението е без значение за прилагането на член 1, параграф 2, буква л). Според същата юрисдикция последната разпоредба, която изключва от приложното поле на посочения регламент всякакви вписвания в регистър на права върху недвижима или движима собственост, означава, че получаването на европейско удостоверение за наследство само по себе си не прави неприложими условията за вписване в имотния регистър, определени с правото на държавата членка, в която се намира собствеността.
В това отношение запитващата юрисдикция подчертава, че в Литва документите, които могат да послужат като основание за вписване на вещни права върху недвижими имоти в имотния регистър, са изброени в член 22 от Закона за имотния регистър и че в член 23, параграфи 2—4 императивно е посочено каква информация и какви данни трябва да бъдат удостоверени с тези документи. Службата по вписванията действала само съгласно предоставените ѝ от закона правомощия, който не я оправомощавал сама да установява обхвата на правото на собственост, нито пък да събира информация и доказателства, потвърждаващи наличието или липсата на определени факти.
Тази юрисдикция посочва, че поради тази причина съгласно нормите от литовското право необходимата информация за вписването в имотния регистър може бъде предоставена единствено в документите, изброени в член 22 от Закона за имотния регистър, и че когато предоставената информация е непълна, Службата по вписванията не е оправомощена да взема предвид информация, различна от съдържащата се в тези документи.
Посочената юрисдикция добавя, че за да може да породи правните си последици съответното европейско удостоверение за наследство трябва да бъде съставено, като се използва формуляр V, съдържащ се в приложение 5 към Регламент за изпълнение № 1329/2014. Поради това, ако информацията, предвидена в приложимите разпоредби от Регламент № 650/2012 и Регламент за изпълнение № 1329/2014, е предоставена в европейското удостоверение за наследство, в Литва то би се считало за действителен документ, въз основа на който прехвърлянето на имуществото би се вписало в имотния регистър, както се предвижда в член 69, параграф 5 от Регламент № 650/2012.
Запитващата юрисдикция констатира, че разглежданото в главното производство европейско удостоверение за наследство е съставено като е използван формуляр V и че съдържа приложение IV към този формуляр, удостоверяващо правното положение и правата на наследника. Тя обаче добавя, че в точка 9 от същото приложение IV не е предоставена никаква информация, за да се идентифицира полученият от наследника актив или активи, за които е поискано удостоверяване.
Тази юрисдикция отбелязва, че от изтъкнатите от жалбоподателя в главното производство доводи, както и от цитираната от него практика на германските съдилища следва, че пропускът да бъде предоставена тази информация от органа, който е издал европейското удостоверение за наследство, не се дължи на невнимание. Жалбоподателят в главното производство твърди по-специално, че германското наследствено право възприема принципа на универсалното правоприемство при наследяване, поради което, когато има един-единствен наследник, съгласно това право той получава цялото имущество на починалия, без да е възможно да се посочат или обозначат по какъвто и да било начин активите в наследството. Поради това, според него, съгласно постоянната съдебна практика германските съдилища оставят без приложение член 68, параграф 1 от Регламент № 650/2012, където се посочва, че европейското удостоверение за наследство съдържа дела на всеки от наследниците и ако е приложимо, опис на правата и/или активите, които се полагат на всеки от тях.
С оглед на целите, преследвани със създаването на европейското удостоверение за наследство, и по-специално предвид целта за бързо, лесно и ефективно уреждане на наследяването с трансгранични последици в рамките на Съюза, запитващата юрисдикция има съмнения относно тълкуването на член 1, параграф 2, буква л) и член 69, параграф 5 от Регламент № 650/2012, по-специално що се отнася до взаимодействието между тези разпоредби и разпоредбите от националното право на държавата членка по местонахождение на наследственото имущество, уреждащи условията за вписване на право на собственост в имотния регистър.
При това положение Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд на Литва) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 1, параграф 2, буква л) и член 69, параграф 5 от Регламент [№ 650/2012] да се тълкуват в смисъл, че допускат правна уредба на държавата членка, на чиято територия се намира недвижимият имот, по силата на която правата на собственост могат да бъдат вписани в имотния регистър въз основа на европейско удостоверение за наследство само когато в това удостоверение са посочени всички необходими за вписването данни?“.
По преюдициалния въпрос
В разглеждания случай, както следва от акта за преюдициално запитване, заявлението на жалбоподателя в главното производство за вписване в литовския имотен регистър на правото му на собственост върху имущество, намиращо се в Литва, е отхвърлено с довода, че европейското удостоверение за наследство, представено в подкрепа на това заявление, не съдържа информация за имуществото. При това положение, за да се даде отговор на запитващата юрисдикция, който да ѝ бъде полезен, поставеният въпрос трябва да се преформулира с цел да обхване и член 68 от Регламент № 650/2012, тъй като този член, както следва от самото му наименование, се отнася именно за съдържанието на такова удостоверение. Според постоянната съдебна практика Съдът всъщност трябва да извлече от всички данни, представени от националната юрисдикция, и по-специално от мотивите към акта за преюдициално запитване, елементите от правото на Съюза, които се нуждаят от тълкуване предвид предмета на спора (вж. в този смисъл решение от 16 ноември 2021 г., Governor of Cloverhill Prison и др.,
C‑479/21 PPU
,
EU:C:2021:929
, т.
и цитираната съдебна практика).
Следователно с въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 1, параграф 2, буква л), член 68, буква л) и член 69, параграф 5 от Регламент № 650/2012 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба на държава членка, в която се предвижда, че заявлението за вписване на недвижимо имущество в имотния регистър на тази държава членка може да бъде отхвърлено, когато единственият документ, представен в подкрепа на заявлението, е европейско удостоверение за наследство, в което това недвижимо имущество не е идентифицирано.
В самото начало трябва да се припомни, че след като в член 1, параграф 1 от Регламент № 650/2012 се определя приложното поле на последния, в параграф 2 от същия член изчерпателно се изброяват областите, които са изключени от това приложно поле, сред които е хипотезата по член 1, параграф 2, буква л), а именно „вписването в регистър на права върху недвижима или движима собственост, включително правните изисквания за такова вписване, както и последиците от вписването или невписването на такива права в регистър“.
Съгласно член 69, параграф 5 от Регламент № 650/2012 европейското удостоверение за наследство представлява действителен документ за вписването на наследствено имущество в съответния регистър на държава членка, без да се засяга член 1, параграф 2, букви к) и л) от този регламент. В член 68 от посочения регламент пък се предвижда, че удостоверението съдържа определена информация в степента, необходима за целите, за които то се издава, и по-специално — съгласно същия член 68, буква л) — делът на всеки от наследниците и, ако е приложимо, опис на правата и/или активите, които се полагат на всеки от тях.
Ето защо, за да се прецени дали задължението, предвидено в член 68, буква л) от Регламент № 650/2012, за включване в европейско удостоверение за наследство на опис на активите, които се полагат на съответния наследник, се отнася за органа, издаващ такова удостоверение, не само при наследяване с множество наследници, но и при наследяване само с един наследник като в главното производство, същият член 68, буква л) трябва да се тълкува предвид взаимовръзката между член 1, параграф 2, буква л) и член 69, параграф 5 от този регламент, при това с оглед на общата рамка, в която се вписват тези разпоредби.
В това отношение трябва да се припомни, че европейското удостоверение за наследство е самостоятелен инструмент от правото на Съюза, чието използване и чиито правни последици са подробно уредени в разпоредбите от Регламент № 650/2012. Съдът по-специално вече е уточнил, че това удостоверение, създадено с посочения регламент, има самостоятелна правна уредба, установена в разпоредбите на глава VI от същия регламент (решение от 21 юни 2018 г., Oberle,
C‑20/17
,
EU:C:2018:485
, т.
).
Разпоредбите от Регламент № 650/2012, посочени в точка 39 от настоящото решение, трябва да се тълкуват с оглед на целите, преследвани от същия регламент, стремежът при който, както следва от съображения 7 и 8 от него, е да се помогне на наследниците и заветниците, на другите лица, близки на починалия, както и на кредиторите на наследството да упражнят правата си при наследяване с трансгранични последици и да се позволи на гражданите на Съюза да подготвят своето наследяване (вж. в този смисъл решение от 21 юни 2018 г., Oberle,
C‑20/17
,
EU:C:2018:485
, т.
).
Именно в тази перспектива с Регламент № 650/2012 законодателят на Съюза създава европейското удостоверение за наследство, чиято цел съгласно съображение 67 от същия регламент е да се позволи по-специално на наследниците лесно да докажат правното си положение и/или своите права и своите правомощия в друга държава членка с цел бързо, лесно и ефективно уреждане на наследяване с трансгранични последици в рамките на Съюза.
В това отношение в член 63, параграф 1 от Регламент № 650/2012 се уточнява, че европейското удостоверение за наследство е предназначено да се използва по-специално от наследниците, на които се налага в друга държава членка да докажат правното си положение или да упражнят правата си на наследници. Съгласно член 63, параграф 2, букви а) и б) това удостоверение може да се използва по-специално за доказване на правното положение и/или правата на всеки наследник, посочен в удостоверението, както и на отреждането на определен актив или няколко определени актива, които са част от наследственото имущество, за наследника или наследниците.
Що се отнася до правните последици от европейското удостоверение за наследство, както следва от член 69, параграф 1 и съображение 71 от Регламент № 650/2012, това удостоверение трябва да поражда еднакви правни последици във всички държави членки, без да е нужно прибягване до каквато и да било процедура. По силата на член 69, параграф 2 от този регламент се презумира, че удостоверението свидетелства точно за наличието на елементи, установени в съответствие с приложимото към наследяването право или в съответствие с друго право, приложимо към специфични елементи. Счита се, че лицето, посочено в удостоверението като наследник, има посоченото в удостоверението правно положение и/или правата или правомощията, заявени в удостоверението, без да се налагат други условия и/или ограничения за тези права или правомощия освен заявените в същото удостоверение. Ето защо, след като европейско удостоверение за наследство е издадено на наследник в държавата членка на обичайното местопребиваване на починалия, този наследник може да го използва в другите държави членки, където се намират активи на починалия.
Що се отнася по-специално до хипотезата на представяне на европейско удостоверение за наследство като документ, въз основа на който се иска вписване на наследен недвижим имот, трябва да се подчертае, че член 68 от Регламент № 650/2012 предвижда минимум информация, която трябва да се съдържа в това удостоверение. Съдържанието на последното може да варира в различните случаи според целите, за които се издава.
В това отношение трябва да се уточни, че съгласно член 67, параграф 1 от Регламент № 650/2012 и както Съдът вече е приел, издаващият орган задължително трябва да използва формуляр V, предвиден в приложение 5 към Регламент за изпълнение № 1329/2014, при издаването на това удостоверение (вж. в този смисъл решение от 17 януари 2019 г., Brisch,
C‑102/18
,
EU:C:2019:34
, т.
).
При това положение трябва също да се припомни, както следва от точка 38 настоящото решение, че съгласно член 69, параграф 5 от Регламент № 650/2012 европейското удостоверение за наследство представлява действителен документ за вписването на наследствено имущество в съответния регистър на държава членка, без да се засяга по-специално член 1, параграф 2, буква л) от този регламент, а съгласно последната разпоредба, както Съдът вече е приел, вписването в регистър на права върху недвижима или движима собственост, включително правните изисквания за такова вписване, както и последиците от вписването или невписването на такива права в регистър, е изключено от приложно поле на този регламент (вж. в този смисъл решение от 12 октомври 2017 г., Kubicka,
C‑218/16
,
EU:C:2017:755
, т.
).
Обстоятелството, че такива правни изисквания съответно се уреждат от националното право, е видно и от съображение 18 от Регламент № 650/2012, съгласно което изискванията за вписване в регистър на право върху недвижима или движима собственост са изключени от приложното поле на този регламент, поради което именно правото на държавата членка, в която се води регистърът, трябва да определя правните условия за вписването и начина на извършването му, както и да посочва органите, например лица водещи поземлени регистри или нотариуси, които трябва да се уверят, че са изпълнени всички изисквания и че представените или изготвените документи са достатъчни или съдържат необходимата информация.
Следователно разпоредбите от Регламент № 650/2012, уреждащи европейското удостоверение за наследство, и по-специално член 69, параграф 5 от този регламент, разглеждан във връзка с член 1, параграф 2, буква л) от него, към който първата разпоредба препраща, не възпрепятстват определянето или прилагането от държава членка на изискванията, които трябва да се съблюдават при вписването на вещни права върху недвижимо имущество.
В това отношение всяка държава членка, в която е предвидено такова вписване на вещни права върху недвижимо имущество, свободно може да определя реда и условията за това вписване, включително да наложи изискване всички данни за идентифициране на недвижимия имот, за който е подадено заявление за вписване, да бъдат предоставени в това заявление или в придружаващите го документи.
Поради това, когато до органа, отговарящ за вписването на вещни права върху недвижимо имущество, е подадено заявление за вписването на наследено недвижимо имущество, без това имущество да е идентифицирано в документ, въз основа на който се иска вписването, включително в представеното европейско удостоверение за наследство, от гореизложеното следва, че органът може да отхвърли такова заявление.
В това отношение трябва също така да се отбележи, че отхвърлянето на заявление за вписване на недвижимо имущество в имотен регистър на държава членка, което заявление се основава на европейско удостоверение за наследство, с мотива, че последното не съдържа данни за идентифицирането на това имущество, не поставя под въпрос валидността на удостоверението като такова, що се отнася до останалите удостоверявани с него обстоятелства, като например правното положение на наследник.
С оглед на гореизложените съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 1, параграф 2, буква л), член 68, буква л) и член 69, параграф 5 от Регламент № 650/2012 трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат правна уредба на държава членка, в която се предвижда, че заявлението за вписване на недвижимо имущество в имотния регистър на тази държава членка може да бъде отхвърлено, когато единственият документ, представен в подкрепа на заявлението, е европейско удостоверение за наследство, в което това недвижимо имущество не е идентифицирано.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

Член 1, параграф 2, буква л), член 68, буква л) и член 69, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство,

трябва да се тълкуват в смисъл, че:

допускат правна уредба на държава членка, в която се предвижда, че заявлението за вписване на недвижимо имущество в имотния регистър на тази държава членка може да бъде отхвърлено, когато единственият документ, представен в подкрепа на заявлението, е европейско удостоверение за наследство, в което това недвижимо имущество не е идентифицирано.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: литовски.