CELEX: 62019CJ0377
Præjudiciel forelæggelse
sektoren for mælk og mejeriprodukter
kvoter
tillægsafgift
forordning (EF) nr. 1788/2003
leveringer, der overstiger den referencemængde, som producenten råder over
opkøberens opkrævning af tillægsafgiften
tilbagebetaling af den overskydende afgift
forordning (EF) nr. 595/2004
artikel 16
kriterier for fordeling af den overskydende afgift

Anmodningen om præjudiciel forelæggelse vedrører fortolkningen af artikel 16 i Kommissionens forordning (EF) nr. 595/2004 af 30. marts 2004 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 1788/2003 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter (
EUT 2004, L 94, s. 22
).
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side Benedetti Pietro e Angelo Ss, Capparotto Giampaolo e Lorenzino Ss., Gonzo Dino Ss., Mantovani Giuseppe e Giorgio Ss., Azienda agricola Padovani Luigi, Azienda agricola La Pila di Mastrotto Piergiorgio e CSs. og Azienda agricola Mastrotto Giuseppe og Soc. agr. semplice F.lli Isolan, som er italienske mælkeproducenter, og på den anden side Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) (agentur for tildeling af støtte i landbrugssektoren, Italien) vedrørende beregningen af den tillægsafgift, som disse producenter skulle betale for markedsføringsperioden for mælk og mejeriprodukter fra den 1. april 2005 til den 31. marts 2006 (herefter »referenceperioden«).
Retsforskrifter
EU-retten
I løbet af 1984 blev der på grund af den fortsatte uligevægt mellem udbud og efterspørgsel i mælkesektoren med Rådets forordning (EØF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 om ændring af forordning (EØF) nr. 804/68 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter (
EFT 1984, L 90, s. 10
) indført en tillægsafgiftsordning i denne sektor, som var baseret på det princip, at der skulle betales en afgift af de mælkemængder og/eller mælkeækvivalenter, som oversteg en referencemængde, der skulle fastsættes. Samme dag blev Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EØF) nr. 804/68 omhandlede afgift på mælk og mejeriprodukter (
EFT 1984, L 90, s. 13
) vedtaget.
Tillægsafgiftsordningen blev forlænget flere gange, bl.a. ved Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28. december 1992 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter (
EFT 1992, L 405, s. 1
), og dens gennemførelsesbestemmelser er efterfølgende blevet fastsat ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 536/93 af 9. marts 1993 om gennemførelsesbestemmelser for tillægsafgiften på mælk og mejeriprodukter (
EFT 1993, L 57, s. 12
) samt Kommissionens forordning (EF) nr. 1392/2001 af 9. juli 2001 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning nr. 3950/92 (
EFT 2001, L 187, s. 19
)
Bl.a. med henblik på forenkling og præcisering er forordning nr. 3950/92 blevet ophævet og erstattet af Rådets forordning (EF) nr. 1788/2003 af 29. september 2003 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter (
EUT 2003, L 270, s. 123
), som derefter blev ophævet og erstattet af Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (
EUT 2007, L 299, s. 1
) med virkning fra den 1. april 2008.
Tvisten i hovedsagen er af tidsmæssige årsager omfattet af bestemmelserne i forordning nr.1788/2003 og forordning nr. 595/2004, som ophævede forordning nr. 1392/2001.
Forordning nr. 1392/2001
Artikel 9 i forordning nr. 1392/2001 var affattet således:
»1.   Medlemsstaterne fastlægger eventuelt de prioriterede kategorier [af] producenter, der er nævnt i artikel 2, stk. 4, i forordning [nr. 3950/92], på grundlag af et eller flere af følgende objektive kriterier efter nedenstående prioritetsorden:
a)
formel vedkendelse fra myndighederne i medlemsstaten af, at tillægsafgiften helt eller delvis er opkrævet uberettiget
b)
bedriftens geografiske beliggenhed og først og fremmest bjergområder […]
c)
den maksimale belægningsgrad for bedrifter med ekstensiv animalsk produktion
d)
størrelsen af overskridelsen af den individuelle referencemængde
e)
størrelsen af den referencemængde, som producenten råder over.
2.   Er der for en given periode fortsat finansielle midler til rådighed efter anvendelsen af kriterierne i stk. 1, fastsætter medlemsstaten efter høring af [Europa-]Kommissionen andre objektive kriterier.«
Forordning nr. 1788/2003
5., 12. og 22. betragtning til forordning nr. 1788/2003 har følgende ordlyd:
»(5)
Afgiften bør være tilstrækkeligt stor til at have en afskrækkende virkning og skal betales af medlemsstaten, så snart den nationale referencemængde overskrides. Medlemsstaten bør derefter fordele betalingsbyrden på de producenter, der har medvirket til overskridelsen. Disse vil skulle indbetale deres andel af afgiften til medlemsstaten, alene fordi de har overskredet deres disponible mængder.
[…]
(12)
For at sikre, at ordningen fungerer effektivt, bør opkøberne, der synes bedst udstyret til at gennemføre de nødvendige transaktioner, opkræve producenternes andel af den afgift, der skal betales, og opkøberne bør derfor råde over midler, der gør det muligt for dem at foretage opkrævningen af disse beløb. Til gengæld forekommer det hensigtsmæssigt, at opkrævede beløb, der overstiger den afgift, medlemsstaten skal betale, anvendes til finansiering af nationale omstruktureringsprogrammer og/eller tilbagebetales til visse kategorier af producenter eller producenter, som befinder sig i en ekstraordinær situation. Hvis det imidlertid viser sig, at medlemsstaten ikke skal betale nogen afgift, bør eventuelle opkrævede forskud betales tilbage.
[…]
(22)
Hovedformålet med den afgift, der er omhandlet i nærværende forordning, er at regulere og stabilisere markedet for mejeriprodukter. Den inddrevne afgift bør derfor anvendes til finansiering af udgifterne i mejerisektoren.«
Denne forordnings artikel 1 med overskriften »Formål« bestemmer følgende i stk. 1 og 2:
»1.   Den 1. april 2004 og elleve på hinanden følgende tolvmånedersperioder […], indføres der en afgift […] for de mængder komælk og andre mejeriprodukter, der afsættes i den pågældende tolvmånedersperiode ud over de nationale referencemængder, der er fastsat i bilag I.
2.   Disse mængder fordeles mellem producenterne i overensstemmelse med artikel 6, idet der sondres mellem leverancer og direkte salg, som defineret i artikel 5. Overskridelse af den nationale referencemængde og den deraf følgende afgift beregnes på nationalt plan i hver medlemsstat i overensstemmelse med kapitel 3 og særskilt for leverancer og direkte salg.«
Forordningens artikel 4 med overskriften »Producenternes andel i den afgift, der skal betales«, har følgende ordlyd:
»Afgiften fordeles i overensstemmelse med artikel 10 og 12 på de producenter, der har medvirket til overskridelserne af de nationale referencemængder, der omhandles i artikel 1, stk. 2.
Producenterne har uanset bestemmelserne i artikel 10, stk. 3, og artikel 12, stk. 1, pligt til at betale medlemsstaten deres andel af den afgift, der skal betales, og som beregnes i henhold til kapitel 3, alene fordi de har overskredet deres disponible referencemængder.«
Samme forordnings artikel 5 med overskriften »Definitioner« bestemmer som følger:
»I denne forordning forstås ved:
[…]
i)
»nationale referencemængder«: de referencemængder, der er fastsat for hver medlemsstat i bilag I
j)
»individuelle referencemængder«: producentens referencemængder den 1. april i enhver tolvmånedersperiode
k)
»disponible referencemængder«: de mængder, der er til rådighed for producenten den 31. marts for den tolvmånedersperiode, for hvilken afgiften er beregnet, under hensyn til alle overdragelser, salg, omregninger og midlertidige omfordelinger, der er omhandlet i nærværende forordning, og som har fundet sted i løbet af tolvmånedersperioden.«
Denne forordnings kapitel 3 vedrørende beregning af afgiften omfatter den nævnte forordnings artikel 8-12. Samme forordnings artikel 10 med overskriften »Leveringsafgift« bestemmer som følger i stk. 3:
»Medlemsstaterne træffer beslutning om de enkelte producenters andel i betalingen af afgiften efter eventuel omfordeling af den uudnyttede del af den nationale referencemængde, der er afsat til leverancer, enten i forhold til hver enkelt producents individuelle referencemængder eller på grundlag af objektive kriterier, der fastsættes af medlemsstaterne:
a)
enten på nationalt plan på grundlag af den mængde, med hvilken de enkelte producenters disponible referencemængde er overskredet, eller
b)
først på opkøberniveau og derefter på nationalt plan.«
Artikel 11 i forordning nr. 1788/2003 med overskriften »Opkøbernes rolle« har følgende ordlyd:
»1.   Opkøberen har ansvaret for at opkræve den andel af afgiften, som de berørte producenter skal betale, og indbetaler inden en dato og efter proceduren i artikel 23, stk. 2, til medlemsstatens ansvarlige organ de opkrævede beløb, som han trækker fra den mælkepris, der betales til de producenter, der er ansvarlige for overskridelsen, og som han, hvis dette ikke er muligt, opkræver på enhver anden passende måde.
[…]
3.   Hvis de mængder, en producent har leveret, i en referenceperiode overstiger hans disponible referencemængde, kan medlemsstaten bestemme, at opkøberen ifølge bestemmelser, der fastlægges af medlemsstaten, som forskud på producentens andel i afgiften skal fratrække en del af mælkeprisen for hver leverance fra denne producent, der overstiger hans disponible referencemængde. […]«
Denne forordnings artikel 13 med overskriften »Overskydende eller ikke-betalte beløb« i kapitel 4 om afgiftsforvaltning bestemmer følgende:
»1.   Når det i forbindelse med leverancer eller direkte salg konstateres, at der skal betales afgift, og det bidrag, der er opkrævet hos producenterne, er højere end afgiften, kan medlemsstaten:
a)
helt eller delvist anvende det overskydende beløb til finansiering af de foranstaltninger, der omhandles i artikel 18, stk. 1, litra a), og/eller
b)
tilbagebetale en del af eller hele beløbet til producenter, der indgår i prioriterede kategorier, som medlemsstaterne opstiller på grundlag af objektive kriterier og inden for de frister, der fastsættes efter proceduren i artikel 23, stk. 2, eller producenter, som befinder sig i en ekstraordinær situation som følge af en national foranstaltning, der er uden forbindelse med nærværende ordning.
2.   Hvis det konstateres, at der ikke skal betales afgift, tilbagebetales den afgift, opkøberne eller medlemsstaten eventuelt har opkrævet, senest ved udløbet af den efterfølgende tolvmånedersperiode.
3.   Hvis en opkøber ikke har opfyldt sin forpligtelse til at opkræve producentens andel i afgiften i overensstemmelse med artikel 11, kan medlemsstaten opkræve det skyldige beløb direkte hos producenten, uden at dette foregriber de sanktioner, han kan pålægge en opkøber, der ikke har opfyldt sin pligt.
4.   Hvis betalingsfristen ikke overholdes af producenten eller opkøberen, skal der betales morarenter, der fastsættes efter proceduren i artikel 23, stk. 2, til medlemsstaten.«
Forordning nr. 595/2004
Følgende fremgår af første betragtning til forordning nr. 595/2004:
»Afgiftsordningen for mælk og mejeriprodukter er i henhold til forordning [nr. 1788/2003] blevet forlænget med yderligere elleve på hinanden følgende tolvmånedersperioder fra 1. april 2004. Der bør fastsættes gennemførelsesbestemmelser for at tage hensyn til de nye bestemmelser i denne forordning. Gennemførelsesbestemmelserne bør i vid udstrækning også omfatte bestemmelserne i […] [forordning [nr. 1392/2001]. Forordning [nr. 1392/2001] bør derfor ophæves.«
Denne forordnings artikel 13 med overskriften »Meddelelse om afgiften« bestemmer i stk. 1:
»Når det gælder leverancer, meddeler myndighederne opkøberne eller bekræfter over for dem, hvilken andel af afgiften de skal erlægge, efter at myndighederne eventuelt, afhængigt af medlemsstatens beslutning, har omfordelt en del af eller alle de uudnyttede referencemængder enten direkte til de pågældende producenter eller eventuelt til opkøberne med henblik på viderefordeling mellem de pågældende producenter.«
Denne forordnings artikel 15 med overskriften »Betalingsfrist« bestemmer i stk. 1 følgende:
»Inden den 1. september hvert år indbetaler afgiftspligtige opkøbere eller i tilfælde af direkte salg afgiftspligtige producenter det beløb, der skal erlægges, til myndighederne efter regler, som medlemsstaten fastsætter.«
Artikel 16 i forordning nr. 595/2004 med overskriften »Kriterier for fordeling af den overskydende afgift« har følgende ordlyd:
»1.   Medlemsstaterne fastlægger eventuelt de prioriterede kategorier [af] producenter, der er nævnt i artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning [nr. 1788/2003], på grundlag af et eller flere af følgende objektive kriterier efter nedenstående prioriteringsorden:
a)
de nationale myndigheders formelle anerkendelse af, at hele eller en del af afgiften er opkrævet uberettiget
b)
bedriftens geografiske beliggenhed, primært bjergområder […]
c)
den maksimale belægningsgrad på bedrifter med ekstensiv husdyrproduktion
d)
den procentdel, hvormed den individuelle referencemængde er overskredet
e)
producentens referencemængde.
2.   Hvis den overskydende afgift, der er omhandlet i artikel 13, stk. 1, i forordning [nr. 1788/2003], og som er disponibel i en bestemt periode, ikke er opbrugt efter fordelingen i overensstemmelse med kriterierne i stk. 1 i nærværende artikel, fastsætter medlemsstaten andre objektive kriterier efter høring af Kommissionen.
Fordelingen af den overskydende afgift skal være afsluttet senest 15 måneder efter den pågældende tolvmånedersperiodes udløb.«
Denne forordnings artikel 17 bestemmer følgende:
»Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at afgiften opkræves korrekt, og at den pålægges de producenter, der har bidraget til overskridelsen.«
Forordning (EF) nr. 1468/2006
Femte betragtning til Kommissionens forordning (EF) af 4. oktober 2006 nr. 1468/2006 om ændring af forordning nr. 595/2004 (
EUT 2006, L 274, s. 6
), som trådte i kraft den 12. oktober 2006, har følgende ordlyd:
»Ifølge artikel 16, stk. 1, i forordning [nr. 595/2004] opstiller medlemsstaterne på grundlag af et eller flere objektive kriterier prioriterede producentkategorier med henblik på at fordele den overskydende afgift. Erfaringerne viser, at medlemsstaterne har brug for større klarhed og mere fleksibilitet for at kunne opstille disse prioriterede kategorier.«
Artikel 16 i forordning nr. 595/2004, som ændret ved forordning nr. 1468/2006 (herefter »forordning nr. 595/2004, med senere ændringer«), har følgende ordlyd
»1.   Medlemsstaterne opstiller eventuelt de prioriterede producentkategorier, der nævnes i artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning [nr. 1788/2003], på grundlag af et eller flere af følgende objektive kriterier:
a)
de nationale myndigheders formelle anerkendelse af, at hele eller en del af afgiften er opkrævet uberettiget
b)
bedriftens geografiske beliggenhed, primært bjergområder […]
c)
den maksimale belægningsgrad på bedrifter med ekstensiv husdyrproduktion
d)
den individuelle referencemængde overskrides med mindre end 5% eller mindre end 15000 [kilogram] afhængigt af, hvad der er mindst
e)
den individuelle referencemængde er mindre end 50% af medlemsstatens gennemsnitlige individuelle referencemængde
f)
andre objektive kriterier, som medlemsstaten har vedtaget i samråd med Kommissionen.
2.   Fordelingen af den overskydende afgift skal være afsluttet senest femten måneder efter den pågældende tolvmånedersperiodes udløb.«
Italiensk ret
Lovdekret nr. 49/2003
Decreto-legge n. 49 – Riforma della normativa in tema di applicazione del prelievo supplementare nel settore del latte e dei prodotti lattiero-caseari (lovdekret nr. 49 om reform af lovgivningen vedrørende anvendelsen af tillægsafgiften i sektoren for mælk og mælkeprodukter) af 28. marts 2003 (GURI nr. 75 af 31.3.2003), som ændret og ophøjet til lov ved lov nr. 119 af 30. maj 2003 (GURI nr. 124 af 30.5.2003 (herefter »lovdekret nr. 49/2003«) bestemmer i artikel 5, stk. 1 og 2, som følger:
»1.   Senest en måned efter referencemåneden skal opkøberne sende oplysninger til de regioner og autonome provinser, som har godkendt opkøberne, vedrørende ajourføringen af det månedsregister, som føres i overensstemmelse med artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1392/2001, også selv om de ikke har fået leveret mælk. Opkøberne skal tilbageholde tillægsafgiften, som beregnes i overensstemmelse med artikel 1 i forordning [nr. 3950/92], med senere ændringer, for den leverede mælkemængde, som overstiger den individuelle referencemængde, der er blevet tildelt de enkelte leverandører, under hensyntagen til de ændringer, som er sket i løbet af perioden. […]
2.   Senest 30 dage efter den i stk. 1 anførte frist […] indbetaler opkøberne de tilbageholdte beløb på den konto, der er åbnet ved AGEA’s pengeinstitut, samt sender regionerne og de autonome provinser en genpart af indbetalingskvitteringerne eller de i stk. 6 nævnte kautioner.«
Artikel 9 i lovdekret nr. 49/2003 med overskriften »Tilbagebetaling af overskydende afgift« bestemmer som følger:
»1.   Ved udgangen af hver periode foretager AGEA følgende:
a)
opgørelse af mælkeleverancer og den samlede afgift, som er blevet indbetalt af opkøberne til opfyldelse af de i artikel 5 fastlagte forpligtelser
b)
beregning af den samlede nationale afgift, som skyldes til Den Europæiske Union som følge af produktionsoverskud i leverancerne
c)
beregning af beløbet af den overskydende tillægsafgift.
[…]
3.   Beløbet i stk. 1, litra c), nedsat med det i stk. 2 omhandlede beløb, fordeles blandt de kvoteindehavere, som har indbetalt afgiften, på grundlag af følgende kriterier og i følgende rækkefølge
a)
mellem de producenter, for hvilke hele eller dele af den afgift, som de er blevet pålagt, er blevet uberettiget opkrævet eller ikke længere er skyldig
b)
blandt de producenter, der ejer bedrifter beliggende i bjergområder […]
c)
blandt producenter, der ejer bedrifter i ugunstigt stillede områder […]
ca)
blandt producenter, som i medfør af den kompetente sundhedsmyndigheds afgørelse er blevet pålagt et forbud mod flytning af dyr i områder, der er berørt af udbredte infektionssygdomme, på i hvert fald 90 dage i markedsføringsperioden, og som af denne grund er blevet tvunget til at producere en større mængde på indtil maksimalt 20% af den tildelte referencemængde […]
4.   Såfremt disse tilbagebetalinger ikke opbruger hele det i stk. 3 anførte beløb, fordeles restbeløbet blandt de kvoteindehavere, som har indbetalt afgiften, med undtagelse af de, som har overskredet den individuelle referencemængde med mere end 100%, på grundlag af følgende kriterier og i følgende rækkefølge […]«
Lovdekret nr. 157/2004
Decreto-legge n. 157 – Disposizioni urgenti per l’etichettatura di alcuni prodotti agroalimentari, nonché in materia di agricoltura e pesca (lovdekret nr. 157 – Hasteforanstaltninger angående mærkning af visse landbrugsfødevarer samt på området for landbrug og fiskeri), af 24. juni 2004 (GURI nr. 147 af 25.6.2004), som ophøjet til lov, med ændringer, ved lov nr. 204 af 3. august 2004 (GURI nr. 186 af 10.8.2004) (herefter »lovdekret nr. 157/2004«), bestemmer i artikel 2, stk. 3:
»I henhold til artikel 9 i [lovdekret nr. 49/2003] tilbagebetales den overskydende afgift, som er indbetalt månedligt af producenter, der har opfyldt deres forpligtelser, til de samme producenter. Såfremt restbeløbet af den afgift, som skal opkræves, efter den nævnte tilbagebetaling viser sig at være højere end den afgift, som skyldes til Den Europæiske Union, forhøjet med 5%, annullerer AGEA den overskydende tillægsafgift for de producenter, som endnu ikke har foretaget de månedlige betalinger, på grundlag af de i artikel 9, stk. 3 og 4, fastsatte prioriteringskriterier, dog uden at dette påvirker sanktionerne i henhold til [samme lovdekrets] artikel 5, stk. 5.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Den 2. oktober 2006 fremsendte AGEA til opkøberen Latte Più Srl, et selskab efter italiensk ret, en meddelelse vedrørende referenceperioden om de tillægsafgifter, som sagsøgerne i hovedsagen skulle betale.
Det fremgår af denne meddelelse, at der i henhold til artikel 9 og artikel 10, stk. 27 og 28, i lovdekret nr. 49/2003 var foretaget beregninger med henblik på til producenterne at tilbagebetale den overskydende afgift for levering af komælk i mejeriåret 2005/2006 på grundlag af de individuelle referencemængder samt de månedlige leverings- og betalingserklæringer, som de opkøbende virksomheder havde indgivet. I henhold til den nævnte meddelelse havde producenter, som fuldt ud havde opfyldt forpligtelsen til at betale tillægsafgiften, krav på den nævnte tilbagebetaling, på grundlag af betalingserklæringer indgivet af opkøberne, efter at disse erklæringer var blevet verificeret.
I bilaget til meddelelsen omhandlet i nærværende doms præmis 25 havde AGEA vedlagt et skema med overskriften »Liste over opkrævninger pr. opkøber – Perioden 2005/2006«, hvori der for hver producent var anført den allerede betalte og bekræftede afgift samt de beløb, der skulle tilbagebetales, som beregnet i henhold til artikel 9, stk. 3 og 4, i lovdekret nr. 49/2003. AGEA præciserede i denne forbindelse, at den opkøbende virksomhed var forpligtet til at udbetale de tilbagebetalte beløb til de producenter, der havde foretaget leveringerne, og at den opkøbende virksomhed, som var indtrådt i producenternes rettigheder, havde pligt til at betale AGEA de i dette skema krævede beløb med henblik på at gøre det muligt for AGEA at overholde Den Italienske Republiks forpligtelse til at tilbagebetale disse beløb til Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL).
Ved et søgsmål anlagt ved Tribunale amministrativo regionale del Lazio – sede di Roma (den regionale forvaltningsdomstol for Lazio – Rom, Italien), nedlagde sagsøgerne i hovedsagen påstand om annullation af denne meddelelse, idet de bl.a. gjorde gældende, at den italienske lovgiver ved at indføre den i artikel 2, stk. 3, i lovdekret nr. 157/2004 fastsatte tilbagebetalingsordning havde tilsidesat artikel 13 i forordning nr. 1788/2003 og artikel 16 i forordning nr. 595/2004.
Da sagsøgerne i hovedsagen ikke fik medhold i dette søgsmål, har de indbragt sagen for Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager), den forelæggende ret.
For så vidt angår fordelingen af den overskydende afgift har den forelæggende ret bl.a. anført, at selv om den italienske lovgiver har fastsat en prioriteret kategori af producenter på grundlag af det objektive kriterium, der er fastsat i artikel 9, stk. 3, litra a), i lovdekret nr. 49/2003, dvs. »producenter, for hvilke hele eller dele af den afgift, som de er blevet pålagt, er blevet uberettiget opkrævet eller ikke længere er skyldig«, synes den ligeledes i artikel 2, stk. 3, i lovdekret nr. 157/2004 at have fastsat en prioriteret kategori af producenter, som ikke blot opfylder det nævnte objektive kriterium, men for hvilke afgiften desuden på et regelmæssigt grundlag månedligt er blevet betalt.
Den forelæggende ret har endvidere præciseret, at i henhold til lovdekret nr. 157/2004 er fasen for betalingen af afgiften til AGEA, som henhører under opkøberens ansvar og virke, forbundet med fasen for tilbagebetaling til producenten af den uretmæssigt opkrævede afgift, for så vidt som dette lovdekret i forbindelse med tilbagebetalingerne giver de producenter, for hvilke opkøberen ikke blot har opkrævet, men også faktisk månedligt har betalt afgiften til AGEA, en »fortrinsstilling«.
Den forelæggende ret er ligeledes af den opfattelse, at til forskel fra den lovgivningsmæssige ramme, der var omhandlet i den sag, der gav anledning til dom af 11. september 2019, Caseificio Sociale San Rocco m.fl. (
C-46/18
,
EU:C:2019:706
), udløste ikrafttrædelsen af forordning nr. 1788/2003 og nr. 595/2004 en forpligtelse og ikke blot en mulighed for opkøberen for i form af tillægsafgiften at indeholde de beløb, som skulle betales af de producenter, der havde foretaget overskudsleverancer af mælk, hvilket i den foreliggende sag begrunder, at Domstolen forelægges et andet og selvstændigt spørgsmål i forhold til dem, der blev forelagt i den sag, som gav anledning til den nævnte dom.
På denne baggrund har Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er artikel 16 i forordning [nr. 595/2004] i en situation som den i hovedsagen omhandlede til hinder for en national bestemmelse som artikel 9 i lovdekret nr. 49/2003, sammenholdt med artikel 2, stk. 3, i lovdekret [nr. 157/2004], hvorefter opkøberens regelmæssige månedlige indbetaling udgør det eneste kriterium for fastlæggelsen af den prioriterede kategori af producenter, hvortil uberettiget opkrævede beløb skal tilbagebetales?«
Retsforhandlingerne for Domstolen
Ved afgørelse truffet af Domstolens præsident den 4. juli 2019 blev retsforhandlingerne i den foreliggende sag udsat på afsigelsen af dommen i sag C-46/18, Caseificio Sociale San Rocco m.fl.
Efter afsigelsen af dom af 11. september 2019, Caseificio Sociale San Rocco m.fl. (
C-46/18
,
EU:C:2019:706
), spurgte Domstolen den forelæggende ret, om den ønskede at opretholde eller trække sin anmodning om præjudiciel afgørelse tilbage, hvilken anmodning ikke blev besvaret.
Retsforhandlingerne i den foreliggende sag blev genoptaget den 1. juli 2020.
Om det præjudicielle spørgsmål
Det bemærkes i denne henseende, at det inden for rammerne af proceduren i artikel 267 TEUF, som er baseret på en klar adskillelse mellem de nationale retters og Domstolens funktioner, alene tilkommer den nationale ret at fastslå og vurdere de faktiske omstændigheder i hovedsagen samt at fastlægge den nøjagtige rækkevidde af nationale retsregler og administrative forskrifter (dom af 3.10.2019, Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale,
C-632/18
,
EU:C:2019:833
, præmis
og den deri nævnte retspraksis). Det bemærkes, at Domstolen inden for rammerne af en præjudiciel forelæggelse alene har kompetence til at udtale sig om fortolkningen eller gyldigheden af EU-retten med hensyn til de faktiske og retlige omstændigheder, som de er beskrevet af den forelæggende ret, med henblik på at give denne de relevante elementer til at afgøre den tvist, som verserer for den (dom af 17.12.2020, Onofrei,
C-218/19
,
EU:C:2020:1034
, præmis
og den deri nævnte retspraksis)
Selv om den italienske regering har anfægtet den forelæggende rets fortolkning af national ret, hvorefter artikel 2, stk. 3, i lovdekret nr. 157/2004 indfører en prioriteret kategori af producenter, for hvilke afgiften ikke alene skal være opkrævet med urette, således som det er fastsat i artikel 9, stk. 3, litra a), i lovdekret nr. 49/2003, men for hvilke opkøberen også månedligt og forskriftsmæssigt skal have opkrævet og indbetalt afgiften til medlemsstatens kompetente myndighed, skal det forelagte spørgsmål derfor besvares ud fra den forudsætning, som anført i forelæggelsesafgørelsen, i henhold til hvilken italiensk ret indfører en sådan kategori.
Det forelagte spørgsmål skal derfor forstås således, at det nærmere bestemt ønskes oplyst, om artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 595/2004 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, som bevirker, at tilbagebetalingen af den overskydende tillægsafgift efter prioriteringsorden skal komme de producenter til gode, i forhold til hvilke opkøberne har opfyldt deres forpligtelse til månedligt at betale denne afgift.
Som det fremgår af dens ordlyd, bestemmer artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1788/2003, at når det i forbindelse med leverancer eller direkte salg konstateres, at der skal betales afgift, og det bidrag, der er opkrævet hos producenterne, er højere end afgiften, kan medlemsstaten tilbagebetale hele eller en del af det overskydende beløb til producenter, der indgår i prioriterede kategorier, som medlemsstaterne opstiller på grundlag af objektive kriterier og inden for de frister, der skal fastsættes, eller producenter, som befinder sig i en ekstraordinær situation som følge af en national foranstaltning, der er uden forbindelse med tillægsafgiftsordningen.
Det bestemmes i artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 1788/2003, at hvis det konstateres, at der ikke skal betales afgift, tilbagebetales den afgift, opkøberne eller medlemsstaten eventuelt har opkrævet, senest ved udløbet af den efterfølgende tolvmånedersperiode.
Fremgangsmåderne for anvendelsen af artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr.1788/2003 præciseres i artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 595/2004, der fastsætter kriterierne for fordelingen af den overskydende afgift. I henhold til sidstnævnte bestemmelse skal medlemsstaterne opstille de prioriterede producentkategorier, der nævnes i artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1788/2003, på grundlag af et eller flere af de objektive kriterier, som er opregnet i artikel 16, stk. 1, litra a)-e), i forordning nr. 595/2004, efter prioriteringsorden. Artikel 16, stk. 1, litra a), i forordning nr. 595/2004 indeholder kriteriet om de nationale myndigheders formelle erkendelse af, at hele afgiften eller en del af den er opkrævet uberettiget.
Artikel 16, stk. 2, første afsnit, i forordning nr. 595/2004 bestemmer, at hvis den overskydende afgift, der er omhandlet i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1788/2003, og som er disponibel i en bestemt periode, ikke er opbrugt efter fordelingen i overensstemmelse med kriterierne i artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 595/2004, fastsætter medlemsstaten andre objektive kriterier efter høring af Kommissionen.
Det følger således af selve ordlyden af artikel 16 i forordning nr. 595/2004, at medlemsstaterne kun kan fastsætte yderligere kriterier ud over dem, der er fastsat i denne forordnings artikel 16, stk. 1, i tilfælde, hvor den fordeling, der er foretaget i overensstemmelse med disse kriterier, ikke har medført, at den overskydende afgift, der er omhandlet i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1788/2003, er blevet opbrugt.
En sådan fortolkning understøttes af den lovgivningsmæssige sammenhæng, som artikel 16 i forordning nr. 595/2004 indgår i.
Denne artikel fastsætter således for det første fremgangsmåderne for anvendelse af artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1788/2003. Det følger således af sidstnævnte bestemmelse, at selv om det er medlemsstaterne, som har muligheden for at tilbagebetale det overskydende beløb, sker tilbagebetalingen, hvis de træffer beslutning herom, til producenter inden for de prioriterede kategorier, som medlemsstaterne opstiller på grundlag af objektive kriterier efter proceduren anført i denne forordning, eller producenter, som befinder sig i en ekstraordinær situation som følge af en national foranstaltning, der er uden forbindelse med tillægsafgiftsordningen. Heraf følger, at den skønsmargen, som er forbeholdt medlemsstaten ved fastsættelsen af de prioriterede kategorier, er begrænset af de kriterier, som er fastsat i forordning nr. 595/2004.
For det andet fremgår det af første betragtning til forordning nr. 595/2004, at forordningens bestemmelser i vid udstrækning omfatter bestemmelserne i forordning nr. 1392/2001. Ordlyden af artikel 16, stk. 1, og artikel 16, stk. 2, første afsnit, i forordning nr. 595/2004 svarer til ordlyden af artikel 9, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1392/2001.
Domstolen har fastslået, at de kriterier, som var fastsat i artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 1392/2001, var udtømmende, og at medlemsstaterne kun kunne tilføje supplerende kriterier, såfremt anvendelsen af disse kriterier i prioritetsorden ikke opbrugte den finansiering, der var tilgængelig for en given periode (dom af 11.9.2019, Caseificio Sociale San Rocco m.fl.,
C-46/18
,
EU:C:2019:706
, præmis
).
For det tredje bemærkes, at som det fremgår af femte betragtning til forordning nr. 1468/2006, ændrede denne forordning artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 595/2004, fordi medlemsstaterne havde brug for større klarhed og mere fleksibilitet ved fastsættelsen af de prioriterede kategorier. Artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 595/2004, med senere ændringer, foreskriver ikke længere, at de objektive kriterier, der er anført i denne bestemmelse, skal anvendes efter prioriteringsorden, og fastsætter i litra f), at medlemsstaterne kan vedtage andre objektive kriterier efter høring af Kommissionen. Det er kun denne bestemmelse, som trådte i kraft efter vedtagelsen af den i hovedsagen omhandlede meddelelse, nævnt i nærværende doms præmis 25, som har ophævet betingelsen om, at medlemsstaterne kun kunne tilføje kriterier ud over dem, der er fastsat i artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 595/2004, i de tilfælde, hvor anvendelsen af disse sidstnævnte kriterier ikke medførte, at den finansiering, der var disponibel i en bestemt periode, blev opbrugt.
Det må derfor fastslås, at de kriterier, som er fastsat i artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 595/2004, i den version, som var gældende i referenceperioden, er udtømmende, og at medlemsstaterne kun kan tilføje supplerende kriterier, såfremt anvendelsen af disse kriterier efter prioriteringsorden ikke medførte, at den finansiering, der var disponibel i en bestemt periode, blev opbrugt.
Artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 595/2004 nævner imidlertid ikke som kriterium for fordeling af den overskydende afgift den omstændighed, at de tilhører den kategori af mælkeproducenter, for hvilke mælkeopkøberne har opfyldt deres forpligtelse til regelmæssigt månedligt at betale tillægsafgiften til medlemsstatens kompetente myndighed.
Henset til ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 595/2004 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, som bevirker, at tilbagebetalingen af den overskydende tillægsafgift efter prioriteringsorden skal komme de producenter til gode, i forhold til hvilke opkøberne har opfyldt deres forpligtelse til månedligt at betale denne afgift.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra de nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:

Artikel 16, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 595/2004 af 30. marts 2004 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1788/2003 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, som bevirker, at tilbagebetalingen af den overskydende tillægsafgift i prioriteringsorden skal komme de producenter til gode, i forhold til hvilke opkøberne har opfyldt deres forpligtelse til månedligt at betale denne afgift.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.