CELEX: 62015CJ0427
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Intelektuālais īpašums
Direktīva 2004/48/EK
Tiesvedība, kas saistīta ar intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu
Tiesības uz informāciju
Lūgums sniegt informāciju tiesvedībā
Tiesvedība, kas ir saistīta ar lietu, kurā ir konstatēts intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (
OV 2004, L 157, 45. lpp.
, un labojums –
OV 2004, L 195, 16. lpp.
) 8. panta 1. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar strīdu starp
NEW WAVE CZ, a.s
. (turpmāk tekstā – “
NEW WAVE
”), vārdiskas preču zīmes “MegaBabe” īpašnieku, un
ALLTOYS, spol. s r. o
. par šīs preču zīmes izmantošanu, ko pēdējais minētais īstenojis bez pirmā piekrišanas.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīvas 2004/48 preambulas 10. apsvērums ir formulēts šādi:
“Šīs direktīvas mērķis ir tuvināt [dalībvalstu tiesību aktus], lai iekšējā tirgū nodrošinātu augstu, līdzvērtīgu un viendabīgu [intelektuālā īpašuma] aizsardzības līmeni.”
Šīs direktīvas 8. panta “Tiesības uz informāciju” 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās tiesu iestādes tās tiesvedības sakarā, kas attiecas uz intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu, un, atbildot uz pamatotu un samērīgu prasību, var pieprasīt, lai informāciju par to preču vai pakalpojumu izcelsmi un izplatīšanas tīkliem, ar kurām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, sniedz pārkāpējs un/vai cita persona:
a)
par ko ir konstatēts, ka tās rīcībā ir kontrafakta preces komercdarbībai raksturīgā daudzumā;
b)
par ko ir konstatēts, ka tā izmanto kontrafakta pakalpojumus komercdarbībai raksturīgā daudzumā;
c)
par ko ir konstatēts, ka tā komercdarbībai raksturīgā daudzumā sniedz pakalpojumus, kurus izmanto kontrafakta darbībās;
vai arī
d)
ko a), b) vai c) apakšpunktā minētās personas ir norādījušas kā personu, kura iesaistīta attiecīgo preču producēšanā, ražošanā vai izplatīšanā vai attiecīgo pakalpojumu sniegšanā.
2.   Šā panta 1. punktā minētā informācija ietver:
a)
attiecīgo preču vai pakalpojumu producentu, ražotāju, izplatītāju, piegādātāju un citu bijušo turētāju vārdus vai nosaukumus un adreses, kā arī paredzētos vairumtirgotājus un mazumtirgotājus;
b)
informāciju par saražotajiem, izplatītajiem, piegādātajiem, saņemtajiem vai pasūtītajiem daudzumiem, kā arī cenu, kas maksāta par attiecīgajām precēm vai pakalpojumiem.”
Minētās direktīvas 9. panta “Pagaidu un piesardzības pasākumi” 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka tiesu iestādes pēc prasītāja lūguma var:
a)
attiecībā uz iespējamo pārkāpēju izdot iepriekšēju izpildrakstu, lai novērstu iespējamus intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumus vai lai uz pagaidu laiku aizliegtu iespējamo tiesību pārkāpumu turpināšanu, attiecīgā gadījumā, ja to paredz valsts tiesību akti, iekasējot regulāru kavējuma naudu, vai lai šādas rīcības turpināšanu pieļautu tikai tad, ja ir sniegta garantija, kas paredzēta kompensācijas nodrošināšanai tiesību īpašniekam; iepriekšēju izpildrakstu saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem var izdot arī attiecībā uz starpnieku, kura pakalpojumus izmanto trešā persona, lai pārkāptu intelektuālā īpašuma tiesības; noteikumi par izpildrakstiem, kas attiecas uz starpniekiem, kuru pakalpojumus trešā persona izmanto autortiesību vai blakustiesību pārkāpšanai, ir paredzēti Direktīvā 2001/29/EK;
b)
dot rīkojumu arestēt vai nogādāt atpakaļ preces, ar kurām, iespējams, pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, lai novērstu to nokļūšanu vai apriti tirdzniecības tīklā.
2.   Ja pārkāpums ir izdarīts komerciālā mērogā, dalībvalstis nodrošina to, ka, ja cietusī puse norāda uz apstākļiem, kas var traucēt kompensācijas piedziņu, tiesu iestādes var dot rīkojumu kā piesardzības pasākumu piemērot iespējamā pārkāpēja kustamā un nekustamā īpašuma arestu, tostarp bankas kontu un citu aktīvu bloķēšanu. Tālab kompetentās iestādes var pieprasīt bankas, finanšu vai tirdzniecības dokumentus vai atbilstošu pieeju vajadzīgajai informācijai.”
Direktīvas 2004/48 13. panta “Kompensācijas” 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās tiesu iestādes, saņemot cietušās puses iesniegumu, piespriež pārkāpējam, kas apzināti ir iesaistījies kontrafakta darbībā vai kam ir bijis pamats apzināties, ka minētā darbība ir kontrafakta darbība, izmaksāt tiesību īpašniekam kompensāciju, kas atbilst pārkāpuma dēļ radītā kaitējuma apmēram.
[..]”
Čehijas Republikas tiesības
Zákon č. 221/2006 Sb., o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví a o změně zákonů na ochranu průmyslového vlastnictv
í (Likums Nr. 221/2006 par rūpnieciskā īpašuma tiesību īstenošanu un grozījumiem likumos rūpnieciskā īpašuma aizsardzības jomā, turpmāk tekstā – “Likums Nr. 221/2006”) 3. panta 1. punktā ir paredzēta iespēja atsaukties uz tiesībām uz informāciju saistībā ar tiesību pārkāpumu.
Saskaņā ar Likuma Nr. 221/2006 3. panta 2. punktu, ja informācija saskaņā ar šī panta 1. punktu netiek brīvprātīgi sniegta saprātīgā termiņā, persona, kura ir uz to tiesīga, var to pieprasīt, iesniedzot pieteikumu tiesā tiesvedībā par tiesību pārkāpumu. Tiesa noraida pieteikumu, ja tas nav samērīgs ar tiesību apdraudējuma vai pārkāpuma smagumu.
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
NEW WAVE
pirmo tiesvedību pret
ALLTOYS
uzsāka par to, ka tas, piedāvājot savas preces, bez tā piekrišanas izmantoja preču zīmi “MegaBabe”.
Šīs pirmās tiesvedības ietvaros valsts tiesa ar galīgu spriedumu nosprieda, ka
ALLTOYS
ir pārkāpis tiesības, kas
NEW WAVE
ir attiecībā uz preču zīmi “MegaBabe”, un izdeva rīkojumu tam atturēties no prettiesiskas rīcības nākotnē un izņemt no aprites attiecīgās preces, kas jau ir laistas tirgū. Tomēr šī tiesa neļāva
NEW WAVE
grozīt savu prasības pieteikumu, lai
ALLTOYS
uzliktu arī pienākumu tam sniegt visu informāciju par attiecīgajām precēm.
Pēc minētās tiesvedības galīgas pabeigšanas
NEW WAVE
uzsāka jaunu tiesvedību
Městský soud v Praze
(Prāgas pilsētas tiesa, Čehijas Republika), lai
ALLTOYS
tiktu dots rīkojums tam sniegt visu informāciju par to preču izcelsmi un izplatīšanas tīkliem, uz kurām ir preču zīme “MegaBabe” un kuras pēdējais minētais jebkad agrāk vai pašreiz ir uzglabājis, laidis tirgū vai importējis, proti, konkrēti, piegādātāja, ražotāja, vairumtirgotāja, izplatītāja un jebkura cita šo preču iepriekšējā turētāja vārdu un uzvārdu vai komercnosaukumu, vai tirdzniecības nosaukumu, kā arī pastāvīgo dzīvesvietu vai juridisko adresi, kā arī informāciju par piegādāto, uzglabāto, saņemto vai pasūtīto šo preču daudzumu un pārdoto daudzumu, precīzu informāciju par dažādu preču pārdošanas cenu un par cenu, ko
ALLTOYS
samaksājis piegādātājam par piegādātajām precēm.
Ar 2011. gada 26. aprīļa spriedumu
Městský soud v Praze
(Prāgas pilsētas tiesa) noraidīja
NEW WAVE
prasības pieteikumu. Šī tiesa uzskatīja, ka nevar atsaukties uz tiesībām uz informāciju, iesniedzot atsevišķu prasību, jo Likuma Nr. 221/2006 3. pantā ir paredzēts, ka uz šādām tiesībām var atsaukties, tikai izmantojot lūgumu, kas ir adresēts tiesai, kurā notiek tiesvedība saistībā ar tiesību pārkāpumu. Šī tiesa uzskata, ka pamatlietā tiesvedība par tiesību pārkāpumu jau ir pabeigta ar galīgu spriedumu, kas taisīts pirmās tiesvedības ietvaros.
NEW WAVE
iesniedza apelācijas sūdzību
Vrchní soud v Praze
(Prāgas Augstākā tiesa, Čehijas Republika), kas ar 2012. gada 27. februāra spriedumu grozīja pirmās instances tiesas spriedumu, liekot
ALLTOYS
paziņot
NEW WAVE
pieprasīto informāciju. Šī apelācijas tiesa uzskatīja, ka, lai interpretētu Likuma Nr. 221/2006 3. pantu, ir jāņem vērā Direktīvas 2004/48 8. panta 1. punkts. Šajā kontekstā tā uzskatīja, ka tiesvedība, kas attiecas uz tādas informācijas sniegšanu, kura nav sniegta brīvprātīgi, arī ir tiesvedība saistībā ar tiesību pārkāpumu.
ALLTOYS
par minētās apelācijas instances tiesas spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību
Nejvyšší soud
(Augstākā tiesa, Čehijas Republika).
Šī pēdējā minētā tiesa norāda, ka, lai gan Direktīva 2004/48 ar Likumu Nr. 221/2006 ir transponēta Čehijas Republikas tiesību sistēmā, starp šī likuma tekstu un šīs direktīvas tekstu tomēr pastāv atšķirība. Lai gan Likuma Nr. 221/2006 3. pantā ir paredzēta iespēja iegūt informāciju, iesniedzot lūgumu “tiesvedībā sakarā ar tiesību pārkāpumu” (“v řízení o porušení práva”), Direktīvas 2004/48 8. panta 1. punktā, čehu valodas redakcijā, dalībvalstīm ir paredzēts pienākums nodrošināt iespēju iegūt informāciju “saistībā ar tiesvedību, kas attiecas uz intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu” (“v souvislosti s řízením o porušení práva duševního vlastnictví”). Iesniedzējtiesa uzskata, ka šī valsts tiesību norma ir interpretējama saskaņā ar Direktīvu 2004/48. Tomēr tā norāda, ka šīs direktīvas 8. panta 1. punktā ietvertās frāzes interpretācija ir neskaidra.
Turklāt
Nejvyšší soud
(Augstākā tiesa) uzsver, ka pastāv atšķirības starp dažādām Direktīvas 2004/48 valodu redakcijām. Tādējādi šīs direktīvas čehu, angļu un franču valodas redakcijās attiecīgi ir izmantota frāze “saistībā ar tiesvedību” (“v souvislosti s řízením”), “tiesvedības kontekstā” (“in the context of proceedings”) un “tiesvedības sakarā”. Šī tiesa uzskata, ka – pretēji Direktīvas 2004/48 čehu un angļu valodas redakcijām – tās franču valodas redakcija drīzāk atbilst Likuma Nr. 221/2006 tekstam, jo tajā ir norādīts uz ciešāku saikni starp tiesvedību un lūgumu sniegt informāciju.
Šādos apstākļos
Nejvyšší soud
(Augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas 2004/48 8. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka runa ir par tiesvedību, kas attiecas uz intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu, arī tad, ja pēc galīgas lietas pabeigšanas, kurā ir konstatēts intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums, prasītājs atsevišķā tiesvedībā pieprasa informāciju par to preču vai pakalpojumu izcelsmi un izplatīšanas tīkliem, ar kuriem ir pārkāptas šīs intelektuālā īpašuma tiesības (piemēram, lai precīzi noteiktu kaitējuma apmēru un pēc tam prasītu kompensāciju par to)?”
Par prejudiciālo jautājumu
Uzdodot savu jautājumu, iesniedzējtiesa vaicā, vai Direktīvas 2004/48 8. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas ir piemērojams tādai situācijai, kāda tiek aplūkota pamatlietā un kurā pēc galīgas lietas pabeigšanas, kurā ir konstatēts intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums, prasītājs atsevišķā tiesvedībā pieprasa informāciju par to preču vai pakalpojumu izcelsmi un izplatīšanas tīkliem, ar kuriem ir pārkāptas šīs tiesības.
Šajā ziņā saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un ar tiesisko regulējumu, kurā šī norma ir ietverta, izvirzītie mērķi (spriedums, 2016. gada 17. marts, Liffers,
C‑99/15
,
EU:C:2016:173
,
14.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Pirmkārt, runājot par Direktīvas 2004/48 8. panta 1. punkta formulējumu, no vienas puses, ir jānorāda, ka frāze “tiesvedības sakarā, kas attiecas uz intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu”, nevar tikt uzskatīta par tādu, kas attiecas tikai uz tiesvedībām, kuru mērķis ir konstatēt intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu. Šīs frāzes izmantošana neizslēdz, ka šis 8. panta 1. punkts varētu attiekties arī uz tādām atsevišķām tiesvedībām, kāda tiek aplūkota pamatlietā un kas tiek uzsāktas pēc galīgas lietas pabeigšanas, kurā ir konstatēts intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums.
Šajā ziņā ir jāpiebilst, ka, protams, kā to norāda iesniedzējtiesa, dažās Direktīvas 2004/48 8. panta 1. punkta valodu redakcijās, piemēram, franču valodas redakcijā, ir izmantotas frāzes, kas varētu tikt interpretētas tādējādi, ka tām ir šaurāka piemērošanas joma nekā tām, kuras ir izmantotas citās valodu redakcijās, piemēram, čehu un angļu valodas redakcijās. Tomēr, kā Eiropas Komisija to ir norādījusi savos Tiesai iesniegtajos apsvērumos, ir jākonstatē, ka ne no vienas no šīm valodu redakcijām neizriet, ka prasītājam uz šajā pantā paredzētajām tiesībām uz informāciju ir jāatsaucas tikai vienas un tās pašas tiesvedības ietvaros, kuras mērķis ir konstatēt intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu.
No otras puses, no Direktīvas 2004/48 8. panta 1. punkta formulējuma izriet, ka pienākuma sniegt informāciju adresāts ir ne tikai attiecīgo intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpējs, bet arī “[ikviena] cita persona”, kas ir paredzēta šīs tiesību normas a) līdz d) apakšpunktā. Šīs citas personas ne vienmēr ir puses tiesvedībā, kuras mērķis ir konstatēt intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu. Šis konstatējums apstiprina, ka šīs direktīvas 8. panta 1. punkta formulējums nevar tikt interpretēts tādējādi, ka tas ir piemērojam tikai šādās tiesvedībās.
Otrkārt, šī interpretācija atbilst arī Direktīvas 2004/48 mērķim, kas, kā tas ir norādīts tās preambulas 10. apsvērumā, ir tuvināt dalībvalstu tiesību sistēmas saistībā ar līdzekļiem, ar kādiem ir jāliek ievērot intelektuālā īpašuma tiesības, lai iekšējā tirgū nodrošinātu augstu, līdzvērtīgu un viendabīgu intelektuālā īpašuma aizsardzības līmeni (spriedums, 2015. gada 16. jūlijs, Diageo Brands ,
C‑681/13
,
EU:C:2015:471
,
71.
punkts).
Tādējādi, lai nodrošinātu augstu intelektuālā īpašuma aizsardzības līmeni, ir jānoraida interpretācija, kurā Direktīvas 2004/48 8. panta 1. punktā paredzētās tiesības uz informāciju ir atzītas tikai tādas tiesvedības ietvaros, kuras mērķis ir konstatēt intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu. Šāds aizsardzības līmenis varētu netikt nodrošināts, ja šīs tiesības uz informāciju nebūtu iespējams īstenot arī atsevišķā procedūrā, kas ir uzsākta pēc galīgas lietas pabeigšanas, kurā ir konstatēts tāds intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums, kāds tiek aplūkots pamatlietā.
Treškārt, ir jāatgādina, ka Direktīvas 2004/48 8. panta 1. punktā paredzētās tiesības uz informāciju konkretizē pamattiesības uz efektīvu aizsardzību tiesā, kas ir garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā, un tādējādi nodrošina pamattiesību uz īpašumu, kurās ietilpst intelektuālā īpašuma tiesības, kas ir aizsargātas tās 17. panta 2. punktā, efektīvu īstenošanu (šajā ziņā skat. spriedumu, 2015. gada 16. jūlijs, Coty Germany ,
C‑580/13
,
EU:C:2015:485
,
29.
punkts). Tādējādi šīs tiesības uz informāciju ļauj intelektuālā īpašuma tiesību īpašniekam identificēt, kas tās pārkāpj, un veikt vajadzīgos pasākumus, piemēram, iesniegt pieteikumus par pagaidu pasākumiem, kā tas ir paredzēts Direktīvas 2004/48 9. panta 1. un 2. punktā, vai prasību par kompensāciju, kā tas ir paredzēts šīs direktīvas 13. pantā, lai aizsargātu šīs tiesības. Ja intelektuālā īpašuma tiesību īpašniekam nebūtu pilnībā zināms tā tiesību pārkāpuma apmērs, šo tiesību īpašnieks nevarētu precīzi noteikt vai aprēķināt kompensāciju, uz kādu tam būtu tiesības šī pārkāpuma dēļ.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka ne vienmēr lūgumu, kura mērķis ir iegūt visu atbilstošo informāciju, ir iespējams izteikt tiesvedībā, kuras beigās ir ticis konstatēts intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums. Proti, nevar izslēgt, ka intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieks par šo tiesību pārkāpuma apmēru uzzina tikai pēc šīs tiesvedības galīgas pabeigšanas.
No tā izriet, ka Direktīvas 2004/48 8. panta 1. punktā paredzēto tiesību uz informāciju īstenošana nevar tikt ierobežota, attiecinot tās tikai uz tiesvedībām, kuru mērķis ir konstatēt intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2004/48 8. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas ir piemērojams tādai situācijai, kāda tiek aplūkota pamatlietā un kurā pēc galīgas lietas pabeigšanas, kurā ir konstatēts intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums, prasītājs atsevišķā tiesvedībā pieprasa informāciju par to preču vai pakalpojumu izcelsmi un izplatīšanas tīkliem, ar kuriem ir pārkāptas šīs tiesības.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu 8. panta 1. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas ir piemērojams tādai situācijai, kāda tiek aplūkota pamatlietā un kurā pēc galīgas lietas pabeigšanas, kurā ir konstatēts intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums, prasītājs atsevišķā tiesvedībā pieprasa informāciju par to preču vai pakalpojumu izcelsmi un izplatīšanas tīkliem, ar kuriem ir pārkāptas šīs tiesības.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – čehu.