CELEX: 62018TJ0510
Обща външна политика и политика на сигурност
Ограничителни мерки срещу Сирия
Замразяване на средства
Грешка в преценката
Право на собственост
Пропорционалност
Засягане на репутацията
Определяне на критерии за вписване

)
I.

Обстоятелствата по спора
Жалбоподателят, г‑н Khaled Kaddour, е бизнесмен със сирийско гражданство, който развива търговска дейност по-специално в областта на телекомуникациите и на нефтената промишленост.
[…]
Б.

По повторното включване и оставянето на името на жалбоподателя в списъците на лицата, спрямо които се прилагат ограничителни мерки
[…]
На 12 октомври 2015 г. Съветът приема Решение (ОВППС) 2015/1836 за изменение на Решение 2013/255/ОВППС (
ОВ L 266, 2015 г., стр. 75
). Същия ден той приема Регламент (ЕС) 2015/1828 за изменение на Регламент № 36/2012 (
ОВ L 266, 2015 г., стр. 1
).
Съгласно съображение 6 от Решение 2015/1836 „Съветът прецени, че поради строгия контрол, който упражнява сирийският режим върху икономиката, единствено тесен кръг от видни бизнесмени, извършващи дейност в Сирия са в състояние да поддържат своя статут, като се ползват от тесни връзки с режима и от неговата подкрепа и като упражняват влияние сред него“ и „Съветът счита, че следва да предвиди ограничителни мерки за налагане на ограничения върху достъпа и за замразяване на всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи на, притежавани, държани или контролирани от посочените видни бизнесмени, извършващи дейност в Сирия, както са посочени от Съвета и включени в списъка в приложение I, с цел да им се попречи да предоставят материална или финансова подкрепа на режима, както и, посредством упражняваното от тях влияние, да се увеличи натискът върху самия режим да промени политиката си на репресии“.
Тези членове вече предвиждат ограничения за влизането на територията на държавите членки или транзитното преминаване през нея и замразяване на финансовите средства на „видни бизнесмени, извършващи дейност в Сирия“, освен „ако има достатъчно информация, че [тези лица] не са или вече не са свързани с режима, или че не упражняват или вече не упражняват влияние върху него, или че не представляват реален риск от заобикаляне на ограничителните мерки“.
Регламент 2015/1828 изменя по-специално текста на член 15 от Регламент № 36/2012, за да включи в него новите критерии за вписване, определени в Решение 2015/1836 и въведени в Решение 2013/255.
[…]
2.

По основанията за включване и определянето на критериите за вписване
Като взема предвид проведените по време на съдебното заседание разисквания между жалбоподателя и Съвета по въпроса дали името на жалбоподателя е оставено в разглежданите списъци на две или на три основания за включване, Общият съд счита за необходимо да направи следните уточнения.
В случая, както е видно от точка 27 по-горе, основанията за включване на името на жалбоподателя в разглежданите списъци не са изменени с Решение 2016/850 и Регламент за изпълнение 2016/840 и са следните:
„Водещ бизнесмен, извършващ дейност в Сирия, с интереси и/или дейности в секторите на телекомуникациите, нефтената промишленост и пластмасовите изделия, поддържащ тесни бизнес контакти с Maher Al-Assad.
Облагодетелства се от сирийския режим и го подкрепя посредством бизнес интересите си.
Съдружник на Maher Al-Assad, включително чрез бизнес дейността си“.
Съгласно член 28, параграф 1, параграф 2, буква а) и параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836:
„1.   Замразяват се всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи на, притежавани, държани или контролирани от лица, отговорни за жестоките репресии срещу цивилното население в Сирия, както и лица и образувания, които получават ползи от режима или го подкрепят, и свързани с тях лица и образувания, включени в списъка в приложения I и II.
2.   В съответствие с оценките и решенията на Съвета в контекста на положението в Сирия, както е изложено в съображения 5—11, се замразяват всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи на, притежавани, държани или контролирани от:
a)
видни бизнесмени, извършващи дейност в Сирия; […]
3.   Лицата, образуванията или органите, принадлежащи към една от категориите, посочени в параграф 2, не се включват или не остават в списъка на лицата и образуванията в приложение I, ако има достатъчно информация, че не са или вече не са свързани с режима, или че не упражняват или вече не упражняват влияние върху него, или че не създават реален риск от заобикаляне на ограничителните мерки“.
Текстът на член 15, параграф 1, буква а), параграф 1а, буква а) и параграф 1б от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828, е почти идентичен.
Като се има предвид формулировката на основанията за включване на името на жалбоподателя и на критериите за вписване, следва да се приеме, че в случая той е включен в списъка на три основания. Първата алинея, която съответства на първото основание, се отнася до качеството на виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия, втората алинея, която съответства на второто основание, се отнася до облагодетелстването от сирийския режим и подкрепата за него, а третата алинея, която съответства на третото основание, се отнася до връзката със сирийския режим.
От това следва, че първото основание за включване на името на жалбоподателя в разглежданите списъци почива на определения в член 28, параграф 2, буква а) от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, и в член 15, параграф 1а, буква а) от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828, законов критерий (виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия), а второто и третото основание — на определения в член 28, параграф 1 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, и в член 15, параграф 1, буква а) от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828, законов критерий (връзки с режима), било поради облагата, която той извлича от сирийския режим, и подкрепата, която му оказва, било поради връзките му с г‑н M. Al-Assad, ключова фигура в сирийския режим.
Доколкото в съдебното заседание Съветът изтъква, че посочването на облагодетелстването от сирийския режим и на подкрепата за този режим не трябва да се тълкува като трето основание за включване на името на жалбоподателя в разглежданите списъци, което жалбоподателят не оспорва, Общият съд счита за полезно да направи следните уточнения.
Облагодетелстването от сирийския режим или оказваната подкрепа за този режим представлява самостоятелен правен критерий, предвиден в член 28, параграф 1 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, който като такъв трябва да се разграничава от критерия „видни бизнесмени, извършващи дейност в Сирия“, предвиден в член 28, параграф 2, буква а) от посоченото решение, или от критерия връзки с лица, принадлежащи към посочения режим, предвиден в член 28, параграф 1 от същото решение.
Това следва от самия текст на член 28 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836. В параграф 1 от този член се предвижда замразяване на финансовите средства и икономическите ресурси на три категории лица, а именно, първо, лица, отговорни за жестоките репресии срещу цивилното население, второ, лица, които получават облаги от режима или го подкрепят, и трето, свързани с тях лица. В параграф 2 от него се предвижда замразяване на финансовите средства и икономическите ресурси на редица категории лица, сред които видни бизнесмени, извършващи дейност в Сирия. Следователно член 28, параграфи 1 и 2 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, по принцип се отнасят до различни категории лица, което се потвърждава от възможността, предоставена единствено на лицата по член 28, параграф 2 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, да се позовават на параграф 3 от тази разпоредба, който им позволява при определени условия името им да не се включва или оставя в разглежданите списъци.
Буквалното тълкуване на тази разпоредба съответства на контекста, в който тя е приета, и на преследваната от нея цел (вж. в този смисъл решения от 17 ноември 1983 г., Merck,
292/82
,
EU:C:1983:335
, т.
и от 10 март 2005 г., easyCar,
C‑336/03
,
EU:C:2005:150
, т.
). Всъщност най-напред следва да се припомни, че от съображение 5 от Решение 2015/1836 следва, че Съветът е установил редица категории лица, въведени с член 28, параграф 2 от Решение 2013/255, за да доразвие, като същевременно запази целеви и диференциран подход, вече съществуващите ограничителни мерки, които възнамерява да остави в сила. Така той ясно е изразил волята си да добави критерии за вписване към вече съществуващите по член 28, параграф 1 от Решение 2013/255. По-нататък, Решение 2015/1836, с което се въвежда параграф 3 в член 28 от Решение 2013/255, има за цел да обхване само тези нови категории лица, както е видно от съображение 14 от това решение. Накрая, следва да се отбележи, че предоставената с член 28, параграф 3 от Решение 2013/255 възможност не е имала еквивалент в член 28 от това решение преди изменението му с Решение 2015/1836.
Фактът, че член 28 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, предвижда различни категории лица, все пак не означава, че дадено лице не може да попада в няколко категории. Това обаче означава, че когато Съветът реши да включи или да остави името на дадено лице в разглежданите списъци, той трябва да определи — с оглед на доказателствата, с които разполага — категорията или категориите, към които може да се причисли това лице. В това отношение той трябва да реши кой е критерият или критериите, които възнамерява да възприеме, за да включи или да остави името на дадено лице в разглежданите списъци, от една страна, и дали разполага със съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, които да докажат наличието на всяко от основанията за включване, почиващи на избрания от него критерий или критерии, от друга страна.
В това отношение не може да се изключи възможността за определено лице да има известно прикриване на основанията за включване, в смисъл че дадено лице може да се квалифицира като виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия, и да се приеме, че в рамките на своята дейност то се облагодетелства от сирийския режим или че го подкрепя чрез същата тази дейност. Това следва именно от обстоятелството, че както е установено в съображение 6 от Решение 2015/1836, тесните връзки със сирийския режим и подкрепата за него от тази категория лица са една от причините, поради които Съветът е решил да създаде тази категория. Това не променя факта, че дори в тази хипотеза става дума за различни критерии.
Всъщност в съдебната практика е прието, че Решение 2015/1836 въвежда критерия „видни бизнесмени, извършващи дейност в Сирия“ като обективен, самостоятелен и достатъчен критерий за включване в списъците, така че Съветът повече не е длъжен да доказва съществуването на връзки между тази категория лица и сирийския режим, нито на връзки между тази категория лица и подкрепата за този режим или облагата, получавана от него, като се има предвид, че за прилагането на разглежданите ограничителни мерки по отношение на дадено лице е достатъчно то да е виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия (вж. в този смисъл решения от 11 септември 2019 г., HX/Съвет,
C‑540/18 P
, непубликувано,
EU:C:2019:707
, т.
, от 4 април 2019 г., Sharif/Съвет,
T‑5/17
,
EU:T:2019:216
, т.
и
и определение от 11 септември 2019 г., Haswani/Съвет,
T‑231/15 RENV
, непубликувано,
EU:T:2019:589
, т.
).
От това следва, че когато реши да включи името на дадено лице поради качеството му на виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия, Съветът не е длъжен да уточнява в основанията за включване на това лице, че то се облагодетелства от сирийския режим или го подкрепя. Ако го направи, то е именно защото възнамерява да приложи спрямо него критерия, предвиден в член 28, параграф 1 от Решение 2013/255. Това тълкуване може в най-голяма степен да гарантира полезното действие на всеки от параграфите на член 28 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, и да позволи на включените лица да определят с точност въз основа на какви критерии имената им са включени или оставени в разглежданите списъци.
Следователно, щом Съветът изрично посочва в основанията за включване на името на дадено лице облагодетелстването от сирийския режим или подкрепата, която му оказва, това означава, че той трябва да докаже със съвкупност от конкретни, точни и съгласувани улики, че лицето подкрепя сирийския режим или се облагодетелства от него. В този смисъл, дори Съветът да счита, че облагодетелстването от сирийския режим или подкрепата за него произтича от дейност, извършвана от лице, което освен това е квалифицирано като виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия, доказателствата, които той трябва да притежава и които може да му се наложи да представи, за да докаже облагодетелстването или подкрепата, не са непременно същите като тези, с които се доказва качеството „виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия“.
От това следва, че в случая, противно на поддържаното от Съвета, посочването на облагодетелстването от сирийския режим и на подкрепата за него от жалбоподателя трябва да се тълкува като основание за включване на името на жалбоподателя в разглежданите списъци, което е различно от основанието, свързано със статута на виден бизнесмен, извършващ дейност в Сирия, и от основанието за връзките му с ключова фигура на сирийския режим. Следователно Съветът трябва да може да докаже наличието на посоченото основание със съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики.
След внасянето на тези уточнения и разяснения следва да се провери дали в случая Съветът е допуснал, както твърди жалбоподателят, грешка в преценката, като е решил да остави името му в разглежданите списъци.
3.

По грешката в преценката
[…]
Съветът припомня по същество, че обжалваните актове оставят името на жалбоподателя в разглежданите списъци въз основа на същите основания като тези, които се съдържат в Решение 2016/850 и в Регламент за изпълнение 2016/840. Що се отнася до тези актове от 2016 г. обаче, трябвало да се отбележи, че в решение от 31 май 2018 г., Kaddour III (
T‑461/16
,
EU:T:2018:316
, т.
), Общият съд е постановил, че доказателствата, на които се е основал Съветът, за да остави името на жалбоподателя в разглежданите списъци, представляват съвкупност от улики, които позволяват да се обоснове такова повторно включване. Освен това жалбоподателят не представил никакво доказателство, което да може да постави под въпрос преценката на Общия съд в решение от 31 май 2018 г., Kaddour III (
T‑461/16
,
EU:T:2018:316
).
Ето защо следва да се разгледа значението за анализа на настоящото основание на решение от 31 май 2018 г., Kaddour III (
T‑461/16
,
EU:T:2018:316
), а така също и на решение от 26 октомври 2016 г., Kaddour II (
T‑155/15
, непубликувано,
EU:T:2016:628
), тъй като в тези две решения се анализират доказателствата, възпроизведени в настоящото производство.
В това отношение следва да се отбележи, че член 30, параграф 3 от Решение 2013/255 и член 32, параграф 3 от Регламент № 36/2012 предвиждат, че когато са представени възражения или съществени нови доказателства, Съветът преразглежда решението си и съответно уведомява засегнатите физическо или юридическо лице, образувание или орган. Освен това съгласно член 32, параграф 4 от посочения регламент въпросните списъци се актуализират на редовни интервали от време и най-малко на всеки 12 месеца.
От съвместния прочит на тези разпоредби следва, че при всяко преразглеждане, предхождащо приемането на актове, с които се запазва името на лице, включено в разглежданите списъци, и дори във всеки един момент, може да се наложи Съветът да провери, въз основа на представените му съществени доказателства или възражения, дали от момента на първоначалното или повторното включване на името на жалбоподателя или на последното преразглеждане фактическото положение се е променило, така че включването му в списъка вече да не е оправдано (вж. в този смисъл и по аналогия решения от 26 юли 2017 г., Съвет/LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
, т.
и от 27 септември 2018 г., Ezz и др./Съвет,
T‑288/15
,
EU:T:2018:619
, т.
).
Освен това, без да е обвързан строго от силата на пресъдено нещо, тъй като предметът на жалбите, отхвърлени с решения от 26 октомври 2016 г., Kaddour II (
T‑155/15
, непубликувано,
EU:T:2016:628
), и от 31 май 2018 г., Kaddour III (
T‑461/16
,
EU:T:2018:316
), не е идентичен с този по настоящата жалба, Общият съд не може да пренебрегне напълно съображенията, които е изложил по тези две дела, които се отнасят до същите страни и по същество повдигат същите правни въпроси.
Нищо обаче не позволява да се презумира, без да се разгледат фактическите и правните обстоятелства, изложени в подкрепа на настоящото основание, че Общият съд би достигнал до същите изводи като възприетите в решения от 26 октомври 2016 г., Kaddour II (
T‑155/15
, непубликувано,
EU:T:2016:628
), и от 31 май 2018 г., Kaddour III (
T‑461/16
,
EU:T:2018:316
) (вж. в този смисъл решение от 27 септември 2018 г., Ezz и др./Съвет,
T‑288/15
,
EU:T:2018:619
, т.
).
Следователно в случая не може, без да се разгледат представените от жалбоподателя в рамките на неговото основание доказателства, да се изключи, че тези доказателства сочат, че през 2018 г. Съветът неправилно е решил да остави името му в разглежданите списъци.
[…]
а)

По релевантността на представените от Съвета доказателства
Жалбоподателят оспорва релевантността на доказателствата, които Съветът е представил, за да докаже, че оставянето на името му в разглежданите списъци все още е обосновано през 2018 г.
Следва да се отбележи, че в областта на ограничителните мерки, приети в рамките на борбата с тероризма, въпросът, който е от значение, когато се преразглежда оставянето на дадено лице в спорния списък, е дали от включването на името на това лице в посочения списък или от последното му преразглеждане фактическото положение се е променило, така че да не позволява вече да се направи същият извод за участието на въпросното лице в терористични дейности (решение от 15 ноември 2012 г., Al-Aqsa/Съвет и Нидерландия/Al-Aqsa,
C‑539/10 P и C‑550/10 P
,
EU:C:2012:711
, т.
). Освен това във връзка с приетите срещу Иран ограничителни мерки бе уточнено, че Съветът не е длъжен да представя нови факти, при условие че фактите, залегнали в основата на първоначалното включване в списъка, са релевантни и достатъчни за оставяне на името на съответното лице в списъка (вж. в този смисъл заключението на генералния адвокат Sharpston по дело Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет,
C‑225/17 P
,
EU:C:2018:720
, т.
).
Накрая, постановено е, че Съветът е длъжен да представи нови доказателства, за да докаже основателността на включването на името на дадено лице, когато са се променили критерият и основанията за това включване (вж. в този смисъл определение от 11 септември 2019 г., Haswani/Съвет,
T‑231/15 RENV
, непубликувано,
EU:T:2019:589
, т.
).
От това следва, че за да обоснове оставянето на името на дадено лице в разглежданите списъци, на Съвета не е забранено да се позове на същите доказателства, които са обосновали първоначалното включване, повторното включване или предходното оставяне на името на жалбоподателя в разглежданите списъци, стига, от една страна, да няма промяна в основанията за включване, и от друга страна, контекстът да не се е променил толкова, че тези доказателства вече да не са актуални.
В това отношение следва да се отбележи също, че за мерките, приети в контекста на общата външна политика и политика на сигурност (ОВППС), е присъщо, че подлежат на периодично преразглеждане и могат да се прилагат многократно в следващи периоди. Такъв по-специално е случаят, когато въпреки прилаганите преди това ограничителни мерки геополитическата ситуация не се променя. В този случай Съветът трябва да има право да продължи да прилага необходимите мерки, дори ако ситуацията не се е променила, при условие че фактите, на които се основава запазването на ограничителните мерки, продължават да оправдават прилагането им към датата на тяхното приемане, и по-специално при условие че фактите все още са достатъчно скорошни (вж. в този смисъл заключението на генералния адвокат Sharpston по дело Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет,
C‑225/17 P
,
EU:C:2018:720
, т.
и
).
Така в случая, тъй като, както бе посочено в точка 67 по-горе, няма промяна в основанията за включване на името на жалбоподателя, следва да се провери само дали в представената на Общия съд преписка се съдържат доказателства, които сочат, че фактическото положение на жалбоподателя или това на Сирия са се променили толкова, че доказателствата, които Съветът е представил, за да докаже основателността на оставянето на името на жалбоподателя в разглежданите списъци през 2016 г., вече не са релевантни и не могат да обосноват оставянето на името му в тези списъци през 2018 г.
В това отношение, от една страна, трябва да се констатира, че между 2016 г. и 2018 г. положението в Сирия не се е подобрило. Доказателствата, които жалбоподателят предоставя в жалбата си, за да докаже, че икономическото положение в Сирия е такова, че би било нереалистично да се смята, че той може да подкрепя режима с малкото средства, които му остават, не позволяват да се приеме, че сирийският контекст се е променил по такъв начин, че оставянето на името на жалбоподателя в разглежданите списъци вече не е обосновано. Напротив, докладът от 2017 г. на групата на Световната банка относно икономическите и социални последици от конфликта в Сирия, статията във вестник International Business Times от 14 март 2016 г. относно разходите на Русия и на Съединените щати за войната в Сирия, и накрая статията във вестник Time от 9 април 2018 г., която се опитва да отговори на въпроса защо сирийската гражданска война става още по-сложна, доказват, че войната в Сирия все още е актуална. В този контекст Съветът и Съюзът с основание запазват ограничителните мерки, които считат за необходими, за да се окаже натиск върху сирийския режим.
От друга страна, макар жалбоподателят да поддържа, че търговската му дейност е преустановена и че никога не е имал връзки с г‑н M. Al-Assad, следва да се констатира, че той вече е изтъкнал такива доводи в рамките на делото, по което е постановено решение от 31 май 2018 г., Kaddour III (
T‑461/16
,
EU:T:2018:316
, т.
), и че в писменото си становище не е посочил никаква улика, че положението му се е променило между 2016 г. и 2018 г. Що се отнася до документите, които жалбоподателят представя, за да докаже, че генерал Bilal е бил началник на кабинета на г‑н M. Al-Assad, следва да се отбележи, че без да се засяга разглеждането на доказателствената им сила и на годността им да поставят под въпрос представените от Съвета доказателства, извършено в точка 120 по-долу, те все пак се отнасят само до посочения генерал и сами по себе си не позволяват да се установи конкретна промяна в положението на жалбоподателя, която е могла и е трябвало да бъде известна на Съвета, когато е приел решението да остави името на жалбоподателя в разглежданите списъци. Освен това тези документи имат за цел да оспорят този аспект от връзките на жалбоподателя с г‑н М. Al-Assad, но не се отнасят до техните делови отношения.
Следователно — без на този етап от разсъжденията на Общия съд да се предрешава въпросът дали представените от Съвета доказателства действително позволяват да се установи основателността през 2018 г. на основанията за включване на името на жалбоподателя в разглежданите списъци — Съветът не е бил длъжен да представи допълнителни доказателства освен представените през 2016 г. поради настъпили промени в положението на жалбоподателя или в това на Сирия, които могат да обосноват заличаването на името му от разглежданите списъци.
При това положение следва да се отхвърлят доводите, с които жалбоподателят оспорва релевантността на представените доказателства с оглед на тяхната неактуалност или липса на нови потвърждаващи доказателства. Освен това във всички случаи следва да се отхвърли доводът на жалбоподателя, че Съветът не може да се основава на статии, за които в решение от 13 ноември 2014 г., Kaddour I (
T‑654/11
, непубликувано,
EU:T:2014:947
), Общият съд е приел, че не доказват, че са налице основанията за включването му в списъка. Всъщност доводът относно същите тези доказателства вече е отхвърлен с решение от 26 октомври 2016 г., Kaddour II (
T‑155/15
, непубликувано,
EU:T:2016:628
, т.
), като се припомня, че всяко заведено пред Общия съд дело разполага със своя преписка и че всяка преписка е напълно самостоятелна. Така обстоятелството, че в настоящото производство Съветът представя някои документи, за които в рамките на друго дело Общият съд е приел, че нямат достатъчна доказателствена тежест, не лишава Съвета от възможността да се позове на тези документи, наред с други доказателства, за да събере съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, които да докажат, че името на жалбоподателя основателно е оставено в разглежданите списъци.
[…]
Б.

По второто основание, изведено от нарушение на член 27, параграф 3 и на член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, както и на член 15, параграф 1б от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828
Жалбоподателят счита, че има право да се ползва от разпоредбите на член 27, параграф 3, на член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/183, и на член 15, параграф 1б от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828.
В това отношение поставените от тези разпоредби условия не били кумулативни, така че, противно на поддържаното от Съвета в писмената защита, той можел да се позове на посочените разпоредби, ако отговаря на едно от установените в тях условия.
[…]
В това отношение следва да се припомни, че съгласно член 27, параграф 3 и член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, лицата, образуванията или органите, принадлежащи към една от категориите, посочени в параграф 2, не се включват или не остават в списъка на лицата и образуванията в приложение I, ако има достатъчно информация, че не са или вече не са свързани с режима, или че не упражняват или вече не упражняват влияние върху него, или че не създават реален риск от заобикаляне на ограничителните мерки. Във връзка със замразяването на финансови средства същите условия са възпроизведени в член 15, параграф 1б от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828.
Що се отнася най-напред до довода на жалбоподателя, че тези условия са алтернативни, а не кумулативни, той изисква да се извърши тълкуване на тези разпоредби. Съгласно съдебната практика разпоредбите следва да се тълкуват, като се държи сметка не само за техния текст, но и за техния контекст и цели (вж. в този смисъл решения от 17 ноември 1983 г., Merck,
292/82
,
EU:C:1983:335
, т.
и от 10 март 2005 г., easyCar,
C‑336/03
,
EU:C:2005:150
, т.
).
В това отношение следва да се отбележи, че условията, изброени в член 27, параграф 3 и в член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, както и в член 15, параграф 1б от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828, са разделени със съюза „или“. От езикова гледна точка този съюз може да бъде както алтернативен, така и кумулативен по смисъла си и следователно трябва да се тълкува в контекста, в който е употребен, и с оглед на целите на разглеждания акт (вж. по аналогия решение от 14 май 2019 г., M и др. (Отнемане на статут на бежанец),
C‑391/16, C‑77/17 и C‑78/17
,
EU:C:2019:403
, т.
).
Целта на режима на ограничителните мерки, установен с Решение 2013/255 и с Регламент за изпълнение № 36/2012, обаче е да се забрани всяка форма на подкрепа за сирийския режим, за да се окаже натиск върху него да промени политиката си на репресии спрямо цивилното население. За постигането на тази цел Съветът приема Решение 2015/1836 за изменение на Решение 2013/255, именно тъй като установява, че сирийският режим се опитва да заобиколи ограничителните мерки на Съюза, за да продължи да финансира и подкрепя политиката си на жестоки репресии срещу цивилното население (съображение 4 от Решение 2015/1836). Така, за да осигури ефикасността на посочените мерки, Съветът определя някои категории лица и образувания, които са от особено значение за постигането на тази цел (съображение 5 от Решение 2015/1836) и спрямо които трябва да се приемат мерки за замразяване на финансовите средства. Тези категории лица и образувания са определени с оглед на връзките им с режима, на влиянието, което могат да упражняват върху него, или на подкрепата, която могат да му предоставят под каквато и да било форма (съображения 6—12 от Решение 2015/1836).
Следователно трябва да се приеме, че формулировката, използвана в член 27, параграф 3 и в член 28, параграф 3 от Решение 2013/255, изменено с Решение 2015/1836, както и в член 15, параграф 1 б от Регламент № 36/2012, изменен с Регламент 2015/1828, отразява различните начини, по които едно лице може да подкрепя действащия понастоящем сирийски режим, но не може да се приеме, че тези начини се изключват взаимно. Като се имат предвид този контекст и целта на Решение 2013/255 и на Регламент № 36/2012, условията, изброени в тези различни членове, по необходимост са кумулативни.
Няма как да е иначе, защото в противен случай разглежданият режим може да се окаже лишен от смисъл. Всъщност това би означавало, че дадено лице или образувание може да бъде извадено от разглежданите списъци, тъй като вече не е свързано с режима, въпреки например че упражнява влияние върху него или създават реален риск от заобикалянето му.
[…]

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (четвърти състав)
реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда г‑н Khaled Kaddour да понесе направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на Съвета на Европейския съюз.

Gervasoni
Madise
Martín y Pérez de Nanclares
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 23 септември 2020 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.
(
)	Възпроизвеждат се само точките от настоящото съдебно решение, които Общият съд счита за уместно да публикува.