CELEX: 62016TJ0233
Apeliacinis skundas
Viešoji tarnyba
Laikinieji tarnautojai
Terminuota sutartis, kurioje yra nutraukimo sąlyga, pagal kurią sutartis nutraukiama, jeigu tarnautojas neįtraukiamas į artimiausio atviro konkurso rezervo sąrašą
Sutarties nutraukimas taikant nutraukimo sąlygą
Terminuotos sutarties pakeitimas į neterminuotą sutartį
„Res judicata“ galia
CES, UNICE ir CEEP bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis 5 punkto 1 dalis
Pareiga motyvuoti

)
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto I priedo 9 straipsnį pateiktu apeliaciniu skundu apeliantas José Luis Ruiz Molina prašo panaikinti 2016 m. kovo 2 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo (trečioji kolegija) sprendimą Ruiz Molina / VRDT (
F‑60/15
,
EU:F:2016:28
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas atmetė jo prašymą panaikinti 2014 m. birželio 4 d. EUIPO pirmininko sprendimą pasibaigus šešių mėnesių įspėjimo laikotarpiui nutraukti jo laikinosios tarnybos sutartį.
Faktinės bylos aplinkybės
Faktinės bylos aplinkybės skundžiamo sprendimo 13–29 punktuose išdėstytos taip:
„13
Ieškovas savo pareigas [EUIPO] pradėjo eiti 2001 m. liepos 16 d., o 2002 m. liepos 16 d. pagal tuo metu galiojusios redakcijos KTĮS 2 straipsnio a punktą su juo buvo sudaryta laikinosios tarnybos sutartis iš pradžių nustatytam ketverių metų laikotarpiui, t. y. iki 2006 m. liepos 15 d.
(Praleista)
Ieškovas dalyvavo vienoje iš vidaus atrankos procedūrų, susijusių su „intelektinės nuosavybės“ sritimi ir atitinkančių jo pareigų lygį, ir jam buvo pasiūlyta sudaryti papildomą susitarimą prie jo laikinosios tarnybos sutarties; šį pasiūlymą ieškovas priėmė ir minėtas susitarimas įsigaliojo 2005 m. birželio 1 d. Papildomu susitarimu iš dalies pakeitus laikinosios tarnybos sutarties 4 ir 5 straipsnius, ši sutartis tapo „neterminuota <…> sutartimi, kurioje įtvirtinta nutraukimo sąlyga“, kaip numatyta pakeistame 4 straipsnyje.
Iš dalies pakeistos laikinosios tarnybos sutarties 5 straipsnyje buvo nurodyta:
„Ši sutartis nutraukiama [KTĮS] 47 straipsnyje nustatytomis sąlygomis, jeigu tarnautojo [pavardė] neįtraukiama į artimiausio [Europos personalo atrankos tarnybos] organizuojamo, jo pareigų grupę atitinkančio atviro konkurso intelektinės nuosavybės specializacijos srityje rezervo sąrašą. Sutartis taip pat nutraukiama, jeigu tarnautojas atsisako priimti [EUIPO] įdarbinimo jo pareigų grupės pareigūnu pasiūlymą, pateiktą paskelbus šio konkurso rezervo sąrašą.
Be to, [EUIPO] išsaugo teisę nutraukti šią sutartį bet kuriuo kitu [KTĮS] 47–50 straipsniuose nurodytu pagrindu, laikydamasi šiuose straipsniuose nustatytų reikalavimų.
Jeigu įvykdomos sutarties nutraukimo sąlygos, ji nutraukiama pasibaigus [KTĮS] 47 straipsnio c punkto i papunktyje nurodytam įspėjimo laikotarpiui.“
(Praleista)
2007 m. gruodžio 19 d. [EUIPO] Žmogiškųjų išteklių departamento direktorius informavo ieškovą, kad atviri konkursai OHIM/AD/02/07 ir OHIM/AST/02/07 priskiriami prie konkursų, kuriems taikoma jo 2005 m. birželio 1 d. iš dalies pakeistos laikinosios tarnybos sutarties 5 straipsnyje nustatyta sutarties nutraukimo sąlyga.
Ieškovas dalyvavo atvirame konkurse OHIM/AST/02/07, tačiau [jo pavardė] nebuvo įtraukta į rezervo sąrašą. Jo sutartis nutraukta 2009 m. kovo 12 d. sprendimu nuo 2009 m. rugsėjo 15 d. vakaro (toliau – 2009 m. kovo 12 d. sprendimas).
Ieškovas pateikė skundą dėl 2009 m. kovo 12 d. sprendimo. Kadangi šis skundas buvo atmestas, jis apskundė nurodytą sprendimą pateikdamas kolektyvinį ieškinį kartu su trylika kitų [EUIPO] laikinųjų tarnautojų ir buvusių laikinųjų tarnautojų; ieškinys Tarnautojų teismo kanceliarijoje įregistruotas numeriu F‑102/09.
Dėl kolektyvinio ieškinio, įregistruoto numeriu F‑102/09, 2011 m. rugsėjo 15 d. priimtas Sprendimas Bennett ir kt. / VRDT (
F‑102/09
,
EU:F:2011:138
, toliau – Sprendimas
Bennett II
). Šiame sprendime Tarnautojų teismas konstatavo, pirma, kad, nepaisant ieškovo sutarties, iš dalies pakeistos 2005 m. birželio 1 d., 4 straipsnio formuluotės, ši sutartis negalėtų būti pakeista į neterminuotą sutartį, kurios vienas iš požymių yra darbo santykių stabilumas (Sprendimo
Bennett II
86 punktas), ir, antra, kad 2005 m. birželio 1 d. pakeitimą, kuriuo į jo laikinosios tarnybos sutartį įterpta sutarties nutraukimo sąlyga, reikėtų laikyti pirmu jo terminuotos sutarties, kaip ji suprantama pagal KTĮS 2 straipsnio a punktą, pratęsimu (Sprendimo
Bennet II
120 punktas). Šiuo sprendimu Tarnautojų teismas atmetė ieškinį, kiek jis buvo susijęs su ieškovu, taigi nepanaikino 2009 m. kovo 12 d. sprendimo.
Dar anksčiau, išnagrinėjęs kitą kolektyvinį ieškinį, Tarnautojų teismo kanceliarijoje įregistruotą numeriu F‑19/08 (vienas iš ieškovų taip pat buvo José Luis Ruiz Molina), dėl kurio 2009 m. liepos 2 d. priimtas Sprendimas Bennett ir kt. / VRDT (
F‑19/08
,
EU:F:2009:75
, toliau – Sprendimas
Bennett I
), Tarnautojų teismas, konstatavęs, kad konkursai OHIM/AD/02/07 ir OHIM/AST/02/07 buvo organizuoti siekiant įdarbinti atitinkamai tik vieną administratorių ir keturis asistentus, nurodyto sprendimo 116 punkte padarė tokią išvadą:
„31 tarnautojui, kuris sėkmingai dalyvavo vidaus atrankos procedūrose, pasiūliusi sudaryti neterminuotą laikinosios tarnybos sutartį, kurioje numatyta nutraukimo sąlyga, taikytina tik tuo atveju, jeigu suinteresuotasis asmuo nebūtų įtrauktas į rezervo sąrašą, sudarytą pasibaigus atviram konkursui intelektinės nuosavybės specializacijos srityje, apie kurio organizavimą 2007 ar 2008 m. pranešė pats [EUIPO] pirmininkas, [EUIPO] aiškiai įsipareigojo palikti suinteresuotuosius asmenis dirbti institucijoje neribotą laiką su sąlyga, kad jie bus įtraukti į nurodytą rezervo sąrašą. Atsižvelgiant į šias aplinkybes, kai [EUIPO] užimtinų darbo vietų skaičių sumažino iki penkių, nors buvo [trisdešimt vienas] suinteresuotasis asmuo, o į po konkursų [OHIM/AD/02/07 ir OHIM/AST/02/07], be to, atvirų, sudarytą tinkamų konkursą laimėjusių asmenų sąrašą įtrauktų asmenų skaičių sumažino iki užimtinų darbo vietų skaičiaus, ši tarnyba faktiškai drastiškai sumažino visų ieškovų galimybes išvengti nutraukimo sąlygos taikymo, todėl sutartiniai įsipareigojimai, kuriuos ji prisiėmė laikiniesiems tarnautojams, iš dalies neteko prasmės.“
(Praleista)
Priėmus sprendimus
Bennett I
ir
Bennett II
[EUIPO] ieškovas 2011 m. gruodžio 1 d. pasirašė „grąžinimo į darbą protokolą“, kuriame buvo numatyta, kad jis „grąžinamas į darbą“ ir jam toliau taikoma 2005 m. birželio 1 d. iš dalies pakeista laikinosios tarnybos sutartis, kad sutarties 5 straipsnis lieka nepakeistas, o 4 straipsnis panaikinamas (toliau – gražinimo į darbą protokolas); remdamasi šiuo protokolu [EUIPO] ieškovą į ankstesnes pareigas faktiškai grąžino 2011 m. gruodžio 1 d.
(Praleista)
2013 m. lapkričio 28 d. [EUIPO] pirmininkas informavo ieškovą, kad paskelbus nagrinėjamą pranešimą apie konkursą „[jo laikinosios tarnybos sutarties 5 straipsnyje nustatyta sutarties nutraukimo sąlyga] bus [pritaikyta], jeigu [jo] pavardė nebus [įtraukta] <…> į <…> [atvirų konkursų OHIM/AD/01/13 ir OHIM/AST/02/13] rezervo sąraš[us]“.
Ieškovas dalyvavo atvirame konkurse OHIM/AST/02/13 (toliau – nagrinėjamas konkursas), bet [jo pavardė] nebuvo įtraukta į rezervo sąrašą. Jo laikinosios tarnybos sutartis buvo nutraukta 2014 m. birželio 4 d. sprendimu pasibaigus nuo šios dienos skaičiuojamam šešių mėnesių įspėjimo laikotarpiui, būtent 2014 m. gruodžio 3 d. (toliau – ginčijamas sprendimas).
2014 m. rugsėjo 4 d. ieškovas dėl ginčijamo sprendimo padavė skundą; jis buvo atmestas 2015 m. sausio 12 d.“
Procesas pirmojoje instancijoje ir skundžiamas sprendimas
2015 m. balandžio 22 d. Tarnautojų teismo kanceliarija gavo ieškovo ieškinį (jis buvo įregistruotas numeriu F‑60/15), kuriuo jis prašė panaikinti 2014 m. birželio 4 d. EUIPO pirmininko sprendimą nutraukti jo laikinosios tarnybos sutartį pasibaigus šešių mėnesių įspėjimo laikotarpiui.
Skundžiamu sprendimu Tarnautojų teismas atmetė ieškinį ir priteisė iš ieškovo padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir pusę EUIPO patirtų bylinėjimosi išlaidų.
Tarnautojų teismas pirmiausia priminė, kad „grąžinimo į darbą protokole [(jį EUIPO ir ieškovas pasirašė 2011 m. gruodžio 1 d.)] buvo numatyta grąžinti ieškovą į darbą ir jam toliau taikyti 2005 m. birželio 1 d. iš dalies pakeistą laikinosios tarnybos sutartį, priskiriant jį prie to paties lygio ir pakopos, prie kurių jis buvo priskirtas šios sutarties nutraukimo dieną, t. y. 2009 m. rugsėjo 15 d. vakarą“; tame pačiame protokole EUIPO „įsipareigojo atkurti ieškovo karjerą nuo nurodytos dienos ir pervesti jam nuo 2009 m. rugsėjo 16 d. iki 2011 m. lapkričio 30 d. sumų, kurias jis būtų gavęs, jeigu sutartis nebūtų nutraukta, ir jo faktiškai tuo laikotarpiu gautų sumų skirtumą“. Tarnautojų teismas padarė išvadą, kad „tokiomis aplinkybėmis, kaip aiškiai matyti iš [šio protokolo] 1 straipsnio, reikėjo manyti, kad 2009 m. kovo 12 d. sprendimas buvo atšauktas šiuo protokolu ir ieškovui atgaline data nuo sprendimo nutraukti sutartį įsigaliojimo dienos, t. y. 2009 m. rugsėjo 15 d. vakaro, toliau taikoma jo laikinosios tarnybos sutartis, iš dalies pakeista 2005 m. birželio 1 d.“ Jis nusprendė, kad „ieškovo laikinosios tarnybos sutartį, iš dalies pakeistą 2005 m. birželio 1 d., reikėtų laikyti <…> pirmu jo terminuotos laikinosios tarnybos sutarties, kaip ji suprantama pagal KTĮS 2 straipsnio a punktą, pratęsimu ir kad ieškovas negalėjo teigti, jog priimant ginčijamą sprendimą buvo pažeistos KTĮS 8 straipsnio pirmos pastraipos nuostatos, nes [šis protokolas] yra antras jį su [EUIPO] siejamos sutarties pratęsimas“ (skundžiamo sprendimo 39 punktas).
Paskui Tarnautojų teismas pažymėjo, kad „[CES, UNICE ir CEEP] bendrasis susitarimas [dėl darbo pagal terminuotas sutartis, sudarytas 1999 m. kovo 18 d. ir įgyvendintas 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyva 1999/70/EB] taikomas ne terminuotų ar neterminuotų sutarčių nutraukimo, o jų sudarymo sąlygoms, kaip įtvirtinta jo 1 punkto b papunktyje“, ir kad „šio bendrojo susitarimo 5 punkto 1 dalies a punktu nebuvo galima tiesiogiai remtis skundžiant ginčijamą sprendimą; minėtu sprendimu nebuvo siekiama pratęsti ieškovo darbo santykių [EUIPO] ir šie santykiai nebuvo pratęsti, todėl vien šiuo sprendimu nepažeidžiamas [minėtas] bendrasis susitarimas“ (skundžiamo sprendimo 45 punktas).
Be to, dėl 2011 m. gruodžio 1 d. ieškovo ir EUIPO pasirašyto grąžinimo į darbą protokolo (toliau – 2011 m. gruodžio 1 d. grąžinimo į darbą protokolas) tariamo neteisėtumo dėl to, kad jis prieštaravo CES, UNICE ir CEEP bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, sudaryto 1999 m. kovo 18 d. ir įgyvendinto 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyva 1999/70/EB (
OL L 175, 1999, p. 43
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 368, toliau – bendrasis susitarimas), nuostatoms, Tarnautojų teismas priminė, kad šiuo protokolu ieškovas buvo grąžintas į darbą ir jam toliau taikoma jo laikinosios tarnybos sutartis, iš dalies pakeista 2005 m. birželio 1 d., kad „[š]ią iš dalies pakeistą sutartį <…> reikėtų laikyti pirmu jo terminuotos laikinosios tarnybos sutarties, kaip ji suprantama pagal KTĮS 2 straipsnio a punktą, pratęsimu pagal KTĮS 8 straipsnio nuostatas, kuriomis būtent siekiama apriboti laikinosios tarnybos sutarčių sudarymą paeiliui ir kurios priskiriamos prie bendrojo susitarimo 5 punkto 1 dalyje nurodytų priemonių, galinčių užkirsti kelią piktnaudžiavimui paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius“ (skundžiamo sprendimo 46 punktas).
Galiausiai Tarnautojų teismas pažymėjo, kad jis „nepanaikino sprendimo nutraukti ankstesnę ieškovo sutartį su [EUIPO], kad ieškovas grąžintas į darbą pagal [2011 m. gruodžio 1 d.] grąžinimo protokolą tik administracijos iniciatyva“ ir kad „[t]okio ieškovo grąžinimo į tarnybą [EUIPO] negalima pripažinti piktnaudžiavimu, kaip jis suprantamas pagal bendrojo susitarimo 1 punkto b papunktį, nors darbo santykiai buvo nutraukti ilgiau nei dvejiems metams“ (skundžiamo sprendimo 46 punktas).
Procesas Bendrajame Teisme ir šalių reikalavimai
2016 m. gegužės 12 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo šį apelianto apeliacinį skundą.
(Praleista)
Apeliantas Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti skundžiamą sprendimą,
—
patenkinti jo pirmosios instancijos teisme pateiktą reikalavimą panaikinti 2014 m. birželio 4 d. EUIPO pirmininko sprendimą nutraukti jo laikinosios tarnybos sutartį pasibaigus šešių mėnesių įspėjimo laikotarpiui,
—
priteisti iš EUIPO visas bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
EUIPO Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti apeliacinį skundą,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, patenkinti jo pirmosios instancijos teisme pateiktus reikalavimus,
—
priteisti iš apelianto bylinėjimosi šioje instancijoje išlaidas.
Dėl teisės
(Praleista)
Dėl apeliacinio skundo pirmojo ir antrojo pagrindų, grindžiamų atitinkamai KTĮS 8 straipsnio pažeidimu ir 2011 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Bennett ir kt. / VRDT (
F‑102/09
,
EU:F:2011:138
) „res judicata“ galios pažeidimu
Ieškovo nurodyti du pirmieji apeliacinio skundo pagrindai grindžiami atitinkamai KTĮS 8 straipsnio pažeidimu ir 2011 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Bennett ir kt. / VRDT (
F‑102/09
,
EU:F:2011:138
)
res judicata
galios pažeidimu.
(Praleista)
Atsižvelgiant į du pirmuosius apeliacinio skundo pagrindus reikia išnagrinėti, pirma, ar Tarnautojų teismas padarė klaidą, nusprendęs, kad 2009 m. kovo 12 d. sprendimas nutraukti sutartį buvo atšauktas, ir, antra, ar jis teisingai įvertino šio atšaukimo teisines pasekmes.
Iš pradžių reikia išnagrinėti, ar teisiškai buvo įmanoma atšaukti 2009 m. kovo 12 d. sprendimą nutraukti sutartį.
Pirma, iš jurisprudencijos matyti, kad teisėto administracinio teisės akto, kuriuo suteiktos subjektinės teisės ar panašios garantijos, atšaukimas atgaline data prieštarauja bendriesiems teisės principams (šiuo klausimu žr. 1983 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Verli‑Wallace / Komisija,
159/82
,
EU:C:1983:242
,
punktą ir 2000 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Gooch / Komisija,
T‑197/99
,
EU:T:2000:282
,
punktą).
Antra, dėl neteisėtų administracinių aktų reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją remiantis bendraisiais Sąjungos teisės principais institucija iš principo turi įgaliojimus atgaline data atšaukti asmeniui naudingą, bet neteisėtai priimtą administracinį aktą (šiuo klausimu žr. 2002 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Lagardère et Canal+ / Komisija,
T‑251/00
,
EU:T:2002:278
,
–
punktus ir 2011 m. balandžio 15 d. Sprendimo IPK International / Komisija,
T‑297/05
,
EU:T:2011:185
,
punktą), tačiau paprastai taikomos labai griežtos akto, kuriuo jo adresatui suteiktos teisės, atšaukimo sąlygos (šiuo klausimu žr. 1978 m. kovo 9 d. Sprendimo Herpels / Komisija,
54/77
,
EU:C:1978:45

punktą). Iš esmės nors kiekvienai Sąjungos institucijai, kuri nustato, kad jos priimtas aktas yra neteisėtas, turi būti pripažinta teisė jį atšaukti atgaline data per protingą terminą, ši teisė gali būti apribota būtinybe paisyti jo adresato, kuris galėjo pasitikėti šiuo aktu, teisėtų lūkesčių (1987 m. vasario 26 d. Sprendimo Consorzio Cooperative d’Abruzzo / Komisija,
15/85
,
EU:C:1987:111
,
–
punktai; 1991 m. birželio 20 d. Sprendimo Cargill / Komisija,
C‑248/89
,
EU:C:1991:264
,
punktas ir 1997 m. balandžio 17 d. Sprendimo de Compte / Parlamentas,
C‑90/95 P
,
EU:C:1997:198
,
punktas). Tokiam sprendimui taip pat taikoma teisinio saugumo principo laikymosi sąlyga (šiuo klausimu žr. 2003 m. kovo 5 d. Sprendimo Ineichen / Komisija,
T‑293/01
,
EU:T:2003:55
,
punktą).
Trečia, iš 2010 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Athinaïki Techniki / Komisija (
C‑362/09 P
,
EU:C:2010:783
,
punktas) iš esmės matyti, kad 1978 m. kovo 9 d. Sprendime Herpels / Komisija (
54/77
,
EU:C:1978:45
), 1987 m. vasario 26 d. Sprendime Consorzio Cooperative d’Abruzzo / Komisija (
15/85
,
EU:C:1987:111
) ir 1997 m. balandžio 17 d. Sprendime de Compte / Parlamentas (
C‑90/95 P
,
EU:C:1997:198
) nustatytos griežtos neteisėto administracinio akto, kuriuo gali būti suteikiamos subjektinės teisės, atšaukimo sąlygos netaikomos tuo atveju, jeigu toks aktas laikytinas ne suteikiančiu teises adresatui, bet priimtu jo nenaudai.
Atsižvelgdamas į šią jurisprudenciją Bendrasis Teismas mano, kad niekas neprieštarauja tam, kad neteisėtas arba teisėtas administracinis aktas, kuris jo adresatui iš esmės yra nenaudingas, bet papildomai suteikia jam teises, galėtų būti atšauktas, jeigu tokiu atšaukimu nepažeidžiami šio adresato teisėti lūkesčiai ir teisinio saugumo principas.
Nagrinėjamu atveju reikia pripažinti, kad 2009 m. kovo 12 d. sprendimas nutraukti sutartį yra iš esmės apelianto nenaudai priimtas administracinis aktas, kuris papildomai suteikia jam teisę.
Taip pat reikia pažymėti, kad pasirašydamas 2011 m. gruodžio 1 d. grąžinimo į darbą protokolą apeliantas sutiko, kad 2009 m. kovo 12 d. sprendimas nutraukti sutartį būtų atšauktas, todėl šis sprendimas atšauktas laikantis teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo principų, primintų šio sprendimo 27 punkte nurodytoje jurisprudencijoje. Minėto protokolo 1 straipsnyje aiškiai nurodyta, kad toks sprendimas atšaukiamas.
Taigi Tarnautojų teismas skundžiamo sprendimo 39 punkte teisingai konstatavo, kad 2009 m. kovo 12 d. sprendimas nutraukti sutartį buvo atšauktas 2011 m. gruodžio 1 d. grąžinimo į darbą protokolu.
Kadangi teisiškai buvo įmanoma atšaukti 2009 m. kovo 12 d. sprendimą nutraukti sutartį, toliau reikia išnagrinėti, ar Tarnautojų teismas nepadarė teisės klaidos, kai įvertino tokio atšaukimo teisines pasekmes.
Pirma reikia pažymėti, jog, kadangi 2009 m. kovo 12 d. sprendimas nutraukti sutartį buvo atšauktas, laikytina, kad jo niekada nebuvo. Todėl skundžiamo sprendimo 39 punkte Tarnautojų teismas teisingai nurodė, kad apeliantas grąžintas į darbą atgaline data ir jam nuo 2009 m. rugsėjo 15 d. toliau taikoma 2005 m. birželio 1 d. iš dalies pakeista jo laikinosios tarnybos sutartis. 2011 m. gruodžio 1 d. grąžinimo į darbą protokolo nuostatos tik detalizuoja ieškovo grąžinimą į padėtį, kurioje šis buvo iki 2009 m. rugsėjo 15 d.
Antra, Tarnautojų teismas skundžiamo sprendimo 39 punkte nusprendė, kad apelianto laikinosios tarnybos sutartį, iš dalies pakeistą 2005 m. birželio 1 d. papildomu susitarimu, reikėtų laikyti pirmu jo terminuotos laikinosios tarnybos sutarties, kaip ji suprantama pagal KTĮS 2 straipsnio a punktą, pratęsimu, ir atmetė argumentą, kad 2011 m. gruodžio 1 d. grąžinimo į darbą protokolu ši sutartis buvo pratęsta antrą kartą.
Tokia Tarnautojų teismo išvada nėra klaidinga. Iš tiesų, kaip nurodyta šio sprendimo 33 punkte, atšaukus 2009 m. kovo 12 d. sprendimą nutraukti sutartį, kaip detalizuota 2011 m. gruodžio 1 d. grąžinimo į darbą protokole, apeliantas grąžintas į padėtį, kurioje jis buvo iki 2009 m. rugsėjo 15 d., o ne į kitą padėtį, nei ta, kurioje jis buvo iki nurodytos datos, todėl jo terminuota darbo sutartis nebuvo pratęsta antrą kartą.
(Praleista)

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (apeliacinių skundų kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
José Luis Ruiz Molina padengia savo ir Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) šioje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Jaeger
Prek
Dittrich
Paskelbta 2017 m. birželio 27 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.
(
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.