CELEX: 62014CJ0557
Неизпълнение на задължения от държава членка
Директива 91/271/ЕИО
Пречистване на градските отпадъчни води
Решение на Съда, с което се установява неизпълнение на задължения от държава членка
Неизпълнение
Член 260, параграф 2 ДФЕС
Имуществени санкции
Еднократно платима сума и периодична имуществена санкция

С исковата си молба Европейската комисия моли Съда:
—
да установи, че като не е приела всички мерки за изпълнение на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), Португалската република не е изпълнила задълженията си по член 260, параграф 1 ДФЕС,
—
да осъди Португалската република да заплати на Комисията периодична имуществена санкция в размер на 20196 EUR за всеки ден, с който е закъсняла да изпълни решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), считано от деня, в който ще бъде постановено решението по настоящото дело, до деня, в който ще бъде изпълнено решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
),
—
да осъди Португалската република да заплати еднократно на Комисията сума в дневен размер от 2244 EUR, считано от датата на постановяване на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), до датата на пълното изпълнение на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), ако изпълнението предхожда постановяването,
—
да осъди Португалската република да заплати съдебните разноски.
Правна уредба
Директива 91/271/ЕИО на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води (
ОВ L 135, стр. 40
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 43) се отнася, съгласно член 1 от нея, до събирането, пречистването и заустването на градски отпадъчни води, както и пречистването и заустването на отпадъчни води, произхождащи от някои промишлени отрасли. Тя има за цел опазване на околната среда от вредните последици, причинени от заустването на градски отпадъчни води.
Член 2 от тази директива дефинира „градски отпадъчни води“ като „битовите отпадъчни води или смес от битови отпадъчни води и промишлени отпадъчни води и/или дъждовни води“. Същият член дефинира „агломерация“ като „зона, в която съсредоточаването на населението и/или стопанските дейности е достатъчно, за да е възможно да се събират градските отпадъчни води, да се отвеждат към пречиствателна станция или пункт за окончателно изливане“ и „еквивалент жители (ЕЖ)“ — като „биоразградими органични вещества, за които биохимичната потребност от кислород за пет дни (БПК5) е 60 грама дневно“.
Член 4 от посочената директива гласи:
„1.   Държавите членки следят за това градските отпадъчни води, които влизат в канализационните системи, преди заустването им да бъдат подложени на вторично пречистване или на друга равностойна обработка при следните условия и ред:
—
най-късно до 31 декември 2000 г. за всички зауствания, произлизащи от агломерации с ЕЖ над 15000,
[…]
3.   Заустванията от пречиствателните станции за градски отпадъчни води, посочени в параграфи 1 и 2, отговарят на изискванията на приложение I, точка Б. […]
4.   Притокът, изразен[…] в ЕЖ, се изчислява на базата на максималното средно седмично количество органични вещества, постъпващо в пречиствателната станция през годината, с изключение на необичайните ситуации, като предизвиканите от силни дъждове“.
Съгласно член 6, параграфи 2 и 4 от същата директива:
„2.   Заустванията на градски отпадъчни води, произхождащи от агломерации, чийто ЕЖ е между 10000 и 150000, в крайбрежни води, и между 2000 и 10000 — в устия (естуари), разположени в посочените в параграф 1 зони, могат да се подлагат на по-слабо пречистване от предвиденото в член 4 с уговорката, че:
—
тези зауствания са претърпели най-малкото първичното пречистване, определено в член 2, параграф 7, в съответствие с процедурите за контрол, установени в приложение I, точка Г,
—
задълбочени изследвания показват, че тези зауствания не вредят на околната среда.
Държавите членки представят на Комисията цялата информация, необходима за тези проучвания.
[…]
4.   Държавите членки следят за това, списъкът на по-слабо чувствителните зони да се преразглежда най-малко на всеки четири години“.
Текстът на член 8, параграф 5 от Директива 91/271 е следният:
„При извънредни обстоятелства, когато може да се докаже, че по-дълбоко пречистване няма положителен ефект върху околната среда, изливаните води в по-слабо чувствителни зони, произхождащи от агломерации с ЕЖ над 150000, могат да бъдат подлагани на предвиденото в член 6 пречистване на отпадъчни води, произлизащи от агломерации с ЕЖ между 10000 и 150000.
При подобни обстоятелства държавите членки предварително предоставят на Комисията съответната документация. Комисията проучва положението и взема подходящи мерки съгласно предвидената в член 18 процедура.“
В приложение I към тази директива, озаглавено „Изисквания за градските отпадъчни води“, е предвидено следното:
„[…]
Б.
Зауствания, произхождащи от пречиствателните станции за градски отпадъчни води, във водите в приемниците […]
1.
Пречиствателните станции за отпадъчни води са проектирани и изменени така, че да позволяват вземането на представителни проби от постъпващите отпадъчни води и от изпусканите пречистени води преди заустването им във водите в приемниците.
2.
Изливаните от пречиствателните станции градски отпадъчни води, пречистени съгласно членове 4 и 5 от настоящата директива, отговарят на изискванията в таблица 1.
[…]“.
Точка Г от приложение I към Директива 91/271, озаглавена „Референтни методи за контрол и оценка на резултатите“, предвижда:
„1.
Държавите членки следят за прилагането на методи на наблюдение, съответстващи най-малко на описаните по-долу изисквания.
Методи, различни от предвидените в точки 2, 3 и 4, могат да бъдат използвани, при условие че може да се докаже, че те позволяват да се получат равностойни резултати.
[…]
2.
Пробите се вземат на период от 24 часа, пропорционално на дебита или на равни интервали от време, на определен пункт при изхода и, в случай на нужда, при входа на пречиствателната станция, за да се провери дали са спазени изискванията на настоящата директива относно заустването на отпадъчни води.
[…]
3.
Минималният брой проби за вземане на редовни интервали през цялата година се определя в зависимост от размерите на пречиствателната станция:
[…]
—
ЕЖ между 10000 и 49999: 12 проби.
[…]
4.
Приема се, че пречистените отпадъчни води спазват определените за различните параметри стойности, ако проби показват спазването на стойностите за всеки отделен параметър, съобразно следните разпоредби:
а)
за параметрите, посочени в таблица 1 и в член 2, точка 7, максималният брой проби, които може да не съответстват на стойностите концентрация и/или процентите редукция, посочени в таблица 1 и в член 2, точка 7, е уточнен в таблица 3;
[…]“.
Решението Комисия/Португалия
На 9 юли 2004 г. Комисията отправя до Португалската република официално уведомително писмо, в което установява, че няколко агломерации, които се намират на територията на тази държава членка и имат ЕЖ над 15000, не са съоръжени с канализационни системи за градски отпадъчни води, отговарящи на изискванията на член 3 от Директива 91/271, нито със системи за пречистване на тези води, отговарящи на изискванията на член 4 от тази директива.
Тъй като счита, че предоставените от тази държава членка обяснения са недостатъчни за 17 от тези агломерации, на 13 юли 2005 г. Комисията отправя мотивирано становище, като я приканва да се съобрази с него в срок от два месеца от получаването му.
Португалската република отговаря на мотивираното становище с писмо от 14 октомври 2005 г.
Като приема в резултат на този отговор, че някои агломерации трябва да бъдат изключени от производството за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка, докато за други агломерации, упоменати в официалното уведомително писмо от 9 юли 2004 г., но не и в мотивираното становище от 13 юли 2005 г., нарушението на членове 3 и 4 от Директива 91/271 продължава да е налице, на 4 юли 2006 г. Комисията издава допълнително мотивирано становище, в което посочва вече 32 агломерации. С това мотивирано становище Комисията приканва Португалската република да вземе изискваните мерки, за да се съобрази с него в срок от два месеца от получаването му.
Като приема, че въпреки предоставите от тази държава членка обяснения в писмо от 14 септември 2006 г. положението остава незадоволително за редица агломерации по отношение на разпоредбите на тази директива, Комисията решава да предяви пред Съда иск за установяване на неизпълнение на задължения, който е предмет на дело C‑530/07.
В хода на производството пред Съда Комисията оттегля иска си в частта относно неизпълнението на задълженията, от една страна, по член 3 от Директива 91/271 спрямо пет от тези агломерации, и от друга страна, по член 4 от тази директива, що се отнася до единадесет от посочените агломерации, вследствие на което предметът на иска за установяване на неизпълнение на задължения се свежда до останалите агломерации.
В решението си от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), Съдът е постановил, че като не е оборудвала агломерациите Bacia do Rio Uima (Fiães S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, както и Santa Cita с канализационни системи в съответствие с разпоредбите на член 3 от Директива 91/271 и като не е подложила на вторично пречистване или на друга равностойна обработка, в съответствие с член 4 от тази директива, градските отпадъчни води от агломерациите Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães S. Jorge), Carvoeiro, Costa de Aveiro, Costa Oeste, Covilhã, Лисабон, Matosinhos, Milfontes, Nazaré/Famalicão, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Franca de Xira и Vila Real de Santo António, Португалската република не е изпълнила задълженията си по членове 3 и 4 от посочената директива.
Досъдебната процедура
В рамките на контрола за изпълнение на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), с писмо от 18 юни 2009 г. Комисията е поискала от Португалската република информация относно мерките, приети за изпълнението на това решение.
С писмо от 24 юли 2009 г. тази държава членка е уведомила Комисията за приетите от нея мерки.
На 11 декември 2009 г. Комисията отправя до посочената държава членка искане за разяснения, на което тя отговаря с няколко писма и с допълнителна информация, че относно агломерацията Vila Real de Santo António новата пречиствателна станция е функционирала от 2009 г., но 30 % от събирания дебит на замърсяване още не е действително включен към пречиствателната станция, като завършването на необходимите строителни дейности е предвидено за края на 2012 г. Що се отнася до агломерацията Matosinhos, завършването на дейностите по изграждане на новата пречиствателна станция е било предвидено първоначално за края на 2011 г., но приключването на дейностите е отложено за април 2013 г.
С няколко писма, както и на срещата със службите на Комисията, Португалската република уведомява тази институция за развитието на положението във връзка с тези две агломерации.
От писмото на тази държава членка от 26 ноември 2013 г. е видно, че относно агломерацията Vila Real de Santo António завършването на необходимите строителни дейности за осигуряване на свързването на новата пречиствателна станция с целия дебит на замърсяване от агломерацията е предвидено за първото тримесечие на 2014 г. Що се отнася до агломерацията Matosinhos, от това писмо е видно, че поради липса на финансиране дейностите за изграждане на новата пречиствателна станция все още не са започнали, но през 2014 г. е представено ново искане за финансиране.
Тъй като счита, че решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), не е изпълнено за 2 от общо 22 агломерации, за които се отнася това решение, а именно агломерациите Vila Real de Santo António и Matosinhos, Комисията предявява настоящия иск.
По неизпълнението на задължения
Доводи на страните
Относно агломерацията Vila Real de Santo António Комисията отбелязва, че въпреки усилията, положени от Португалската република след постановяването на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), към датата, приета в случая като референтна за преценката за наличието на неизпълнение на задължения, а именно 21 април 2014 г., на която дата е изтекъл срокът, определен в изпратеното от Комисията до Португалската република официално уведомително писмо, тази държава членка не е подложила на вторично пречистване или на друга равностойна обработка, в съответствие с член 4 от същата директива, градските отпадъчни води от посочената агломерация. Всъщност от писмото на Португалската република от 23 април 2014 г. е видно, че към същата дата все още са били в ход необходимите строителни дейности за пълното свързване на тази агломерация с пречиствателната станция.
Що се отнася до агломерацията Matosinhos, Комисията отбелязва, че настоящата пречиствателна станция позволява само първично пречистване на отпадъчните води от тази агломерация, след което те се изхвърлят в морето чрез подводен канал. В това отношение тя отбелязва, че както е видно от писмото на Португалската република от 23 април 2014 г., дейностите за изграждане на станция за вторично пречистване все още не са започнали поради твърдени проблеми с финансирането им, така че завършването на посочените дейности е отложено за 2017 г.
От друга страна, Комисията поддържа, че доводите, изтъкнати от Португалската република в писмената ѝ защита, че едно първично пречистване на градските отпадъчни води не се отразява върху качеството на водите в приемниците и че това пречистване е достатъчно, за да се гарантира качеството на водите и да се избегнат рисковете за околната среда и за здравето на хората, са неоснователни, доколкото с тези доводи се цели да се постави под съмнение постановеното от Съда в решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
).
Португалската република твърди общо, че това решение е изпълнено до много голяма степен.
Относно агломерацията Vila Real de Santo António Португалската република уточнява, че става въпрос за три проекта за свързване на дренажни системи. Първият се отнасял до дренажна система, намираща се в западната част на община Vila Nova de Cacela и до преносната мрежа към станцията за пречистване на отпадъчни води, чието свързване било завършено през ноември 2014 г. Вторият проект се отнасял до свързването на дренажните системи в крайбрежните части на тази агломерация със системите за събиране на водите от канализацията и до преноса им към станцията за пречистване на отпадъчни води, което било завършено през февруари 2015 г. Третият проект се отнасял до свързването на дренажните системи в централната част на града в посочената агломерация със системата за събиране и пренос на водите от канализацията към станцията за пречистване на отпадъчни води.
Португалската република поддържа в писмената си защита, че този трети проект се намира в много напреднал етап на реализиране. В писмената си дуплика тази държава членка посочва, че свързването на водите от канализацията със станцията за пречистване на отпадъчни води, което функционира от 2009 г., е завършено на 11 април 2015 г., за което са уведомени службите на Комисията.
Относно агломерацията Matosinhos Португалската република поддържа, от една страна, че съществуващото първично пречистване е достатъчно, за да се гарантира качеството на водата и да се избегнат рисковете на околната среда и за здравето на хората, като липсата на вторично пречистване не влияело на качеството на водите в приемниците. Всъщност пречистените отпадъчни води от канализацията в тази агломерация не били изливани в езерни или речни води, а в много непостоянни морски води с високо съдържание на сол, през които преминавали силни морски течения.
В това отношение същата държава членка поддържа, че във връзка с положението в агломерация Matosinhos се прилага член 8, параграф 5 от Директива 91/271. Впрочем съгласно този член при извънредни обстоятелства и в крайбрежните агломерации, считани за по-слабо чувствителни зони, заустванията на градски отпадъчни води могат да се подлагат на по-слабо пречистване.
Португалската република поддържа, че с извършваното първично пречистване на отпадъчните води се достигало намаляване на химичната и биохимичната потребност от кислород средно с 42—43 %, което отговаряло на два пъти по-голяма стойност в сравнение с предвидените в тази директива 20 %.
В това отношение посочената държава членка поддържа, че понастоящем функциониращата станция за пречистване на отпадъчни води е свързана с подводен канал, който отвежда пречистената вода към Атлантическия океан на около 2 километра от брега, така че не се засяга качеството на тези води за къпане. Необходимо било да се извършат само няколко подобрения, отнасящи се единствено до инсталирането на инфраструктури, така че да се гарантира постоянното качество на водата.
Португалската република се позовава и на редовно провежданите анализи на водите за къпане на територията на тази агломерация, които потвърждавали „отличното“ им качество. При тези обстоятелства нямало никакво основание да се приеме, че е налице опасност за здравето на жителите или за туристическия сектор.
От друга страна, тази държава членка поддържа, че макар да са взети мерки за съобразяване с разпоредбите на член 4 от Директива 91/271, финансови трудности са възпрепятствали изграждането на пречиствателната станция. Освен това през 2008 г. и 2011 г. са били обявени обществени поръчки, но форсмажорни обстоятелства са станали пречка да продължи осъществяването на проекта за изграждане на тази станция.
Португалската република добавя, че във всички случаи вече са изпълнени условията за израждането на станция за пречистване на отпадъчните води, позволяваща вторичното пречистване на тези води, и че е освободено необходимото за тази цел финансиране. В това отношение Португалската република представила на тази институция график за протичането на строителните дейности, които трябвало да започнат през първата половина на 2016 г., като пълното въвеждане в експлоатация на инсталацията било предвидено за втората половина на 2019 г.
Съображения на Съда
За да се прецени дали Португалската република е приела всички необходими мерки, за да се съобрази с решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), следва да се провери дали последната е спазила в пълна степен член 4 от Директива 91/271, по-специално като е оборудвала съответните агломерации със система за пречистване на градските отпадъчни води, отговаряща на изискванията на този член.
Що се отнася до производството за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка по член 260, параграф 2 ДФЕС, като референтна дата, за да се прецени наличието на такова неизпълнение, следва да се приеме датата на изтичане на срока, определен в официалното уведомително писмо, изготвено въз основа на тази разпоредба (решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая, както бе припомнено в точка 22 от настоящото решение, тъй като Комисията е изпратила официално уведомително писмо до Португалската република, в съответствие с предвидената в член 260, параграф 2 ДФЕС процедура, референтната дата, посочена в предходната точка от настоящото решение, е датата на изтичане на определения в това писмо срок, а именно 21 април 2014 г.
Безспорно е обаче, че към тази дата агломерациите Vila Real de Santo António и Matosinhos все още не са оборудвани в съответствие с член 4 от тази директива със система за пречистване на градските отпадъчни води.
Всъщност относно агломерацията Vila Real de Santo António от изявленията на Португалската република следва, че към 21 април 2014 г. системата за пречистване на градските отпадъчни води все още не е била изградена. Що се отнася до агломерацията Matosinhos, на 23 април 2014 г. Португалската република е уведомила Комисията, че все още не са започнали дейностите за изграждане на станцията за пречистване на отпадъчни води, позволяваща вторично пречистване на тези води.
Всъщност доводите на Португалската република относно последната агломерация, че само по себе си едно първично пречистване на градските отпадъчни води не се отразява върху качеството на водите в приемниците и че това пречистване е достатъчно, за да се гарантира качеството на водите и да се избегнат рисковете за околната среда и за здравето на хората, целят да се постави под съмнение постановеното от Съда в решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), поради което тези доводи не могат да бъдат приети.
Относно довода на Португалската република, изведен от трудностите, с което се е сблъскала тази държава членка при съобразяване с решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), следва да се припомни, че държавата членка не може да се позовава на разпоредби, практики или положения от вътрешния ѝ правен ред, за да оправдае неспазването на задълженията, произтичащи от правото на Съюза, поради което подобен довод не може да бъде приет (вж. в този смисъл решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
и цитираната съдебна практика).
При тези обстоятелства следва да се приеме, че като не е приела всички мерки за изпълнение на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), Португалската република не е изпълнила задълженията си по член 260, параграф 1 ДФЕС.
По имуществените санкции
По периодичната имуществена санкция
Доводи на страните
Относно агломерацията Vila Real de Santo António Комисията посочва в съдебното заседание пред Съда, че противно на твърденията на Португалската република, според които тази държава членка е приела всички мерки, които изисква пълното изпълнение на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), съответствието с член 4 от Директива 91/271 на функционирането на пречиствателната станция в тази агломерация може да бъде осигурено само когато в рамките на период от една година бъдат извършени съответни анализи на отпадъчните води въз основа на проби, взети преди изливането на тези води, от които проби да стане видно след този момент, че вторичното пречистване на същите води е в съответствие с изискванията на тази директива. Според Комисията това изливане на отпадъчни води трябва да отговаря на изискванията на точка Б от приложение I към посочената директива. От друга страна, Комисията поддържа, че трябва да бъдат приложени референтите методи за осигуряване на контрола и оценяването на резултатите, предвидени в точка Г от същото приложение, в което е установен минималният брой проби годишно, които трябва да бъдат взети, за да се считат за представителна извадка, в зависимост от големината на пречиствателната станция.
В случая обаче такива мерки не са били приети.
Комисията предлага на Съда в съответствие с член 260, параграф 2 ДФЕС и въз основа на Съобщението от 13 декември 2005 г., озаглавено „Прилагане на член [260 ДФЕС]“ [SEC(2005) 1658], актуализирано със Съобщението от 17 септември 2014 г., озаглавено „Актуализиране на данните, използвани при изчисляването на еднократно платимите суми и периодичните имуществени санкции, които Комисията ще предложи на Съда в производствата за установяване на неизпълнение на задължения“ (C(2014) 6767 окончателен) (наричано по-нататък „Съобщението от 2005 г.“) да санкционира разглежданата липса на изпълнение по-специално с осъждане за заплащане на периодична имуществена санкция.
По силата на точка 6 от Съобщението на Комисията от 2005 г. тази институция се основава на три критерия, за да определи размера на периодичната имуществена санкция, а именно тежестта на нарушението, продължителността му и необходимостта да се осигури възпиращото действие на самата санкция.
Относно тежестта на констатираното нарушение Комисията подчертава, на първо място, важността на правилата на Съюза, които са предмет на нарушението, както и, на второ място, неговите последици по отношение на общите и частните интереси, сред които са по-специално защитата на здравето на хората и на околната среда, запазването и подобряването на качеството на водата в приемниците и на свързаните с нея водни екосистеми или на развлекателните дейности, свързани с тези екосистеми. На трето място, като констатира наличието на смекчаващи обстоятелства, свързани постигнатия от тази държава членка напредък, Комисията посочва и отегчаващи обстоятелства, произтичащи от несъобразяване както с член 4 от Директива 91/271 при изтичането на посочения в мотивираното становище срок, така и с решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), от яснотата на нарушените разпоредби, от неспазването на последователния график, представен от португалските органи в изпратените до Комисията писма, от повтарящото се противоправно поведение на тази държава членка в областта на спазването на правото на Съюза в сектор, в който въздействието върху здравето на хората и околната среда е особено голямо.
Предвид всички тези обстоятелства Комисията счита, че следва да се възприеме коефициент за тежест 3 по скалата от 1 до 20, предвидена в Съобщението от 2005 г.
Що се отнася до продължителността на нарушението, Комисията посочва, че решението да инициира настоящото производство е взето на 16 октомври 2014 г., т.е. 65 месеца след постановяването на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), а именно на 7 май 2009 г., което обосновава прилагането на максималния коефициент 3.
Относно коефициента, свързан с платежоспособността на посочената държава членка, наричан фактор „n“, същата институция припомня, че в Съобщението от 2005 г. той е определен на 3,40 за Португалската република.
Комисията отбелязва, че съгласно посочената в това съобщение формула периодичната имуществена санкция за ден е равна на основната определена сума от 660 EUR, умножена по коефициента за тежест, коефициента за продължителност и фактора „n“. Така в случая Комисията предлага периодична имуществена санкция в размер на 20196, 00 EUR на ден (660 EUR x 3 x 3 x 3,40).
Тази институция предлага да се приложи намаляваща периодична имуществена санкция за ден, чийто действителен размер да се изчислява на всеки шест месеца, като се намалява общият размер за всеки от тези периоди с процент, съответстващ на съотношението на ЕЖ на агломерациите, които са привели инсталациите си в съответствие с изискванията на член 4 от Директива 91/271, спрямо ЕЖ на агломерациите, които не разполагат с подобни системи към датата на постановяване на настоящото решение.
Според данните, с които е разполагала Комисията преди предявяването на настоящия иск, общият ЕЖ за агломерациите, които не разполагат с пречиствателни системи, съобразени с член 4 от тази директива, възлиза на 321950. Този общ брой се разпределя между съответните агломерации така: 34950 за Vila Real de Santo António и 287000 за Matosinhos.
Португалската република поддържа, че нито тежестта на нарушението, нито продължителността му, нито оказаното от нея сътрудничество и положената от нея грижа в хода на процедурата, нито постигнатият напредък при изпълнението на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), обосновават налагането на периодична имуществена санкция в толкова голям размер. По този начин тази държава членка оспорва метода за изчисляване на предложените суми. Португалската република смята, че поисканата от Комисията периодична имуществена санкция е прекомерно завишена и непропорционална в сравнение с тежестта на нарушението, чиито последици по отношение на околната среда са хипотетични. Тази държава членка оспорва твърденията на Комисията относно тежестта на нарушението. Всъщност, както бе посочено в точка 27 от настоящото решение, относно агломерацията Vila Real de Santo António Португалската република поддържа, че свързването на водите от канализацията със станцията за пречистване на отпадъчни води, което функционира от 2009 г., е завършено на 11 април 2015 г., за което са уведомени службите на Комисията. При това положение неизпълнение на задължения вече не било налице, що се отнася до агломерацията Vila Real de Santo António, тъй като в това отношение решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), било изцяло изпълнено.
Според тази държава членка по отношение на агломерацията Matosinhos следва, доколкото неизпълнението на задължения се свежда до извършването на строителните дейности, необходими за разширяването на станцията за пречистване на отпадъчни води във връзка с вторичното пречистване, да се вземе предвид напредъкът на тези дейности през разглеждания период, увеличен с една година, за да се провери функционирането на посочената станция с оглед на изискванията на член 4 от Директива 91/271. При това положение срокът, необходим за осъществяването на строителните дейности, бил четири години, а именно тригодишен срок, увеличен със срок от една година, свързан с евентуалното настъпване на непредвидени събития. Общият четиригодишен срок можело да се раздели на осем фази, всяка от които била подложена поотделно на контрол с цел да се провери напредъкът на дейностите по изграждането на тази станция с оглед на пускането ѝ в експлоатация.
Доколкото, първо, що се отнася до агломерацията Vila Real de Santo António, целите за изграждане на станция за вторично пречистване вече били напълно постигнати, второ, относно агломерацията Matosinhos били предприети необходимите дейности по поддържане на отлично равнище на качество на крайбрежните води и разгръщането на тези дейности продължавало, и трето, от 22 агломерации, за които се отнася решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), спрямо 21 агломерации е извършено привеждане в съответствие, прилаганият коефициент не трябвало да надвишава 1 по скалата от 1 до 20, предвидена в Съобщението от 2005 г.
Впрочем Португалската република подчертава положените от нея усилия да изпълни изцяло задълженията, произтичащи от решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), и освен това набляга на постоянното сътрудничество, поддържано от португалските органи със службите на Комисията.
Необходимо било и да се вземе предвид вече постигнатото равнище на изпълнение на това решение. Дори да се вземе предвид времето, изтекло от постановяването на посоченото решение, критерият, свързан с продължителността на нарушението, бил ирелевантен спрямо 90 % от агломерациите, за които се отнася решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
). Поради това било законосъобразно, предвид строителните дейности, които остава да се осъществят, за да бъде съобразено посоченото решение, това положение да се вземе предвид при извършваното от Съда претегляне на коефициентите, така че то да не надвишава 10 % от коефициент 3, чието прилагане иска Комисията, като по този начин претеглената величина на този критерий да не надвишава 1.
От друга страна, предвид обстоятелствата по настоящото дело посочената периодична санкция била непропорционална и по отношение на платежоспособността на Португалската република. Освен това факторът „n“ бил спорен предвид преходното конюнктурно положение в тази държава членка, произтичащо от финансовата криза на държавите от еврозоната, тъй като извършването на строителни дейности изисквало значителни публични инвестиции. Така Португалската република оставя на преценката на Съда въпроса за евентуалната преоценка на този коефициент, като същевременно счита, че тъй като решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), вече било изпълнено повече от 90 %, Съдът би трябвало да намали временно този коефициент.
Ето защо, ако Съдът уважи искането на тази държава членка да претегли коефициентите за тежест и за продължителност на нарушението, както и фактора „n“, свързан с платежоспособността ѝ, периодичната имуществена санкция за ден би трябвало да бъде изчислена по следната формула: 660 EUR x 1 x 1 x 3,40 = 2244, разделено на 287000, или 0,007 EUR на ден за единица ЕЖ.
Съображения на Съда
Съгласно постоянната практика на Съда налагането на периодична имуществена санкция е обосновано по принцип само доколкото продължава да е налице неизпълнението на задължения на държава членка, произтичащо от неизпълнение на предходно съдебно решение, до разглеждането на фактите от Съда (решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Белгия,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
и цитираната съдебна практика).
Относно агломерацията Vila Real de Santo António следва да се отбележи, че както бе припомнено в точки 27 и 54 от настоящото решение, в съдебното заседание пред Съда Португалската република е посочила, че строителните дейности, необходими за изграждането на пречиствателната станция, са завършени на 11 април 2015 г. и че на Комисията са изпратени няколко проби, от които е видна ефикасността на вторичното пречистване на градските отпадъчни води за периода между април и ноември 2015 г., който обхваща туристическия сезон, характеризиращ се със силно замърсяване на тези води. В това отношение Комисията не е оспорила твърдението на тази държава членка, по-специално относно съответствието на така представените проби с изискванията на член 4 от Директива 91/271.
При тези условия Съдът приема, че относно агломерацията Vila Real de Santo António Португалската република е доказала, че е вземала проби на редовни интервали от време, считано от април 2015 г., и че при това положение изливането на градски отпадъчни води от пречиствателната станция отговаря на изискванията на член 4, параграф 3 от тази директива, така че по отношение на посочената агломерация тази държава членка не следва да се осъжда да заплати периодична имуществена санкция с цел да се осигури съобразяване с решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
).
Относно агломерацията Matosinhos, от изявленията на Португалската република следва, че решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), не е изпълнено изцяло към датата на провеждането на съдебното заседание пред Съда.
При тези обстоятелства Съдът счита, че осъждането на Португалската република да заплати периодична имуществена санкция, е подходящо финансово средство, което да я подтикне да вземе необходимите мерки за преустановяване на установеното неизпълнение на задължения и за осигуряване на цялостното изпълнение на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
).
Не може обаче да бъде изключена a priori възможността към деня на постановяване на настоящото решение, решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), да бъде изцяло изпълнено. Ето защо периодичната имуществена санкция трябва да бъде наложена само в случай че неизпълнението на задължения продължава към датата на постановяване на настоящото решение (вж. по аналогия решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съгласно постоянната практика на Съда периодичната имуществена санкция трябва да бъде определена в зависимост от необходимата степен на натиск за убеждаване, така че държавата членка, която не се съобразява с решение, установяващо неизпълнение на задължения, да промени своето поведение и да преустанови нарушението, в което е обвинена (решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
и цитираната съдебна практика).
Следва да се припомни, че при упражняване на своето право на преценка в тази област Съдът трябва да определи периодичната имуществена санкция по такъв начин, че тя да бъде, от една страна, съобразена с обстоятелствата, и от друга страна, пропорционална на установеното неизпълнение, както и на платежоспособността на съответната държава членка (решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
и цитираната съдебна практика).
Предложенията на Комисията относно периодичната имуществена санкция не могат да обвържат Съда и представляват само полезна отправна точка. По същия начин насоки като съдържащите се в съобщенията на Комисията не обвързват Съда, но допринасят за гарантиране на прозрачността, предвидимостта и правната сигурност в дейността на самата Комисия, когато тази институция прави предложения до Съда. Всъщност в рамките на производство въз основа на член 260, параграф 2 ДФЕС относно неизпълнение на задължения, което продължава независимо от обстоятелството, че същото неизпълнение вече е установено по повод на първо съдебно решение на основание член 226 ЕО или 258 ДФЕС, Съдът може свободно да определи налаганата периодична имуществена санкция в размер и под форма, които счита за подходящи, за да подтикне тази държава членка да преустанови неизпълнението на задълженията, произтичащи от това първо решение на Съда (решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
и цитираната съдебна практика).
При определянето на размера на периодичната имуществена санкция основните критерии, които трябва да се вземат предвид, за да се гарантира принудителният характер на периодичната имуществена санкция с оглед на еднаквото и ефективно прилагане на правото на Съюза, по принцип са тежестта на нарушението, неговата продължителност и платежоспособността на съответната държава членка. При прилагането на тези критерии трябва да се отчетат по-конкретно последиците от неизпълнението за частните и за публичните интереси, както и необходимостта да се постигне спешно изпълнение на задълженията от съответната държава членка (решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
и цитираната съдебна практика).
На първо място, що се отнася до тежестта на нарушението, следва да се припомни, че целта на Директива 91/271 е защитата на околната среда. Липсата или недостатъчността на системите за пречистване на градските отпадъчни води могат да засегнат околната следа и трябва да се разглеждат като особено сериозни (решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това, що се отнася до намаляването на химичната и биохимичната потребност от кислород, на които се позовава Португалската република, следва да се отбележи, както посочва генералният адвокат в точка 63 от своето заключение, че целевите стойности по тази директива все още не са достигнати от тази държава членка, като по отношение на вторичното пречистване в същата директива е определено намаляване на химичната потребност от кислород с най-малко 75 %, а на биохимичната —със 70—90 %, докато тази държава членка твърди намаляване на химичната потребност от кислород само с 20 %.
От друга страна, макар от представените от Португалската република данни да следва, че качеството на водите за къпане в повечето плажни зони на агломерацията Matosinhos е квалифицирано като „отлично“, качеството на тези води по-специално, от една страна, в плажната зона на „Azul-Conchina“, в която по неоспорени данни на Комисията в морето се изливат първично пречистените отпадъчни води, и от друга страна, в плажната зона на „Matosinhos“, която е най-близо до градската зона на тази агломерация, е оценено съответно като „достатъчно“ и „добро“. Както отбелязва генералният адвокат в точка 64 от своето заключение, от това следва, че недостатъчното пречистване на градските отпадъчни води засяга качеството на тези води.
Освен това следва да се приеме за отегчаващо обстоятелството, че според изявленията на Португалската република цялостното изпълнение на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), ще бъде осъществено едва през 2019 г., което е равнозначно на закъснение с около двадесет години, доколкото задължението за осигуряване на съответствието на вторичното пречистване на градските отпадъчни води от агломерацията Matosinhos е трябвало да бъде изпълнено най-късно до 31 декември 2000 г. Все пак, тъй като Португалската република заявява, че не е в състояние да изпълни изцяло задълженията си по тази директива вече около 20 години, считано от последната дата, Съдът може само да приеме, че нарушението е особено продължително и освен това, предвид посочената по-горе цел, несъмнено представлява тежко нарушение (вж. по аналогия решение от 19 декември 2012 г., Комисия/Ирландия (
C‑374/11
,
EU:C:2012:827
, т.
).
Следва обаче да се припомни, че както е приел Съдът в точка 57 от решението от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция (
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
), обхватът на засягане на околната среда зависи до голяма степен от броя на агломерациите, за които се отнася твърдяното нарушение. Следва да се припомни, че в случая броят на агломерациите, за които към датата на провеждане на съдебното заседание пред Съда Португалската република не е представила доказателство за наличието на системи за пречистване на градските отпадъчни води, съобразени с посочената директива, а именно само една агломерация, е значително по-малък от упоменатия в решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), брой на агломерациите, които не разполагат със съответни инсталации за пречистване, а именно петнадесет. При това положение следва да се приеме, че посоченото засягане не е толкова голямо, колкото произтичащото от първоначалното неизпълнение на задължения, установено в същото решение. Съответно Португалската република значително е намалила другите негативни въздействия върху околната среда, произтичащи от нарушението, установено в решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
).
На второ място, относно продължителността на нарушението, тя трябва да се оценява, като се вземе предвид моментът, в който Съдът преценява фактите, а не моментът, в който последният е сезиран от Комисията. Впрочем в случая продължителността на нарушението, а именно повече от седем години, считано от постановяването на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), е значителна.
Всъщност, въпреки че в член 260, параграф 1 ДФЕС не се уточнява срокът, в който трябва да бъде изпълнено решението, съгласно постоянната практика на Съда интересът, свързан с непосредственото и еднакво прилагане на правото на Съюза, изисква това изпълнение да започне незабавно и да приключи във възможно най-кратък срок (вж. решение от 17 септември 2015 г., Комисия/Италия,
C‑367/14
,
EU:C:2015:611
, т.
и цитираната съдебна практика).
На трето място, що се отнася до платежоспособността на разглежданата държава членка, от практиката на Съда следва, че трябва да се отчете актуалното развитие на брутния вътрешен продукт (БВП) на държавата членка, каквото е към датата на преценката на фактите от Съда (вж. в този смисъл решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.60). В това отношение трябва да се вземат предвид доводите на Португалската република, според които нейният БВП е намалял със 7,4 % през 2009 г. и 2013 г.
Що се отнася до предложението на Комисията да се приложи намаляваща периодична имуществена санкция и до доводите на Португалската република за постепенното намаляване на размера на периодичната имуществена санкция, следва да се припомни, че напредъкът при изпълнението на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), и спазването на разпоредбите на член 4 от Директива 91/271 могат да бъдат проверени едва от момента, в който стане възможно да се направи извод по отношение на съответната агломерация за увеличаване на частта от ЕЖ, пречиствана в съответствие с разпоредбите на тази директива. Всъщност, както отбелязва генералният адвокат в точка 76 от заключението си, колкото и да са напреднали строителните дейности, обикновеният им напредък не води до никакво намаление на засягането на околната среда, тъй като подобно намаление може да се установи едва след пускането в действие на инсталацията за вторично пречистване, тъй като единствено тя би позволила на съответната агломерация да пречиства в съответствие с Директива 91/271 по-голяма част от нейния ЕЖ, отколкото преди това.
Доколкото Португалската република поддържа, че по отношение на агломерация Matosinhosне не е било възможно постепенно да се повиши частта ЕЖ, пречиствана в съответствие с Директивата, и оттук да се намали засягането на околната среда, следва да бъде наложена периодична имуществена санкция в непроменлив размер.
С оглед на всички съображения, изложени по-горе, Съдът счита за уместно да се наложи периодична имуществена санкция в дневен размер от 8000 EUR.
Ето защо Португалската република следва да бъде осъдена да заплати на Комисията по сметка „Собствени ресурси на Европейския съюз“ периодична имуществена санкция в размер на 8000 EUR за всеки ден, с който е закъсняла да приложи мерките, необходими за да се съобрази с решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), считано от датата на постановяване на настоящото решение, до цялостното изпълнение на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
).
По еднократно платимата сума
Доводи на страните
Комисията иска от Съда да осъди Португалската република да заплати еднократно сума в дневен размер от 2244 EUR, чийто размер е резултат от умножаването на основната определена сума от 220 EUR със същия коефициент за тежест от 3 като приложения за периодичната имуществена санкция и с фактора „n“ от 3,40, считано от датата на постановяване на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), до датата, когато решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), бъде изпълнено изцяло, ако изпълнението предхожда постановяването.
Комисията посочва, че когато се изчислява дневният размер за определяне на еднократно платимата сума, следва да се разгледа въпросът дали е уместно, предвид минималната еднократно платима сума, да се предложи на Съда дневен размер, или еднократно платим такъв. За тази цел е необходимо да се сравнят, от една страна, натрупаната обща стойност на дневния размер за определянето на еднократно платимата сума, изчислена до датата на решението на Комисията (да подаде иск пред Съда на основание член 260 ДФЕС), и от друга страна, минималната еднократно платима сума, определена за съответната държава членка.
В случая датата на постановяване на решението на основание член 258 ДФЕС е 7 май 2009 г. Датата на приемане на решението на Комисията да подаде иск на основание член 260 ДФЕС е 16 октомври 2014 г. Между тези дати са изтекли 1987 дни. Следователно към датата на приемане на посоченото решение на Комисията натрупаната обща стойност на дневния размер за определянето на еднократно платимата сума е равен на дневния размер за определянето на еднократно платимата сума, умножен по броя дни, а именно: 2244 EUR x 1987 дни = 4458828 EUR.
В съответствие със Съобщението от 2005 г. минималната еднократно платима сума за Португалската република възлиза понастоящем на 1875000 EUR.
При това положение, като се има предвид, че към 16 октомври 2014 г. натрупаната обща стойност на дневния размер за определянето на еднократно платимата сума надвишава минималната еднократно платима сума, определена за Португалската република, Комисията предлага на Съда да наложи на Португалската република заплащането на дневен размер за определянето на еднократно платимата сума, а именно 2244 EUR на ден, считано от датата на постановяване на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), до датата на постановяване на настоящото решение или до датата, на която тази държава членка ще изпълни изцяло решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), ако изпълнението предхожда постановяването.
Португалската република оспорва този метод на изчисляване. Тя твърди, че ако Съдът последва предложението да претегли приложените от Комисията коефициенти в предложения от тази държава членка смисъл, би трябвало последната да бъде осъдена да заплати еднократно сума в дневен размер не от 2244 EUR, а от 748 EUR. Последната сума била резултат от умножаването на основната определена сума от 220 EUR с коефициента за тежест, който е 1, и с фактора „n“ от 3,40.
Португалската република поддържа, че двумесечният срок, определен от Комисията в официалното ѝ уведомително писмо от 21 февруари 2014 г., е изтекъл на 21 април 2014 г. Между датата на постановяване на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), и изтичането на срока, определен от Комисията в официалното ѝ уведомително писмо, са изтекли 1810 дни.
Тази държава членка отбелязва, че ако посоченият брой дни се умножи по 748 EUR, ще се получи резултат от 1339000 EUR. Тъй като решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), вече било изпълнено 90 %, този процент трябвало да бъде приложен към сумата от 1875000 EUR, така че еднократната сума, която оставало да бъде заплатена от Португалската република, не можело да надвишава 187500 EUR.
Съображения на Съда
Преди всичко следва да се припомни, че при упражняването на предоставеното му право на преценка в разглежданата област Съдът може да наложи кумулативно периодична имуществена санкция и еднократно платима сума (решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
).
Осъждането да се плати еднократна сума и определянето на евентуалния ѝ размер трябва във всеки конкретен случай да бъдат функция от всички релевантни елементи, свързани както с характеристиките на установеното неизпълнение на задължения, така и с действията на самата държава членка, срещу която е образувано производството по член 260 ДФЕС. В това отношение този член предоставя на Съда широко право на преценка, за да реши дали да бъде наложена такава санкция и евентуално да определи нейния размер (решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
).
По настоящото дело всички правни и фактически обстоятелства, въз основа на които се стига до констатацията за разглежданото неизпълнение на задължения, по-специално обстоятелството, че вече са постановени други решения, а именно решенията от 8 май 2008 г., Комисия/Португалия (
C‑233/07
,
EU:C:2008:271
), от 8 септември 2011 г., Комисия/Португалия (
C‑220/10
,
EU:C:2011:558
), и от 28 януари 2016 г., Комисия/Португалия (
C‑398/14
,
EU:C:2016:61
), с които се установява неизпълнението от Португалската република на задълженията ѝ в областта на пречистването на градските отпадъчни води, може да представлява показател, че за ефективното предотвратяване на бъдещо повтаряне на аналогични нарушения на правото на Съюза може да наложи приемането на възпираща мярка като осъждането да се плати еднократна сума (вж. по аналогия решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
).
При тези обстоятелства Съдът е длъжен при упражняване на своето право на преценка да определи размера на еднократно платимата сума по такъв начин, че тя да бъде, от една страна, съобразена с обстоятелствата, а от друга страна, съразмерна на извършеното нарушение (решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
).
Сред релевантните фактори в това отношение са именно обстоятелства като тежестта на установеното нарушение и периода, през който то продължава след постановяване на съдебното решение, с което то е установено (решение от 15 октомври 2015 г., Комисия/Гърция,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, т.
).
Обстоятелствата в случая, които трябва да се вземат предвид, са посочени по-специално в съображенията, съдържащи се в точки 71—78 от настоящото решение, относно тежестта и продължителността на нарушението, както и платежоспособността на съответната държава членка.
Що се отнася до тежестта на разглежданото нарушение, следва обаче да се отбележи, че макар към датата на провеждане на съдебното заседание пред Съда да е установено, че само една агломерация, а именно Matosinhos, не разполага със съответни системи за пречистване на градските отпадъчни води, предмет на твърдяното нарушение, през основната част от периода между датата на постановяване на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), и датата на постановяване на настоящото решение две агломерации не са разполагали с такива системи. При това положение в съответствие със съображенията, съдържащи се в точка 75 от настоящото решение, съгласно които обхватът на засягане на околната среда зависи до голяма степен от броя на агломерациите, за които се отнася твърдяното нарушение, следва да се приеме, че то е по-тежко за целите на изчисляването на еднократно платимата сума, отколкото за целите на определянето на периодична имуществена санкция.
Освен това за целите на определянето на еднократно платимата сума следва да се вземе предвид обстоятелството, че макар да е сътрудничила систематично със службите на Комисията, Португалската република не е спазила своя собствен график относно инсталацията за пречистване на градските отпадъчни води от агломерацията Matosinhos. Действително от писмената дуплика на тази държава членка е видно, че по отношение на посочената агломерация необходимата инсталация ще започне да функционира от едва през 2019 г.
Накрая, както посочва Комисията, следва да се вземе предвид големият брой съдебни решения, упоменати в точка 93 от настоящото решение, с които се установява неизпълнение от Португалската република на задълженията ѝ в областта на пречистването на градските отпадъчни води. Впрочем повтарящото се противоправно поведение на държава членка е недопустимо, особено в сектор, в който въздействието върху здравето на хората и околната среда е особено голямо. В това отношение, както отбелязва генералният адвокат в точка 89 от своето заключение, повтарящото се противоправно поведение на държава членка в специфичен сектор може да представлява показател, че за ефективното предотвратяване на бъдещо повтаряне на аналогични нарушения на правото на Съюза може да е необходимо приемането на възпираща мярка като налагането на еднократно платима сума (вж. в този смисъл решение от 19 декември 2012 г., Комисия/Ирландия
C‑279/11
,
EU:C:2012:834
, т.
).
Предвид всичко изложено по-горе Съдът счита, че с определянето на еднократно платимата от Португалската република сума от 3000000 милиона евро се дава справедлива преценка на обстоятелствата в конкретния случай.
Ето защо Португалската република следва да бъде осъдена да заплати на Комисията по сметка „Собствени ресурси на Европейския съюз“ еднократно сумата от 3000000 милиона евро.
По съдебните разноски
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Комисията е направила искане Португалската република да се осъди да заплати съдебните разноски и неизпълнението е установено, същата следва да се осъди да заплати съдебните разноски.

По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:

1)
Като не е приела всички мерки за изпълнение на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), Португалската република не е изпълнила задълженията си по член 260, параграф 1 ДФЕС.

2)
Ако установеното в точка 1 неизпълнение на задължения продължава към деня на постановяването на настоящото решение, Португалската република се осъжда да заплати на Европейската комисия по сметка „Собствени ресурси на Европейския съюз“ периодична имуществена санкция в размер на 8000 EUR за всеки ден, с който е закъсняла да приложи мерките, необходими за да се съобрази с решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), считано от датата на постановяване на настоящото решение, до цялостното изпълнение на решението от 7 май 2009 г., Комисия/Португалия (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
).

3)
Осъжда Португалската република да заплати еднократно на Европейската комисия по сметка „Собствени ресурси на Европейския съюз“ сумата от 3000000 EUR.

4)
Осъжда Португалската република да заплати съдебните разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: португалски.