CELEX: 62022CJ0358
Előzetes döntéshozatal
Vámunió
2913/92/EGK rendelet
Közösségi Vámkódex
195. cikk
A 217. cikk (1) bekezdése
A 221. cikk (1) bekezdése
Közös Vámtarifa
A vámtartozás adósának kezesére vonatkozó kötelezettségek
A vámtartozás közlésének módjai
Az e tartozásnak megfelelő, a tartozás adósával nem szabályszerűen közölt vámok
A vámtartozásnak az egyetemleges kezessel szembeni követelése

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2005. április 13‑i 648/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (
HL 2005. L 117., 13. o.
) módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (
HL 1992. L 302., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.; a továbbiakban: Vámkódex) 195., 217. és 221. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Bolloré Logistics SA és a direction interrégionale des douanes et droits indirects de Caen (Caen interregionális vám‑ és közvetett adók igazgatósága, Franciaország), a recette régionale des douanes et droits indirects de Caen (Caen vám‑ és közvetett adók regionális hivatala, Franciaország; továbbiakban együtt: vámhatóság), valamint a Bolloré Ports de Cherbourg SAS (a továbbiakban: BPC) között olyan vámtartozás megfizetése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tekintetében az alapügy felperesével, mint a BPC kezesével szemben helytállást érvényesítettek.
Jogi háttér
Az uniós jog
A Vámkódexet hatályon kívül helyezte az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013. október 9‑i 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2013. L 269., 1. o.
; helyesbítések:
HL 2013. L 287., 90. o.
;
HL 2016. L 267., 2. o.
;
HL 2018. L 173., 35. o.
), és annak helyébe lépett. Mindazonáltal a Vámkódex 288. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 286. cikkének (2) bekezdése értelmében ez utóbbi rendelet 2016. április 30‑ig alkalmazandó maradt.
A Vámkódex 4. cikke a következőket mondja ki:
„E Kódex alkalmazásában a következő meghatározásokat kell alkalmazni:
[…]
9.
»Vámtartozás« valamely személynek a hatályban lévő közösségi rendelkezések alapján az adott árura vonatkozó kiviteli vámok (kiviteli vámtartozás) vagy behozatali vámok (behozatali vámtartozás) összegének megfizetésére való kötelezettsége.
[…]
12.
»Adós« a vámtartozás megfizetésére köteles bármely személy.
[…]”
A Vámkódex 88. cikke a következőket mondja ki:
„A vámhatóság az árunak felfüggesztő eljárás alá vonásához feltételként szabhatja a biztosíték nyújtását annak érdekében, hogy az ezzel az áruval kapcsolatban felmerülő minden vámtartozás megfizetésre kerüljön.
A biztosíték nyújtására vonatkozó külön rendelkezéseket a különleges felfüggesztő eljárás keretében lehet megállapítani.”
A Vámkódex 104. cikke a következőket mondja ki:
„A 88. cikk sérelme nélkül, a vámhatóság előírhatja, hogy a raktárengedélyes nyújtson biztosítékot a 101. cikkben meghatározott kötelezettségekkel kapcsolatban.”
A Vámkódex 189. cikke a következőket mondja ki:
„(1)   Ha a vámjogszabályoknak megfelelően a vámhatóság biztosíték nyújtását követeli meg valamely vámtartozás megfizetésének biztosítására, az ilyen biztosítékot annak a személynek kell szolgáltatnia, aki ezért a tartozásért felelős vagy felelőssé válhat.
[…]
(3)   A vámhatóság engedélyezheti, hogy az erre kötelezettől eltérő személy szolgáltassa a biztosítékot.
[…]”
A Vámkódex 190. cikke a következőket mondja ki:
„(1)   Ha a vámjogszabályok úgy rendelkeznek, hogy biztosíték nyújtása nem kötelező, a vámhatóság mérlegelheti ilyen biztosíték előírását, amennyiben úgy ítéli meg, hogy a felmerült vagy esetleg felmerülő vámtartozást nem biztos, hogy az előírt határidőn belül megfizetik.
[…]”
A Vámkódex 193. cikke a következőket mondja ki:
„Biztosíték:
–
készpénz letétbe helyezésével, vagy
–
kezességvállalással nyújtható.”
A Vámkódex 195. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A kezes írásban kötelezettséget vállal arra, hogy az adóssal egyetemleges felelőssége alapján megfizeti a megfizetendő vámtartozás biztosított összegét.
[…]”
A Vámkódex VII. címének „A vámtartozás összegének beszedése” című 3. fejezetének „A vámtartozás összegének könyvelése és közlése az adóssal” című 1. szakaszában található 217. cikke (1) bekezdésének első albekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A vámhatóságnak, amint rendelkezésére állnak a szükséges adatok, ki kell számítania minden egyes, vámtartozásból származó behozatali vagy kiviteli vám összegét (a továbbiakban »vámösszeg«), és be kell jegyeznie a könyvelési nyilvántartásba vagy más ezzel egyenértékű adathordozóba (könyvelésbe vétel).”
A Vámkódex 221. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A könyvelésbe vételt követően a vámösszeget a megfelelő eljárások szerint közölni kell az adóssal.”
A francia jog
A francia code des douanes‑nak (vámkódex) „A vámhatóság szervezete és működése” című II. címének „A határozathozatalt megelőző eljárás: a meghallgatáshoz való jog” című V. fejezete a 67A‑67D. cikkeket tartalmazza.
A francia code des douanes (vámkódex) 67A. cikkének a 2009. december 30‑i 2009–1674. sz. törvény (a JORF 2009. december 31‑i 303. száma, 2. sz. szöveg) 25. cikkéből eredő változata a következőképpen rendelkezik:
„A 67B. cikk rendelkezéseire is figyelemmel, a [Vámkódex] és végrehajtási rendelkezései alapján hozott valamennyi határozatot megelőzően – amennyiben az elutasító, vagy ha a határozat a [Vámkódex] 4. cikkének (9) bekezdésében meghatározott vámtartozásról értesít – az érintett személy részére meg kell küldeni vagy át kell adni egy olyan okiratot, amelyen révén a vámhatóság közli a tervezett határozatot, annak indokait, valamint megjelöli azon iratokat és információkat, amelyekre a határozatot alapítja, valamint tájékoztatja az érintettet arról, hogy lehetősége van arra, hogy e dokumentum megküldésétől vagy átadásától számított harminc napon belül ismertesse észrevételeit.”
A francia code des douanes (vámkódex) 67D. cikke e) pontjának a 2009‑1674. sz. törvényből eredő változata a következőképpen rendelkezik:
„Ez a fejezet nem alkalmazandó az alábbiakra:
[…]
e)
Az esedékességkor meg nem fizetett követelések behajtása céljából a jelen kódex 345. cikkének megfelelően közölt utólagos vámmegállapító határozatot, az ugyanezen kódex megsértése miatt megállapított követelések kivételével.”
A francia code des douanes (vámkódex) 345. cikkének a loi n
o
2002-1576, du 30 décembre 2002, de finances rectificative pour 2002 (a 2002. évi pótköltségvetésről szóló, 2002. december 30‑i 2002–1576. sz. törvény; a JORF 2002. december 31‑i 304. száma, 2. sz. szöveg) 44. cikkéből eredő változata a következőképpen rendelkezik:
„A vámhatóság által megállapított és behajtandó bármely követelés vonatkozásában utólagos vámmegállapító határozatot kell kibocsátani, kivéve ha adott esetben bírósághoz fordultak.
[…]”
A francia code des douanes (vámkódex) 405. cikkének a 2002‑1576. sz. törvény 44. cikkéből eredő változata a következőképpen rendelkezik:
„A kezesek a főkötelezettekkel azonos módon kötelesek megfizetni a kötelezettek által fizetendő azon vámokat és illetékeket, pénzbírságokat és egyéb összegeket, amelyekért kezességet vállaltak.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
2011. augusztus 25‑én az Alpha Commodities társaság 46000 tonna ausztrál sót importált és rakodott ki a cherbourgi (Franciaország) kikötőbe. Ezen áruk újrakiviteléig raktározási szerződést kötött a BPC szállítmányozási és logisztikai gazdasági szereplővel.
2011. október 21‑én a BPC e vámraktározásra vonatkozóan ideiglenes használatról szóló megállapodást kötött a cherbourgi kikötővel. Ez a többször meghosszabbított, ideiglenes használatról szóló megállapodás 2015. június 30‑ig maradt hatályban.
2011. december 8‑án a BPC az ideiglenes használatról szóló megállapodással megegyező érvényességi időtartamra a vámhatóságtól engedélyt kapott a vámraktározási eljárásra, amely lehetővé tette a vámok és az adók felfüggesztését. 2011. december 9‑én a BPC az árukat vámraktározási eljárás alá vonta.
2016. február 8‑án a vámhatóság, mivel úgy ítélte meg, hogy a BPC már nem rendelkezett érvényes, ideiglenes használatról szóló megállapodással, arról tájékoztatta e társaságot, hogy a vámraktározási eljárás engedélyezését azonnali hatállyal hatályon kívül helyezi, és hogy az említett eljárás érvénytelenné válásából eredő vámtartozás hivatalos közlését tervezi.
2016. március 9‑én a vámhatóság vámtartozást megállapító jogerős határozatot, valamint fizetési felszólítást küldött a BPC‑nek.
2016. március 21‑én a vámhatóság figyelembe vette e tartozás összegét, és 454807 eurós összegről szóló utólagos vámmegállapító határozatot (a továbbiakban: AMR) küldött a BPC‑nek, amely összegből 104265 eurót a vám, 350542 eurót pedig a hozzáadottérték‑adó (héa) tett ki.
2016. március 21‑én és június 21‑én e hatóság az alapeljárás felperesével, mint a BPC kezesével közölte a két AMR‑t, amelyek egy összesen 104265 eurós, a biztosított vámnak megfelelő összegre vonatkoztak.
2018. október 1‑jei ítéletével a tribunal de grande instance de Caen (caen‑i elsőfokú bíróság, Franciaország) elutasította a BPC és az alapeljárás felperese által mind a velük szemben kibocsátott AMR‑ek, mind pedig az említett AMR‑ek ellen benyújtott kifogásaikat elutasító, a vámhatóság által közölt határozatok megsemmisítése iránt benyújtott kérelmeket.
2019. szeptember 10‑i ítéletével a cour d’appel de Caen (caen‑i fellebbviteli bíróság, Franciaország) ‑ ezen ítéletet a BPC‑t illetően részben hatályon kívül helyezve ‑ megsemmisítette az AMR‑t, amelyet 2016. március 21‑én közöltek vele, és elutasította a vámhatóság e társasággal szembeni valamennyi követelését. E bíróság többek között emlékeztetett arra, hogy a Vámkódex 217. és 221. cikke, valamint a francia code des douanes (vámkódex) 345. cikke alapján a vámösszeg közlését – ahhoz, hogy az szabályszerű legyen – meg kell előznie annak könyvelésbe vétele, és hogy ahhoz, hogy azokat AMR útján hajtsák be, a vámokat előbb szabályszerűen közölni kell a vámtartozás adósával, ami azok megállapítását feltételezi. Mivel a jelen ügyben nem ez volt a helyzet, a vámok BPC‑vel való közlése szabálytalan volt.
Ami az alapeljárás felperesét illeti, a cour d’appel de Caen (caen‑i fellebbviteli bíróság) ugyanebben az ítéletben helybenhagyta az őt arra kötelező ítéletet, hogy kezesi kötelezettségvállalása címén fizesse meg a vámhatóságnak a BPC‑től követelt vámokat. E bíróság szerint sem a Vámkódex 221. cikke, sem a francia code des douanes (vámkódex) 67A. cikke nem alkalmazható a kezesre, hanem csak a vámtartozás adósára.
A kérdést előterjesztő bíróság, a Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) megjegyzi, hogy az AMR‑ek az alapügy felperesével való közlésének időpontjában a szóban forgó vámokat a Vámkódex 217. cikke értelmében könyvelésbe vették, azonban azokat e kódex 221. cikke értelmében nem közölték szabályszerűen a BPC‑vel, a vámtartozás adósával. Hangsúlyozza, hogy ily módon a „vámtartozás követelésének” fogalma a kérdés, és a kérdést előterjesztő bíróságban kétség merült fel azzal kapcsolatban, hogy a vámok adóssal való közlésének az előzetes könyvelésbe vétel hiányában fennálló szabálytalansága, amely szabálytalanság tiltja az ezen adóstól való behajtást, nem minősül‑e annak személyéhez fűződő olyan kivételnek, amelyre a kezes nem hivatkozhat, vagy hogy a vámtartozás csak akkor követelhető a kezestől, ha az az adóssal szemben követelhető.
Következésképpen a Cour de cassation (semmítőszék) felveti a kérdést, hogy az a tény, hogy a francia code des douanes (vámkódex) 67D. cikkének megfelelően valamely AMR francia code des douanes (vámkódex) 345. cikke szerinti közlését nem előzte meg kontradiktórius szakasz, nem sérti‑e a kezes védelemhez való jogát.
E körülmények között határozott úgy a kérdést előterjesztő bíróság, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [Vámkódex] 195., 217. és 221. cikkét, hogy a vámhatóság nem követelheti meg az egyetemlegesen felelős kezestől valamely vámtartozás megfizetését, ha a vámot az adóssal szabályszerűen nem közölték?
2)
a)
Magában foglalja‑e a védelemhez való jog, különösen az uniós jog alapvető elvének minősülő, bármely sérelmet okozó aktus előtt az észrevételek előterjesztéséhez való jog tiszteletben tartása, hogy a vámtartozás adós általi, előírt határidőn belül történő megfizetésének elmulasztása folytán annak a kezestől való beszedése esetén a vámhatóságnak előzetesen lehetőséget kell biztosítania a kezes számára arra, hogy ténylegesen kifejthesse álláspontját azon körülményeket illetően, amelyekre a vámhatóság a vámtartozás tőle való követelésére vonatkozó határozatát alapítani szándékozik?
b)
Befolyásolja‑e a [második kérdés a) pontjára] adandó választ az a tény, hogy a vámtartozás adósának magának lehetősége volt arra, hogy a vám közlését megelőzően ténylegesen kifejtse álláspontját?
c)
A [második kérdés a) pontjára] adott igenlő válasz esetén, a kezesnek sérelmet okozó határozatok közül melyiket kell megelőznie a kontradiktórius szakasznak: a vámhatóság azon döntését, hogy könyvelésbe veszi a vámot, és arról értesíti a vámtartozás adósát, vagy a vám megfizetésére vonatkozó határozatot?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a Vámkódex 195. cikkét, 217. cikkének (1) bekezdését és 221. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a vámhatóságok nem követelhetik meg az említett 195. cikkben említett kezestől a vámtartozás megfizetését mindaddig, amíg a vámösszeget nem közlik szabályszerűen az adóssal.
Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a Vámkódex 221. cikke (1) bekezdésének megfogalmazásából az következik, hogy a „könyvelésbe vételnek” – amely az említett kódex 217. cikkének (1) bekezdése szerint a vámösszegnek a könyvelési nyilvántartásba vagy más ezzel egyenértékű adathordozóba való bejegyzéséből áll – szükségszerűen meg kell előznie a behozatali vagy kiviteli vámok összegének az adóssal való közlését (2010. január 28‑iDirect Parcel Distribution Belgium ítélet,
C‑264/08
,
EU:C:2010:43
,
26.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A Bíróság ugyanis kimondta, hogy a könyvelésbe vételnek és a vámösszeg közlésének időrendjét – amelyet magának a Vámkódex VII. címe 3. fejezete 1. szakaszának címe, vagyis „A vámtartozás összegének könyvelése és közlése az adóssal” is megerősít – tiszteletben kell tartani annak érdekében, hogy a megfizetésért felelős személyek ne részesüljenek eltérő bánásmódban, és egyébiránt ne sérüljön a vámunió harmonikus működése (2010. január 28‑iDirect Parcel Distribution Belgium ítélet,
C‑264/08
,
EU:C:2010:43
,
27.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A Bíróság ebből azt a következtetést vonta le, hogy a Vámkódex 221. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a vámhatóságok a megfelelő eljárások szerint joghatályosan csak úgy közölhetik az adóssal a fizetendő behozatali és kiviteli vám összegét, ha e vámok összegét az említett hatóságok korábban könyvelésbe vették (2010. január 28‑iDirect Parcel Distribution Belgium ítélet,
C‑264/08
,
EU:C:2010:43
,
28.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ebből következik, hogy amennyiben a vámösszeget nem közölték szabályszerűen az adóssal, mivel azt előzetesen nem vették könyvelésbe – amely eset megfelel az alapügy tényállásának, mivel az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a könyvelésbe vétel a vámösszegnek a BPC‑vel való közlését követően történt meg –, a vámtartozás az adóssal szemben nem válik követelhetővé.
Egyébiránt, amint az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, az alapügyben emiatt utasították el a vámhatóság BPC‑vel szembeni követeléseit.
Ezt követően azon kérdést illetően, hogy az adóstól nem követelhető vámtartozás megfizetése mindazonáltal követelhető‑e a kezestől, először is meg kell jegyezni, hogy bár az uniós jog nem szabályozza a kezességvállalási szerződést, a Bíróság megállapította, hogy csak az adós kezesével szemben csak az említett adós által fizetendő tartozás fennállása esetén érvényesíthet helytállást a hitelező.
A Bíróság ugyanis lényegében megállapította, hogy a tagállamok jogrendszereiből következő általános elvek szerint a kezességvállalási szerződés háromszögügyletnek minősül, amelyben a kezes a hitelezővel szemben kötelezettséget vállal arra, hogy eleget tesz az adós által vállalt kötelezettségeknek abban az esetben, ha az adós maga nem tesz eleget ezeknek (lásd ebben az értelemben: 2003. május 15‑iPréservatrice foncière TIARD ítélet,
C‑266/01
,
EU:C:2003:282
,
27.
pont).
A Bíróság megjegyezte, hogy az ilyen szerződés a kezes terhére új kötelezettséget keletkeztet az adóst terhelő főkötelezettség teljesítésének biztosítására, és hogy a kezes nem lép az adós helyébe, hanem csupán ez utóbbi tartozásának a megfizetését biztosítja a kezességvállalási szerződésben meghatározott vagy a törvényben előírt feltételek szerint (2003. május 15‑iPréservatrice foncière TIARD ítélet,
C‑266/01
,
EU:C:2003:282
,
28.
pont).
Az így keletkezett kötelezettség járulékos jellegű abban az értelemben, hogy egyrészt a hitelező csak abban az esetben indíthat eljárást a kezessel szemben, ha a kezességgel biztosított tartozás követelhető, másrészt pedig a kezes által vállalt kötelezettség terjedelme nem lehet nagyobb, mint az adós kötelezettségéé (lásd ebben az értelemben: 2003. május 15‑iPréservatrice foncière TIARD ítélet,
C‑266/01
,
EU:C:2003:282
,
29.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Újabban a Bíróság megismételte, hogy a kezességvállalási szerződés a hitelező és az adós között létrejött szerződéstől elkülönülő szerződés, amelyben a kezesnek, aki az előbbi szerződéses jogviszonyon kívül álló harmadik személy, az a szerepe, hogy a hitelező számára biztosítsa annak megfizetését, amellyel az adós ez utóbbinak a kezességgel biztosított azon kötelezettség alapján tartozhat, amely az adósnak a hitelezővel szemben fennálló tartozásából áll (2021. szeptember 2‑i CRCAM ítélet, C‑337/20, EU:C:20211, 58. pont).
Másodszor emlékeztetni kell arra, hogy a Vámkódex 195. cikke a Bíróság által a kezességvállalási szerződéssel kapcsolatban tett megállapításokkal összhangban előírja, hogy a kezesnek írásban kötelezettséget kell vállalnia arra, hogy az adóssal egyetemleges felelőssége alapján megfizeti a „megfizetendő” vámtartozás biztosított összegét.
A fenti megfontolásokból tehát egyrészt az következik, hogy a vámtartozás nem követelhető az adóssal szemben a vámtartozás összegének előzetes könyvelésbe vétele nélkül, amely nélkül az említett összegnek az említett adóssal való közlése nem szabályszerű, másrészt pedig, hogy a kezes nem kötelezhető arra, hogy biztosítsa az említett tartozás megfizetését mindaddig, amíg az az adóssal szemben nem válik követelhetővé.
E körülmények között az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Vámkódex 195. cikkét, 217. cikkének (1) bekezdését és 221. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a vámhatóságok nem követelhetik meg az említett 195. cikkben említett kezestől a vámtartozás megfizetését mindaddig, amíg a vámösszeget nem közlik szabályszerűen az adóssal.
A második kérdésről
Figyelembe véve az első kérdésre adott választ, és azt a tényt, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint a vámhatóság BPC‑vel szembeni valamennyi követelését véglegesen elutasították, és hogy ennélfogva e társaság nem mulasztott el semmiféle olyan vámtartozást megfizetni, amelyet e vámhatóság az alapügy felperesétől mint kezestől megpróbálhat behajtani, a második kérdés különböző elemeiben nyilvánvalóan hipotetikusnak tűnik. Márpedig a Bíróság nem dönthet a nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről, ha nyilvánvaló, hogy az uniós jog kért értelmezése semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, illetve ha a felvetett probléma hipotetikus jellegű (2023. január 19‑iUnilever Italia Mkt. Operations ítélet,
C‑680/20
,
EU:C:2023:33
,
19.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ebből következik, hogy a második kérdés elfogadhatatlan.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:

A 2005. április 13‑i 648/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 195. cikkét, 217. cikkének (1) bekezdését és 221. cikkének (1) bekezdését

a következőképpen kell értelmezni:

a vámhatóságok nem követelhetik meg az említett 195. cikkben említett kezestől a vámtartozás megfizetését mindaddig, amíg a vámösszeget nem közlik szabályszerűen az adóssal.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.