CELEX: 62018CJ0640
Præjudiciel forelæggelse
direktiv 78/660/EØF
årsregnskaber for visse selskabsformer
princippet om et pålideligt billede
et anonymt selskabs anskaffelse af et finansielt aktiv
opførelse af et nedslag som en udgift i resultatopgørelsen i tilknytning til en gæld på over et år, der ikke er rentebærende, og opførelse af en anskaffelsespris for det finansielle aktiv på aktivsiden i balancen med fradrag af nævnte nedslag

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 [på grundlag af artikel 44, stk. 2, litra g), EF] og om årsregnskaberne for visse selskabsformer (
EFT 1978, L 222, s. 11
).
Denne anmodning er blevet fremsat i forbindelse med en tvist mellem Wagram Invest SA og État belge vedrørende den selskabsskat, som dette selskab skulle betale for henholdsvis skatteåret 2000 og 2001.
Retsforskrifter
EU-retten
I tredje betragtning til direktiv 78/660 anføres følgende:
»[D]et er desuden nødvendigt, at der i Fællesskabet fastsættes ensartede minimumsregler med hensyn til omfanget af de finansielle oplysninger, som skal bringes til offentlighedens kundskab af konkurrerende selskaber.«
Direktivets artikel 2 er affattet således:
»[…]
3.   Årsregnskabet skal give et pålideligt billede af selskabets aktiver og passiver, økonomiske stilling samt resultatet.
4.   Såfremt anvendelsen af bestemmelserne i dette direktiv ikke er tilstrækkelig til at give et pålideligt billede i henhold til stk. 3, skal der fremlægges yderligere oplysninger.
5.   Hvis det i særlige tilfælde viser sig, at anvendelsen af en bestemmelse i dette direktiv vil stride imod den forpligtelse, der er fastsat i stk. 3, skal der ske undtagelse fra denne bestemmelse, for at der kan gives et pålideligt billede i henhold til stk. 3. En sådan undtagelse skal anføres i noterne og skal behørigt begrundes med oplysning om dens indflydelse på selskabets aktiver og passiver, økonomiske stilling samt resultatet. Medlemsstaterne kan nærmere bestemme særtilfælde og fastsætte regler for fravigelserne.
[…]«
Det nævnte direktivs artikel 31, stk. 1, har følgende ordlyd:
»Medlemsstaterne drager omsorg for, at de poster, der opføres i årsregnskabet, værdiansættes i overensstemmelse med følgende almindelige principper:
[…]
c)
[V]ærdiansættelsen skal i alle tilfælde ske under udvisning af behørig forsigtighed, og især:
aa)
må kun den fortjeneste, der er konstateret på statustidspunktet, medtages
bb)
skal der tages hensyn til alle forudseelige risici og eventuelle tab, som er opstået i løbet af det regnskabsår, årsregnskabet vedrører, eller i et tidligere regnskabsår, selv om disse risici eller tab først bliver kendt mellem statustidspunktet og det tidspunkt, hvor det udarbejdes
cc)
skal der tages hensyn til enhver værdiforringelse, hvad enten årsregnskabet udviser tab eller fortjeneste
d)
skal der tages hensyn til indtægter og udgifter vedrørende det år, som regnskabet omfatter, uden hensyn til det tidspunkt, hvor disse indtægter indgår, eller udgifter udbetales
e)
skal aktiv- og passivposternes bestanddele værdiansættes hver for sig
[…]«
Samme direktivs artikel 32 har følgende ordlyd:
»Værdiansættelsen af de poster, der er opført i årsregnskabet, foretages i henhold til de bestemmelser i artikel 34-42, som er baseret på anskaffelses- eller kostpris.«
Artikel 35 i direktiv 78/660 fastsætter:
»1.
a)
Anlægsaktiver skal med forbehold af litra b) og c) ansættes til anskaffelses- eller kostpris.
b)
Anskaffelses- eller kostprisen for anlægsaktiver med en begrænset brugstid skal formindskes ved værdireguleringer, der tilsigter en systematisk afskrivning af aktiverne over deres brugstid.
c)
aa)
Finansielle anlægsaktiver kan gøres til genstand for værdireguleringer, således at de ansættes til en anden lavere værdi, som tillægges dem på statustidspunktet.
bb)
Hvad enten anvendelsen af et anlægsaktiv er tidsbegrænset eller ikke, skal det gøres til genstand for værdireguleringer, således at det ansættes til en anden lavere værdi, som tillægges det på statustidspunktet, såfremt det forudses, at værdiforringelsen vil være varig.
cc)
De i litra aa) og bb) nævnte værdireguleringer skal opføres i resultatopgørelsen og angives særskilt i noterne, hvis de ikke er angivet særskilt i resultatopgørelsen.
dd)
Ansættelse til den i litra aa) og bb) nævnte lavere værdi kan ikke opretholdes, når begrundelsen for værdireguleringerne ikke længere består.
d)
Såfremt anlægsaktiver er genstand for ekstraordinære værdireguleringer udelukkende af skattemæssige grunde, bør reguleringsbeløbet med tilstrækkelig begrundelse angives i noterne.
2.   Anskaffelsesprisen opnås ved til købsprisen at lægge de påløbne omkostninger.
3.
a)
Kostprisen opnås ved til råvare- og hjælpestoffernes anskaffelsespris at lægge de omkostninger, der direkte kan henføres til det pågældende produkt.
b)
En rimelig del af de omkostninger, som kun indirekte kan henføres til det pågældende produkt, kan lægges til kostprisen, for så vidt disse omkostninger vedrører fremstillingsperioden.
4.   Det tillades, at renter af kapital, der er lånt til finansiering af fremstillingen af anlægsaktiver, medregnes i kostprisen, i det omfang de vedrører fremstillingsperioden. I så fald skal det meddeles i noterne, at sådanne renter er medregnet under aktiver.«
Belgisk ret
Artikel 24 i kongelig anordning af 30. januar 2001 om gennemførelse af selskabsloven (
Moniteur belge
af 6.2.2001, s. 3008, herefter »kongelig anordning af 30. januar 2001«) fastsætter:
»Årsregnskabet skal give et pålideligt billede af selskabets aktiver og passiver, økonomiske stilling samt resultatet.
Såfremt anvendelsen af denne afdelings bestemmelser ikke er tilstrækkelig til at opfylde kravene, skal der angives supplerende oplysninger herom i bilaget.«
Artikel 29, stk. 1, i denne anordning, der er indeholdt i sidstnævntes kapitel II, som har overskriften »Værdiansættelsesregler«, fastsætter:
»I de undtagelsestilfælde, hvor anvendelsen af værdiansættelsesreglerne i dette kapitel indebærer en tilsidesættelse af artikel 24, stk. 1, skal bestemmelsen fraviges ved at anvende nævnte artikel.«
Artikel 35 i nævnte kongelige anordning fastsætter:
»Med forbehold af artikel 29, 57, 67, 69, 71, 73 og 77 ansættes et aktivs værdi til anskaffelsesprisen og bogføres i balancen med denne værdi med fradrag af de tilhørende afskrivninger og værdinedsættelser.
Ved anskaffelsesværdi skal forstås enten anskaffelsesprisen som defineret i artikel 36 eller kostprisen som defineret i artikel 37 eller indskudsværdien som defineret i artikel 39.«
Artikel 67, stk. 2, i kongelig anordning af 30. januar 2001 har følgende ordlyd:
»Bogføringen i balancen af fordringer med deres nominelle værdi ledsages af en bogføring i periodeafgrænsningsposterne på passivsiden og en pro rata temporis-medregning af resultater på grundlag af renterne bestående af:
[…]
c)
gældsnedsættelser, der ikke er rentebærende, eller som er omfattet af en unormalt lav rente, når disse fordringer:
1° forfalder på en dato, der ligger mere end et år senere end det tidspunkt, hvor de blev tilført selskabets aktiver, og
2° vedrører enten beløb, der indregnes som indtægter i resultatopgørelsen, eller overdragelsesprisen for de finansielle aktiver eller for en gren af virksomheden.
[…]«
I henhold til den kongelige anordnings artikel 77 finder artikel 67 heri tilsvarende anvendelse på gæld af tilsvarende karakter og varighed.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Ved aftale af 10. januar 1997 erhvervede Wagram Invest, der har hovedsæde i Belgien, og som på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen var blevet udnævnt til SCRL HDB til gennemførelse og forvaltning, af sin administrator aktier i IENA SA til en pris på 24000000 BEF (594944,45 EUR), som skulle betales i 16 halvårlige rater a 1500000 BEF (37184,02 EUR) uden renter, idet den sidste halvårlige rate forfaldt den 10. juli 2004.
Ved en anden aftale af 10. marts 1999 erhvervede Wagram Invest af sin administrator andre aktier i IENA til en pris af 31760400 BEF (787319,75 EUR), som skulle betales i 12 halvårlige rater a 2646700 BEF (65609,97 EUR) uden renter.
Den pris, der dannede grundlag for disse to aktieoverdragelsesaftaler fra IENA, svarer til den pris, som aktionærerne i dette selskab betalte, da de kort tid forinden tegnede kapitalforøgelsen.
Med henblik på bogføring af de nævnte transaktioner opførte Wagram Invest følgende poster i regnskabet:
–
opførelse af gælden til administratoren under passiver i selskabets balance som gæld på over et år med den nominelle værdi, dvs. henholdsvis 24000000 BEF (594944,45 EUR) og 31760400 BEF (787319,75 EUR)
–
opførelse under aktiver af de 2005 aktier, der blev erhvervet den 10. januar 1997 med en nettonutidsværdi på 18233827 BEF (452004,76 EUR), og de 1993 aktier, der blev erhvervet den 10. marts 1999, med en nettonutidsværdi på 25871302 BEF (641332,82 EUR), opførelse som periodeafgrænsningspost (konto 4901) af nedslaget bestående i forskellen mellem gældens nominelle værdi og det finansielle aktivs nettonutidsværdi, dvs. henholdsvis 5766173 BEF (142939,69 EUR) og 5889098 BEF (145986,93 EUR), og
–
opførelse af finansielle udgifter ved afslutningen af hvert enkelt regnskabsår af en forholdsmæssig del af de periodiserede udgifter svarende til gældsnedsættelsen.
Ved afslutningen af skatteåret 2000 havde Wagram Invest bogført en forholdsmæssig andel af udgifterne på 1970339 BEF (48843,42 EUR), dvs. 1000506 BEF (24801,89 EUR) for de aktier, der blev erhvervet i 1997, og 969833 (24041,53 EUR) for de aktier, der blev erhvervet i 1999.
Ved afslutningen af skatteåret 2001 havde Wagram Invest bogført en forholdsmæssig andel af udgifterne på 2676318 BEF (66344,19 EUR), dvs. 843090 BEF (20899,65 EUR) for de aktier, der blev erhvervet i 1997, og 1833228 BEF (45444,53 EUR) for de aktier, der blev erhvervet i 1999.
Den nedslagsprocent, der blev anvendt ved ajourføringen, var den markedssats, der fandt anvendelse på denne gæld på tidspunktet for dens opførelse i selskabsformuen, nemlig 8%.
Efter en kontrol var den belgiske skatte- og afgiftsmyndighed af den opfattelse, at den var nødt til at afvise de nedslag, der var bogført og fratrukket for skatteårene 2000 og 2001, og til trods for, at Wagram Invest var uenig, fremsendte den en skatteafgørelse den 28. oktober 2002.
Skatte- og afgiftsmyndigheden besluttede på dette grundlag at pålægge Wagram Invest to ekstrabetalinger af selskabsskat for skatteårene 2000 og 2001, henholdsvis den 20. og den 18. november 2002.
Da skatte- og afgiftsdirektøren ikke, inden for den gældende frist på seks måneder, traf afgørelse om den klage, som Wagram Invest indgav den 18. februar 2003, anlagde selskabet sag ved tribunal de première instance de Namur (retten i første instans i Namur, Belgien) den 10. marts 2005.
Ved afgørelse af 20. december 2007 afviste denne ret påstanden om annullation af skatte- og afgiftsmyndighedens afgørelse fra realitetsbehandling og bekræftede vurderingen af de omtvistede ekstrabetalinger af skat.
Wagram Invest iværksatte appel til prøvelse af denne afgørelse ved cour d’appel de Liège (appeldomstolen i Liège, Belgien), der ved afgørelse af 14. oktober 2011 stadfæstede førsteinstansens afgørelse.
Den 2. juli 2014 iværksatte Wagram Invest kassationsappel. Ved afgørelse af 11. marts 2016 ophævede Cour de cassation (kassationsdomstol, Belgien) afgørelsen fra cour d’appel de Liège (appeldomstolen i Liège, Belgien) og hjemviste sagen til cour d’appel de Mons (appeldomstolen i Mons, Belgien).
Selv om sidstnævnte ret har medgivet, at den af Wagram Invest anvendte bogføringsmetode er i overensstemmelse med bestemmelserne i belgisk ret, særligt artikel 77 i den kongelige bekendtgørelse af 30. januar 2001, er den i tvivl om, hvorvidt en sådan metode er i overensstemmelse med artikel 2, stk. 3-5, i direktiv 78/660, sammenholdt med dette direktivs artikel 32.
På denne baggrund har cour d’appel de Mons (appeldomstolen i Mons) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Tillader begrebet et pålideligt billede, der er omhandlet i artikel 2, stk. 3, i […] direktiv 78/660[…], at der ved et aktieselskabs køb af et finansielt aktiv opføres et nedslag som en udgift i resultatopgørelsen i tilknytning til en gæld på over et år, der ikke er rentebærende, og at der opføres en anskaffelsespris for det finansielle aktiv på aktivsiden i balancen med fradrag af nævnte nedslag, i lyset af de principper for værdiansættelse, der fremgår af ovennævnte direktivs artikel 32?
2)
Skal formuleringen »i særlige tilfælde«, der betinger anvendelsen af artikel 2, stk. 5, i […] direktiv 78/660 […], og som tillader, at det undlades at anvende en (anden) bestemmelse i nævnte direktiv, fortolkes således, at denne bestemmelse kun kan finde anvendelse, såfremt det fastslås, at princippet om et pålideligt billede ikke kan opfyldes, hvis direktivets bestemmelser skal overholdes, eventuelt suppleret med afgivelse af yderligere oplysninger i noterne i overensstemmelse med nævnte direktivs artikel 2, stk. 4?
3)
Skal […] artikel 2, stk. 4, [i direktiv 78/660] anvendes først, således at det kun er, når afgivelse af yderligere oplysninger ikke gør det muligt at sikre en effektiv anvendelse af det i direktivets artikel 2, stk. 3, fastsatte princip om et pålideligt billede, at muligheden, der er indført ved direktivets artikel 2, stk. 5, for at fravige en af direktivets bestemmelser kan finde anvendelse, og kun i særlige tilfælde?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det skal indledningsvis bemærkes, at tvisten i hovedsagen er af afgiftsmæssig art. Direktiv 78/660, som ønskes fortolket i den foreliggende sag, har ikke til formål at regulere, på hvilke betingelser selskabers årsregnskaber kan eller skal danne grundlag for, hvordan medlemsstaternes skatte- og afgiftsmyndigheder fastsætter beskatningsgrundlaget for skatter og foretager ansættelsen af skatter såsom den i hovedsagen omhandlede selskabsskat (jf. i denne retning dom af 3.10.2013, GIMLE,
C-322/12
,
EU:C:2013:632
, præmis
).
Domstolen har imidlertid anerkendt, at medlemsstaterne kan bruge årsregnskaber som referencegrundlag med henblik på beskatningen, hvilket er tilfældet i belgisk ret (jf. i denne retning dom af 3.10.2013, GIMLE,
C-322/12
,
EU:C:2013:632
, præmis
og
, og af 15.6.2017, Immo Chiaradia og Docteur De Bruyne,
C-444/16 og C-445/16
,
EU:C:2017:465
, præmis
).
Det første spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om princippet om et pålideligt billede, som fastsat i artikel 2, stk. 3, direktiv 78/660, ved et aktieselskabs anskaffelse af et finansielt aktiv, for hvilket der fastsættes en langfristet ratevis betaling af prisen uden renter på de betingelser, der gælder for et lån, skal fortolkes således, at det er til hinder for, at der anvendes en bogføringsmetode, hvorefter et nedslag opføres som en udgift i tilknytning til en gæld på over et år, der ikke er rentebærende vedrørende denne anskaffelse, i resultatopgørelsen, og at der opføres en anskaffelsespris for det finansielle aktiv på aktivsiden i balancen med fradrag af nævnte nedslag.
Indledningsvis skal det fremhæves, at direktiv 78/660 i henhold til tredje betragtning hertil kun fastsætter ensartede minimumsregler med hensyn til omfanget af de finansielle oplysninger, som skal bringes til offentlighedens kundskab (dom af 3.10.2013, GIMLE,
C-322/12
,
EU:C:2013:632
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Overholdelsen af princippet om et pålideligt billede er det overordnede mål med direktiv 78/660. Ifølge dette princip, der er fastsat i direktivets artikel 2, stk. 3, skal årsregnskabet give et pålideligt billede af selskabets aktiver og passiver, økonomiske stilling samt resultat (jf. i denne retning dom af 3.10.2013, GIMLE,
C-322/12
,
EU:C:2013:632
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
I denne henseende har Domstolen fastslået, at det nævnte princip kræver dels, at regnskaberne afspejler de aktiviteter og transaktioner, som det skal beskrive, dels at regnskabsoplysningerne gives i den form, der anses for mest hensigtsmæssig og bedst egnet til at tilfredsstille tredjemands behov for oplysninger, uden at det omhandlede selskabs interesser herved tilsidesættes (dom af 14.9.1999, DE + ES Bauunternehmung,
C-275/97
,
EU:C:1999:406
, præmis
).
Domstolen har desuden allerede præciseret, at princippet om et pålideligt billede i videst muligt omfang skal gennemføres ved anvendelse af de almindelige principper i artikel 31 i direktiv 78/660, hvoriblandt forsigtighedsprincippet i direktivets artikel 31, stk. 1, litra c), navnlig er af betydning (dom af 3.10.2013, GIMLE,
C-322/12
,
EU:C:2013:632
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
I henhold til bestemmelserne i artikel 31, stk. 1, litra c), i direktiv 78/660 sikres overholdelsen af princippet om et pålideligt billede ved, at der tages hensyn til alle forhold – konstateret fortjeneste, indtægter og udgifter, risici og tab – som faktisk vedrører det pågældende regnskabsår (dom af 3.10.2013, GIMLE,
C-322/12
,
EU:C:2013:632
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Princippet om et pålideligt billede skal ligeledes forstås i lyset af det princip, der er fastsat i artikel 32 i direktiv 78/660, ifølge hvilket værdiansættelsen af posterne i årsregnskabet baserer sig på princippet om anskaffelses- eller kostpris (jf. i denne retning dom af 3.10.2013, GIMLE,
C-322/12
,
EU:C:2013:632
, præmis
).
I henhold til denne artikel skal det pålidelige billede, som et selskabs årsregnskab skal give, baseres på en værdiansættelse af aktiverne ud fra deres historiske anskaffelsesværdi og ikke ud fra deres faktiske værdi (dom af 3.10.2013, GIMLE,
C-322/12
,
EU:C:2013:632
, præmis
).
I den foreliggende sag anser den belgiske lovgiver, når en aftale om anskaffelse af et finansielt aktiv fastsætter en langfristet ratevis betaling uden renter, anskaffelsen, der formelt udgør en enkelt transaktion, for en transaktion, der i virkeligheden skal anses for en transaktion bestående af to dele, nemlig dels den egentlige anskaffelse af det finansielle aktiv, dels en implicit lånetransaktion.
På denne baggrund består den nominelle værdi af den pris, der er betalt for anskaffelsen af det finansielle aktiv, og som svarer til dette aktivs anskaffelsesværdi, i virkeligheden af to dele, nemlig dels nettonutidsværdien af prisen for anskaffelsen af aktivet svarende til den reviderede købspris korrigeret for de implicitte renter af lånet, dels et beløb svarende til disse implicitte renter.
Den i hovedsagen omhandlede bogføringsmetode, som på den ene side fastsætter, at der på aktivsiden opføres en nettonutidsværdi af den pris, der er betalt for det finansielle aktiv, nemlig den reviderede nominelle værdi korrigeret for de implicitte renter, og på den anden side, at det nedslag, som de implicitte renter udgjorde, bogføres som en periodeafgrænsningspost, hvor dette beløb svarer til forskellen mellem den nominelle værdi af den gæld, der er opstået i forbindelse med anskaffelsen af aktivet, og nettonutidsværdien af denne gæld, giver således et pålideligt billede af denne transaktions to dele.
Som Europa-Kommissionen har fremhævet, prioriterer denne bogføringsmetode, når den anvendes på normale markedsvilkår, indholdet af transaktionen fremfor formaliteten heraf ved at give anledning til en hensyntagen til værdien af anlægsaktivet under overholdelse af princippet om et pålideligt billede på grundlag af en vurdering, der tager højde for samtlige relevante faktorer, navnlig, i det foreliggende tilfælde, de finansielle omkostninger, selv om sådanne omkostninger, når de er implicitte, ikke formelt fremgår af den nominelle værdi af anskaffelsesprisen for det pågældende aktiv.
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det første spørgsmål besvares med, at princippet om et pålideligt billede som fastsat i artikel 2, stk. 3, direktiv 78/660 ved en transaktion i forbindelse med et aktieselskabs anskaffelse af et finansielt aktiv, for hvilket der fastsættes en langfristet ratevis betaling af prisen uden renter på de betingelser, der gælder for et lån, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at der anvendes en bogføringsmetode, hvorefter et nedslag opføres som en udgift til markedsrenten i tilknytning til en gæld på over et år, der ikke er rentebærende vedrørende denne anskaffelse, i resultatopgørelsen, og at der opføres en anskaffelsespris for det finansielle aktiv på aktivsiden i balancen med fradrag af nævnte nedslag.
Det andet og det tredje spørgsmål
Henset til besvarelsen af det første spørgsmål er det ufornødent at besvare det andet og det tredje spørgsmål.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra de nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:

Princippet om et pålideligt billede som fastsat i artikel 2, stk. 3, i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af [EF-traktatens artikel 44, stk. 2, litra g)] om årsregnskaberne for visse selskabsformer skal ved en transaktion i forbindelse med et aktieselskabs anskaffelse af et finansielt aktiv, for hvilket der fastsættes en langfristet ratevis betaling af prisen uden renter på de betingelser, der gælder for et lån, fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at der anvendes en bogføringsmetode, hvorefter et nedslag opføres som en udgift til markedsrenten i tilknytning til en gæld på over et år, der ikke er rentebærende vedrørende denne anskaffelse, i resultatopgørelsen, og at der opføres en anskaffelsespris for det finansielle aktiv på aktivsiden i balancen med fradrag af nævnte nedslag.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.