CELEX: 62016CJ0383
Predhodno odločanje
Skupna ureditev trgov
Zaščita živali med prevozom
Izvozna nadomestila
Uredba (EU) št. 817/2010
Uredba (ES) št. 1/2005
Obveznost posodabljanja kopije dnevnika vožnje do prispetja živali v kraj prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja
Izterjava preplačanih zneskov

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5(4) in člena 8(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2005 z dne 22. decembra 2004 o zaščiti živali med prevozom in postopki, povezanimi z njim, in o spremembi Direktiv 64/432/EGS in 93/119/ES ter Uredbe (ES) 1255/97 (
UL 2005, L 3, str. 1
) ter Priloge II, točki 3 in 7 k tej uredbi, in na razlago člena 3(1) ter členov 4, 5 in 7 Uredbe Komisije (EU) št. 817/2010 z dne 16. septembra 2010 o določitvi podrobnih pravilih v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1234/2007 glede zahtev za odobritev izvoznih nadomestil v zvezi z dobrim počutjem živega goveda med prevozom (
UL 2010, L 245, str. 16
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Vion Livestock BV (v nadaljevanju: Vion) in Staatssecretaris van Economische Zaken (državni sekretar za gospodarske zadeve, Nizozemska) (v nadaljevanju: državni sekretar) zaradi izterjave izvoznih nadomestil, ki jih je družba Vion prejela ob izvozu živega goveda v Libanon.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba št. 1/2005
V skladu z uvodno izjavo 11 Uredbe št. 1/2005 je treba, da bi zagotovili dosledno in učinkovito uporabo te uredbe v celotni Evropski uniji glede na njeno temeljno načelo, v skladu s katerim se živali ne smejo prevažati na način, pri katerem bi se lahko poškodovale ali trpele, ustrezno predpisati podrobne določbe za obravnavanje posebnih potreb, ki izvirajo iz različnih načinov prevoza.
Člen 1 Uredbe št. 1/2005, ki opredeljuje njeno področje uporabe, v odstavku 1 določa:
„Ta uredba se uporablja za prevoz živih vretenčarjev znotraj [Unije], vključno z namenskimi kontrolami, ki jih uslužbenci opravljajo na pošiljkah, ki prispejo na carinsko območje [Unije] ali ga zapuščajo.“
Člen 5 te uredbe, naslovljen „Obveznosti glede načrtovanja prevoza živali“, v odstavku 4 določa:
„Pri dolgih vožnjah domačih kopitarjev, razen registriranih kopitarjev, ali domačega goveda, ovac, koz in prašičev med državami članicami in s tretjimi državami prevozniki in organizatorji ravnajo v skladu z določbami o dnevniku vožnje, navedenimi v Prilogi II.“
Člen 8 navedene uredbe, naslovljen „Oskrbniki“, v odstavku 2 določa:
„Oskrbniki pregledajo vse živali, ki so prispele na tranzitni ali namembni kraj, in presodijo, ali živali so oziroma so bile na dolgi vožnji med državami članicami ali tretjimi državami. Če gre za dolge vožnje domačih kopitarjev, razen registriranih kopitarjev, in domačega goveda, ovac, koz in prašičev, oskrbniki ravnajo v skladu z določbami o dnevniku vožnje, navedenimi v Prilogi II.“
Člen 14 te uredbe, naslovljen „Preverjanja in drugi ukrepi v zvezi z dnevnikom vožnje, ki jih mora pred dolgimi vožnjami opraviti pristojni organ“, v odstavku 1 določa:
„Pri dolgih vožnjah [zadevnih vrst živali] med državami članicami in s tretjimi državami pristojni organ v kraju odhoda:
(a)
opravi ustrezna preverjanja, da potrdi:
(i)
da imajo prevozniki, navedeni v dnevniku vožnje, ustrezna veljavna dovoljenja za prevoznike, veljavna potrdila o odobritvi za prevozna sredstva za dolge vožnje ter veljavna potrdila o usposobljenosti za voznike in spremne osebe;
(ii)
da je dnevnik vožnje, ki ga predloži organizator, stvaren in da je iz njega razvidna skladnost s to uredbo;
(b)
kadar rezultat preverjanj, predvidenih v točki (a), ni zadovoljiv, mora organizator spremeniti dogovore za načrtovano dolgo vožnjo, tako da je ta v skladu s to uredbo;
(c)
kadar je rezultat preverjanj, predvidenih v točki (a), zadovoljiv, ožigosa dnevnik vožnje;
[…]“
V Prilogi II k Uredbi št. 1/2005, naslovljeni „Dnevnik vožnje“, je v točkah od 1 do 3, 7 in 8 navedeno:
„1.
„Oseba, ki načrtuje dolgo vožnjo, pripravi, ožigosa in podpiše vse strani dnevnika vožnje v skladu z določbami iz te priloge.
2.
Dnevnik vožnje je sestavljen iz naslednjih oddelkov:
Oddelek 1 – Načrtovanje;
Oddelek 2 – Kraj odhoda;
Oddelek 3 – Namembni kraj;
Oddelek 4 – Izjava prevoznika;
Oddelek 5 – Poročilo o nepravilnostih.
[…]
3.
Organizator:
(a)
označi vsak dnevnik vožnje s številčno oznako;
(b)
zagotovi, da pristojni organ v kraju odhoda vsaj dva delovna dneva pred časom odhoda prejme pravilno izpolnjeno in podpisano kopijo oddelka 1 dnevnika vožnje, razen oddelka namenjenega številki veterinarskega spričevala, na način, ki ga določi pristojni organ;
[…]
(e)
zagotovi, da dnevnik vožnje spremlja živali med vožnjo do namembne točke, ali v primeru izvoza v tretjo državo, vsaj do izhodne točke.
[…]
7.
Če se živali izvozijo v tretjo državo, prevozniki izročijo dnevnik vožnje uradnemu veterinarju na izhodni točki.
Pri izvozu živega goveda z nadomestili oddelek 3 dnevnika vožnje ni potreben, če kmetijska zakonodaja zahteva poročilo.
8.
Prevoznik iz oddelka 3 dnevnika vožnje hrani:
(a)
kopijo izpolnjenega dnevnika vožnje;
[…]
Dokumenti iz točk (a) in (b) so na voljo pristojnemu organu, ki je prevozniku izdal dovoljenje, in na zahtevo tudi pristojnemu organu v kraju odhoda v enem mesecu, potem ko so bili izpolnjeni; prevoznik jih hrani vsaj tri leta po datumu preverjanja.
Dokument iz točke (a) se vrne pristojnemu organu kraja odhoda v enem mesecu po koncu vožnje […]“
Dodatek k Prilogi II k Uredbi št. 1/2005 je sestavljen iz različnih oddelkov, od katerih vsak vsebuje standardni obrazec. Oddelek 3 tega dodatka vsebuje obrazec z naslovom „Namembni kraj“. V točki 4 tega obrazca so določeni „[preverjanje, ki mora biti opravljeno]“ s strani „oskrbnika v namembnem kraju/uradnega veterinarja“, navedenega v točki 1 tega obrazca. Eno od teh preverjanj, navedeno v točki 4.5 tega obrazca, se nanaša na „zapise v dnevniku vožnje in časovne omejitve vožnje“. Poleg tega oddelek 4 tega dodatka vsebuje izjavo prevoznika, ki jo izpolni voznik med vožnjo. V tej izjavi morajo biti v zvezi z dejanskim opisom poti (počivališča, točke pretovarjanja ali izhodne točke) navedeni različni kraji in naslovi; datumi in ure prihoda in odhoda; dolžina postankov in razlogi zanje; razlogi za kakršne koli razlike med dejanskim in predlaganim opisom poti, kakršne koli druge pripombe ter število in razlogi za poškodbe živali in/ali smrt med vožnjo. Navedeno izjavo morata podpisati voznik(i) in prevoznik.
Uredba št. 817/2010
V skladu z uvodno izjavo 3 Uredbe št. 817/2010 je, „[d]a bi zagotovili vzdrževanje standardov za dobro počutje živali, […] treba uvesti sistem spremljanja, ki vsebuje obvezne preglede pri izstopu iz [Unije] in po zapustitvi carinskega območja [Unije], kjer pride do spremembe načina prevoza, ter tudi na kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja“.
Člen 1 Uredbe št. 817/2010, naslovljen „Področje uporabe“, v prvem odstavku določa:
„Plačilo izvoznih nadomestil za živo govedo pod oznako KN 0102 (v nadaljnjem besedilu: živali) v skladu s členom 168 [Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode (Uredba o enotni SUT) (
UL 2007, L 299, str. 1
)] se izvede, če so med prevozom živali do prvega kraja iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja upošteva[ni] člen[i] 3 do 9 [Uredbe št. 1/2005] in v njih naveden[e] prilog[e] ter določbe te uredbe.“
Člen 2 Uredbe št. 817/2010, naslovljen „Pregledi v carinskem območju [Unije]“, v odstavku 2 določa:
„Uradni veterinar na izstopni točki preveri […] za tiste živali, za katere se sprejme izvozna deklaracija, če:
(a)
so zahteve, določene v [Uredbi št. 1/2005], skladne od kraja odhoda […] do izstopne točke;
in
(b)
so pogoji prevoza za preostanek poti v skladu z [Uredbo št. 1/2005] in so bili sprejeti potrebni ukrepi, za zagotovitev njihove skladnosti do prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja.
Uradni veterinar, ki je opravil preglede, pripravi poročilo v skladu z vzorcem, določenim v Prilogi I te uredbe, s katerim potrjuje, da so rezultati opravljenih pregledov v skladu s prvim pododstavkom zadovoljivi ali nezadovoljivi.
Veterinarski organ, pristojen za izstopno točko, hrani to poročilo najmanj tri leta. Kopija tega poročila se pošlje plačilni agenciji.“
Člen 3 Uredbe št. 817/2010, naslovljen „Pregledi v tretjih državah“, določa:
„1.   Po zapustitvi carinskega območja [Unije] izvoznik zagotovi, da se živali pregledajo:
(a)
na katerem koli kraju, kjer pride do spremembe načina prevoza, razen če taka sprememba ni bila načrtovana in je posledica izjemnih in nepredvidenih okoliščin;
(b)
na kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja.
2.   Mednarodna kontrolna in nadzorna agencija, ki jo v ta namen odobri in nadzira država članica […] ali uradna agencija države članice je pristojna za opravljanje pregledov, predvidenih v odstavku 1.
[…]
Veterinar, ki je opravil pregled, pripravi poročilo za vsak pregled, opravljen v skladu z odstavkom 1, v skladu z vzorci, določenimi v prilogah III in IV te uredbe.“
Člen 4 te uredbe, naslovljen „Postopek za plačilo izvoznih nadomestil“, določa:
„1.   Izvoznik obvesti pristojni organ države članice, kjer se sprejme izvozna deklaracija, o vseh potrebnih podatkih poti najpozneje do takrat, ko se vloži izvozna deklaracija.
[…]
2.   Zahtevki za plačilo izvoznih nadomestil […] se morajo […] dopolniti:
(a)
z dokumentom iz člena 2(3) te uredbe, ki je ustrezno izpolnjen;
in
(b)
s poročili, predvidenimi v tretjem pododstavku člena 3(2) te uredbe.
3.   Kadar se pregledi iz člena 3(1) ne morejo opraviti zaradi okoliščin, ki so izven nadzora izvoznika, lahko pristojni organ, na podlagi utemeljene zahteve izvoznika, sprejme druge dokumente, ki dokazujejo skladnost z [Uredbo št. 1/2005].“
Člen 5 te uredbe, naslovljen „Neplačilo izvoznih nadomestil“, v odstavku 1 določa:
„Celotni znesek izvoznega nadomestila na žival, izračunan v skladu z drugim pododstavkom, ne bo izplačan za:
(a)
živali, ki so poginile med prevozom, razen v primerih iz odstavka 2;
[…]
(c)
živali, pri katerih pristojni organ glede na dokumente iz člena 4(2) in/ali vse druge elemente, ki so mu na voljo v zvezi s skladnostjo s to uredbo, meni, da členi 3 do 9 [Uredbe št. 1/2005] in v njih navedene priloge niso bile upoštevane.
[…]“
Člen 7 Uredbe št. 817/2010, naslovljen „Izterjava preplačanih zneskov“, določa:
„Če se po plačilu nadomestila ugotovi, da ni bilo skladnosti z [Uredbo št. 1/2005], se za ustrezni del nadomestila, vključno, kjer je to primerno, s kaznijo v skladu s členom 6 te uredbe, šteje, da je bil neupravičeno plačan in se izterja v skladu s členom 49 [Uredbe Komisije (ES) št. 612/2009 z dne 7. julija 2009 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (
UL 2009, L 186, str. 1
)].“
Priloga IV k Uredbi št. 817/2010 vsebuje vzorec poročila pregleda v kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja. Eno od okenc, namenjenih „[o]pravljenim pregledom“ se nanaša na „[n]ačrt poti“.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Družba Vion je konec leta 2010 v Libanon izvozila 36 glav živega goveda. To govedo je bilo s tovornjaki prepeljano iz Woerdna (Nizozemska) v Koper (Slovenija), kjer je bilo pretovorjeno na ladjo za prevoz živine. Govedo je bilo nato po morju izvoženo iz ozemlja Unije v Bejrut (Libanon).
Predložitveno sodišče navaja, da je prevoznik v Kopru izročil dnevnik vožnje uradnemu veterinarju v izhodni točki iz Unije, tako da dnevnika ni bilo mogoče voditi do Bejruta.
Družba Vion je v skladu z Uredbo št. 1/2005 pred vožnjo pristojnim nizozemskim organom predložila dnevnik vožnje, pri čemer je bilo v delu 1, naslovljenem „Načrtovanje“, navedeno, da bo prevoz trajal sedem dni, da bo kraj odhoda Woerden, namembni kraj pa Bejrut. Ta prevoz bi se moral začeti 9. septembra 2010, pri čemer ura odhoda ni bila navedena, in končati 16. septembra 2010. Nazadnje, navedeno je bilo, da se bodo živali odpočile v Münchnu (Nemčija) in da bodo v Kopru pretovorjene na ladjo.
Dalje, čeprav bi moralo biti govedo prepeljano v Libanon, je bilo v oddelku 3 dnevnika vožnje iz postopka v glavni stvari, naslovljenem „Namembni kraj“, navedeno, da sta namembni kraj in namembna država članica Koper in Slovenija. V „[i]zjavi prevoznika“ iz oddelka 4 tega dnevnika vožnje je bilo navedeno, da so živali v Koper prispele 10. septembra 2010 ob 10.50 ter da ta datum in ura ustrezata datumu in uri prispetja v namembni kraj. Vendar navedeni dnevnik vožnje ne vsebuje podatkov o poteku prevoza od izplutja ladje iz Kopra do njenega pristanka v Bejrutu.
Živali so bile izkrcane 22. septembra 2010 med 11.15 in 13.30, pri čemer jih je v skladu s členom 3(2) Uredbe št. 817/2010 pregledal neodvisni veterinar s sedežem v Bejrutu.
Družba Control Union Nederland, ki deluje na račun družbe Vion, je na podlagi poročila z datumom istega dne, ki ga je podpisal ta veterinar, 12. oktobra 2010 potrdila, da so bile določbe uredb št. 1/2005 in št. 817/2010 spoštovane.
Vendar je državni sekretar z odločbo z dne 4. februarja 2014 zahteval, naj družba Vion vrne izvozno nadomestilo v znesku 5292,92 EUR, ki ji je bilo izplačano, povečano za 577,40 EUR zaradi 10‑odstotnega povišanja in obresti. Državni sekretar je prevozniku družbe Vion očital, da je oddelek 4 dnevnika vožnje izpolnil le do izhodne točke iz ozemlja Unije, ne pa do namembnega kraja, v katerega so bile prepeljane živali. Iz izjave tega prevoznika tako izhaja, da bi se vožnja morala končati v Kopru, in ne nadaljevati v Bejrut.
Družba Vion je po tem, ko je državni sekretar z odločbo z dne 18. junija 2014 zavrnil njeno pritožbo, vložila tožbo pri College van Beroep voor het bedrijfsleven (upravno pritožbeno sodišče za gospodarske zadeve, Nizozemska).
Družba Vion in državni sekretar se ne strinjata glede tega, ali obveznost hranjenja in vodenja dnevnika vožnje pri prevozu živali, ki traja dolgo, velja zgolj do izhodne točke iz Unije, ali pa velja širše do namembnega kraja in torej do prispetja živali v zadevno tretjo državo.
Predložitveno sodišče navaja, da je v zvezi s tem soočeno z zelo težavno razlago prava Unije zaradi razhajanja med določbami členov 4, 5 in 7 Uredbe št. 817/2010 na eni strani ter členom 5(4) Uredbe št. 1/2005 in točko 3 Priloge II k tej uredbi na drugi strani. Niti stališče družbe Vion niti stališče državnega sekretarja se mu ne zdi neupoštevno.
Ob upoštevanju besedila točk 3 in 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005 predložitveno sodišče tako kot družba Vion dvomi, da lahko organizator ali prevoznik hrani dnevnik vožnje do namembnega kraja vožnje, torej do zadevne tretje države. Kljub temu pa je prepričano, da lahko veterinar v kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja le na podlagi dnevnika vožnje učinkovito oceni spoštovanje Uredbe št. 1/2005.
Obveznost predaje dnevnika vožnje uradnemu veterinarju v izhodni točki iz Unije, ki izhaja iz točke 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005, bi izvozniku tako preprečevala, da veterinarju v kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja dokaže, da je dejansko spoštoval člene od 3 do 9 te uredbe in priloge k njej.
Vendar predložitveno sodišče navaja, da je tudi stališče državnega sekretarja podprto s tehtnimi trditvami. Zlasti na podlagi uvodne izjave 11 Uredbe št. 1/2005, v kateri je navedeno, da se živali ne sme prevažati na način, pri katerem bi se lahko poškodovale ali neupravičeno trpele, bi bilo mogoče zajeti celotno vožnjo v tretjo državo.
Poleg tega več določb Uredbe št. 817/2010 izplačilo izvoznih nadomestil pogojuje s spoštovanjem Uredbe št. 1/2005, pri čemer mora to spoštovanje preveriti veterinar v kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja. Da bi bil nadzor tega spoštovanja učinkovit, je treba dnevnik vožnje voditi do prispetja v navedeno tretjo državo. Predložitveno sodišče meni, da bi kakršna koli drugačna rešitev pomenila onemogočenje, da se na podlagi dnevnika vožnje opravi nadzor dela prevoza, ki se opravi na ozemlju tretje države.
V teh okoliščinah je College van Beroep voor het bedrijfsleven (upravno pritožbeno sodišče za gospodarske zadeve) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 5(4) in člen 8(2) [Uredbe Sveta št. 1/2005] v povezavi z določbami o dnevniku vožnje v Prilogi II k tej uredbi razlagati tako, da organizatorja prevoza in/ali oskrbnika zavezujejo k temu, da mora pri prevozu živali v tretjo državo voditi dnevnik vožnje vse do namembnega kraja v tej tretji državi?
2.
Ali je treba člena 5 in 7 [Uredbe Komisije št. 817/2010] v povezavi s členom 4 navedene uredbe razlagati tako, da je treba terjati vračilo izvoznih nadomestil, če dnevnik vožnje ni bil voden do namembnega kraja v tretji državi, ker je prevoznik izpolnil obveznost iz točke 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005 in dnevnik vožnje izročil uradnemu veterinarju na izhodni točki iz območja Unije?
3.
Ali je člena 5 in 7 Uredbe št. 817/2010 v povezavi s členom 4 iste uredbe mogoče razlagati tako, da je treba terjati vračilo izvoznih nadomestil, če izvoznik ne more dokazati, da so bile zahteve iz Uredbe št. 1/2005 izpolnjene v primeru, v katerem veterinar v okviru pregledov, ki jih v tretji državi opravlja v skladu s členom 3(1) Uredbe št. 817/2010, ne more preveriti, ali je načrt poti (dnevnik vožnje) zadovoljiv, torej ali je v skladu z zahtevami iz Uredbe št. 1/2005 (in zato ne more potrditi, da so rezultati teh pregledov zadovoljivi), ker je prevoznik izročil dnevnik vožnje uradnemu veterinarju na izhodni točki iz območja Unije?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanji, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 7 Uredbe št. 817/2010 v povezavi z njenim členom 3(1) in (2) ter členom 2(2) ter točkami 3, 7 in 8 Priloge II k Uredbi št. 1/2005 razlagati tako, da je mogoče zahtevati vračilo izvoznih nadomestil na podlagi Uredbe št. 817/2010, kadar prevoznik živega goveda ni vodil dnevnika vožnje iz Priloge II k Uredbi št. 1/2005 do kraja prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja.
Najprej je treba poudariti, da niti Uredba št. 817/2010 niti Uredba št. 1/2005 izrecno ne določata dokumentov, ki jih mora prevoznik, ki izvozi govedo v tretjo državo, izpolniti, da bi bil upravičen do izvoznih nadomestil.
Vendar iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba za razlago določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi kontekst, v katerega je umeščena, pri čemer se upoštevajo sistematika in cilji, ki jim sledi ureditev, katere del je ta določba (glej v tem smislu sodbe z dne 17. novembra 1983, Merck,
292/82
,
EU:C:1983:335
, točka
; z dne 26. junija 1990, Velker International Oil Company,
C‑185/89
,
EU:C:1990:262
, točka
, ter z dne 27. septembra 2007, Teleos in drugi,
C‑409/04
,
EU:C:2007:548
, točka
).
V zvezi s tem je treba poudariti, prvič, da se, kot je razvidno iz člena 7 Uredbe št. 817/2010, če se po plačilu nadomestila ugotovi, da Uredba št. 1/2005 ni bila spoštovana, za ustrezni del nadomestila šteje, da je bil neupravičeno plačan. Zato ga je treba povrniti, enako kot morebitno naloženo sankcijo izvozniku ali prevozniku. Vračilo izvoznih nadomestil je torej pogojeno s tem, da izvoznik ali prevoznik krši obveznosti, ki izhajajo iz Uredbe št. 1/2005.
Vendar člen 1 Uredbe št. 817/2010 plačilo izvoznih nadomestil pogojuje s tem, da se med prevozom živali do prvega kraja iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja spoštujejo členi od 3 do 9 Uredbe št. 1/2005 in v njih navedene priloge ter določbe Uredbe št. 817/2010. Njihovo povračilo mora biti zato obrazloženo s kršitvijo teh členov od 3 do 9 Uredbe št. 1/2005.
Drugič, Uredba št. 817/2010 v skladu s svojo uvodno izjavo 3 zaradi zagotovitve vzdrževanje standardov za dobro počutje živali zahteva sistem spremljanja, ki vsebuje obvezne preglede, ki se opravljajo ne le pri izhodni točki iz carinskega ozemlja Unije, ampak do kraja prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja. Zlasti v skladu s členom 3(1)(b) te uredbe mora biti namreč pregled opravljen v kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja, pri čemer mora biti na podlagi tega pregleda v skladu s členom 3(2), zadnji pododstavek, navedene uredbe izdelano poročilo na podlagi vzorca iz točke 17 te sodbe. Kot potrjuje ta vzorec, je cilj tega pregleda v bistvu ugotoviti, ali so bile spoštovane določbe Uredbe št. 1/2005, in sicer tudi med delom vožnje od izhodne točke iz Unije do prvega kraja iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja.
Ker je eden od elementov, ki jih je treba preučiti ob tem pregledu, „[n]ačrt poti“, ki – kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 47 sklepnih predlogov – ustreza dnevniku vožnje, izvedba pregleda iz prejšnje točke te sodbe zahteva, da družba, ki mora izvesti te preglede, predloži informacije, določene za ta namen.
„Izjavo prevoznika“ iz oddelka 4 dnevnika vožnje morata izpolniti in podpisati voznik in prevoznik. V tej izjavi morajo biti v zvezi z dejanskim opisom poti (počivališča, točke pretovarjanja ali izhodne točke) navedeni različni kraji in naslovi; datumi in ure prihoda in odhoda; dolžina postankov in razlogi zanje; razlogi za kakršnekoli razlike med dejanskim in predlaganim opisom poti, kakršnekoli druge pripombe ter število in razlogi za poškodbe živali in/ali smrti med vožnjo.
S tako razlago se ohrani polni učinek člena 14(1) Uredbe št. 1/2005, ki ga je treba razlagati tako, da mora organizator vožnje za odobritev prevoza, ki vključuje dolgo vožnjo zadevnih živali in se začne na ozemlju Unije ter nadaljuje zunaj tega ozemlja, s strani pristojnega organa v kraju odhoda predložiti dnevnik vožnje, ki je verodostojen in je iz njega razvidna skladnost s to uredbo, tudi za del navedene vožnje, ki bo potekal na ozemlju tretjih držav (sodba z dne 23. aprila 2015, Zuchtvieh-Export,
C‑424/13
,
EU:C:2015:259
, točka
).
Za zagotovitev koristnosti tega pregleda, ki ga
ex ante
opravi pristojni organ v kraju odhoda, in za dejansko dobro počutje živali je tako nujno zahtevati, da se ta dnevnik vožnje vodi za celotno trajanje vožnje, in sicer tudi za del prevoza od izhodne točke iz Unije do prvega kraja iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja.
Tretjič, iz točke 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005 sicer res izhaja, da morajo v primeru izvoza živali, za katere se uporabi ta uredba, prevozniki izročiti dnevnik vožnje uradnemu veterinarju na izhodni točki iz Unije.
Vendar je iz točke 8 Priloge II k Uredbi št. 1/2005 razvidno, da ta uredba določa uporabo kopij dnevnika vožnje. Enako je razvidno tudi iz člena 2(2), tretji pododstavek, drugi stavek, Uredbe št. 817/2010.
Dalje, čeprav točka 3(e) Priloge II k Uredbi št. 1/2005 določa, da mora v primeru izvoza v tretjo državo organizator zagotoviti, da dnevnik vožnje spremlja živali med vožnjo vsaj do izhodne točke iz Unije, to zajema obveznost organizatorja, da tudi po tem izpolni kopijo do prvega kraja iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja.
Na podlagi povezave, ki jo Uredba št. 817/2010 vzpostavlja z Uredbo št. 1/2005, je zato mogoče šteti, da ima kopija dnevnika vožnje pri prevozu do kraja prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja enako funkcijo kot izvirnik pri prevozu do izhodne točke iz Unije.
Ker mora oseba, ki zaprosi za izvozna nadomestila, dokazati spoštovanje pogojev, ki izhajajo iz členov od 3 do 9 Uredbe št. 1/2005 in prilog, ki so v njej navedene, ter določb Uredbe št. 817/2010, iz navedenih preudarkov izhaja, da mora ta oseba izpolniti kopijo dnevnika vožnje do pregleda živali s strani veterinarja v prvem kraju iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja in temu veterinarju omogočiti, da preveri, ali so bile izpolnjene obveznosti, določene v zvezi z vodenjem dnevnika vožnje.
Iz tega sledi, da člen 3(1) Uredbe št. 817/2010 predpostavlja, da prevoznik vodi kopijo dnevnika vožnje do prispetja zadevnih živali v kraj prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja.
V teh okoliščinah je treba na postavljena vprašanja odgovoriti, da je treba člen 7 Uredbe št. 817/2010 v povezavi z njenim členom 3(1) in (2) ter členom 2(2) ter točkami 3, 7 in 8 Priloge II k Uredbi št. 1/2005 razlagati tako, da je mogoče zahtevati vračilo izvoznih nadomestil na podlagi Uredbe št. 817/2010, kadar prevoznik goveda ni vodil dnevnika vožnje iz Priloge II k Uredbi št. 1/2005 do kraja prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

Člen 7 Uredbe Komisije (EU) št. 817/2010 z dne 16. septembra 2010 o določitvi podrobnih pravilih v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1234/2007 glede zahtev za odobritev izvoznih nadomestil v zvezi z dobrim počutjem živega goveda med prevozom v povezavi s členom 3(1) in (2) ter členom 2(2) Uredbe št. 817/2010 ter točkami 3, 7 in 8 Priloge II k Uredbi Sveta (ES) št. 1/2005 z dne 22. decembra 2004 o zaščiti živali med prevozom in postopki, povezanimi z njim, in o spremembi Direktiv 64/432/EGS in 93/119/ES ter Uredbe (ES) 1255/97 je treba razlagati tako, da je mogoče zahtevati vračilo izvoznih nadomestil na podlagi Uredbe št. 817/2010, kadar prevoznik goveda ni vodil kopije dnevnika vožnje iz Priloge II k Uredbi št. 1/2005 do kraja prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nizozemščina.