CELEX: 62015TJ0153
Společná zahraniční a bezpečnostní politika
Omezující opatření přijatá vůči Sýrii
Zmrazení finančních prostředků
Zrušení předchozích aktů rozsudkem Tribunálu
Nové akty, kterými byla jména žalobců zařazena na seznamy
Žaloba na neplatnost
Článek 76 písm. d) jednacího řádu
Obsah žaloby
Přípustnost
Povinnost uvést odůvodnění
Důkazní břemeno
Právo na vlastnictví
Svoboda podnikání

Skutečnosti předcházející sporu
Mohamad Hamcho, obchodník syrské národnosti, je předsedou Hamcho International (dále společně nazýváni jen „žalobci“), syrské společnosti, která se zaměřuje na oblasti telekomunikací, turismu, pronájmu vozidel a zastupování zahraničních, především evropských, společností.
Rada Evropské unie, která důrazně odsoudila násilné potlačení pokojných protestních akcí, k němuž došlo na různých místech v Sýrii, a vyzvala syrské orgány, aby namísto použití síly zachovávaly zdrženlivost, přijala dne 9. května 2011 rozhodnutí 2011/273/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (
Úř. věst. 2011, L 121, s. 11
). Vzhledem k vážnosti situace zavedla Rada zbrojní embargo, zákaz vývozu materiálu, který může být použit k vnitřním represím, omezení vstupu na území Evropské unie a zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů některých osob a subjektů odpovědných za násilné represe proti civilnímu obyvatelstvu v Sýrii.
Jména osob odpovědných za násilné represe proti civilnímu obyvatelstvu v Sýrii a jména a názvy fyzických či právnických osob a subjektů s nimi spojených jsou uvedeny v příloze rozhodnutí 2011/273. Na základě čl. 5 odst. 1 tohoto rozhodnutí může Rada na návrh členského státu nebo vysokého představitele Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku uvedenou přílohu změnit. Jméno žalobců v ní uvedeno nebylo.
Vzhledem k tomu, že určitá omezující opatření přijatá vůči Syrské arabské republice spadají do působnosti SFEU, přijala Rada nařízení (EU) č. 442/2011 ze dne 9. května 2011 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (
Úř věst. 2011, L 121, s. 1
). Toto nařízení je v zásadě totožné s rozhodnutím 2011/273, ale stanoví možnost uvolnit zmrazené finanční prostředky. Seznam osob, subjektů a orgánů, které jsou buď uznány odpovědnými za represe, nebo jsou s těmito odpovědnými subjekty spojeny, který je uveden v příloze II uvedeného nařízení, je totožný se seznamem obsaženým v příloze rozhodnutí 2011/273. Jméno žalobců v něm tedy nebylo uvedeno. Podle čl. 14 odst. 1 a 4 nařízení č. 442/2011 platí, že pokud Rada rozhodne o tom, že se na fyzickou nebo právnickou osobu, subjekt či orgán mají vztahovat dotčená opatření, změní odpovídajícím způsobem přílohu II; kromě toho seznam uvedený v této příloze pravidelně přezkoumává, a to alespoň jednou za 12 měsíců.
1.
Předcházející řízení týkající se žalobců
Prováděcím rozhodnutím 2011/302/SZBP ze dne 23. května 2011, kterým se provádí rozhodnutí 2011/273 (
Úř. věst. 2011, L 136, s. 91
), změnila Rada rozhodnutí 2011/273 zejména za účelem toho, aby se dotčená omezující opatření vztahovala i na další osoby a subjekty. Jméno M. Hamcha bylo na seznam uvedený v příloze tohoto posledního rozhodnutí zařazeno na řádku 19 tabulky, která tvoří tuto přílohu. Tento řádek obsahoval různé údaje, mezi nimi datum zařazení jeho jména na dotčený seznam, v tomto případě 23. květen 2011, jeho datum narození a číslo pasu, jakož i následující odůvodnění:
„Švagr Mahira Al Assada; podnikatel a místní zástupce několika zahraničních společností; poskytuje režimu finanční prostředky, a tím umožňuje represe vůči demonstrantům.“
Téhož dne přijala Rada na základě čl. 215 odst. 2 SFEU a rozhodnutí 2011/273 prováděcí nařízení (EU) č. 504/2011, kterým se provádí nařízení č. 442/2011 (
Úř. věst. 2011, L 136, s. 45
). Jméno M. Hamcha bylo přidáno na seznam uvedený v příloze II posledně uvedeného nařízení se stejnými údaji a stejným odůvodněním jako v příloze prováděcího rozhodnutí 2011/302.
Prováděcím rozhodnutím 2011/367/SZBP ze dne 23. června 2011, kterým se provádí rozhodnutí 2011/273 (
Úř. věst. 2011, L 164, s. 14
), použila Rada dotčená omezující opatření na další osoby a subjekty, jejichž jména byla přidána na seznam uvedený v příloze posledně uvedeného rozhodnutí. Název společnosti Hamcho International byl na tento seznam zařazen v řádce 3 tabulky B této přílohy, která obsahovala různé údaje, mezi nimi datum zařazení jejího názvu na dotčený seznam, v tomto případě 23. červen 2011, a její adresu, jakož i následující odůvodnění:
„Ovládaný Mohammadem Hamchem nebo Hamshem, poskytuje režimu finanční prostředky.“
Téhož dne přijala Rada prováděcí nařízení (EU) č. 611/2011, kterým se provádí nařízení č. 442/2011 (
Úř. věst. 2011, L 164, s. 1
). Název společnosti Hamcho International byl do seznamu uvedeného v příloze II posledně uvedeného nařízení zařazen se stejnými údaji a stejným odůvodněním jako v příloze prováděcího rozhodnutí 2011/367.
V rozhodnutí 2011/782/SZBP ze dne 1. prosince 2011 o omezujících opatřeních vůči Sýrii a o zrušení rozhodnutí 2011/273 (
Úř. věst. 2011, L 319, s. 56
) dospěla Rada k názoru, že vzhledem k závažnosti situace v Sýrii je nezbytné zavést další omezující opatření. V zájmu jasnosti byla opatření stanovená rozhodnutím 2011/273 a dodatečná opatření včleněna do jediného právního nástroje. Toto rozhodnutí upřesňuje, že uvedená omezující opatření se použijí rovněž na „osob[y], které mají prospěch z tohoto režimu nebo které jej podporují“. Jména žalobců byla uvedena v seznamu přílohy I rozhodnutí 2011/782, na řádku 19 tabulky A pro M. Hamcha, a na řádku 3 tabulky B pro společnost Hamcho International, se stejnými informacemi a stejným odůvodněním jako v příloze rozhodnutí 2011/273, jak bylo provedeno prováděcími rozhodnutími 2011/302 a 2011/367.
Nařízení č. 442/2011 bylo nahrazeno nařízením Rady (EU) č. 36/2012 ze dne 18. ledna 2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii a o zrušení nařízení (EU) č. 442/2011 (
Úř. věst. 2012, L 16, s. 1
). Jména žalobců byla uvedena v seznamu přílohy II nařízení č. 36/2012 se stejnými informacemi a stejným odůvodněním jako v příloze II nařízení č. 442/2011, jak bylo provedeno prováděcími nařízeními č. 504/2011 a č. 611/2011.
Dne 30. ledna 2012 podali žalobci k Tribunálu žalobu na zrušení rozhodnutí 2011/273, rozhodnutí 2011/782, nařízení č. 442/2011 a nařízení č. 36/2012, jak byla provedena nebo pozměněna do data podání žaloby, a to v rozsahu, v jakém se jich tyto akty týkaly. Tato žaloba byla zapsána v rejstříku kanceláře Tribunálu pod číslem T‑43/12.
Prováděcím rozhodnutím Rady 2012/172/SZBP ze dne 23. března 2012, kterým se provádí rozhodnutí 2011/782 o omezujících opatřeních vůči Sýrii (
Úř. věst. 2012, L 87, s. 103
), a prováděcím nařízením Rady (EU) č. 266/2012 ze dne 23. března 2012, kterým se provádí čl. 32 odst. 1 nařízení č. 36/2012 (
Úř. věst. 2012, L 87, s. 45
), bylo odůvodnění týkající se M. Hamcha, které bylo uvedeno v příloze II rozhodnutí 2011/782 a nařízení č. 36/2012, nahrazeno následujícím odůvodněním:
„Syrský podnikatel a místní zástupce několika zahraničních společností; spolupracovník Mahera al-Assada, spravuje část jeho finančních a hospodářských zájmů a jako takový poskytuje režimu finanční prostředky.“
Rozhodnutím Rady 2012/739/SZBP ze dne 29. listopadu 2012 o omezujících opatřeních vůči Sýrii a o zrušení rozhodnutí 2011/782 (
Úř. věst. 2012, L 330, s. 21
) byla předmětná omezující opatření včleněna do jediného právního nástroje. Jména žalobců byla uvedena v seznamu přílohy I rozhodnutí č. 2012/739, na řádku 18 tabulky A pro M. Hamcha, a na řádku 3 tabulky B pro společnost Hamcho International, se stejnými informacemi a stejným odůvodněním jako v rozhodnutí 2011/782, jak bylo provedeno prováděcím rozhodnutím 2012/172.
Dne 31. května 2013 přijala Rada rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (
Úř. věst. 2013, L 147, s.14
). Jména žalobců byla uvedena v seznamu přílohy I tohoto rozhodnutí, na řádku 18 tabulky A pro M. Hamcha, a na řádku 3 tabulky B pro společnost Hamcho International, se stejnými informacemi a stejným odůvodněním jako v příloze rozhodnutí 2012/739.
Podáními po úpravě návrhových žádání doručených kanceláři Tribunálu dne 22. června 2012, 7. ledna a 24. června 2013 požadovali žalobci rovněž zrušení zejména prováděcího rozhodnutí č. 2012/172, prováděcího nařízení č. 266/2012, rozhodnutí 2012/739, prováděcího rozhodnutí Rady 2013/185/SZBP ze dne 22. dubna 2013, kterým se provádí rozhodnutí 2012/739 (
Úř. věst. 2013, L 111, s. 77
), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 363/2013 ze dne 22. dubna 2013, kterým se provádí nařízení č. 36/2012 (
Úř. věst. 2013, L 111, s. 1
) a rozhodnutí 2013/255.
V rozsudku ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International v. Rada (T‑43/12, nezveřejněno, dále jen „rozsudek Hamcho a Hamcho International I“,
EU:T:2014:946
), Tribunál částečně vyhověl žalobě na neplatnost podané žalobci a zrušil nařízení č. 36/2012, prováděcí nařízení č. 266/2012, prováděcí nařízení č. 363/2013 a rozhodnutí 2013/255 v rozsahu, v jakém se tyto akty týkaly žalobců, a to s účinností k 23. lednu 2015.
Rada proti rozsudku Hamcho a Hamcho International I nepodala kasační opravný prostředek.
2.
Řízení o opětovném zařazení jména žalobců na sporné seznamy
Dopisem ze dne 19. prosince 2014 sdělila Rada právním zástupcům žalobců svůj úmysl znovu zařadit jejich jméno na seznamy osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření, uvedené v příloze I rozhodnutí 2013/255 a v příloze I nařízení č. 36/2012 (dále jen „sporné seznamy“). Označila důvody, které měla v úmyslu uvést na podporu tohoto opětovného zařazení a poskytla kopii dokumentů a informací (s referenčními čísly RELEX MD 342/14 a RELEX MD 343/14), o které měla v úmyslu se opřít pro podložení návrhu na opětovné zařazení. Rada žalobcům stanovila lhůtu pro případná vyjádření.
Dopisem ze dne 15. ledna 2015 požádali právní zástupci žalobců Radu, aby jejich jména na sporné seznamy opětovně nezařazovala, a zpochybnili veškeré informace a dokumenty, které podle Rady podporují toto nové zařazení.
Dne 26. ledna 2015 přijala Rada prováděcí rozhodnutí 2015/117/SBZP, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255 (
Úř. věst. 2015, L 20, s. 85
). Téhož dne přijala prováděcí nařízení (EU) č. 2015/108, kterým se provádí nařízení č. 36/2012 (
Úř. věst. 2015, L 20, s. 2
). Těmito akty bylo jméno žalobců opětovně zařazeno na sporné seznamy.
Konkrétně jméno M. Hamcha bylo opětovně zařazeno na řádku 18 tabulky obsahující dotčené seznamy, pod názvem „A. Osoby“, přičemž toto opětovné zařazení bylo založeno na následujícím odůvodnění:
„Významný syrský podnikatel, majitel firmy Hamcho International, blízký spolupracovník klíčových postav syrského režimu včetně prezidenta Bashara al-Assada a Mahira al-Assada. Od března roku 2014 zastává v rámci bilaterálních obchodních rad funkci předsedy pro Čínu; do této funkce byl jmenován ministrem hospodářství Khodrem Orfalim. Mohammed Hamcho má prospěch ze syrského režimu a podporuje jej a je spojen s osobami, jež mají z tohoto režimu prospěch a podporují jej.“
Název společnosti Hamcho International byl opětovně zařazen na řádku 3 tabulky obsahující dotčené seznamy, pod názvem „B. Subjekty“, přičemž toto opětovné zařazení bylo založeno na následujícím odůvodnění:
„Hamcho International je velká syrská holdingová společnost, kterou vlastní Mohammed Hamcho. Hamcho International má prospěch ze syrského režimu a podporuje jej a je spojen s osobou, jež má z tohoto režimu prospěch a podporuje jej.“
Dopisem ze dne 27. ledna 2015, zaslaným žalobcům, jakož i právním zástupcům žalobců, odpověděla Rada na jejich dopis ze dne 15. ledna 2015 a poskytla jim kopii prováděcího rozhodnutí 2015/117 a prováděcího nařízení 2015/108 (dále jen „napadené akty“), jakož i nové informace, na nichž se tyto akty zakládají (pod referenčním číslem RELEX MD 66/15).
Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
Žalobci podali projednávanou žalobu znějící na zrušení napadených aktů návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 27. března 2015.
Samostatným podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 27. března 2015 podali žalobci návrh na projednání věci ve zrychleném řízení podle čl. 76a odst. 2 jednacího řádu Tribunálu ze dne 2. května 1991.
Samostatným podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 15. května 2015 podali žalobci návrh na předběžné opatření, kterým se domáhali odkladu vykonatelnosti napadených aktů v rozsahu, v němž se jich týkaly, a to do doby, než Tribunál rozhodne o žalobě v hlavním řízení.
Usnesením ze dne 20. května 2015, Hamcho a Hamcho International v. Rada (
T‑153/15 R
, nezveřejněno,
EU:T:2015:298
), zamítl předseda Tribunálu tento návrh jako nepřípustný.
Rozhodnutím ze dne 3. června 2006 Tribunál návrhu na projednání věci ve zrychleném řízení nevyhověl.
Tribunál (sedmý senát) podle čl. 106 odst. 3 jednacího řádu rozhodl, že žalobu projedná bez ústní části řízení.
Žalobci navrhují, aby Tribunál:
—
nařídil „připojení soudního spisu z řízení ve věci T‑43/12“;
—
vyhradil žalobcům právo na repliku a právo předložit při té příležitosti nové podklady a předvolat svědky;
—
zrušil napadené akty;
—
uložil Radě náhradu nákladů řízení.
Rada navrhuje, aby Tribunál:
—
zamítl žalobu;
—
uložil žalobcům náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
1.
K prvnímu návrhovému žádání
Svým prvním návrhovým žádáním navrhují žalobci Tribunálu „připojení soudního spisu z řízení ve věci T‑43/12“. V podstatě se dožadují toho, aby Tribunál nařídil, že soudní spis týkající se věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
), má být začleněn do soudního spisu projednávané věci.
V tomto ohledu je třeba jednak připomenout, že každá věc podaná k Tribunálu má svůj vlastní spis, který obsahuje zejména procesní písemnosti a podání předložené účastníky řízení v předmětné věci, a že každý z těchto spisů je tedy zcela samostatný. Uvedené je vyjádřeno praktickými prováděcími ustanoveními jednacího řádu (
Úř. věst. 2015, L 152, s. 1
), podle kterých „[p]rocesní podání a jeho přílohy předložené v určité věci, založené do spisu k této věci, nelze vzít v potaz pro potřeby přípravy jiné věci“ (usnesení ze dne 15. října 2009, Hangzhou Duralamp Electronics v. Rada,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, bod
).
Zadruhé je třeba uvést, že podle ustálené judikatury jsou podle pravidel, která upravují projednávání věcí před Tribunálem, účastníci řízení chráněni proti zneužití procesních písemností, takže účastníci řízení v jedné věci mají právo použít procesní akty jiných účastníků řízení, ke kterým jim byl umožněn přístup, pouze pro účely své obhajoby v rámci uvedené věci (viz usnesení ze dne 15. října 2009, Hangzhou Duralamp Electronics v. Rada,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, bod
a citovaná judikatura).
Kromě toho podle ustálené judikatury rovněž platí, že až na výjimečné případy, v nichž by zpřístupnění dokumentu mohlo ohrozit řádný výkon spravedlnosti, mohou účastníci řízení volně zpřístupňovat vlastní spisy účastníka řízení osobám nezúčastněným na tomto řízení. Ve stejném smyslu může účastník řízení v jednom řízení s toutéž výhradou souhlasit s tím, že spis účastníka řízení, který předložil v rámci tohoto řízení, bude použit jiným účastníkem řízení v této věci v rámci jiného řízení (viz usnesení ze dne 15. října 2009, Hangzhou Duralamp Electronics v. Rada,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, bod
a citovaná judikatura).
Konečně pouze pokud by Tribunál dospěl k závěru, že obsah soudního spisu ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
), by mohl být užitečný pro řešení projednávané věci, mohl by nařídit jeho předložení prostřednictvím organizačního procesního opatření na základě článku 89 jednacího řádu (v tomto smyslu viz usnesení ze dne 15. října 2009, Hangzhou Duralamp Electronics v. Rada,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, bod
).
Tribunál v projednávané věci konstatuje, že žalobci již k verzi žaloby došlé kanceláři Tribunálu dne 27. března 2015 připojili jako přílohy uvedeného dokumentu hlavní písemnosti, které byly součástí soudního spisu ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
), a to jednak žalobu a repliku žalobců (přílohy A.1 a A.3) a jednak žalobní odpověď a dupliku Rady (přílohy A.2 a A.4).
Na základě judikatury citované v bodech 34 a 35 výše se kancelář Tribunálu dopisem ze dne 9. dubna 2015 dotázala žalobců, zda od Rady obdrželi souhlas s tím, aby jako přílohy A.2 a A.4 své žaloby předložili žalobní odpověď a dupliku Rady v rámci věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
). Vzhledem k záporné odpovědi žalobců byly uvedené přílohy z rozhodnutí předsedy sedmého senátu Tribunálu ze dne 4. května 2015 ze soudního spisu projednávané věci odstraněny.
Z toho vyplývá, že žádost podaná žalobci v jejich prvním návrhovém žádání musí být chápána tak, že se týká všech dokumentů v soudním spise týkajících se věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
), s výjimkou žaloby a repliky, které jsou již součástí soudního spisu v projednávané věci.
Navzdory tomu, že jak věc, v níž byl vydán rozsudek ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
), tak projednávaná věc se týkají zařazení jmen týchž žalobců na seznamy omezujících opatření přijatých Radou ve vztahu k Syrské arabské republice, je však třeba konstatovat, že tyto dvě věci se týkají odlišných aktů a odůvodnění zpracované Radou jak v prvním, tak v druhém případě, stejně jako důkazy předložené na podporu uvedených zařazení jsou specifické pro každou z věcí. Kromě toho je třeba uvést, že žalobci neoznačili konkrétní skutečnosti ze soudního spisu, které by jim umožnily uplatnit jejich práva obhajoby. Je proto třeba mít za to, že připojení soudního spisu vedeného ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
), jak bylo požadováno žalobci, nemůže přinést informace relevantní pro posouzení odůvodněnosti napadených aktů v projednávané věci. Žádné organizační procesní opatření tedy není z hlediska judikatury citované v bodě 36 výše opodstatněné.
Vzhledem k výše uvedenému není třeba nařizovat, aby byl soudní spis vedený ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
), začleněn do soudního spisu projednávané věci.
První návrhové žádání je tudíž třeba zamítnout.
2.
Ke druhému návrhovému žádání
Svým druhým návrhovým žádáním žalobci navrhují Tribunálu, aby jim „vyhradil […] právo podat repliku a právo předložit při té příležitosti nové podklady a předvolat svědky“.
Pokud jde zaprvé o návrh směřující k možnosti předložit v projednávané věci repliku, je třeba připomenout, že žalobci byli v souladu s článkem 83 jednacího řádu Tribunálem vyzváni, aby předložili repliku do 10. září 2015. Následně požádali o prodloužení lhůty pro předložení uvedeného podání, které jim bylo dne 26. srpna 2015 Tribunálem povoleno. Žalobci repliku předložili dne 9. října 2015. Z toho vyplývá, že část druhého návrhového žádání týkající se možnosti předložit repliku je již bezpředmětná.
Pokud se zadruhé jedná o návrh týkající se možnosti předložit spolu s replikou nové podklady, stanoví čl. 85 odst. 2 a 3 jednacího řádu, že žalobci může být výjimečně umožněno předložit nebo navrhnout další důkazy po první výměně spisů, pokud je prodlení jeho návrhů na důkazy odůvodněné.
V tomto případě nemůže být předložení nových podkladů povoleno, neboť na jedné straně vyplývá z čistě spekulativního návrhu a týká se připojení budoucích a hypotetických důkazů, které ještě nebyly žalobci předloženy. Na druhé straně na rozdíl od toho, co vyžaduje čl. 85 odst. 2 a 3 jednacího řádu, žalobci neuvedli skutečnosti odůvodňující pozdní předložení dodatečných podkladů k žalobě.
Pokud se zatřetí jedná o část návrhu týkající se předvolání svědků, je třeba připomenout, že v souladu s čl. 88 odst. 2 jednacího řádu, je-li tento návrh učiněn po první výměně spisů, musí účastník řízení, který jej podává, uvést důvody, proč jej nemohl podat dříve.
V projednávané věci je třeba znovu uvést, že žalobci neobjasnili důvody případného prodlení pro předvolání svědků, což je důvod, proč jejich návrh musí být rovněž zamítnut, stejně jako druhé návrhové žádání jako celek.
3.
Ke třetímu návrhovému žádání
Třetím návrhovým žádáním se žalobci domáhají zrušení napadených aktů.
K přípustnosti
Rada, aniž vznesla formální námitku podle čl. 130 odst. 1 jednacího řádu, vyjádřila pochybnosti ohledně přípustnosti návrhu žalobců na neplatnost vycházejícího z porušení čl. 76 písm. d) jednacího řádu. Konkrétně tvrdí, že žaloba je nepřesná a nedostatečně podrobná a kritizuje skutečnost, že žalobci používají systematické odkazy na přílohy své žaloby a na věc, v níž byl vydán rozsudek ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
). Tyto odkazy nemohou podle Rady zhojit formální a materiální nedostatky žaloby.
Žalobci neuvedli proti tvrzením o nepřípustnosti vzneseným Radou žádný argument.
Je třeba uvést, že na základě čl. 76 odst. 1 písm. d) jednacího řádu musí žaloba obsahovat předmět sporu a stručný popis žalobních důvodů. Tyto údaje musí být dostatečně jasné a přesné, aby umožnily žalovanému připravit svou obranu a Tribunálu rozhodnout o žalobě případně i bez dalších podpůrných informací. Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je k tomu, aby byla žaloba přípustná, nutno, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založena, vyplývaly, přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně, z textu samotné žaloby (usnesení ze dne 11. ledna 2013, Charron Inox a Almet v. Komise a Rada,
T‑445/11 a T‑88/12
, nezveřejněno,
EU:T:2013:4
, bod
).
V projednávané věci je třeba uvést, že důvody předložené žalobci vyplývají dostatečně srozumitelně ze samotného textu žaloby. Žalobci totiž jednak tvrdí, že odůvodnění a písemnosti předložené Radou v projednávané věci jsou totožné jako ty poskytnuté v předcházející věci a že dokumenty předložené na podporu napadených aktů jsou neurčité a abstraktní, stejně jako zdroje jejích informací. Dále žalobci tvrdí, že jejich právo vlastnit majetek a hospodářská svoboda byly porušeny pouhou skutečností, že byla porušena jejich práva obhajoby. Kromě toho skutečnost, že žalovaná mohla připravit svou obhajobu, potvrzuje, že text žaloby je dostatečně jasný a přesný, aby umožnil Tribunálu žalobu projednat.
Projednávaná žaloba je tudíž přípustná a musí být meritorně zkoumána.
K věci samé
Na podporu své žaloby uvádějí žalobci v podstatě tři žalobní důvody. První žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění. Druhý vychází z porušení pravidel v oblasti dokazování a nesprávného posouzení opodstatněnosti odůvodnění zařazení jejich jména na sporné seznamy. Třetí žalobní důvod vychází z porušení jejich práva vlastnit majetek a jejich hospodářské svobody.
K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení povinnosti uvést odůvodnění
V rámci prvního žalobního důvodu žalobci tvrdí, že Rada neposkytla žádné odůvodnění ani podstatně odlišnou nebo novou písemnost ve srovnání s odůvodněním a písemnostmi již Tribunálem posuzovanými za účelem vydání rozsudku ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
).
Podle ustálené judikatury je cílem povinnosti uvést odůvodnění aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení osoby, jež je logickým důsledkem zásady dodržování práva na obhajobu, zaprvé poskytnout dotyčné osobě dostatečné informace pro zjištění, zda je akt opodstatněný, nebo je případně stižen vadou, která umožňuje napadnout jeho platnost před soudem Unie, a zadruhé umožnit tomuto soudu provést přezkum legality tohoto aktu (viz rozsudek ze dne 13. září 2013, Makhlouf v. Rada,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, bod
a citovaná judikatura).
Je třeba rovněž připomenout, že odůvodnění vyžadované článkem 296 SFEU musí být přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonávat přezkum (viz rozsudek ze dne 13. září 2013, Makhlouf v. Rada,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, bod
a citovaná judikatura).
Co se týče omezujících opatření přijatých v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky, je třeba zdůraznit, že vzhledem k tomu, že dotčená osoba nemá právo na slyšení před přijetím původního rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků, je dodržování povinnosti uvést odůvodnění o to důležitější, že představuje jedinou záruku umožňující dotčené osobě – přinejmenším po přijetí tohoto rozhodnutí – uplatnit účelně procesní prostředky, které má k dispozici, k napadení legality uvedeného rozhodnutí (viz rozsudek ze dne 13. září 2013, Makhlouf v. Rada,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, bod
a citovaná judikatura).
Odůvodnění aktu Rady, kterým se ukládá opatření, jímž se zmrazují finanční prostředky, tedy musí identifikovat specifické a konkrétní důvody, na základě kterých Rada při výkonu své diskreční posuzovací pravomoci dospěla k závěru, že se takové opatření musí uplatnit na dotyčnou osobu (viz rozsudek ze dne 13. září 2013, Makhlouf v. Rada,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, bod
a citovaná judikatura).
Požadavek odůvodnění však musí být posuzován v závislosti na okolnostech případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, jimž je akt určen, na získání těchto vysvětlení (viz rozsudek ze dne 13. září 2013, Makhlouf v. Rada,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, bod
a citovaná judikatura).
Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky článku 296 SFEU, musí být posuzována nejen s ohledem na jeho text, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast (viz rozsudek ze dne 13. září 2013, Makhlouf v. Rada,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, bod
a citovaná judikatura).
Konkrétně je akt nepříznivě zasahující do právního postavení osoby dostatečně odůvodněn, jestliže byl vydán v souvislostech, které jsou zúčastněné osobě známy a které jí umožňují pochopit dosah opatření, které vůči ní bylo přijato (viz rozsudek ze dne 13. září 2013, Makhlouf v. Rada,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, bod
a citovaná judikatura).
V projednávané věci Rada na jedné straně odůvodnila opětovné zařazení jména M. Hamcha na sporné seznamy následovně:
„Významný syrský podnikatel, majitel firmy Hamcho International, blízký spolupracovník klíčových postav syrského režimu včetně prezidenta Bashara al-Assada a Mahira al-Assada. Od března roku 2014 zastává v rámci bilaterálních obchodních rad funkci předsedy pro Čínu; do této funkce byl jmenován ministrem hospodářství Khodrem Orfalim. Mohammed Hamcho má prospěch ze syrského režimu a podporuje jej a je spojen s osobami, jež mají z tohoto režimu prospěch a podporují jej.“
Na druhé straně odůvodnila Rada opětovné zařazení společnosti Hamcho International na sporné seznamy následovně:
„Hamcho International je velká syrská holdingová společnost, kterou vlastní Mohammed Hamcho. Hamcho International má prospěch ze syrského režimu a podporuje jej a je spojena s osobou, jež má z tohoto režimu prospěch a podporuje jej.“
Pokud jde zaprvé o argument žalobců, podle kterého odůvodnění použité Radou pro zdůvodnění zápisu jejich jména na seznamy v napadených aktech bylo totožné jako to, na kterém byly založeny akty zrušené rozsudkem ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
), je třeba uvést, že takový argument musí být odmítnut jako irelevantní. Z bodu 108 rozsudku ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
) totiž vyplývá, že Rada měla v rámci nového zkoumání možnost opětovně zařadit jméno žalobců na seznamy omezujících opatření na základě dostatečně právně podložených důvodů. Rozhodnutí o opětovném zařazení přijaté na základě totožných důvodů jako těch uvedených při prvním zařazení tedy může být dostatečné pro zdůvodnění uvedeného zařazení, pokud důkazy předložené Radou uvedené důvody prokazují právně dostačujícím způsobem.
Kromě toho a v každém případě je třeba podotknout, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobci, odůvodnění, které vyplývá ze sporných seznamů v projednávané věci je odlišné od odůvodnění Rady, které použila u aktů zrušených rozsudkem ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
). Jméno žalobců totiž bylo původně zařazeno na seznamy připojené k rozhodnutí 2011/273 a k nařízení č. 442/2011 z důvodu jejich finanční podpory režimu. Nové odůvodnění se oproti tomu zakládá zaprvé na tom, že žalobce je významný syrský podnikatel, zadruhé na blízkosti M. Hamcha s klíčovými postavami režimu a zatřetí na tom, že vykonává funkci předsedy bilaterálních obchodních rad pro Čínu jako zástupce Syrské arabské republiky. Z toho vyplývá, že žalobci mají z režimu prospěch a podporují jej tím, že jsou spojeni s osobami, jež mají z režimu prospěch a podporují jej.
Zadruhé je třeba mít za to, že odůvodnění Rady uvedené v aktech napadených v projednávané věci splňuje pravidla připomenutá v bodech 57 až 63 výše. Konkrétně je nezpochybnitelné, že takové odůvodnění žalobcům umožňuje pochopit důvody, ze kterých bylo jejich jméno opětovně zařazeno na sporné seznamy z důvodu jejich důležité role v syrských obchodních kruzích, když navíc vzhledem ke svému prvnímu zařazení již znali kontext a rozsah vůči nim přijatých opatření.
Kromě toho, jak vyplývá z jejich argumentace, bylo odůvodnění Rady evidentně dostatečné k tomu, aby jim umožnilo podat projednávanou žalobu a unijní soud mohl provést přezkum legality (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. září 2013, Makhlouf v. Rada,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, bod
).
Žalobci v projednávané věci zpochybňují skutečnost, že by dokumenty předložené na podporu odůvodnění napadených aktů v rámci projednávané věci byly nové. Rovněž zpochybňují jejich důkazní sílu a mají za to, že nejsou pro napadené akty právně dostačujícími podklady.
V tomto ohledu je třeba uvést, že povinnost odůvodnění představuje podstatnou formální náležitost, kterou je třeba odlišit od otázky opodstatněnosti odůvodnění, jež je součástí legality merita sporného aktu. Odůvodnění rozhodnutí je totiž formálním vyjádřením důvodů, na kterých toto rozhodnutí spočívá. Jestliže jsou tyto důvody stiženy vadami, je jimi stižena legalita rozhodnutí z meritorního hlediska, avšak nikoli jeho odůvodnění, které může být dostačující, i když obsahuje vadné důvody (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. listopadu 2012, Rada v. Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
, bod
).
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění zamítnout. Co se týče opodstatněnosti důvodů uvedených Radou ve vztahu k žalobcům, musí být argumentace vznesená v tomto ohledu posouzena v rámci samostatného žalobního důvodu.
K druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení pravidel v oblasti dokazování a nesprávného posouzení opodstatněnosti odůvodnění uvedeného napadenými akty
V rámci tohoto žalobního důvodu žalobci v podstatě předkládají dvě části. Zaprvé žalobci na jedné straně tvrdí, že Rada neposkytla žádnou podstatně odlišnou nebo novou písemnost ve srovnání s písemnostmi, které již byly Tribunálem posuzovány v rozsudku ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
). Za účelem své argumentace odkazují na svůj dopis ze dne 15. ledna 2015 (viz příloha A.10 žaloby). Na druhé straně vytýkají Radě neurčitý, abstraktní a důkazní sílu postrádající charakter dokumentů předložených na podporu opětovného zařazení jejich jména na napadené seznamy. Zadruhé žalobci uzavírají, že toto opětovné zařazení je zjevně zneužívající, vyplývající z vůle Rady zachovat jejich jméno na sporných seznamech.
Rada zpochybňuje argumenty žalobců.
Podle ustálené judikatury účinnost soudní kontroly zaručená v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie vyžaduje zejména to, aby se unijní soud při přezkumu legality důvodů, o které se opírá rozhodnutí o zápisu nebo ponechání jména určité osoby na seznamu osob, na které se vztahují sankce, ujistil o tom, zda je toto rozhodnutí postaveno na dostatečně pevném skutkovém základě. To znamená ověřit skutečnosti uváděné v odůvodnění, ze kterého uvedené rozhodnutí vychází, tak aby se soudní přezkum neomezoval na abstraktní posouzení pravděpodobnosti uváděných důvodů, ale aby se zaměřil na otázku, zda jsou tyto důvody, nebo alespoň jeden z nich, který sám o sobě postačuje k odůvodnění tohoto rozhodnutí, podložené (rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, bod
).
V případě zpochybnění legality je úkolem příslušného unijního orgánu, aby prokázal, že jsou důvody uplatňované vůči dotyčné osobě podložené, přičemž tato osoba není povinna předložit důkazy o opaku svědčící o tom, že uvedené důvody podložené nejsou. Je třeba, aby informace a důkazy předložené dotčeným orgánem podporovaly důvody použité proti dotyčné osobě. Pokud tyto skutečnosti neumožňují konstatovat podloženost některého z důvodů, unijní soud ho nemůže přijmout jako důvod pro dotčené rozhodnutí o zápisu nebo ponechaní zápisu (rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, body
až
).
V projednávané věci je třeba nejprve zkoumat, zda Rada unesla důkazní břemeno, což jí přísluší podle článku 47 Listiny základních práv, zejména ve světle argumentů uvedených žalobci v bodech 50 a 51 jejich žaloby.
– K první části, vycházející z porušení pravidel v oblasti dokazování
Zaprvé v rozsahu, v němž žalobci v bodě 49 žaloby použili obecný odkaz na svůj dopis ze dne 15. ledna 2015, aby rozvinuli svou argumentaci týkající se písemností nově předložených Radou, musí být takový odkaz odmítnut jako nepřípustný. Text žaloby sice může být podpořen a doplněn v konkrétních bodech odkazy na určité výňatky z písemností, které tvoří její přílohu, nemůže nicméně obecný odkaz na ostatní písemnosti, a to i ty, které jsou přiložené k žalobě, zhojit neexistenci základních prvků v žalobě. Tribunálu nepřísluší, aby v přílohách vyhledával a určoval žalobní důvody a argumenty, které by mohl pokládat za důvody představující základ žaloby, neboť přílohy mají čistě důkazní a pomocnou funkci (viz usnesení ze dne 19. května 2008, TF1 v. Komise,
T‑144/04
,
EU:T:2008:155
, bod
a citovaná judikatura; rozsudek ze dne 25. října 2012, Arbos v. Komise,
T‑161/06
, nezveřejněno,
EU:T:2012:573
, bod
).
Zadruhé, pokud jde o výtky uvedené v bodech 50 a 51 jejich žaloby, je nejprve třeba uvést, že žalobci kritizují irelevantnost písemností, na jejichž základě Rada trvala na tom, že M. Hamcho je švagr Mahera el-Assada. Zdůrazňují, že tento aspekt již byl odmítnut i samotnou Radou.
Je sice pravda, že Rada žalobcům poskytla výňatek z tisku, který zdůrazňoval, že M. Hamcho je švagr Mahera el-Assada, zatímco Rada již tento důvod neuvádí jako součást odůvodnění opětovného zařazení jeho jména, tato dokumentace však obsahuje další informace, rovněž užitečné pro doložení nového odůvodnění použitého vůči žalobcům, a to, že M. Hamcho je významný syrský podnikatel, blízký spolupracovník klíčových postav režimu jako je Maher el-Assad, a že vlastní společnost Hamcho International, velkou holdingovou společnost operující v několika odvětvích syrského průmyslu. Rada kromě toho v bodě 12 žalobní odpovědi připomíná, že pro odůvodnění použité v napadených aktech se neopírala o informaci, podle které je M. Hamcho švagr Mahera el-Assada.
Je proto třeba mít za to, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobci, se uvedený výňatek jeví být relevantní pro doložení odůvodnění opětovného zařazení jejich jména na sporné seznamy.
Dále žalobci vytýkají Radě neurčitý a abstraktní charakter nově předložených písemností a zpochybňují jejich důkazní sílu, neboť podle nich neoznačují primární zdroj informací, které obsahují.
V tomto ohledu je důležité poznamenat, že pro odůvodnění jejich opětovného zařazení poskytla Rada žalobcům dokumenty označené referenčními čísly RELEX MD 342/14, RELEX MD 343/14 a RELEX MD 66/15 ze dne 17. prosince 2014, respektive ze dne 23. ledna 2015 (viz přílohy A.9 a A.11 žaloby). Jedná se o tři dokumenty, které obsahují veřejně dostupné informace, sloužící podle Rady k upřesnění obecných a osobních souvislostí, které se týkají žalobců. Konkrétně dokument s referenčním číslem RELEX MD 342/14 obsahuje souhrn důvodů použitých vůči žalobcům, jakož i informace poskytnuté na podporu tohoto odůvodnění. Tyto informace jsou zejména odkazy a výňatky z novinových článků uveřejněných na internetových stránkách „Wordcrunch“, „The Washington Institute“, „The Middle East Research and Information Project (MERIP)“, „The Syria Report, Syriandays“, „Le Commerce du Levant“ a „Al Arabiya“. Tento dokument kromě toho obsahuje rovněž výňatky ze dvou knih vydaných v letech 2006 a 2014, jakož i informace, které vyplývají z internetové stránky společnosti Hamcho International. Dokument s referenčním číslem RELEX MD 343/14 obsahuje článek uveřejněný v časopise
Le Commerce du Levant
, nazvaný „La guerre a transformé la communauté syrienne des affaires“, který popisuje vývoj syrské hospodářské elity a její vztah se stávajícím režimem. Konečně dokument s referenčním číslem RELEX MD 66/15 obsahuje článek uveřejněný dne 12. ledna 2015 na internetové stránce „The Syria Report“, podle kterého byl M. Hamcho ministrem hospodářství Syrské arabské republiky jmenován generálním tajemníkem obchodní komory v Damašku (Sýrie).
Je třeba uvést, že znění výňatků poskytnutých Radou v projednávané věci, zejména ty obsažené v dokumentech s referenčními čísly RELEX MD 342/14 a RELEX MD 66/15, umožňují konstatovat, že informace, které jsou v nich obsaženy, nejsou neurčité a abstraktní, jak tvrdí žalobci, ale naopak jsou konkrétní a přesné. Uvedené prvky totiž dokazují konkrétní údaje užitečné pro účely popisu M. Hamcha jako významného podnikatele spojeného s klíčovými postavami syrského režimu, mezi nimi s Maherem el-Assadem. Uvedené informace rovněž upřesňují hospodářské a reprezentační funkce, které vykonává a které jej spojují s uvedeným režimem, a to předsednictví syrských bilaterálních obchodních rad pro Čínu, generální sekretariát obchodní komory v Damašku a předsednictví ve společnosti Hamcho International, významné holdingové společnosti, jež se vyskytuje ve většině odvětví syrské ekonomiky.
Především je třeba poznamenat následující:
—
v první řadě, několik článků různého data a z různých zdrojů jasně a konkrétně popisují vztah žalobce k režimu. Zaprvé kniha vydaná v roce 2006 a nazvaná
Governance in the Middle East and North Africa
popsala totiž M. Hamcha v rámci uzavření soukromé televizní stanice „the Cham Satellite channel“ jako „blízkého přítele prezidenta, který měl v úmyslu založit svou vlastní televizní stanici“. Zadruhé dva články uveřejněné v únoru 2012 na internetové stránce „The Middle East Research and Information Project (MERIP)“ potvrzují, že „M. Hamcho [byl] podnikatel blízký Maheru el-Assadovi“, a že „rodiny tak či onak spojené s režimem díky tomu měly významnou kontrolu nad veřejnými hospodářskými aktivy a navíc ovládly soukromý sektor, a že tyto klany zahrnovaly rodinu Hamchů“. Zatřetí článek uveřejněný v listopadu 2013 v časopise
Le Commerce du Levant
uváděl, že „zájmy nejmocnějších podnikatelů, mezi nimi Mohammada Hamcha, tak významně závisí na moci, že jsou považovány za nedílnou součást nastoleného systému“, a že „i když málo početní, tito podnikatelé mají k dispozici významný finanční kapitál“;
—
dále článek uveřejněný dne 30. června 2014 na internetové stránce „Woldcrunch“ rovněž následujícím způsobem podrobně popisuje obchodní aktivity žalobce: „M. Hamcho, služebník syrského oligarchy Mahera el-Assada, ovládá velmi výnosný trh VOIP (Voice Over Internet Protocol) do Sýrie a bude mu syrským ministerstvem turismu uděleno povolení k vybudování projektu umělého ostrova nedaleko Tartu“;
—
kromě toho článek uveřejněný dne 3. března 2014 na internetové stránce „The Syria Report“ a článek uveřejněný 30. března 2014 na internetové stránce „Syriandays“ popisují jmenování žalobce ministrem hospodářství Khodrem Orfalim na pozici předsedy syrských bilaterálních obchodních rad pro Čínu, jakož i jeho účast s předsedou vlády Waelem al-Halqim a ministrem hospodářství zejména na první valné hromadě bilaterálních obchodních rad dne 29. března 2014;
—
konečně článek uveřejněný dne 12. ledna 2015 na internetové stránce „The Syria Report“ uvádí, že žalobce byl na začátku prosince 2014 ministrem hospodářství jmenován generálním tajemníkem obchodní komory v Damašku a je blízkým spolupracovníkem Mahera el-Assada a hlavním akcionářem společnosti Hamcho International, skupiny, jež vykonává činnost v odvětví informačních technologií. V článku se tvrdí, že radikální změna ve správní radě této komory byla důsledkem několika faktorů, jako je politický postoj, který někteří podnikatelé zaujali ve vztahu k režimu.
Z toho vyplývá, že argumentace žalobců, podle které dokumentace předložená Radou obsahovala jen neurčitá a abstraktní tvrzení, nemůže být přijata.
Pokud se dále jedná o chybějící identifikaci primárních zdrojů informací obsažených v novinových článcích předložených Radou, které z tohoto důvodu postrádají důkazní sílu, je třeba připomenout, že v souladu s ustálenou judikaturou se činnost Soudního dvora a Tribunálu řídí zásadou volného hodnocení důkazů a že jediné kritérium pro posouzení hodnoty předložených důkazů spočívá v jejich věrohodnosti. Kromě toho pro posouzení důkazní síly dokumentu je třeba ověřit důvěryhodnost informací, jež jsou v něm obsaženy a především vzít v úvahu původ dokumentu, okolnosti jeho vyhotovení, to, komu je dokument určen, a je třeba klást si otázku, zda se dokument vzhledem ke svému obsahu jeví jako rozumný a důvěryhodný (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. září 2012, Shell Petroleum a další v. Komise,
T‑343/06
,
EU:T:2012:478
, bod
a citovaná judikatura).
V projednávané věci je třeba nejprve konstatovat, že prvky, jejichž důkazní síla je žalobci zpochybňována, pocházejí z různých digitálních zdrojů informací a akademických studií, čímž je zachován rozmanitý geografický původ nejen místní jako „The Syria Report“ a „Syriandays“, ale rovněž zahraniční jako „The Washington Institute“, „Woldcrunch“, „The Middle East Research and Information Project (MERIP)“, „Le Commerce du Levant“ a „Al Arabiya“. Dále je třeba poznamenat, tak jak to činí Rada, že citované články z tisku byly uveřejněny v různých dnech, a to dokonce před vyostřením syrské krize, a že již v té době spojovaly žalobce s režimem. Konečně je třeba uvést, že každý zdroj informací přináší různé informace, a to navzdory skutečnosti, že všechny tyto zdroje se v podstatě shodují co do popisu M. Hamcha jako podnikatele spojeného s režimem vzhledem k obchodním aktivitám a reprezentačním funkcím, které vykonává, a vzhledem k tomu, že žalobci mají ze syrského režimu prospěch, především v kontextu současné války.
Tribunál má tedy za to, že informace předložené Radou, posuzované jako celek, lze považovat za důvěryhodné ve smyslu judikatury citované v bodě 87 výše. V tomto ohledu je třeba uvést, že i když výslovně neuvádějí primární zdroj informací, válečná situace v Sýrii ztěžuje, či dokonce znemožňuje opatřování svědeckých výpovědí od osob, které souhlasí se svou identifikací. Z toho vyplývající obtíže s vyšetřováním a nebezpečí, jemuž se vystavují ti, kdo informace poskytují, znemožňují předložení přesných důkazů o osobním jednání spočívajícím v podpoře režimu (v tomto smyslu viz stanovisko generálního advokáta Bota ve věci Anbouba v. Rada,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:2
, bod
). Konečně je třeba poznamenat, že žalobci ve své žalobě sice obecně napadají důkazní sílu výňatků předložených Radou, avšak nepředkládají žádné ani minimální indicie, které by jejich věrohodnost zpochybňovaly.
Z toho vyplývá, že argumenty žalobců ohledně nedostatečné důkazní síly informací předložených Radou, vycházející z neuvedení primárních zdrojů informací, nelze přijmout.
Zatřetí žalobci odkazují na článek předložený Radou v rámci dokumentu s referenčním číslem RELEX MD 343/14, uveřejněný v listopadu 2013 v časopise
Le Commerce du Levant
, na podporu toho, že uvedený článek „zneplatňuje“ domněnku Rady, podle které lze obchodní úspěch žalobců vysvětlit pouze jejich blízkostí k syrskému režimu a jejich podporou tohoto režimu.
V tomto ohledu je třeba na jedné straně uvést, že žalobci nebyli opětovně schopni vysvětlit, jak by uvedený článek mohl „zneplatnit“ kritizovanou domněnku. Na druhé straně a v každém případě je třeba mít tak jako Rada za to, že článek uveřejněný v dokumentu s referenčním číslem RELEX MD 343/14 nejen že uvedenou domněnku nezpochybňuje, ale je s to ji podpořit, když kromě jiných aspektů zdůrazňuje skutečnost, že zájmy nejmocnějších syrských podnikatelů, mezi nimi M. Hamcha, „tak významně závisí na moci, že jsou považováni za nedílnou součást nastoleného systému (v tomto ohledu viz strana 227
in fine
). Argument žalobců je proto třeba odmítnout.
Z výše uvedeného vyplývá, že argumenty žalobců uvedené v bodech 50 a 51 žaloby musí být odmítnuty, a tudíž stejně tak i první část druhého žalobního důvodu.
– K druhé části, vycházející z nesprávného posouzení opodstatněnosti zápisu jména žalobců na sporné seznamy
Žalobci v bodě 52 žaloby tvrdí, že opětovný zápis jejich jména byl „zjevně zneužívající“ a vyplývá z vůle Rady ponechat jejich jméno na sporných seznamech „alespoň po dobu trvání řízení o žalobě“.
V tomto ohledu je zaprvé třeba uvést, že jak již bylo uvedeno v bodě 66 výše, z rozsudku ze dne 13. listopadu 2014, Hamcho a Hamcho International I (
T‑43/12
, nezveřejněno,
EU:T:2014:946
), vyplývá, že si Rada v rámci nového zkoumání ponechává možnost opětovně zapsat jméno žalobců na seznamy na základě dostatečně právně podloženého odůvodnění. V této souvislosti nemůže skutečnost, že Rada opětovně zapsala jméno žalobců do sporných seznamů, sama o sobě prokázat zneužívající a protiprávní úmysl uvedeného orgánu ve vztahu k žalobcům.
Zadruhé, i kdyby měl Tribunál za to, že žalobci svým tvrzením chtěli ve skutečnosti zpochybnit dostatečně podložený a odůvodněný charakter opětovného zápisu jejich jména na sporné seznamy, je třeba připomenout, že v souladu s judikaturou Soudního dvora musí být posouzení opodstatněnosti zápisu provedeno nikoli po izolovaném zkoumání důkazů, ale v kontextu, ve kterém se nachází (v tomto ohledu viz rozsudky ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, bod
a ze dne 28. listopadu 2013, Rada v. Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, bod
).
Kromě toho vzhledem k situaci v Sýrii Rada důkazní břemeno unese, uvede-li před unijním soudem soubor dostatečně konkrétních, přesných a shodujících se nepřímých důkazů umožňující prokázat existenci dostatečné vazby mezi osobou, vůči níž je namířeno opatření, kterým se zmrazují finanční prostředky, a režimem, proti kterému je takto veden boj (rozsudek ze dne 21. dubna 2015, Anbouba v. Rada,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, bod
).
V projednávané věci, jak vyplývá z dopisu ze dne 19. prosince 2014, se Rada rozhodla opětovně zařadit jméno žalobců na sporné seznamy na základě kritéria spojení se syrským režimem, konkrétně z důvodu jejich hospodářských a politických vazeb s vůdci stávajícího režimu, jakož i z důvodu prospěchu, jaký mohou z této blízkosti získat. Takové kritérium vyplývá z čl. 28 odst. 1 rozhodnutí 2013/255 a z čl. 15 odst. 1 nařízení č. 36/2012. Odůvodnění Rady navíc obsahuje, co se týče M. Hamcha, tři prvky: zaprvé M. Hamcho je významný syrský podnikatel, majitel společnosti Hamcho International, zadruhé je blízkým spolupracovníkem klíčových postav syrského režimu, mezi nimi prezidenta Bachara el-Assada a Mahera el-Assada, a zatřetí vykonává funkci předsedy syrských bilaterálních obchodních rad pro Čínu. Z toho vyplývá, že má z režimu prospěch a podporuje jej a zároveň je spojen s osobami, jež mají z tohoto režimu prospěch a podporují jej. Dále název Hamcho International byl Radou na seznam zapsán z důvodu, že se jedná o významnou syrskou holdingovou společnost vlastněnou M. Hamchem, která má na základě této skutečnosti prospěch ze syrského režimu a podporuje jej, protože je spojena s osobou, jež má z tohoto režimu prospěch a podporuje jej.
Nejprve je třeba zkoumat podloženost každého důvodu pro opětovný zápis jména M. Hamcha.
Pokud se jedná o třetí důvod týkající se funkce předsedy syrských bilaterálních obchodních rad pro Čínu vykonávané M. Hamchem, je třeba úvodem poznamenat, že žalobci vznášejí proti tomuto tvrzení Rady pouze jeden argument. Ve své replice totiž jen tvrdí, že „tato instituce byla rychle uzavřena, pokud vůbec skutečně fungovala,“ a že „se jedná o běžnou obchodní komoru“. Nepředkládají však žádný konkrétní argument, který by vyvracel podstatu důvodu uvedeného Radou.
Kromě toho podle judikatury týkající se rozhodnutí o přijetí omezujících opatření, s ohledem na jejich preventivní povahu platí, že pokud je unijní soud toho názoru, že alespoň jeden z uvedených důvodů je dostatečně přesný a konkrétní, podložený a představuje sám o sobě dostatečný základ pro toto rozhodnutí, pak okolnost, že ostatní z těchto důvodů tento požadavek nesplňují, neodůvodňuje zrušení uvedeného rozhodnutí (viz rozsudek ze dne 28. listopadu 2013, Rada v. Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, bod
a citovaná judikatura).
Tribunál má v každém případě za to, že ve světle informací, které vyplývají z dokumentů analyzovaných v bodech 83 až 88 výše a zvláštního politického a hospodářského kontextu v Sýrii mohla mít Rada oprávněně za to, že M. Hamcho je jedním z hlavních podnikatelů v Sýrii a vzhledem ke svým hospodářským a reprezentativním funkcím by nemohl obstát, kdyby nebyl spojen s režimem.
Je totiž třeba poznamenat, že jak vyplývá z dokumentace předložené Radou, a konkrétně ze dvou článků uveřejněných dne 3. a 30. března 2014 na internetových stránkách „The Syria Report“ a „Syriandays“, žalobce byl v březnu 2014 ministrem hospodářství Khodrem Orfalim jmenován předsedou syrských bilaterálních obchodních rad pro Čínu. Kromě toho z článku uveřejněného dne 12. ledna 2015 na internetové stránce „The Syria Report“ vyplývá, že v prosinci 2014 byl ministrem hospodářství rovněž jmenován generálním tajemníkem obchodní komory v Damašku. Je sice pravda, že tyto články samy o sobě neumožňují prokázat přímý vztah mezi žalobcem na jedné straně a ministrem hospodářství nebo stávajícím režimem na straně druhé, představují nicméně dostatečně konkrétní, přesné a shodující se indicie, které musí být zohledněny společně s významným postavením žalobce v syrském hospodářském životě, zejména z důvodu jeho vlastnictví společnosti Hamcho International a jeho hospodářských aktivit.
Kromě toho je třeba uvést, že funkce žalobce v hospodářských radách, jako jsou syrské bilaterální obchodní rady pro Čínu, které mají za cíl propagovat syrské hospodářství a rozvoj jeho podniků, obchodních a investičních aktivit, nemůže být vysvětlena jinak než určitou blízkostí se stávajícím režimem a představuje faktický prvek, který nebyl zpochybněn a svědčí o určité vazbě žalobce s režimem Bachara el-Assada. Tato vazba byla potvrzena tím, že byl v prosinci 2014 jmenován ministrem hospodářství generálním tajemníkem obchodní komory v Damašku. Článek uveřejněný dne12. ledna 2015 na internetové stránce „The Syria Report“ totiž v tomto ohledu uvádí, že radikální změna ve složení správní rady obchodní komory v Damašku je důsledkem několika faktorů, jako je politický postoj, který někteří podnikatelé zaujali ve vztahu k režimu.
Navíc je třeba uvést, že chce-li unijní soud vykonávat realistický přezkum omezujících opatření zavedených Radou vůči žalobci, musí při posuzování vzít nutně v úvahu kontext Syrské arabské republiky (v tomto smyslu viz stanovisko generálního advokáta Bota ve věci Anbouba v. Rada,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:2
, bod
).
V projednávané věci Rada žalobcům prostřednictvím dokumentu s referenčním číslem RELEX MD 343/14 předložila článek uveřejněný v časopise
Le Commerce du Levant
. Tento článek popisuje obecný kontext, ve kterém se pohybují významní syrští podnikatelé, k nimž se řadí M. Hamcho. Tento článek konkrétně konstatuje především to, že zájmy nejmocnějších podnikatelů tak významně závisí na moci v Sýrii, že jsou považováni za nedílnou součást nastoleného systému. Jak Rada vyjádřila v dopise ze dne 19. prosince 2014 zaslaném žalobcům, tento aspekt je rovněž ilustrován autoritářskou povahou syrského režimu, který důsledně kontroluje syrské hospodářství a jeho účastníky.
Kromě toho je třeba uvést, že syrská obchodní komunita byla předmětem řady dalších novinových článků z různých zdrojů, které Rada předložila v příloze žalobní odpovědi. Tyto články uvádí, že syrská hospodářská elita byla z velké části tvořena podnikateli vybranými Bacharem el-Assadem a jeho širší rodinou a že tato elita byla úspěšná, protože využívala výhod režimu. V projednávané věci je třeba podobně, jak tvrdí Rada, a na rozdíl od toho, co uvádějí žalobci, podotknout, že tato dokumentace je přípustná vzhledem k tomu, že jejím cílem není odůvodnit sporné akty
ex post
, ale prokázat, že s ohledem na kontext přijetí těchto aktů, je jejich odůvodnění dostatečné (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. listopadu 2012, Rada v. Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
, bod
).
Konečně je nutno konstatovat, že Rada v žalobní odpovědi přesně vysvětluje nejen to, že žalobce je součástí řídící hospodářské třídy v Sýrii, ale také nepopiratelnou povahu jeho vazeb se syrským režimem, protože prostřednictvím svých reprezentativních funkcí, obchodních aktivit a vlastnictví společnosti Hamcho International vykonává významný vliv na nejvýše postavené vedoucí pracovníky tohoto režimu, a má tak z uvedeného režimu prospěch.
Z výše uvedeného vyplývá, že Rada měla správně za to, že M. Hamcho je jeden z hlavních podnikatelů v Sýrii a že si zachoval vazby s režimem Bachara el-Assada z důvodu výkonu reprezentativních funkcí Syrské arabské republiky. Proto je třeba dospět k závěru, že odůvodnění podporující opětovný zápis jména M. Hamcha na sporné seznamy jsou dostatečně podložená.
Navíc z čl. 28 odst. 1 rozhodnutí 2013/255 vyplývá, že všechny finanční prostředky a hospodářské zdroje patřící subjektům spojeným s osobami podporujícími režim musí být zmrazeny. V projednávané věci na jedné straně vyplývá z bodu 109 výše, že M. Hamcho byl oprávněně zapsán na sporné seznamy. Na druhé straně je třeba uvést, že společnost Hamcho International je holdingová společnost vlastněná především M. Hamchem, jak vyplývá z příloh podání účastníků, což ostatně nebylo samotnými žalobci zpochybněno.
Proto je třeba konstatovat, že název společnosti Hamcho International, holdingové společnosti vlastněné M. Hamchem, byl na sporné seznamy zapsán oprávněně, a není nezbytné posuzovat důkazy předložené Radou.
Druhá část druhého žalobního důvodu musí být tedy zamítnuta, a stejně tak i celý tento žalobní důvod.
Ke třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení práva na vlastnictví a svobody podnikání.
Žalobci tvrdí, že jejich právo vlastnit majetek a svoboda podnikání byly porušeny pouhou skutečností, že byla porušena jejich práva na obhajobu.
Rada argumenty žalobců zpochybňuje.
Úvodem je třeba připomenout, že dodržování práva na obhajobu, které je zakotveno v čl. 41 odst. 2 Listiny základních práv, obsahuje právo být vyslechnut a právo na přístup ke spisu při respektování oprávněných zájmů důvěrnosti (viz rozsudek ze dne 18. července 2013, Komise a další v. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, bod
a citovaná judikatura).
Podle ustálené judikatury v oblasti omezujících opatření účinnost soudního přezkumu – který se musí vztahovat zejména na legalitu důvodů, o něž se opírá zápis jména určité osoby nebo názvu určitého subjektu na seznamy těch, kterým jsou určena uvedená opatření – implikuje, že unijní orgán má povinnost sdělit tyto důvody dotčené osobě nebo subjektu, v nejširším možném rozsahu, a to buď v okamžiku, kdy je o zápisu rozhodováno, nebo alespoň co nejdříve po rozhodnutí, aby bylo uvedené osobě nebo subjektu umožněno využít v příslušných lhůtách jejího práva na opravný prostředek (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. září 2008, Kadi a Al Barakaat International Foundation v. Rada a Komise,
C‑402/05 P a C‑415/05 P
,
EU:C:2008:461
, bod
).
Dodržení této povinnosti sdělit uvedené důvody je totiž nezbytné k tomu, aby adresátům omezujících opatření bylo umožněno hájit svá práva za co nejpříznivějších podmínek, a zejména rozhodnout se s plnou znalostí věci, zda je účelné se obrátit na unijní soud (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 15. října 1987, Heylens a další,
222/86
,
EU:C:1987:442
, bod
a ze dne 4. února 2014, Syrian Lebanese Commercial Bank v. Rada,
T‑174/12 a T‑80/13
,
EU:T:2014:52
, bod
).
V projednávané věci je třeba uvést, že jak vyplývá z bodů 18, 19 a 23 výše, Rada žalobcům dopisem ze dne 19. prosince 2014 předběžně sdělila důvody a důkazy poskytnuté na podporu opětovného zápisu jejich jména na sporné seznamy a stanovila jim lhůtu pro podání případných vyjádření. Žalobci tento nový zápis napadli dne 15. ledna 2015. Následně Rada rozhodla o opětovném zápisu jejich jména na sporné seznamy a dopisem ze dne 27. ledna 2015 jim sdělila své rozhodnutí, napadené akty a nové informace, které se jich týkaly. Radě tedy nelze vytýkat, že porušila práva žalobců na obhajobu.
Dále je třeba připomenout, že právo na vlastnictví patří mezi obecné zásady unijního práva a je zakotveno v článku 17 Listiny základních práv (viz rozsudek ze dne 13. září 2013, Makhlouf v. Rada,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, bod
a citovaná judikatura).
Podle ustálené judikatury se však toto základní právo netěší v unijním právu absolutní ochraně, ale musí k němu být přihlédnuto ve vztahu k jeho funkci ve společnosti. Výkon tohoto práva může být proto omezen za podmínky, že tato omezení skutečně odpovídají cílům obecného zájmu sledovaným Unií a nepředstavují s ohledem na sledovaný cíl nepřiměřený a neúnosný zásah do samotné podstaty takto zaručeného práva (viz rozsudek ze dne 13. září 2013, Makhlouf v. Rada,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, bod
a citovaná judikatura).
Z toho vyplývá, že vzhledem k prvořadému významu ochrany civilního obyvatelstva v Sýrii a k výjimkám, s nimiž se v napadených aktech počítá, nejsou omezení vlastnického práva uvedená žalobkyní nepřiměřená (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. září 2013, Makhlouf v. Rada,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, bod
), když navíc napadené akty stanoví určité výjimky umožňující osobám a subjektům, kterých se týkají omezující opatření, pokrýt základní výdaje.
Napadené akty totiž stanoví možnost schválit použití zmrazených finančních prostředků pro uspokojení základních potřeb či úhradu některých závazků, udělit zvláštní povolení k uvolnění zmrazených finančních prostředků, jiných finančních aktiv nebo jiných hospodářských zdrojů a pravidelně přezkoumávat složení seznamů, aby se umožnilo, že osoby a subjekty, které již neodpovídají kritériím pro zařazení do sporného seznamu, z něj budou vyňaty (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. září 2013, Makhlouf v. Rada,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, body
a
).
Konečně co se týče údajných omezení svobody podnikání žalobců, která je zakotvena v článku 16 Listiny základních práv, nelze je ze stejných důvodů, jaké byly popsány v bodech 119 a 120 výše ve vztahu k právu na vlastnictví, považovat za nepřiměřená.
Z toho vyplývá, že Rada neporušila právo žalobců na vlastnictví a jejich svobodu podnikání.
V důsledku toho musí být třetí žalobní důvod, jakož i žaloba v celém rozsahu zamítnuty.
K nákladům řízení
Podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobci neměli ve věci úspěch, je důvodné jim uložit náhradu nákladů tohoto řízení, jakož i nákladů řízení o předběžném opatření v souladu s návrhovými žádáními Rady.

Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (sedmý senát)
rozhodl takto:

1)
Žaloba se zamítá.

2)
Mohamad Hamcho a Hamcho International ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie v rámci tohoto řízení a během řízení o předběžném opatření.

Van der Woude
Ulloa Rubio
Marcoulli
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 26. října 2016.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.