CELEX: 62014CJ0557
Povreda obveze države članice
Direktiva 91/271/EEZ
Pročišćavanje komunalnih otpadnih voda
Presuda Suda kojom se utvrđuje povreda
Neprovedba
Članak 260. stavak 2. UFEU‑a
Novčane sankcije
Paušalni iznos i novčana kazna

Europska komisija tužbom od Suda zahtijeva da:
—
utvrdi da je Portugalska Republika povrijedila svoje obveze koje ima na temelju članka 260. stavka 1. UFEU‑a jer nije poduzela sve potrebne mjere za provedbu presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
);
—
naloži Portugalskoj Republici da Komisiji plati novčanu kaznu od 20196 eura po danu zakašnjenja s provedbom presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), računajući od dana kada će se donijeti presuda u ovom predmetu i do dana dok se ne provede presuda od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
);
—
naloži Portugalskoj Republici da Komisiji plati paušalni iznos od 2244 eura po danu, računajući od dana kad je donesena presuda od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), do dana objave presude u ovom predmetu ili do dana kada će se u potpunosti provesti presuda od 7. svibnja 2009. (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
) ako se ta provedba dogodi ranije, i
—
naloži Portugalskoj Republici snošenje troškova.
Pravni okvir
Direktiva Vijeća 91/271/EEZ od 21. svibnja 1991. o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda (
SL 1991., L 135, str. 40
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 5.) odnosi se, u skladu sa svojim člankom 1., na prikupljanje, pročišćavanje i ispuštanje komunalnih otpadnih voda te pročišćavanje i ispuštanje otpadnih voda iz određenih industrijskih sektora. Njezin cilj je zaštita okoliša od štetnih utjecaja ispuštanja komunalnih otpadnih voda.
Člankom 2. te direktive „komunalne otpadne vode” definirane su kao „otpadne vode iz kućanstava ili mješavina otpadnih voda iz kućanstava s industrijskim otpadnim vodama i/ili oborinskim vodama”. Taj isti članak definira i „aglomeraciju” kao „područje gdje su stanovništvo i/ili gospodarske djelatnosti dovoljno koncentrirane da se komunalne otpadne vode mogu prikupljati i odvoditi do stanice za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda ili do krajnje točke ispuštanja” te „1 p.e. (populacijski ekvivalent)” kao „organsko biorazgradivo opterećenje koje ima petodnevnu biokemijsku potražnju kisika (BPK5) od 60 g kisika dnevno”.
Članak 4. navedene direktive propisuje:
„1.   Države članice će osigurati da se komunalne otpadne vode koje ulaze u sabirne sustave prije ispuštanja podvrgnu sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju kako slijedi:
—
najkasnije do 31. prosinca 2000. za sva ispuštanja iz aglomeracija s više od 15.000 p. e.,
[...]
3.   Ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda opisanih u stavcima 1. i 2. moraju zadovoljavati odgovarajuće zahtjeve iz Priloga I. dijela B. [...]
4.   Opterećenje izraženo u p.e. obračunava se na temelju maksimalnog prosječnog tjednog opterećenja koje ulazi u stanicu za pročišćavanje tijekom godine, isključujući neuobičajene situacije poput obilnih kiša.”
U skladu s člankom 6. stavcima 2. i 4. iste direktive:
„2.   Ispuštanja komunalnih otpadnih voda iz aglomeracija s između 10 000 i 150 000 p.e. u obalne vode i ona iz aglomeracija s p.e. između 2 000 i 10 000 u estuarije smještene u područjima opisanima u stavku 1. mogu se podvrći pročišćavanju koje je manje strogo od onog utvrđenog u članku 4. pod uvjetom:
—
da se tako ispuštene otpadne vode podvrgnu barem primarnom pročišćavanju utvrđenom u članku 2. stavku 7. u skladu s kontrolnim postupcima utvrđenima u Prilogu I. dijelu D,
—
da opsežne studije pokažu da ta ispuštanja neće štetno utjecati na okoliš.
Države članice Komisiji dostavljaju sve bitne podatke o gore navedenim studijama.
[...]
4.   Države članice osiguravaju da se utvrđenje manje osjetljivih područja preispituje u razmacima od najviše četiri godine.”
Članak 8. stavak 5. Direktive 91/271 glasi kako slijedi:
„U izuzetnim okolnostima, kad se može dokazati da naprednije pročišćavanje ne bi donijelo nikakve koristi za okoliš, ispuštanje u manje osjetljiva područja otpadnih voda iz aglomeracija s više od 150 000 p.e. može se podvrći pročišćavanju utvrđenom u članku 6. za otpadne vode iz aglomeracija s između 10 000 i 150 000 p.e.
U takvim okolnostima, države članice će ranije dostaviti odgovarajuću dokumentaciju Komisiji. Komisija će razmotriti predmet i poduzeti odgovarajuće mjere u skladu s postupkom utvrđenim u članku 18.”
U Prilogu I. toj direktivi, naslovljenom „Zahtjevi za komunalne otpadne vode”, stoji:
„[...]
B.
Ispuštanje iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda u prihvatne vode [...]
1.
Stanice za pročišćavanje otpadnih voda moraju se osmisliti ili modificirati tako da se prije ispuštanja u prihvatne vode mogu dobiti ogledni uzorci ulaznih otpadnih voda ili pročišćene vode koja otječe.
2.
Ispuštanja iz stanica za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda podvrgnutih pročišćavanju u skladu s člancima 4. i 5. moraju ispunjavati zahtjeve utvrđene u tablici 1.
[...]”
Točkom D. Priloga I. Direktivi 91/271, pod naslovom „Referentne metode za praćenje i procjenu rezultata”, predviđeno je:
„1.
Države članice osiguravaju da se primijeni metoda praćenja koja odgovara barem niže opisanoj razini zahtjeva.
Metode različite od onih navedenih u stavcima 2., 3. i 4. mogu se koristiti pod uvjetom da se može dokazati da se dobivaju ekvivalentni rezultati.
[...]
2.
Uzorci razmjerni protoku ili na osnovi vremena kroz 24-satno razdoblje prikupljaju se na istoj dobro određenoj točki na izlazu i prema potrebi na ulazu u stanicu za pročišćavanje radi praćenja pridržavanja zahtjeva za ispuštene otpadne vode utvrđenih u ovoj Direktivi.
[...]
3.
Minimalni godišnji broj uzoraka utvrđuje se prema veličini stanice za pročišćavanje i prikuplja u redovnim vremenskim razmacima tijekom godine:
—
[...]
—
10 000 do 49 999 p. e.: 12 uzoraka.
—
[...]
4.
Smatra se da su obrađene otpadne vode u skladu s odgovarajućim parametrima ako, za svaki pojedini parametar uzet pojedinačno, uzorci vode pokazuju da je u skladu s odgovarajućom parametarskom vrijednošću na sljedeći način:
(a)
za parametre utvrđene u tablici 1. i članku 2. stavku 7., maksimalan broj uzoraka koji smiju ne udovoljavati zahtjevima, izraženo u koncentracijama i/ili smanjenjima postotaka u tablici 1. i članku 2. stavku 7., utvrđen je u tablici 3.;
[...]”
Presuda Komisija/Portugal
Komisija je 9. srpnja 2004. Portugalskoj Republici uputila pismo opomene u kojem se navodilo da nekoliko aglomeracija smještenih na području te države članice s p. e. višim od 15.000 nisu opskrbljene sabirnim sustavima komunalnih otpadnih voda koji ispunjavaju zahtjeve iz članka 3. Direktive 91/271 kao ni sustavima za pročišćavanje tih voda koji ispunjavaju zahtjeve iz članka 4. te direktive.
Budući da su objašnjenja koja je ta država članica pružila bila nedostatna u pogledu 17 aglomeracija, Komisija joj je 13. srpnja 2005. uputila obrazloženo mišljenje s pozivom da se s njim uskladi u roku od dva mjeseca od primitka.
Portugalska Republika odgovorila je na to mišljenje 14. listopada 2005.
Budući da je nakon tog odgovora neke aglomeracije trebalo isključiti iz postupka radi utvrđenja povrede obveze, dok je u pogledu nekih drugih aglomeracija spomenutih u pismu opomene od 9. srpnja 2004., ali ne i u obrazloženom mišljenju od 13. srpnja 2005., povreda članaka 3. i 4. Direktive 91/271 i dalje trajala, Komisija je 4. srpnja 2006. sastavila dodatno obrazloženo mišljenje koje je sada obuhvaćalo 32 aglomeracije. Tim mišljenjem Komisija je pozvala Portugalsku Republiku da poduzme potrebne mjere kako bi se uskladila s tim mišljenjem u roku od dva mjeseca od njegova primitka.
Smatrajući da je situacija u pogledu nekoliko aglomeracija, unatoč objašnjenjima koje je ta država članica pružila u dopisu od 14. rujna 2006., i dalje bila nedostatna s obzirom na odredbe te direktive, Komisija je odlučila pokrenuti postupak pred Sudom radi utvrđenja povrede obveze koji se vodio pod brojem predmeta C‑530/07.
U postupku pred Sudom Komisija je odustala od tužbe u dijelu u kojem se odnosila na obveze koje proizlaze, s jedne strane, iz članka 3. Direktive 91/271 u pogledu pet aglomeracija i, s druge strane, iz članka 4. te direktive u pogledu jedanaest aglomeracija pa je stoga predmet postupka radi utvrđenja povrede obveze ograničen na preostale aglomeracije.
U presudi od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
EU:C:2009:292
), Sud je utvrdio da je Portugalska Republika povrijedila svoje obveze iz članaka 3. i 4. Direktive 91/271 time što je propustila da u skladu s člankom 3. navedene direktive sabirnim sustavima komunalnih otpadnih voda opremi aglomeracije Bacia do Rio Uima (Fiães S. Jorge), Costa de Aveiro, Covilhã, Espinho/Feira, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde i Santa Cita, kao i time što je propustila da u skladu s člankom 4. te direktive podvrgne komunalne otpadne vode iz aglomeracija Alverca, Bacia do Rio Uima (Fiães S. Jorge), Carvoeiro, Costa de Aveiro, Costa Oeste, Covilhã, Lisabon, Matosinhos, Milfontes, Nazaré/Famalicão, Ponta Delgada, Póvoa de Varzim/Vila do Conde, Santa Cita, Vila Franca de Xira i Vila Real de Santo António sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju.
Predsudski postupak
U sklopu nadzora nad provedbom presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), Komisija je dopisom od 18. lipnja 2009. od Portugalske Republike zatražila informacije o mjerama koje su poduzete radi provedbe te presude.
Dopisom od 24. srpnja 2009. ta država članica obavijestila je Komisiju o mjerama koje je usvojila.
Komisija je 11. prosinca 2009. od navedene države članice zatražila pojašnjenja na što je ona u nekoliko dopisa i dopuna informacija odgovorila, i to što se tiče aglomeracije Vila Real de Santo António, da je nova stanica za pročišćavanje u funkciji od 2009., ali da 30 % prikupljenog onečišćujućeg protoka u biti još nije spojeno na stanicu za pročišćavanje, dok je završetak potrebnih radova predviđen za kraj 2012. Što se tiče aglomeracije Matosinhos, završetak radova na izgradnji nove stanice za pročišćavanje u početku je bio predviđen za kraj 2011., ali je na kraju završetak radova odgođen do travnja 2013.
U nekoliko dopisa kao i na sastanku s Komisijinim službama Portugalska Republika obavijestila je tu instituciju o razvoju stanja u pogledu tih dviju aglomeracija.
Iz dopisa te države članice od 26. studenoga 2013. u vezi s aglomeracijom Vila Real de Santo António proizlazi da je završetak radova potrebnih za priključenje cjelokupnog onečišćujućeg protoka aglomeracije na novu stanicu za pročišćavanje bio predviđen za prvi kvartal 2014. Što se tiče aglomeracije Matosinhos, iz tog dopisa proizlazi da zbog neriješenog financiranja radovi na izgradnji nove stanice za pročišćavanje još nisu bili počeli, ali da će novi zahtjev za financiranje biti podnesen tijekom 2014.
Budući da je smatrala da u pogledu dviju od 22 aglomeracija obuhvaćenih presudom od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), usklađivanje s tom presudom nije ostvareno, konkretno u pogledu aglomeracija Vila Real de Santo António i Matosinhos, Komisija je pokrenula ovaj postupak.
O povredi obveze
Argumentacija stranaka
Što se tiče aglomeracije Vila Real de Santo António, Komisija napominje da Portugalska Republika, unatoč naporima koje je uložila od dana donošenja presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), na relevantan datum za ocjenu postojanja povrede u ovom slučaju, to jest21. travnja 2014. – kada je istekao rok koji je Komisija odredila u pismu opomene koje je poslala Portugalskoj Republici – nije podvrgnula komunalne otpadne vode iz te aglomeracije sekundarnom pročišćavanju ili ekvivalentnom pročišćavanju u skladu s člankom 4. Direktive 91/271. Naime, iz dopisa Portugalske Republike od 23. travnja 2014. proizlazi da su na taj dan radovi potrebni za potpuno priključenje te aglomeracije na stanicu za pročišćavanje i dalje bili u tijeku.
Što se tiče aglomeracije Matosinhos, Komisija napominje da sadašnja stanica za pročišćavanje omogućava samo primarno pročišćavanje otpadnih voda koje se zatim ispuštaju u more putem podmorskog odvoda. U tom pogledu ističe da sukladno dopisu Portugalske Republike od 23. travnja 2014. radovi na izgradnji stanice za sekundarno pročišćavanje još nisu bili počeli zbog navodnih problema s financiranjem i da je završetak tih radova odgođen za 2017.
Nadalje, Komisija tvrdi da su neosnovani argumenti koje je Portugalska Republika pružila u svojem odgovoru na tužbu, u vezi s nepostojanjem utjecaja primarnog pročišćavanja komunalnih otpadnih voda na kvalitetu prihvatnih voda i u vezi s dostatnošću takvog pročišćavanja za očuvanje kvalitete voda i izbjegavanje opasnosti za okoliš kao i za ljudsko zdravlje s obzirom na to da zapravo dovode u pitanje utvrđenja Suda u presudi od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
).
Portugalska Republika općenito tvrdi da je tu presudu u većem dijelu provela.
Što se tiče aglomeracije Vila Real de Santo António, Portugalska Republika pojašnjava da su u pitanju tri projekta priključenja odvodnih mreža. Prvi se odnosi na odvodnu mrežu na zapadu općine Vila Nova de Cacela i prijenosnu mrežu do stanice za pročišćavanje otpadnih voda koja bi trebala biti priključena u studenome 2014. Drugi projekt odnosi se na priključenje odvodne mreže s obala te aglomeracije na sabirni sustav i prijenos vode do stanice za pročišćavanje otpadnih voda, što je ostvareno u veljači 2015. Treći projekt odnosi se na priključenje odvodne mreže središnjeg područja grada te aglomeracije na sabirni sustav i prijenos vode do stanice za pročišćavanje otpadnih voda.
U odgovoru na tužbu Portugalska Republika navela je da su radovi na trećem projektu u poodmakloj fazi. U odgovoru na repliku ta je država članica napomenula da je priključenje otpadnih voda na stanicu za pročišćavanje, koja je u funkciji od 2009., ostvareno 11. travnja 2015., o čemu je obavijestila i Komisijine službe.
Što se tiče aglomeracije Matosinhos, Portugalska Republika tvrdi, s jedne strane, da je postojeće primarno pročišćavanje dovoljno za očuvanje kvalitete voda i izbjegavanje opasnosti za okoliš kao i za ljudsko zdravlje s obzirom na to da nepostojanje sekundarnog pročišćavanja nema utjecaj na kvalitetu prihvatnih voda. Naime, pročišćene otpadne vode te aglomeracije ne ispuštaju se u jezerske ili riječne vode, nego u nemirne morske vode s visokim salinitetom kroz koje prolaze snažne morske struje.
Ta država članica s tim u vezi tvrdi da se na situaciju u aglomeraciji Matosinhos primjenjuje članak 8. stavak 5. Direktive 91/271. Naime, na temelju tog članka, u izuzetnim okolnostima i u obalnim aglomeracijama koje se smatraju manje osjetljivima ispuštanje komunalnih otpadnih voda može se podvrgnuti manje strogom pročišćavanju.
Portugalska Republika navodi da je postojećim primarnim pročišćavanjem otpadnih voda postignuto smanjenje kemijske i biokemijske potražnje kisika za prosječno 42 do 43 %, što odgovara vrijednosti koja je više nego dvostruko veća od 20 %, kako se zahtijeva tom direktivom.
Ta država članica s tim u vezi tvrdi da je stanica za pročišćavanje komunalnih voda trenutačno u funkciji spojena na podmorski odvod kojim se primarno pročišćene vode ispuštaju u Atlantski ocean oko 2 kilometra od obale i da to ne utječe na kvalitetu vode za kupanje. Potrebno je još napraviti tek nekoliko prilagodbi koje se odnose samo na postavljanje infrastrukture kako bi se jamčila trajna kvaliteta te vode.
Portugalska Republika upućuje također na redovito provođene analize vode za kupanje na području te aglomeracije kojima je potvrđena njezina „izvrsna” kvaliteta. U tim okolnostima nema razloga za pretpostavku da postoji opasnost za zdravlje stanovnika ili za turistički sektor.
Ta država članica tvrdi, s druge strane, da iako su poduzete mjere za usklađivanje s odredbama članka 4. Direktive 91/271, poteškoće s financiranjem spriječile su izgradnju stanice za pročišćavanje. Nadalje, pozivi na nadmetanje objavljeni su tijekom 2008. i 2011., ali je zbog više sile u obliku činjenica koje su se dogodile spriječen nastavak projekta izgradnje te stanice.
Portugalska Republika dodaje da su pretpostavke u vezi s izgradnjom stanice za sekundarno pročišćavanje otpadnih voda sada ispunjene i da je riješeno pitanje potrebnog financiranja projekta, o čemu je obavijestila Komisiju. U tom pogledu, Portugalska Republika predstavila je toj instituciji kalendar aktivnosti u vezi s građevinskim radovima koji bi trebali početi u prvom tromjesečju 2016., dok je potpuno stavljanje u pogon postrojenja predviđeno za drugo tromjesečje 2019.
Ocjena Suda
Kako bi se odredilo je li Portugalska Republika usvojila sve mjere potrebne da bi se uskladila s presudom od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), treba provjeriti je li u cijelosti poštovala članak 4. Direktive 91/271, to jest je li dotične aglomeracije opremila sustavom za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda koji ispunjava odredbe tog članka.
Što se tiče postupka povodom povrede obveze na temelju članka 260. stavka 2. UFEU‑a, kao mjerodavan dan prema kojemu se određuje postojanje takve povrede obveze treba uzeti dan kada je istekao rok određen pismom opomene upućenim na temelju te odredbe (presuda od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
29.
i navedena sudska praksa).
U ovom slučaju, kao što je to naglašeno u točki 22. ove presude, s obzirom na to da je Komisija Portugalskoj Republici uputila pismo opomene u skladu s postupkom predviđenim u članku 260. stavku 2. UFEU‑a, mjerodavan dan o kojem se govori u prethodnoj točki ove presude jest dan kada je istekao rok određen u tom pismu, odnosno 21. travnja 2014.
Međutim, nije sporno da na taj dan aglomeracije Vila Real de Santo António i Matosinhos i dalje nisu bile opremljene sustavima za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda u skladu s člankom 4. te direktive.
Naime, što se tiče aglomeracije Vila Real de Santo António, iz izjava Portugalske Republike proizlazi da 21. travnja 2014. sustav za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda još nije bio uspostavljen. Što se tiče aglomeracije Matosinhos, dopisom od 23. travnja 2014. Portugalska Republika obavijestila je Komisiju da radovi na izgradnji stanice za sekundarno pročišćavanje otpadnih voda još nisu započeli.
Argumenti Portugalske Republike u pogledu potonje aglomeracije, u vezi s nepostojanjem utjecaja isključivo primarnog pročišćavanja komunalnih otpadnih voda na kvalitetu prihvatnih voda i u vezi s dostatnošću takvog pročišćavanja za očuvanje kvalitete voda i izbjegavanje opasnosti za okoliš kao i za ljudsko zdravlje, zapravo dovode u pitanje utvrđenja Suda u presudi od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), pa ih se stoga ne može prihvatiti.
U pogledu argumentacije Portugalske Republike u vezi s teškoćama s kojima se suočila prilikom usklađivanja s presudom od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), valja naglasiti da se država članica ne može pozivati na odredbe, prakse ili situacije iz svojeg unutarnjeg pravnog poretka da bi opravdala nepoštovanje obveza koje proizlaze iz prava Unije, zbog čega se onda takva argumentacije ne može prihvatiti (vidjeti u tom smislu presudu od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
35.
i navedenu sudsku praksu).
U tim okolnostima, valja utvrditi da je Portugalska Republika povrijedila svoje obveze koje ima na temelju članka 260. stavka 1. UFEU‑a jer nije poduzela sve potrebne mjere za provedbu presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
).
O novčanim sankcijama
O novčanoj kazni
Argumentacija stranaka
Što se tiče aglomeracije Vila Real de Santo António, protivno navodima Portugalske Republike prema kojima je ta država članica poduzela sve potrebne mjere za izvršenje presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), Komisija je na raspravi pred Sudom istaknula da se usklađenost funkcioniranja stanice za pročišćavanje u toj aglomeraciji s člankom 4. Direktive 91/271 može jamčiti tek ako se tijekom godine dana provedu odgovarajuće analize otpadnih voda na temelju uzoraka prikupljenih prije njihova ispuštanja i ako nakon tog razdoblja rezultati pokazuju da je sekundarno pročišćavanje tih voda sukladno zahtjevima te direktive. Prema Komisijinu mišljenju, navedena ispuštanja moraju biti u skladu s odredbama točke B. Priloga I. navedenoj direktivi. Nadalje, Komisija tvrdi da se moraju poštovati referentne metode za praćenje i procjenu rezultata predviđene u točki D. istog priloga, koja određuje minimalni godišnji broj uzoraka koji se ovisno o veličini stanice za pročišćavanje moraju uzeti kako bi ih se smatralo reprezentativnim.
Međutim, u ovom slučaju nedostaje uzorkovanje.
Komisija u skladu s člankom 260. stavkom 2. UFEU‑a i na temelju svoje Komunikacije od 13. prosinca 2005., pod naslovom „Primjena članka [260. UFEU‑a]” (SEC(2005) 1658), kako je ažurirana njezinom Komunikacijom od 17. rujna 2014., pod naslovom „Ažuriranje podataka za izračun paušalne svote i novčanih kazni koje Komisija predlaže Sudu u postupcima zbog povrede propisa” (C(2014) 6767
final
) (u daljnjem tekstu: Komunikacija iz 2005.), predlaže Sudu da konkretnu neprovedbu kazni izricanjem novčane kazne.
Na temelju točke 6. Komunikacije Komisije iz 2005., ta se institucija oslanja na tri kriterija prilikom određivanja iznosa novčane kazne, i to na težinu povrede, njezino trajanje i potrebu da se zajamči odvraćajući učinak same sankcije.
Što se tiče težine utvrđene povrede, Komisija naglašava, kao prvo, značaj pravila Unije koja su povrijeđena i, kao drugo, posljedice koje povreda ima na opće i pojedinačne interese poput, među ostalim, zaštite zdravlja ljudi i okoliša, zadržavanja i poboljšanja kakvoće prihvatnih voda i s njima povezanih vodenih ekosustava ili rekreativnih aktivnosti povezanih s tim ekosustavima. Kao treće, iako je utvrdila postojanje olakotnih okolnosti s obzirom na napredak koji je ta država članica ostvarila, Komisija usto navodi otegotne okolnosti s obzirom na izostanak usklađivanja i s člankom 4. Direktive 91/271 nakon isteka roka koji je odredila u obrazloženom mišljenju i s presudom od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), s obzirom na jasnoću povrijeđenih odredbi, nepoštovanje svih planova koje su portugalska tijela uzastopno predstavljala u dopisima koje su slala Komisiji i, na kraju, s obzirom na ponovljeno protupravno ponašanje te države članice u području poštovanja prava Unije u području u kojem su posljedice na zdravlje ljudi i okoliš itekako značajni.
Uzimajući u obzir sve te elemente, Komisija smatra da na ljestvici od 1 do 20, utvrđenoj u Komunikaciji iz 2005., valja primijeniti koeficijent težine 3.
Što se tiče trajanja povrede, Komisija tvrdi da je odluku o pokretanju ovog postupka donijela 16. listopada 2014., što znači 65 mjeseci nakon donošenja presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), to jest 7. svibnja 2009., što opravdava primjenu koeficijenta od najviše 3.
Što se tiče koeficijenta u vezi sa sposobnošću plaćanja države članice protiv koje se vodi postupak, a koji se naziva faktor „n”, ta institucija podsjeća da je za Portugalsku Republiku u Komunikaciji Komisije iz 2005. taj faktor 3,40.
Komisija ističe da je, sukladno formuli iz te komunikacije, dnevna novčana kazna jednaka standardnoj paušalnoj osnovi od 660 eura, pomnoženoj s koeficijentom težine, koeficijentom trajanja i faktorom „n”. Tako, u ovom slučaju, Komisija predlaže dnevnu novčanu kaznu u iznosu od 20196,00 eura (660 x 3 x 3 x 3,40).
Ta institucija predlaže primjenu degresivne novčane kazne kojoj bi se apsolutni iznos računao svakih šest mjeseci, pri čemu bi se relativni iznos u svakom daljnjem razdoblju smanjivao za postotak koji odgovara omjeru p.e.-a aglomeracija koje su svoja postrojenja uskladila s odredbama članka 4. Direktive 91/271 i p.e.-a aglomeracija koje na dan donošenja ove presude nisu imale takve sustave.
Prema podacima koje je Komisija imala prije pokretanja ovog postupka, ukupni p.e. aglomeracija koje nisu imale sustave pročišćavanja usklađene s člankom 4. te direktive iznosio je 321 950. Taj ukupni iznos predstavlja zbroj p.e.-a dviju dotičnih aglomeracija: 34 950 Vila Real de Santo António i 287 000 Matosinhos.
Portugalska Republika tvrdi da ni težina povrede ni njezino trajanje kao ni suradnja ni dužna pažnja koju je pokazala u postupku ni ostvareni napredak u provedbi presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), ne opravdavaju izricanje tako velike kazne. Ta država članica stoga osporava metodu izračuna predloženih iznosa. Portugalska Republika smatra da je novčana kazna koju traži Komisija previsoka i neproporcionalna u odnosu na težinu povrede, a njezine posljedice na okoliš su samo teorijske. Ta država članica osporava Komisijine tvrdnje u pogledu težine povrede. Naime, kako se navodi u točki 27. ove presude, Portugalska Republika u pogledu aglomeracije Vila Real de Santo António tvrdi da je priključenje otpadnih voda na stanicu za pročišćavanje, u funkciji od 2009., završeno 11. travnja 2015., o čemu je obavijestila Komisijine službe. Slijedom toga, navodna povreda obveze više ne postoji u pogledu aglomeracije Vila Real de Santo António pa je i presuda od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), u tom dijelu u cijelosti provedena.
Što se tiče aglomeracije Matosinhos, prema mišljenju te države članice i u opsegu u kojem se navodna povreda svodi samo na izvođenje radova potrebnih za proširenje stanice za pročišćavanje otpadnih voda radi njihova sekundarnog pročišćavanja, tijekom razmatranog razdoblja uvećanog za dodatnih godinu dana treba uzeti u obzir koliko su ti radovi napredovali kako bi se provjerilo funkcioniranje te stanice prema odredbama članka 4. Direktive 91/271. Slijedom toga, potrebne su još četiri godine da bi se radovi priveli kraju, što zapravo znači tri godine i jedna godina za eventualne nepredvidive događaje. Ukupno razdoblje od četiri godine može se podijeliti na osam faza, koje će se svaka pojedinačno kontrolirati kako bi se provjerilo koliko su odmaknuli radovi na toj stanici radi njezina stavljanja u pogon.
Budući da su, kao prvo, ciljevi priključenja na stanicu za sekundarno pročišćavanje u aglomeraciji Vila Real de Santo António sada u cijelosti ostvareni, kao drugo, da su poduzete nužne radnje za održavanje izvrsne kakvoće obalnih voda u aglomeraciji i da će se dalje razvijati i da je, kao treće, u pogledu 21 od 22 aglomeracija obuhvaćenih presudom od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), postignuto usklađenje, primijenjeni koeficijent ne smije biti viši od 1 na ljestvici od 1 do 20 u skladu s Komunikacijom iz 2005.
Portugalska Republika usto upućuje na napore koje je uložila kako bi u cijelosti izvršila obveze iz presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), i, nadalje, naglašava da su portugalska tijela stalno surađivala s Komisijinim službama.
Usto bi trebalo uzeti u obzir i omjer u kojem je ta presuda već provedena. Ako se i uzme u obzir vrijeme koje je proteklo od donošenja navedene presude, kriterij u vezi s trajanjem povrede ne vrijedi što se tiče 90 % aglomeracija obuhvaćenih presudom od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
). Stoga bi bilo opravdano da, s obzirom na ostatak radova koje još treba obaviti kako bi se provelo usklađivanje s tom presudom, Sud uzme tu situaciju u obzir prilikom svojeg ponderiranja, i to tako da taj ponder ne bude veći od 10 % koeficijenta 3 koji traži Komisija, pa da ponderirana vrijednost tog kriterija ne bude veća od 1.
Nadalje, uzimajući u obzir okolnosti ovog predmeta, navedena novčana kazna je i neproporcionalna s obzirom na gospodarske mogućnosti Portugalske Republike. Usto, faktor „n” koji se na nju primjenjuje je diskutabilan, uzimajući u obzir prijelaznu konjunkturnu situaciju u toj državi članici zbog financijske krize država europodručja, dok izvođenje javnih radova iziskuje znatna javna ulaganja. Zato Portugalska Republika prepušta Sudu da svojom ocjenom eventualno preispita taj koeficijent, pri čemu naglašava da ga treba privremeno smanjiti s obzirom na to da je provedeno više od 90 % presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
).
Slijedom toga, ako Sud prihvati zahtjev te države članice da ponderira koeficijente težine i trajanja kao i faktor „n” koji se odnosi na njezinu sposobnost plaćanja, dnevnu novčanu kaznu trebalo bi izračunati prema sljedećoj formuli: 660 eura x 1 x 1 x 3,40 = 2244 podijeljeno s 287000 p.e., što iznosi 0,007 eura po danu i po jedinici p.e.-a.
Ocjena Suda
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, izricanje novčane kazne načelno je opravdano samo ako povreda zbog neprovedbe prethodne presude traje i u vrijeme dok Sud ispituje činjenice (presuda Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
47.
i navedena sudska praksa).
Što se tiče aglomeracije Vila Real de Santo António, valja istaknuti, kao što je naglašeno u točkama 27. i 54. ove presude, da je Portugalska Republika na raspravi pred Sudom izjavila da su nužni radovi na stanici za pročišćavanje dovršeni 11. travnja 2015. i da je Komisiji dostavljeno nekoliko uzoraka iz kojih je vidljiva djelotvornost sekundarnog pročišćavanja komunalnih otpadnih voda u razdoblju od travnja do studenoga 2015., što obuhvaća i turističku sezonu koja podrazumijeva visoko onečišćenje tih voda. S tim u vezi, Komisija se nije usprotivila tvrdnjama te države članice, osobito u pogledu usklađenosti na taj način predstavljenih uzoraka sa zahtjevima iz članka 4. Direktive 91/271.
U tim okolnostima, Sud smatra da je u pogledu aglomeracije Vila Real de Santo António Portugalska Republika podnijela dokaz o tome da je od travnja 2015. u redovnim razmacima uzimala uzorke i da, stoga, ispuštene vode iz stanice za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda odgovaraju odredbama članka 4. stavka 3. te direktive pa se u odnosu na navedenu aglomeraciju toj državi članici ne može izreći novčana kazna radi usklađivanja s presudom od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
).
Što se tiče aglomeracije Matosinhos, iz izjava Portugalske Republike proizlazi da na dan održavanja rasprave pred Sudom presuda od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), nije bila u potpunosti provedena.
U tim okolnostima Sud smatra da nalaganje Portugalskoj Republici obveze plaćanja novčane kazne predstavlja odgovarajuće financijsko sredstvo da se tu državu potakne na poduzimanje mjera potrebnih za prestanak utvrđenog kršenja obveze te da se osigura potpuna provedba presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
EU:C:2009:292
).
Međutim, ne može se unaprijed isključiti mogućnost da je na dan donošenja ove presude presuda od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), bila u potpunosti provedena. Zato se novčanu kaznu može izreći samo ako povreda obveze i dalje postoji na dan donošenja ove presude (vidjeti analogijom presudu od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
50.
i navedenu sudsku praksu).
Iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da novčanu kaznu treba odrediti prema stupnju pritiska koji je potreban kako bi država članica koja nije provela presudu zbog povrede obveze promijenila svoje ponašanje i prestala s povredom koja joj se stavlja na teret (presuda od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
51.
i navedena sudska praksa).
Valja podsjetiti da, u primjeni svojih ovlasti ocjene stvari, na Sudu je da odmjeri novčanu kaznu tako da je, s jedne strane, prilagođena okolnostima slučaja i, s druge strane, proporcionalna utvrđenoj povredi kao i mogućnostima plaćanja odnosne države članice (presuda od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
52.
i navedena sudska praksa).
Komisijini prijedlozi u pogledu novčane kazne ne mogu vezati Sud i čine samo korisnu referentnu osnovu. Također, smjernice poput onih iz Komisijinih komunikacija ne vežu Sud, ali pridonose osiguravanju transparentnosti, predvidivosti i pravne sigurnosti u postupanju Komisije kad ta institucija daje prijedloge Sudu. Naime, u postupku na temelju članka 260. stavka 2. UFEU‑a u vezi s povredom obveze države članice koja i dalje traje unatoč tomu što je ta ista povreda obveze već bila utvrđena prvom presudom donesenom na temelju članka 226. UEZ‑a ili članka 258. UFEU‑a, Sud mora zadržati slobodu u odmjeravanju izrečene novčane kazne u iznosu i u obliku koje sam smatra primjerenima kako bi se tu državu članicu potaknulo da prestane s neprovedbom obveza iz prve presude Suda (presuda od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
53.
i navedena sudska praksa).
Za potrebe određivanja iznosa novčane kazne, osnovni kriteriji koje treba uzeti u obzir kako bi se osigurala prinudna narav novčane kazne, u cilju ujednačene i učinkovite primjene prava Unije, u pravilu su težina povrede, njezino trajanje i mogućnost plaćanja države članice o kojoj je riječ. Za primjenu tih kriterija treba voditi računa osobito o posljedicama koje neprovedba ima na privatne i javne interese kao i o hitnosti koju treba primijeniti kako bi se državu članicu primoralo da postupi u skladu sa svojim obvezama (presuda od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
54.
i navedena sudska praksa).
Kao prvo, što se tiče težine povrede, valja podsjetiti da je cilj Direktive 91/271 zaštita okoliša. Nepostojanje ili nedostatnost sustava za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda može štetiti okolišu pa ih treba smatrati vrlo teškima (presuda od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
55.
i navedena sudska praksa).
Usto, što se tiče smanjenja kemijske i biokemijske potražnje kisika na koju se poziva Portugalska Republika, valja naglasiti, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točki 63. svojeg mišljenja, da ta država članica i dalje nije postigla referentne vrijednosti iz te direktive s obzirom na to da se u toj direktivi za sekundarno pročišćavanje određuje smanjenja kemijske potražnje kisika za najmanje 75 %, a biokemijske potražnje kisika za 70 do 90 %, dok je ta država članica navela smanjenje kemijske potražnje kisika za samo 20 %.
Osim toga, iako iz podataka koje je Portugalska Republika predočila proizlazi da je kvaliteta vode za kupanje u većini područja plaže aglomeracije Matosinhos ocijenjena kao „izvrsna”, isto je tako kvaliteta vode, osobito na područjima plaže, s jedne strane, u dijelu „Azul‑Conchina”, u kojem se prema neosporenim podacima Komisije primarno pročišćene otpadne vode ispuštaju u more, i, s druge strane, u dijelu „Matosinhos”, do kojeg se odmah nalazi gradsko područje te aglomeracije, ocijenjena samo kao „zadovoljavajuća” odnosno „dobra”. Kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točki 64. svojeg mišljenja, to upućuje na zaključak da nedostatno pročišćavanje otpadnih voda štetno utječe na kvalitetu vode.
Nadalje, valja utvrditi da je otegotna okolnost i to da će do potpune provedbe presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), prema izjavama Portugalske Republike, doći tek 2019., što znači da bi kašnjenje trajalo gotovo dvadeset godina s obzirom na to da je obvezu postizanja usklađenosti sekundarnog pročišćavanja komunalnih otpadnih voda aglomeracije Matosinhos trebalo ispuniti najkasnije do 31. prosinca 2000. Međutim, budući da Portugalska Republika izjavljuje da se ne može u potpunosti uskladiti s obvezama prema toj direktivi prije nego što prođe 20 godina od tog datuma, Sud može samo utvrditi da ta povreda izrazito dugo traje i da s obzirom na navedeni zadani cilj ima određenu težinu (vidjeti analogijom presudu od 19. prosinca 2012., Komisija/Irska (
C‑374/11
,
EU:C:2012:827
, t.
38.
).
Međutim, valja također podsjetiti, kao što je Sud ocijenio u točki 57. presude od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka (
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
), da značaj štetnog utjecaja na okoliš u velikoj mjeri ovisi o broju aglomeracija na koje se odnosi povreda obveze koja je predmet ovog postupka. Valja istaknuti da je u ovom predmetu broj aglomeracija za koje Portugalska Republika do dana održavanja rasprave pred Sudom nije podnijela dokaz o postojanju sustava za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda sukladnih navedenoj direktivi – u ovom slučaju samo jedna ‐ puno manji od broja aglomeracija koje nemaju usklađena postrojenja – njih petnaest, a navode se u presudi od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
). Slijedom toga, valja utvrditi da je taj utjecaj manje ozbiljan od onog koji je imala izvorna povreda obveze utvrđena u toj presudi. Prema tome, Portugal je značajno smanjio daljnji štetni utjecaj na ljudsko zdravlje i okoliš koji proizlazi iz povrede utvrđene u presudi od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
).
Kao drugo, kada je riječ o trajanju povrede, nju treba ocijeniti uzimajući u obzir trenutak u kojem Sud ocjenjuje činjenice, a ne onaj u kojem Komisija pred njim pokreće postupak. Međutim, u konkretnom slučaju, trajanje povrede od sedam godina računajući od dana donošenja presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), vrlo je dugo.
Naime, iako člankom 260. stavkom 1. UFEU‑a nije pobliže određen rok u kojem treba provesti presudu, interes u vezi s neposrednom i ujednačenom primjenom prava Unije, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, zahtijeva da se s tom provedbom započne odmah i da se u cijelosti ostvari u najkraćem mogućem roku (vidjeti presudu od 17. rujna 2015., Komisija/Italija,
C‑367/14
,
EU:C:2015:611
, t.
95.
i navedenu sudsku praksu).
Kao treće, što se tiče platne sposobnosti dotične države članice, iz sudske prakse Suda proizlazi da treba uzeti u obzir nedavno kretanje bruto domaćeg proizvoda (BDP) države članice, kako je iskazano na dan ispitivanja činjenica od strane Suda (vidjeti u tom smislu presudu od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
60.
). U tom pogledu, valja uzeti u obzir argumente Portugalske Republike, prema kojima je njezin BDP od 2009. do 2013. pao za 7,4 %.
Što se tiče Komisijina prijedloga da se primijeni degresivna novčana kazna i argumenata koje je iznijela Portugalska Republika u vezi s postupnim smanjenjem iznosa novčane kazne, valja podsjetiti da se napredak u provedbi presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), i poštovanje odredaba članka 4. Direktive 91/271 mogu provjeriti tek od trenutka kada je za dotičnu aglomeraciju moguće utvrditi povećanje udjela njezina p.e.-a koji je pročišćen u skladu s odredbama te direktive. Naime, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točki 76. svojeg mišljenja, sam napredak građevinskih radova, pa makar i u tako poodmakloj fazi, ne dovodi do smanjenja opterećenja okoliša, koje se očekuje tek nakon stavljanja u pogon postrojenja za sekundarno pročišćavanje koje će jedino omogućiti dotičnoj aglomeraciji da u skladu s Direktivom 91/271 pročišćuje veći dio svojeg p.e.-a nego prije.
Budući da sama Portugalska Republika navodi da u slučaju aglomeracije Matosinhos ne može povećati udio p.e.-a koji se pročišćava u skladu s navedenom direktivom i tako smanjiti štetne utjecaje na okoliš, treba izreći fiksnu novčanu kaznu.
Uzimajući u obzir sva prethodna razmatranja, Sud smatra da je prikladno izreći novčanu kaznu u iznosu od 8000 eura dnevno.
Slijedom toga, Portugalskoj Republici treba naložiti da Komisiji na račun „Vlastita sredstva Europske unije” plaća novčanu kaznu u iznosu od 8000 eura po danu zakašnjenja u provedbi mjera nužnih za usklađivanje s presudom od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), računajući od dana objave presude u ovom predmetu i sve dok presuda od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), ne bude u cijelosti provedena.
Paušalni iznos
Argumentacija stranaka
Komisija od Suda zahtijeva da Portugalskoj Republici naloži plaćanje dnevnog paušalnog iznosa od 2244 eura, koji odgovara umnošku standardne paušalne osnove od 220 eura i istog koeficijenta težine 3 koji je primijenjen kod novčane kazne kao i faktora „n” 3,40, i to računajući od dana donošenja presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), do dana objave ove presude ili do dana kojega će presuda od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), biti provedena ako potonja bude provedena ranije.
Komisija naglašava da prilikom izračuna dnevnog iznosa radi određivanja paušalnog iznosa valja ispitati, uzimajući u obzir minimalni paušalni iznos, treba li predložiti Sudu primjenu dnevnog iznosa ili paušalnog iznosa. U tu svrhu potrebno je usporediti, s jedne strane, ukupnu kumuliranu vrijednost dnevnog iznosa za određivanje paušalnog iznosa, izračunatu do datuma Komisijine odluke o tome da podnese tužbu na temelju članka 260. UFEU‑a i, s druge strane, minimalni paušalni iznos određen za predmetnu državu članicu.
U ovom slučaju, presuda na temelju članka 258. UFEU‑a donesena je 7. svibnja 2009. Komisija je odluku o podnošenju tužbe povodom tužbe na temelju članka 260. UFEU‑a donijela 16. listopada 2014. Između ta dva datuma proteklo je 1987 dana. Stoga, na datum te Komisijine odluke, ukupna kumulirana vrijednost dnevnog iznosa za određivanje paušalnog iznosa jednaka je umnošku dnevnog iznosa za određivanje paušalnog iznosa i broja dana, što znači 2244 eura x 1987 dana = 4458828 eura.
U skladu s Komunikacijom iz 2005., minimalni paušalni iznos za Portugalsku Republiku trenutačno je iznos 1875000 eura.
Stoga, budući da je ukupna kumulirana vrijednost dnevnog iznosa za određivanje paušalnog iznosa na dan 16. listopada 2014. veća od minimalnog paušalnog iznosa koji je određen za Portugalsku Republiku, Komisija predlaže Sudu da Portugalskoj Republici naloži plaćanje dnevnog iznosa za određivanje paušalnog iznosa u visini od 2244 eura dnevno računajući od dana donošenja presude od7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), do dana donošenja ove presude ili do dana kojega će ta država članica u cijelosti provesti presudu od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), ako do toga dođe ranije.
Portugalska Republika protivi se toj metodi obračuna. Tvrdi da ako Sud prihvati prijedlog o ponderiranju koeficijenata koje je Komisija primijenila na način kako je navedena država članica to predložila, trebalo bi joj naložiti plaćanje dnevnog paušalnog iznosa u visini od 748 eura, a ne 2244 eura. Potonji iznos dobije se množenjem standardne paušalne osnove od 220 eura i koeficijenta težine 1 kao i faktora „n” od 3,40.
Portugalska Republika tvrdi da je rok od dva mjeseca koji je Komisija odredila u pismu opomene od 21. veljače 2014. istekao 21. travnja 2014. Od dana donošenja presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), i isteka roka koji je odredila Komisija u pismu opomene prošlo je 1810 dana.
Ta država članica smatra da se množenjem tog broja dana sa 748 eura dobije iznos od 1339000 eura. Budući da je provedeno već 90 % presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), taj se postotak treba odraziti i na iznos od 1875000 eura, tako da paušalni iznos koji treba izreći Portugalskoj Republici ne smije prijeći 187500 eura.
Ocjena Suda
Uvodno treba podsjetiti da je Sud u izvršavanju diskrecijske ovlasti koja mu je dodijeljena u području o kojem je riječ ovlašten izreći, kumulativno, novčanu kaznu i paušalni iznos (presuda od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
72.
).
Nalaganje plaćanja paušalnog iznosa i utvrđivanje eventualne visine tog iznosa moraju se, u svakom pojedinom slučaju, temeljiti na svim relevantnim čimbenicima koji se odnose kako na karakteristike utvrđene povrede obveze tako i na ponašanje države članice protiv koje je pokrenut postupak na temelju članka 260. UFEU‑a. U tom pogledu, taj članak dodjeljuje Sudu široku diskrecijsku ovlast kako bi mogao odlučiti hoće li izreći ili ne takvu sankciju i odrediti, u tom slučaju, njezin iznos (presuda od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
73.
).
U ovom predmetu, svi pravni i činjenični elementi koji su doveli do utvrđenja konkretne povrede obveze, a to uključuje činjenicu da su već donesene i druge presude, i to od 8. svibnja 2008., Komisija/Portugal (
C‑233/07
,
EU:C:2008:271
), od 8. rujna 2011., Komisija/Portugal (
C‑220/10
,
EU:C:2011:558
), i od 28. siječnja 2016., Komisija/Portugal (
C‑398/14
,
EU:C:2016:61
), kojima je utvrđena povreda obveze Portugalske Republike u području pročišćavanja komunalnih otpadnih voda, upućuje na to da za djelotvorno sprečavanje budućeg ponavljanja sličnih povreda prava Unije treba donijeti mjeru s odvraćajućim učinkom, poput nalaganja isplate paušalnog iznosa (vidjeti analogijom presudu od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
74.
).
U takvim okolnostima, na Sudu je da, u izvršavanju svoje diskrecijske ovlasti, taj paušalni iznos odredi na način da on bude, s jedne strane, prilagođen okolnostima i, s druge strane, proporcionalan počinjenoj povredi (presuda od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
75.
).
Neki od relevantnih čimbenika u tom pogledu su, posebice, elementi poput težine utvrđene povrede i razdoblja u kojem ona i dalje postoji nakon objave presude kojom je povreda utvrđena (presuda od 15. listopada 2015., Komisija/Grčka,
C‑167/14
,
EU:C:2015:684
, t.
76.
).
Konkretne okolnosti koje treba uzeti u obzir proizlaze, među ostalim, iz razmatranja iz točaka 71. do 78. ove presude, koja se odnose na težinu i trajanje povrede kao i na mogućnost plaćanja države članice o kojoj je riječ.
Međutim, što se tiče težine konkretne povrede, treba istaknuti da iako je na dan održavanja rasprave pred Sudom utvrđeno da samo jedna aglomeracija, i to aglomeracija Matosinhos, nije imala usklađen sustav pročišćavanja komunalnih otpadnih voda, a što je predmet konkretne povrede, u većem dijelu razdoblja od dana donošenja presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), i dana donošenja ove presude, dvije aglomeracije nisu imale takve sustave. Stoga, u skladu s razmatranjima iz točke 75. ove presude prema kojima značaj štetnog utjecaja na okoliš u velikoj mjeri ovisi o broju aglomeracija na koje se odnosi povreda obveze koja je predmet ovog postupka, valja zaključiti da je ta povreda teža za potrebe izračuna paušalnog iznosa nego za potrebe određivanja novčane kazne.
Usto, radi određivanja novčane kazne valja uzeti u obzir i to da Portugalska Republika, iako je sustavno surađivala s Komisijinim službama, nije poštovala vlastite vremenske planove u pogledu postrojenja za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda aglomeracije Matosinhos. Naime, iz odgovora na repliku te države članice proizlazi da će u toj aglomeraciji nužno postrojenje biti stavljeno u pogon tek 2019.
Na kraju, kao što to Komisija tvrdi, treba uzeti u obzir i velik broj presuda koje se navode u točki 93. ove presude, a kojima su utvrđene povrede obveza Portugalske Republike u području pročišćavanja komunalnih otpadnih voda. Naime, učestalo protupravno postupanje države članice još je neprihvatljivije jer se javlja u sektoru u kojem su posljedice za zdravlje i okoliš osobito značajne. U tom pogledu, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točki 89. svojeg mišljenja, ponavljanje povreda u određenom području od strane države članice može upućivati na to da za djelotvorno sprečavanje budućeg ponavljanja sličnih povreda prava Unije treba donijeti mjeru s odvraćajućim učinkom, poput nalaganja isplate paušalnog iznosa (vidjeti u tom smislu presudu od 19. prosinca 2012., Komisija/Irska,
C‑279/11
,
EU:C:2012:834
, t.
70.
).
S obzirom na sve prethodne elemente, Sud smatra da je paušalni iznos koji Portugalska Republika treba platiti s obzirom na okolnosti ovog slučaja primjereno odrediti u visini od 3000000 eura.
Slijedom toga, Portugalskoj Republici valja naložiti da Komisiji na račun „Vlastita sredstva Europske unije” plati paušalni iznos od 3000000 eura.
Troškovi
Na temelju članka 138. stavka 1. Poslovnika Suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da je Komisija postavila zahtjev da se Portugalskoj Republici naloži snošenje troškova i da je povreda obveze utvrđena, valja joj naložiti snošenje troškova.

Slijedom navedenoga, Sud (treće vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Portugalska Republika povrijedila je svoje obveze koje ima na temelju članka 260. stavka 1. UFEU‑a jer nije poduzela sve potrebne mjere za provedbu presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
).

2.
U slučaju da se povreda obveza utvrđena u točki 1. nastavi i nakon objave ove presude, Portugalskoj Republici nalaže se da Europskoj komisiji, na račun „Vlastita sredstva Europske unije”, plaća novčanu kaznu od 8000 eura po danu zakašnjenja u provedbi mjera nužnih kako bi se uskladila s presudom od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
), računajući od dana objave ove presude do potpune provedbe presude od 7. svibnja 2009., Komisija/Portugal (
C‑530/07
,
EU:C:2009:292
).

3.
Portugalskoj Republici nalaže se da Europskoj komisiji, na račun „Vlastita sredstva Europske unije”, plati paušalni iznos od 3000000 eura.

4.
Portugalskoj Republici nalaže se snošenje troškova.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: portugalski