CELEX: 62018CJ0179
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Socialinė apsauga
Teisės į pensiją pagal nacionalinę pagal darbo sutartį dirbančių asmenų pensijų sistemą
Atsisakymas atsižvelgti į privalomosios karo tarnybos, kurią Europos Sąjungos pareigūnas atliko po to, kai pradėjo eiti pareigas, laikotarpį
Lojalaus bendradarbiavimo principas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl ESS 4 straipsnio 3 dalies, siejamos su Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatais, nustatytais 1968 m. vasario 29 d. Tarybos reglamentu (EEB, Euratomas, EAPB) Nr. 259/68, nustatančiu Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygas bei Komisijos pareigūnams laikinai taikomas specialias priemones (
OL L 56, 1968, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk. 2 t., p. 5), iš dalies pakeistu 2004 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentu (EB, Euratomas) Nr. 723/2004 (
OL L 124, 2004, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk. 2 t., p. 130; toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai), išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Ronny Rohart ir
Federale Pensioendienst
(Federalinė pensijų tarnyba, Belgija) ginčą dėl šios institucijos atsisakymo atsižvelgti į suinteresuotojo asmens atliktos privalomosios karo tarnybos laikotarpį apskaičiuojant jo, kaip pagal darbo sutartį dirbusio asmens, pensiją.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Pareigūnų tarnybos nuostatų 42 straipsnyje nustatyta:
„Pareigūnui, pašauktam atlikti karinę tarnybą arba į rezervo mokymą ar vėl pašauktam tarnauti ginkluotosiose pajėgose, suteikiamas specialusis statusas „atostogose karo tarnybai atlikti“.
Į karo tarnybą pašauktas pareigūnas nebegauna savo darbo užmokesčio, tačiau išsaugo teisę būti perkeltam į aukštesnę pakopą ir paaukštintam pagal šiuos Tarnybos nuostatus. Jam taip pat paliekama teisė į ištarnauto laiko pensiją, jei baigęs savo karo tarnybą, jis atgaline data sumoka pensijos įmokas.
<…>“
1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto ir iš dalies atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 (
OL L 28, 1997, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 3; toliau – Reglamentas Nr. 1408/71), galiojusio tuo metu, kai R. Rohart išėjo į pensiją, 13 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Laikantis 14–17 straipsnių:
<…>
e)
asmeniui, pašauktam arba pakartotinai pašauktam į tarnybą valstybės narės ginkluotosiose pajėgose arba tarnybą civilinėje įstaigoje, taikomi tos valstybės teisės aktai. Jeigu pagal tuos teisės aktus teisių įgijimas priklauso nuo įgytų draudimo laikotarpių iki tokios karinės ar civilinės tarnybos arba paleidimo iš jos, tai įskaitomi reikalingi draudimo laikotarpiai, įgyti pagal bet kurios kitos valstybės narės teisės aktus, tartum draudimo laikotarpiai būtų įgyti pagal pirmosios valstybės teisės aktus. Pagal darbo sutartį dirbantis asmuo ar savarankiškai dirbantis asmuo, pašauktas arba pakartotinai pašauktas į tarnybą ginkluotosiose pajėgose ar tarnybą civilinėje įstaigoje, išsaugo pagal darbo sutartį dirbančio asmens ar savarankiškai dirbančio asmens statusą;
<…>“
Belgijos teisė
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos 1967 m. gruodžio 21 d.
Koninklijk besluit tot vaststelling van het algemeen reglement betreffende het rust- en overlevingspensioen voor werknemers
(Karaliaus dekretas, kuriuo nustatomos bendrosios pagal darbo sutartį dirbančių asmenų senatvės ir našlio pensijų mokėjimo taisyklės) (
Belgisch Staatsblad
, 1968 m. sausio 16 d., p. 441) (toliau – Karaliaus dekretas) 34 straipsnio 1 dalies F punkte numatyta, kad, atsižvelgiant į šio straipsnio 2 dalyje numatytas sąlygas, karo tarnybos Belgijos kariuomenėje laikotarpiai prilyginami darbo laikotarpiams.
Karaliaus dekreto 34 straipsnio 2 dalies 3 punkte nurodyta:
„1 dalies <…> F punkte <…> nurodyti laikotarpiai gali būti prilyginti darbo laikotarpiams tik jei suinteresuotasis asmuo įvykio, kuris yra prilyginimo pagrindas, metu yra įdarbintas kaip darbuotojas arba nebevykdo veiklos, bet tas laikotarpis prilyginamas darbo laikotarpiui.
1 dalies [F punkte] nurodyti laikotarpiai prilyginami darbo laikotarpiams ir tuomet, kai suinteresuotasis asmuo darbuotojo statusą turėjo trejus metus, einančius po šių laikotarpių, ir mažiausiai vienus metus dirbo kaip darbuotojas ir tai buvo jo įprasta ir pagrindinė veikla.
Jei pensija faktiškai ir pirmą kartą tampa mokėtina ne anksčiau kaip 1984 m. sausio 1 d., 1 dalies <…> F punkte nurodyti laikotarpiai gali būti prilyginti darbo laikotarpiams tik jei suinteresuotasis asmuo už šiuos laikotarpius negauna jokios pensijos pagal kitą senatvės ir našlio pensijų sistemą, išskyrus savarankiškai dirbančių asmenų sistemą.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Laikotarpiu nuo 1970 m. spalio 1 d. iki 1973 m. rugpjūčio 15 d. R. Rohart dirbo Belgijoje pagal darbo sutartį. 1973 m. rugpjūčio 16 d. jis pradėjo dirbti kaip pareigūnas Europos Komisijoje; ten jis pradirbo iki išėjimo į pensiją 2009 m. sausio 1 d. su vienų metų pertrauka (t. y. nuo 1974 m. liepos 1 d. iki 1975 m. birželio 30 d.), kurios metu atliko privalomąją karo tarnybą Belgijoje.
R. Rohart, kuris gauna pensiją pagal Europos Sąjungos pensijų sistemą, taip pat buvo skirta pensija taikant Belgijos pagal darbo sutartis dirbusių asmenų pensijų sistemą.
Po 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Wojciechowski (
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
) Federalinė pensijų tarnyba R. Rohart prašymu perskaičiavo jo teisių į pensiją dydį ir nustatė šias teises 2017 m. gegužės 24 d. sprendimais, tačiau neatsižvelgė į privalomosios karo tarnybos laikotarpį. 2017 m. birželio 1 d. sprendimu suinteresuotojo asmens prašymas atsižvelgti į šį laikotarpį buvo atmestas motyvuojant tuo, kad šis asmuo neatitinka Karaliaus dekreto 34 straipsnyje apibrėžtų prilyginimo darbo laikotarpiams sąlygų, nes jis nebuvo darbuotojas, kaip tai suprantama pagal šį dekretą, tuo metu, kai atliko karo tarnybą, ir taip pat trejus paskesnius metus.
Gavęs skundą dėl šių sprendimų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad į R. Rohart atliktos privalomosios karo tarnybos laikotarpį neatsižvelgta nei apskaičiuojant jo pensiją pagal Sąjungos pensijų sistemą, nei apskaičiuojant pensiją pagal Belgijos pensijų sistemą, nes suinteresuotasis asmuo neatitinka Karaliaus dekreto 34 straipsnyje numatytų prilyginimo darbo laikotarpiams sąlygų. Todėl, to teismo nuomone, kyla klausimas, ar šios sąlygos neprieštarauja Pareigūnų tarnybos nuostatams ir ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintam lojalaus bendradarbiavimo principui.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pagrindinėje byloje kyla klausimas, panašus į nagrinėtuosius 2004 m. gruodžio 16 d. Sprendime My (
C‑293/03
,
EU:C:2004:821
) ir 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendime Wojciechowski (
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
). Jis pažymi, kad apskaičiuojant R. Rohart pensiją į jo atliktos privalomosios karo tarnybos laikotarpį būtų buvę atsižvelgta, jeigu jis būtų tęsęs savo karjerą Belgijoje kaip pagal darbo sutartį dirbantis asmuo, tarnautojas arba savarankiškai dirbantis asmuo, ir kad pagal Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnį į tą laikotarpį taip pat būtų atsižvelgta, jeigu jis savo karjerą būtų tęsęs kitoje valstybėje narėje; taigi jis yra nepalankesnėje situacijoje dėl to, kad buvo Sąjungos pareigūnas.
Šiomis aplinkybėmis
arbeidsrechtbank Gent
(Gento darbo teismas, Belgija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintas lojalaus bendradarbiavimo principas, siejamas su <…> Pareigūnų tarnybos nuostatais <…>, turi būti aiškinamas taip, kad jam prieštarauja tai, jog, apskaičiuojant pagal darbo sutartį dirbusio asmens senatvės pensiją pagal valstybėje narėje jo sumokėtas įmokas, pagal šios valstybės narės teisės normą negalima atsižvelgti į karo tarnybą, kurią šis darbuotojas atliko šioje valstybėje narėje, motyvuojant tuo, kad jis atlikdamas karo tarnybą ir vėliau nepertraukiamai buvo [Sąjungos] pareigūnas ir todėl neatitinka šios valstybės narės teisės normoje nustatytų prilyginimo darbo laikotarpiams sąlygų?“
Dėl prejudicinio klausimo
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar ESS 4 straipsnio 3 dalis, siejama su Pareigūnų tarnybos nuostatais, turi būti aiškinama taip, kad ji draudžia tokią valstybės narės teisės normą, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią, nustatant darbuotojo, dirbusio šioje valstybėje narėje pagal darbo sutartį prieš jam tampant Sąjungos pareigūnu ir, tapus Sąjungos pareigūnu, šioje valstybėje narėje atlikusio privalomąją karo tarnybą, teises į pensiją, šiam darbuotojui neleidžiama pasinaudoti tarnybos ginkluotosiose pajėgose laikotarpio prilyginimu pagal darbo sutartį dirbančio asmens faktinio darbo laikotarpiui, tačiau jis turėtų teisę tuo pasinaudoti, jeigu tuo metu, kai buvo pašauktas atlikti šią tarnybą, arba bent jau vienus metus per trejus metus nuo karo tarnybos baigimo jis būtų dirbęs darbą, už kurį mokamos įmokos į nacionalinę pensijų sistemą.
Primintina, kad Sąjungos teisė neriboja valstybių narių kompetencijos organizuoti savo socialinės apsaugos sistemas ir kad, nesant suderinimo Sąjungos lygmeniu, socialinės apsaugos sistemos išmokų suteikimo sąlygos turi būti nustatomos kiekvienos valstybės narės teisės aktuose. Vis dėlto tai nepaneigia fakto, kad naudodamosi šia kompetencija valstybės narės turi laikytis Sąjungos teisės, kuri apima principus, nustatytus Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, susijusioje su lojalaus bendradarbiavimo principo, siejamo su Pareigūnų tarnybos nuostatais, aiškinimu (2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Wojciechowski,
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra pažymėjęs, kad Pareigūnų tarnybos nuostatai buvo nustatyti Tarybos reglamentu, būtent Reglamentu Nr. 259/68, kuris pagal SESV 288 straipsnio antrą pastraipą taikomas visuotinai, privalomas visas ir tiesiogiai taikytinas visose valstybėse narėse, ir kad tai reiškia, jog, be poveikio, kurį šis reglamentas turi Sąjungos institucijų vidaus sistemai, Pareigūnų tarnybos nuostatai taip pat yra privalomi valstybėms narėms visose srityse, kuriose jų indėlis yra būtinas įgyvendinant šį aktą (šiuo klausimu žr. 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Wojciechowski,
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
,
ir
punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
Be to, 2004 m. gruodžio 16 d. Sprendimo My (
C‑293/03
,
EU:C:2004:821
)
punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad EB 10 straipsnyje nustatytas lojalaus bendradarbiavimo principas (kuris dabar įtvirtintas ESS 4 straipsnio 3 dalyje), siejamas su Pareigūnų tarnybos nuostatais, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią neleidžiama atsižvelgti į Sąjungos piliečio Sąjungos institucijoje išdirbtus metus, kad pagal nacionalinę sistemą jis įgytų teisę gauti senatvės pensiją nesulaukęs pensinio amžiaus. 2010 m. liepos 9 d. Nutarties Ricci ir Pisaneschi (
C‑286/09
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2010:420
)
punkte Teisingumo Teismas nurodė, kad tas pats taikytina ir kalbant apie teisės gauti paprastą senatvės pensiją įgijimą.
2004 m. gruodžio 16 d. Sprendimo My (
C‑293/03
,
EU:C:2004:821
) 45–48 punktuose ir 2010 m. liepos 9 d. Nutarties Ricci ir Pisaneschi (
C‑286/09
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2010:420
) 29–33 punktuose Teisingumo Teismas konstatavo, kad bylose, kuriose priimtas šis sprendimas ir ši nutartis, nagrinėtos teisės normos galėjo apsunkinti nacionalinių tarnautojų, turinčių tam tikrą darbo stažą, įdarbinimą Sąjungos institucijose ir organuose. Teisingumo Teismas pažymėjo, kad šios teisės normos galėjo atgrasyti nuo profesinės veiklos vykdymo Sąjungos institucijoje arba organe, nes priimdamas vieno iš jų darbo pasiūlymą darbuotojas, anksčiau priklausęs nacionalinei pensijų sistemai, rizikuoja prarasti galimybę gauti pagal šią sistemą senatvės pensiją, į kurią jis turėtų teisę, jeigu nebūtų sutikęs priimti tokio darbo pasiūlymo. Jis nusprendė, kad tokios pasekmės negali būti leidžiamos atsižvelgiant į lojalaus bendradarbiavimo ir lojalios pagalbos pareigą, kurią valstybės narės turi Sąjungos atžvilgiu ir kurią išreiškia anksčiau EB 10 straipsnyje, o šiuo metu ESS 4 straipsnio 3 dalyje numatyta pareiga padėti Sąjungai atlikti savo uždavinius.
Be to, Teisingumo Teismas 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendime Wojciechowski (
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
) nusprendė, kad ESS 4 straipsnio 3 dalis, siejama su Pareigūnų tarnybos nuostatais, draudžia tokią valstybės narės teisės normą, pagal kurią senatvės pensija, mokėtina darbuotojui atsižvelgiant į jo, kaip pagal darbo sutartį dirbusio asmens, šioje valstybėje narėje išdirbtus metus, sumažinama arba atsisakoma ją mokėti dėl to, kad jis vėliau tęsė karjerą vienoje iš Sąjungos institucijų, o to sprendimo 43 punkte pažymėjo, kad dėl tokios teisės normos taip pat gali tapti sudėtingesnis ne tik tam tikrą darbo stažą turinčių nacionalinių tarnautojų įdarbinimas šiose institucijose, bet ir patyrusių pareigūnų išlaikymas šiose institucijose.
Nagrinėjamu atveju matyti, kad pareigūnų įdarbinimas Sąjungos institucijose taip pat gali tapti sudėtingesnis dėl tokios valstybės narės teisės normos, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, dėl kurios iš darbuotojo, šioje valstybėje narėje atlikusio privalomąją karo tarnybą tuo metu, kai jis buvo Sąjungos pareigūnas, atimama galimybė pasinaudoti tarnybos ginkluotosiose pajėgose laikotarpio prilyginimu faktinio darbo laikotarpiui, t. y. galimybė pasinaudoti tuo, į ką jis turėtų teisę, jeigu tuo metu, kai buvo pašauktas atlikti šią tarnybą, arba trejus metus nuo karo tarnybos baigimo jis būtų dirbęs darbą, už kurį mokamos įmokos į šios valstybės narės pensijų sistemą, arba, kaip nurodyta Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies e punkte, darbą kitoje valstybėje narėje.
Tokia teisės norma gali atgrasyti darbuotoją, dirbantį darbą, už kurį mokamos įmokos į atitinkamos valstybės narės pensijų sistemą, tapti Sąjungos pareigūnu prieš atliekant privalomąją karo tarnybą arba trejus metus po jos.
Tokios teisės normos atgrasomasis pobūdis gali dar labiau išryškėti, kai pagal nacionalinę pensijų sistemą tam, kad būtų mokama pensija, reikia būti išdirbus tam tikrą minimalų metų skaičių, todėl neatsižvelgimo į privalomosios karo tarnybos laikotarpį kaip į faktinio darbo laikotarpį pasekmė tam tikrais atvejais gali būti ne pensijos sumos sumažėjimas, o teisės į pensiją nebuvimas.
Atsižvelgiant į lojalaus bendradarbiavimo ir lojalios pagalbos pareigą, kurią valstybės narės turi Sąjungos atžvilgiu ir kurią išreiškia ESS 4 straipsnio 3 dalyje nustatyta pareiga padėti Sąjungai atlikti savo užduotis, tokios pasekmės negali būti leidžiamos.
Negalima sutikti su Belgijos vyriausybės argumentu, pateiktu siekiant pateisinti atsisakymą atsižvelgti į R. Rohart atliktos privalomosios karo tarnybos laikotarpį ir grindžiamu tuo, kad tuo laikotarpiu jis nemokėjo įmokų į nacionalinę pensijų sistemą, nes toks pat yra ir darbuotojų, kurie prieš atlikdami privalomąją karo tarnybą arba po jos dirbo darbą, už kurį mokamos įmokos į šią sistemą, arba darbą kitoje valstybėje narėje, atvejis, tačiau jie turi teisę pasinaudoti Karaliaus dekreto 34 straipsnyje numatytu prilyginimu darbo laikotarpiams.
Ši vyriausybė taip pat negali remtis tuo, kad pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 42 straipsnį R. Rohart galėjo įmoką į Sąjungos pensijų sistemą sumokėti atgaline data tam, kad į šį laikotarpį būtų atsižvelgta nustatant jo pensiją pagal šią sistemą. Šioje nuostatoje numatyta tik galimybė kiekvienam atitinkamam pareigūnui laisvai nuspręsti, ar mokėti savanoriškai įmokas į šią sistemą. Todėl nepasinaudojimas tokia galimybe negali lemti teisių pagal nacionalinę pensijų sistemą netekimo, nes priešingu atveju ši įmoka netektų savanoriško ir papildomo pobūdžio (šiuo klausimu žr. 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Wojciechowski,
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
,
punktą).
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: ESS 4 straipsnio 3 dalis, siejama su Pareigūnų tarnybos nuostatais, turi būti aiškinama taip, kad ji draudžia tokią valstybės narės teisės normą, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią, nustatant darbuotojo, dirbusio šioje valstybėje narėje pagal darbo sutartį prieš jam tampant Sąjungos pareigūnu ir, tapus Sąjungos pareigūnu, šioje valstybėje narėje atlikusio privalomąją karo tarnybą, teises į pensiją, šiam darbuotojui neleidžiama pasinaudoti tarnybos ginkluotosiose pajėgose laikotarpio prilyginimu pagal darbo sutartį dirbančio asmens faktinio darbo laikotarpiui, tačiau jis turėtų teisę tuo pasinaudoti, jeigu tuo metu, kai buvo pašauktas atlikti šią tarnybą, arba bent jau vienus metus per trejus metus nuo karo tarnybos baigimo jis būtų dirbęs darbą, už kurį mokamos įmokos į nacionalinę pensijų sistemą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:

ESS 4 straipsnio 3 dalis, siejama su Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatais, nustatytais 1968 m. vasario 29 d. Tarybos reglamentu (EEB, Euratomas, EAPB) Nr. 259/68, nustatančiu Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygas bei Komisijos pareigūnams laikinai taikomas specialias priemones, iš dalies pakeistu 2004 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentu (EB, Euratomas) Nr. 723/2004, turi būti aiškinama taip, kad ji draudžia tokią valstybės narės teisės normą, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią, nustatant darbuotojo, dirbusio šioje valstybėje narėje pagal darbo sutartį prieš jam tampant Sąjungos pareigūnu ir, tapus Sąjungos pareigūnu, šioje valstybėje narėje atlikusio privalomąją karo tarnybą, teises į pensiją, šiam darbuotojui neleidžiama pasinaudoti tarnybos ginkluotosiose pajėgose laikotarpio prilyginimu pagal darbo sutartį dirbančio asmens faktinio darbo laikotarpiui, tačiau jis turėtų teisę tuo pasinaudoti, jeigu tuo metu, kai buvo pašauktas atlikti šią tarnybą, arba bent jau vienus metus per trejus metus nuo karo tarnybos baigimo jis būtų dirbęs darbą, už kurį mokamos įmokos į nacionalinę pensijų sistemą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.