CELEX: 62020CJ0575
Előzetes döntéshozatal
Légszennyezés
Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek kereskedelmi rendszere
2003/87/EK irányelv
Tüzelőanyaggal üzemelő tüzelőberendezések
I. melléklet
Teljes névleges bemenő hőteljesítmény
Részletes számítási szabályok
Összesítési szabály

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2018. március 14‑i (EU) 2018/410 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (
HL 2018. L 76., 3. o.
) módosított, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Unión belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13‑i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2003. L 275., 32. o.
; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 631. o.; a továbbiakban: 2003/87 irányelv) I. melléklete 3. pontjának az értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet az Apollo Tyres (Hungary) Kft. (a továbbiakban: Apollo Tyres) és az Innovációért és Technológiáért Felelős Miniszter (Magyarország, a továbbiakban: innovációért felelős miniszter) között az utóbbi által e társasággal szemben az üvegházhatást okozó gázok engedély nélküli kibocsátása miatt kiszabott bírság tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2003/87 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelvet az I. mellékletben felsorolt tevékenységekből származó kibocsátásokra és a II. mellékletben felsorolt üvegházhatású gázokra kell alkalmazni.”
Ezen irányelv 3. cikke a következőket írja elő:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
[…]
b)
»kibocsátások«: üvegházhatású gázoknak valamely létesítményben található forrásokból a légkörbe történő kiengedése vagy az I. mellékletben felsorolt légiközlekedési tevékenységet folytató légi járműből az említett tevékenység tekintetében gázok kibocsátása;
[…]
e)
»létesítmény«: minden olyan helyhez kötött műszaki egység, amelyben egy vagy több, az I. számú mellékletben felsorolt tevékenység vagy bármely más, azzal közvetlenül együtt járó tevékenység folyik, illetőleg amely műszakilag kapcsolódik az adott telephelyen folytatott tevékenységhez, és amely hatással lehet a kibocsátásokra és a légszennyezésre;
[…]”
Az említett irányelv 4. cikke a következőket mondja ki:
„A tagállamok biztosítják, hogy 2005. január 1‑jétől semmilyen létesítmény nem folytat az I. mellékletben felsorolt olyan tevékenységet, amely egy ahhoz kapcsolódó, meghatározott kibocsátást eredményez, csak az üzemeltető számára az illetékes hatóság által az 5. és 6. cikkel összhangban kiállított engedély birtokában, vagy abban az esetben, ha a létesítményt a 27. cikknek megfelelően kivették [az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek európai uniós kereskedelmi rendszere (ETS)] hatálya alól. Ez a rendelkezés a 24. cikk alapján kiválasztott létesítményekre is vonatkozik.”
Ugyanezen irányelv 7. cikke a következőket írja elő:
„Az üzemeltető értesíti az illetékes hatóságot bármely, a létesítmény jellegének vagy működésének megváltoztatására és a létesítmény bővítésére, illetve teljesítményének jelentős csökkentésére irányuló olyan tervéről, amelyhez az üvegházhatású gáz kibocsátására vonatkozó engedély módosítására van szükség. Ahol szükséges, az illetékes hatóság módosítja az engedélyt. Ha változik a létesítmény üzemeltetője, az illetékes hatóság módosítja az engedélyt az új üzemeltető nevének és címének beillesztésével.”
A 2003/87 irányelv 12. cikkének (3) bekezdése értelmében:
„A tagállamok a 2020. december 31‑ig tartó időszak tekintetében gondoskodnak mind arról, hogy minden létesítmény üzemeltetője minden év április 30‑ig átadjon annyi kibocsátáskereskedelmi egységet – a II. fejezet szerint kiosztott egységek kivételével –, amennyi az előző naptári évben az adott létesítményből származó, a 15. cikknek megfelelően ellenőrzött teljes kibocsátása, mind pedig arról, hogy ezeket az egységeket ezt követően töröljék. A tagállamok a 2021. január 1‑jétől kezdődő időszak tekintetében – a 28b. cikkben említett felülvizsgálat függvényében – gondoskodnak mind arról, hogy minden létesítmény üzemeltetője minden év április 30‑ig átadjon annyi kibocsátáskereskedelmi egységet, amennyi az előző naptári évben az adott létesítményből származó, a 15. cikknek megfelelően ellenőrzött teljes kibocsátása, mind pedig arról, hogy ezeket az egységeket ezt követően töröljék.”
Ezen irányelv 14. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok biztosítják, hogy az aktussal összhangban minden létesítmény‑üzemeltető és légi fuvarozó minden naptári év végén ellenőrizze és bejelentse az illetékes hatóságnak az adott évben az adott létesítmény által előidézett kibocsátás nagyságát, illetve, 2010. január 1‑jétől, az általa üzemeltett légi járművet.”
Az említett irányelv 27a. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok az (1) és (2) bekezdésben foglalt feltételek mellett azokat a tartalék‑, illetve készenléti egységeket is kizárhatják az [uniós] ETS‑ből, amelyek az (1) bekezdés a) pontja szerinti értesítést megelőző három év mindegyikében legfeljebb 300 órát működtek.”
Az ugyanezen irányelv „Tevékenységi kategóriák, amelyekre jelen irányelv vonatkozik” című I. mellékletében említett tevékenységek sorában szerepel a „[t]üzelőanyag‑berendezések 20 MW‑ot meghaladó teljes bemenő hőteljesítménnyel (kivéve a veszélyeshulladék‑égető és településihulladék‑égető létesítményeket)”.
E melléklet 3. pontja az alábbiakat írja elő:
„Ha egy létesítmény teljes névleges bemenő hőteljesítményét az [uniós] ETS‑be történő beillesztésének meghatározása céljából számítják ki, akkor a létesítményen belül a részét képező valamennyi üzemanyag‑égetést folytató technikai egység névleges bemenő hőteljesítménye összeadandó. Ezen egységek lehetnek valamennyi típusú kazánok, égetőművek, turbinák, fűtőberendezések, kohók, égetők, kalcináló‑ és égetőkemencék, szárítók és motorok, üzemanyagcellák, vegyi tüzelőberendezések, fáklyázók, hő‑ vagy katalitikus utánégetők. A kizárólag biomasszát használó 3 MW alatti névleges bemenő hőteljesítményű egységeket [helyesen: A 3 MW alatti névleges bemenő hőteljesítményű, továbbá a kizárólag biomasszát használó egységeket] e számítás céljából nem kell figyelembe venni. A »kizárólag biomasszát használó egységekbe« azon egységek is beleértendők, amelyek csak indításukhoz és leállításukhoz használnak fosszilis tüzelőanyagot.”
A magyar jog
Az üvegházhatású gázok közösségi kereskedelmi rendszerében és az erőfeszítés‑megosztási határozat végrehajtásában történő részvételről szóló 2012. évi CCXVII. törvény (a
Magyar Közlöny
2012. december 27‑i 180. száma) 2. §‑ának 24. pontja a következőképpen rendelkezik:
„
létesítmény
: minden olyan helyhez kötött műszaki egység, ahol egy vagy több, az 1. melléklet I‑XXI. pontjában felsorolt tevékenység vagy bármely más, azzal technológiailag összefüggő tevékenység, valamint az adott telephelyen folytatott tevékenységhez műszakilag kapcsolódó tevékenység folyik, és amely az 1. mellékletben meghatározott üvegházhatású gáz kibocsátását eredményezi vagy arra közvetlenül hatással van.”
Az 1. melléklet 3.I. pontja szerinti tevékenység: „Tüzelőanyagok égetése a 20 MWth‑ot meghaladó teljes névleges bemenő hőteljesítményű létesítményekben (kivéve a veszélyes hulladék‑ és települési hulladékégető létesítményeket)”.
Az üvegházhatású gázok közösségi kereskedelmi rendszerében és az erőfeszítés‑megosztási határozat végrehajtásában való részvételről szóló 2012. évi CCXVII. törvény végrehajtásának egyes szabályairól szóló 410/2012. (XII. 28.) Korm. rendelet (a
Magyar Közlöny
2012. december 28‑i 182. száma) l. §‑ának (5) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A hatóság a kibocsátási engedélyt a környezethasználat feltételeit megállapító hatósági határozat alapján adja ki, ha megállapítja, hogy az üzemeltető megfelel [a 2012. évi CCXVII. törvényben] foglalt feltételeknek. A kibocsátási engedély részletes tartalmi követelményeit a 3. melléklet állapítja meg.”
E rendelet 2. mellékletének 2.7. pontja értelmében:
„Ha egy létesítmény teljes névleges bemenő hőteljesítményét a közösségi rendszer hatálya alá tartozás meghatározása céljából számítják ki, akkor a létesítményen belül a részét képező valamennyi – beleértve [a 2012. évi CCXVII. törvény] 15/B. §‑a szerinti kivett berendezéseket is – üzemanyag‑égetést folytató technikai egység névleges bemenő hőteljesítménye összeadandó. Ezen egységek lehetnek valamennyi – beleértve [a 2012. évi CCXVII. törvény] 15/B. §‑a szerinti kivett berendezéseket is – típusú kazánok, égetőművek, turbinák, fűtőberendezések, kohók, égetők, kalcináló‑ és égetőkemencék, szárítók és motorok, üzemanyagcellák, vegyi tüzelőberendezések, fáklyázók, hő‑ vagy katalitikus utánégetők. A 3 MW alatti névleges bemenő hőteljesítményű, továbbá a kizárólag biomasszát használó egységeket e számítás céljából nem kell figyelembe venni. A »kizárólag biomasszát használó egységekbe« azon egységek is beleértendők, amelyek csak indításukhoz vagy leállításukhoz használnak fosszilis tüzelőanyagot.”
A 140 kWth és annál nagyobb, de 50 MWth‑nál kisebb teljes névleges bemenő hőteljesítményű tüzelőberendezések működési feltételeiről és légszennyező anyagainak kibocsátási határértékeiről szóló 53/2017. (X. 18.) FM rendelet (a
Magyar Közlöny
2017. október 18‑i 169. száma) 2. §‑ának 7. pontja a következőképpen rendelkezik:
„
névleges bemenő hőteljesítmény
: az adott tüzelőberendezés hatósági határozatban rögzített névleges teljesítményén történő üzemeltetéshez szükséges, a tüzelőberendezésbe egységnyi idő alatt bevitt tüzelőanyag hőtartalma kilowattban (kWth) vagy megawattban (MWth) kifejezve”.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
Gumiabroncsgyártása keretében az Apollo Tyres három gőzkazánt üzemeltet.
E gőzkazánok gyártóinak kizárólagos képviselője igazolta, hogy az említett kazánok maximális hőteljesítményét szoftveresen beállították 8,991 MW – 8,791 MW – 8,962 MW értékben. Ezenfelül annak érdekében, hogy ugyanezen kazánok bemenő hőteljesítménye 20 MW alatt maradjon, az egyik kazán mindig lakatolásra kerül, így a berendezés által elérhető névleges bemenő teljesítmény maximálisan 17,953 MW (8,991 MW + 8,962 MW). E megállapítás alátámasztására a gázfogyasztást rögzítő rendszer, a kazánnaplók és a gázfogyasztást rögzítő dokumentumok szolgálnak. Az Apollo Tyres módosított levegőtisztaság‑védelmi üzemeltetési engedélye is azt rögzíti, hogy egy időben maximum két kazán tud üzemelni, mely alapján a maximálisan elérhető teljes névleges bemenő hőteljesítmény 17,953 MW.
Az innovációért felelős miniszter 2020. március 20‑án29000000 forint (HUF) (hozzávetőleg 81200 euró) összegű bírság megfizetésére kötelezte az Apollo Tyres‑t üvegházhatású gázok kibocsátásával járó tevékenység kibocsátási engedély nélküli folytatása miatt, mivel úgy vélte, hogy e társaság állításával ellentétben a létesítménye – az azt alkotó három kazán névleges bemenő hőteljesítményére tekintettel – 20 MW‑ot meghaladó teljes bemenő hőteljesítménnyel rendelkezik, amely teljesítmény kiszámításakor nem szükséges figyelembe venni a kazánok névleges teljesítményének korlátozásait.
Az Apollo Tyres e határozat jogszerűségét vitatja a Fővárosi Törvényszék (Magyarország) előtt.
E bíróság arra keresi a választ, hogy annak meghatározásakor, hogy a létesítményt be kell‑e sorolni az uniós ETS hatálya alá, jelentőséggel bír‑e az, hogy az e létesítményt alkotó műszaki egység közvetlen hatással van a kibocsátásokra. Másként fogalmazva azon kérdés eldöntéséről van szó, hogy e műszaki egységben folynia kell‑e üzemanyag‑égetési, vagy azzal közvetlenül együtt járó tevékenységnek, vagy ilyen tevékenységhez műszakilag közvetlenül kapcsolódó tevékenységnek.
E körülmények között a Fővárosi Törvényszék (Magyarország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„A [2003/87] irányelv, különösen annak I. mellékletének 3. pontja értelmezhető‑e úgy, hogy az adott létesítményben történő tüzelőanyag‑égetés EU ETS hatálya alá tartozásának meghatározásakor a létesítmény teljes névleges bemenő hőteljesítményére befolyással van a létesítmény részét képező berendezés – igazolt módon való – korlátozott üzemeltetése?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2003/87 irányelv I. mellékletének 3. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy valamely létesítmény teljes névleges bemenő hőteljesítményének kiszámításakor figyelembe kell venni e létesítmény maximális névleges bemenő hőteljesítményének üzemeltető általi korlátozását.
Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a 2003/87 irányelv célja a kibocsátási egységek kereskedelmi rendszerének létrehozása, amely az üvegházhatású gázok légkörbe való kibocsátásának olyan szintre való csökkentésére irányul, amely megakadályozza az éghajlat veszélyes, emberi eredetű befolyásolását, így az irányelv végső célja tehát a környezet védelme (2021. november 11‑iEnergieversorgungscenter Dresden‑Wilschdorf ítélet,
C‑938/19
,
EU:C:2021:908
,
67.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A 2003/87 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy ezen irányelvet az I. mellékletben felsorolt tevékenységekből származó kibocsátásokra és a II. mellékletben felsorolt üvegházhatású gázokra kell alkalmazni, amelyek sorában szerepel többek között a szén‑dioxid (2016. július 28‑iVattenfall Europe Generation ítélet,
C‑457/15
,
EU:C:2016:613
,
28.
pont).
Ezen irányelv 3. cikkének e) pontja értelmében a „létesítmény” fogalma minden olyan helyhez kötött műszaki egységet magában foglal, amelyben egy vagy több, az I. számú mellékletben felsorolt tevékenység vagy bármely más, azzal közvetlenül együtt járó tevékenység folyik, illetőleg amely műszakilag kapcsolódik az adott telephelyen folytatott tevékenységhez, és amely hatással lehet a kibocsátásokra és a légszennyezésre.
Az ugyanezen irányelv I. mellékletében említett tevékenységek között szerepel a 20 MW‑ot meghaladó teljes bemenő hőteljesítménnyel rendelkező tüzelőanyag‑berendezések égetési tevékenysége, a veszélyeshulladék‑égető és településihulladék‑égető létesítmények kivételével (2016. július 28‑iVattenfall Europe Generation ítélet,
C‑457/15
,
EU:C:2016:613
,
35.
pont).
Ezen I. melléklet 3. pontja összesítési szabályt ír elő, amely meghatározza az annak értékelésére vonatkozó feltételeket, hogy a létesítményen belüli teljes bemenő hőteljesítmény meghaladja‑e a 20 MW‑ot (lásd ebben az értelemben: 2021. április 29‑iGranarolo ítélet,
C‑617/19
,
EU:C:2021:338
,
59.
pont).
Ezen összesítési szabály értelmében a létesítmény teljes névleges bemenő hőteljesítményét a létesítményt alkotó és tüzelőanyagot égető valamennyi műszaki egység névleges bemenő hőteljesítményének összeadásával kell kiszámítani, a 3 MW alatti névleges bemenő hőteljesítményű, illetve a kizárólag biomasszát használó egységek kivételével.
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapügyben szóban forgó létesítményt, amelynek a tevékenysége üvegházhatású gázok termelésével járó tüzelőanyag‑égetés, három kazán alkotja. Jóllehet e kazánok mindegyike 12 MW‑ot meghaladó maximális hőteljesítménnyel rendelkezik, egy számítógépes eljárással 8,991 MW‑ra, 8,791 MW‑ra, illetve 8,962 MW‑ra korlátozható a hőteljesítményük. Egyébiránt az e kazánok üzemeltetője által alkalmazott mechanizmus eredményeként e három kazán közül csupán kettő működhet egyidejűleg.
A kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdés megválaszolása érdekében elsősorban rá kell mutatni arra, hogy a 2003/87 irányelv I. mellékletének 3. pontjában rögzített összesítési szabályt úgy kell értelmezni, hogy az főszabály szerint azt írja elő, hogy az adott létesítményt alkotó összes műszaki egység maximális névleges bemenő hőteljesítményét össze kell adni, még akkor is, ha ezen egységek nem teljes kapacitással működnek.
Először is ugyanis ez az értelmezés összhangban áll a 2003/87 irányelv által elérni kívánt céllal, amely az irányelv 1. cikke értelmében az üvegházhatású gázok kibocsátásának költséghatékony és gazdaságilag eredményes csökkentésének ösztönzésére irányul (2019. június 20‑iExxonMobil Production Deutschland ítélet,
C‑682/17
,
EU:C:2019:518
,
55.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Így egyrészt az adott létesítményt alkotó műszaki egységek maximális névleges bemenő hőteljesítményének az e létesítmény teljes névleges bemenő hőteljesítményének számítása során való figyelembevétele lehetővé teszi, hogy még több, üvegházhatású gázt kibocsátó létesítményt vonjanak az ezen irányelv által a környezet megóvása érdekében előírt kötelezettségek hatálya alá.
Másrészt az említettek figyelembevétele mind a kibocsátási egységek kiosztására hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság (a továbbiakban: illetékes nemzeti hatóság), mind az üzemeltetők számára lehetővé teszi az ezen irányelv hatálya alá tartozó létesítmények tartós jelleggel való meghatározását.
Márpedig ha egy létesítményt a tüzelőanyag‑égetési tevékenysége nagyságának pusztán átmeneti módosításai függvényében rendszeresen az ETS hatálya alá lehetne vonni, vagy ki lehetne vonni az alól, az illetékes nemzeti hatóság számára rendkívül nehéz lenne annak biztosítása, hogy az uniós ETS hatálya alá tartozó létesítmények üzemeltetői tiszteletben tartsák a 2003/87 irányelv értelmében őket terhelő kötelezettségeket, így különösen a 4. cikkében előírt azon kötelezettséget, hogy az üvegházhatást okozó gázok kibocsátására vonatkozó engedéllyel rendelkezzenek, a 14. cikkének (3) bekezdésében előírt azon kötelezettséget, hogy az üvegházhatású gázoknak a tevékenységükből származó kibocsátásait szigorúan nyomon kövessék és bejelentsék, valamint a 12. cikkének (3) bekezdésében előírt azon kötelezettséget, hogy főszabály szerint adjanak át a létesítményeikből származó teljes kibocsátásnak megfelelő számú egységet.
Ezenkívül a létesítményt alkotó műszaki egységek maximális névleges bemenő hőteljesítményének figyelembevétele lehetővé teszi az uniós ETS hatálya alá tartozó létesítmények üzemeltetőit terhelő kötelezettségek előreláthatóságának biztosítását, és így hozzájárulhat a jogbiztonság elvének tiszteletben tartásához is, amely elv megköveteli, hogy az uniós szabályozás tegye lehetővé az érdekeltek számára, hogy egyértelműen megismerhessék jogaikat és kötelezettségeiket, és ezeknek megfelelően járhassanak el (lásd ebben az értelemben: 2021. november 25‑iAurubis ítélet,
C‑271/20
,
EU:C:2021:959
,
69.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Másodszor, ezt az értelmezést a 2003/87 irányelv 27a. cikkének (3) bekezdése is megerősíti. E rendelkezés értelmében a tagállamok kizárhatják az uniós ETS‑ből a létesítmény azon tartalék‑, illetve készenléti egységeit, amelyek legfeljebb 300 órát működtek az azt megelőző három év mindegyikében, hogy az érintett tagállam értesítette az Európai Bizottságot ezen egységekről. Ebből következik, hogy pusztán az, hogy valamely létesítmény műszaki egysége bizonyos időszakon keresztül nem működik, nem eredményezi automatikusan, hogy ezen egységet nem kell figyelembe venni annak meghatározásakor, hogy az a létesítmény, amelynek a részét képezi, az uniós ETS hatálya alá tartozik‑e.
Ezenkívül a 2003/87 irányelv I. mellékletének értelmezésére vonatkozó 2010. március 18‑i bizottsági útmutató
(Guidance on Interpretation of Annex I of the EU ETS Directive)
– amely ugyan jogi kötőerővel nem bír, mindazonáltal segíthet megérteni ezen irányelv általános rendszerét (lásd ebben az értelemben: 2018. január 18‑iINEOS ítélet,
C‑58/17
,
EU:C:2018:19
,
41.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) – a 3.3.1. pontjában pontosítja, hogy a teljes névleges bemenő hőteljesítményt rendszerint a gyártó határozza meg, és hogy e teljesítményt a felügyeleti hatóság hozzájárulásával feltüntetik a műszaki berendezésen.
Harmadszor, annak szükségességét, hogy valamely létesítmény teljes névleges bemenő hőteljesítményének kiszámításakor a létesítményt alkotó műszaki egységek maximális névleges bemenő hőteljesítményét vegyék figyelembe, az is megerősíti, hogy a 2003/87 irányelv I. melléklete 3. pontjának több nyelvi változata – többek között a spanyol, a görög, az olasz, a magyar, a holland vagy a portugál nyelvi változat is – kifejezett utalást tartalmaz a létesítmény teljes „névleges” bemenő hőteljesítményére, amelyet a létesítményt alkotó műszaki egységek teljes „névleges” bemenő hőteljesítményének összeadásával számítanak ki (lásd analógia útján: 2021. június 22‑iLatvijas Republikas Saeima (Büntetőpontok) ítélet,
C‑439/19
,
EU:C:2021:504
,
79.
pont).
Márpedig – a jelen ügyhöz hasonlóan műszaki és energetikai összefüggésben használva – a „névleges” jelző a szokásos értelmében a berendezés vagy létesítmény gyártója által megjelölt jellemzőre vagy teljesítményre, vagy az e berendezés vagy létesítmény átvételekor rendes működési körülmények között elért maximális állandó teljesítményre utal, függetlenül attól, hogy adott esetben az említett berendezés vagy létesítmény működése bizonyos időpontokban e maximális teljesítmény alatt maradhat.
Mindezzel együtt, másodsorban, nem zárható ki, hogy a létesítmény vagy az azt alkotó valamely műszaki egység teljesítményének korlátozása vagy üzemen kívül helyezése bizonyos feltételek mellett figyelembe vehető annak meghatározásakor, hogy a létesítmény teljes névleges bemenő hőteljesítménye továbbra is meghaladja‑e a 20 MW‑ot.
E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy az uniós ETS keretében figyelembe veendő adatok és körülmények pontosságának biztosítása érdekében a 2003/87 irányelv 7. cikke előírja az üzemeltetők számára, hogy értesítsék az illetékes nemzeti hatóságot a létesítményük minden olyan bővítéséről, illetve teljesítményének jelentős csökkentéséről, amelyhez az üvegházhatásúgáz‑kibocsátásra vonatkozó engedély módosítására van szükség (lásd ebben az értelemben: 2017. március 8‑iArcelorMittal Rodange és Schifflange ítélet,
C‑321/15
,
EU:C:2017:179
,
25.
és
26.
pont). Ebből következik, hogy amennyiben valamely létesítménynek magát az égetési kapacitását 20 MW alá csökkentik, ezen üzemeltetőnek rendelkeznie kell azzal a lehetőséggel, hogy az illetékes nemzeti hatóság előtt hivatkozhasson arra, hogy a létesítménye már nem tartozik azon kötelezettség hatálya alá, hogy kibocsátási engedéllyel rendelkezzen.
Egyébként pedig a létesítmény vagy valamely egysége maximális névleges bemenő hőteljesítményének állandó és ellenőrizhető módon való korlátozása esetén ellentétes lenne a 2003/87 irányelv által megvalósítani kívánt, a jelen ítélet 32. pontjában említett célkitűzéssel, ha e korlátozásokat nem vennék figyelembe annak meghatározásakor, hogy e létesítmény továbbra is az uniós ETS hatálya alá tartozik‑e.
A jelen ítélet 38. pontjában említett útmutató egyébiránt a 4.3. pontjában pontosítja, hogy figyelembe lehet venni azokat a jogi vagy fizikai korlátozásokat, amelyek ténylegesen megakadályozzák a maximális névleges bemenő hőteljesítmény teljes kihasználását, feltéve hogy egyrészt az illetékes nemzeti hatóság végrehajtható aktusa egyértelműen meghatározza e korlátozásokat, másrészt pedig, hogy azokat e hatóság rendszeresen ellenőrzi.
A fentiekre tekintettel, és figyelembe véve különösen az említett útmutatóban foglalt, kötőerővel nem bíró iránymutatást, meg kell állapítani, hogy a 2003/87 irányelv I. mellékletének 3. pontjában előírt összesítési szabály alkalmazásakor nem kell teljes egészében figyelembe venni a létesítményt alkotó műszaki egység maximális névleges bemenő hőteljesítményét, ha egyrészt e termelési kapacitást az üzemeltető állandó jelleggel, azaz oly módon csökkentette, hogy e csökkentés jelentős műszaki beavatkozás vagy az illetékes nemzeti hatóság hozzájárulása nélkül nem fordítható vissza, másrészt pedig mind e csökkentést, mind annak állandó jellegét e hatóság ténylegesen ellenőrizheti. Ezen üzemeltető feladata, hogy az említett hatóság rendelkezésére bocsássa az e tekintetben szükséges bizonyítékokat.
A jelen ítélet előző pontjában említett feltételek tiszteletben tartása mellett a létesítményt alkotó műszaki egység üzemen kívül helyezése azt eredményezi, hogy ezen összesítési szabály alkalmazásakor nem kell figyelembe venni ezen egység maximális névleges bemenő hőteljesítményét.
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztő bíróság által feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2003/87 irányelv I. mellékletének 3. pontját úgy kell értelmezni, hogy valamely létesítmény teljes névleges bemenő hőteljesítményét az e létesítményt alkotó műszaki egységek maximális névleges bemenő hőteljesítményének összeadásával kell kiszámítani, kivéve ha e maximális névleges bemenő hőteljesítmény üzemeltető általi korlátozása állandó jellegű, és mind e korlátozás meglétét, mind annak állandó jellegét a kibocsátási egységek kiosztására hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság ténylegesen ellenőrizheti.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:

A 2018. március 14‑i (EU) 2018/410 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Unión belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13‑i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv I. mellékletének 3. pontját úgy kell értelmezni, hogy valamely létesítmény teljes névleges bemenő hőteljesítményét az e létesítményt alkotó műszaki egységek maximális névleges bemenő hőteljesítményének összeadásával kell kiszámítani, kivéve ha e maximális névleges bemenő hőteljesítmény üzemeltető általi korlátozása állandó jellegű, és mind e korlátozás meglétét, mind annak állandó jellegét a kibocsátási egységek kiosztására hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság ténylegesen ellenőrizheti.

Lycourgos
Jarukaitis
Ilešič
Kihirdetve Luxembourgban a 2021. december 16‑i nyilvános ülésen.
A. Calot Escobar
hivatalvezető
K. Lenaerts
elnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: magyar.
(
)	Az ügy általános értekezlet előtti ismertetésének napján, 2021. szeptember 28‑án hivatalban lévő főtanácsnok.