CELEX: 62014CJ0409
Előzetes döntéshozatal
Közös Vámtarifa
Kombinált Nómenklatúra
Az áruk besorolása
A Kombinált Nómenklatúra valamely vámtarifaalszámának az értelmezése
2008/118/EK irányelv
Jövedéki termékek behozatala
Vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés
A Kombinált Nómenklatúra téves vámtarifaalszámát feltüntető vámáru‑nyilatkozat következményei
A jövedéki termékek szállítása során felmerülő szabálytalanságok

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2010. október 5‑i 861/2010/EU bizottsági rendelettel (
HL 2010. L 284., 1. o.
) módosított, a vám‑ és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi rendelet (
HL 1987. L 256., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382. o.; a továbbiakban: 2658/87 rendelet) I. mellékletében szereplő Kombinált Nómenklatúra (a továbbiakban: KN) 2401 10 35 és 2403 10 90 vámtarifaalszámának, valamint a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről és a 92/12/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. december 16‑i 2008/118/EK tanácsi irányelv (
HL 2009. L 9., 12. o.
) 2. cikke b) pontjának, 4. cikke 6. és 8. pontjának és 38. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft. (a továbbiakban: Schenker) és a Nemzeti Adó‑és Vámhivatal Észak‑Alföldi Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága (Magyarország) (a továbbiakban: Főigazgatóság) között a természetes úton szárított világos dohány KN keretében történő tarifális besorolása, és annak esetleges jövedékiadó‑kötelezettsége tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
Jogi háttér
A nemzetközi jog
A Vámegyüttműködési Tanácsot, jelenleg a Vámigazgatások Világszervezetét (WCO), az említett tanács létrehozásáról szóló, 1950. december 15‑én Brüsszelben megkötött egyezmény létesítette. A Harmonizált Áruleíró és Kódrendszert (a továbbiakban: HR) a WCO dolgozta ki, és a harmonizált áruleíró és kódrendszerről szóló, 1983. június 14‑én Brüsszelben aláírt nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: a HR‑ről szóló egyezmény) hozta létre, amelyet – annak 1986. június 24‑én kelt módosító jegyzőkönyvével együtt – az Európai Gazdasági Közösség nevében az1987. április 7‑i 87/369/EGK tanácsi határozat (
HL 1987. L 198., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 288. o.) hagyott jóvá.
A HR‑ről szóló egyezmény 3. cikkének (1) bekezdése szerint minden szerződő fél kötelezettséget vállal arra, hogy tarifa‑ és statisztikai nómenklatúrái megegyeznek a HR‑rel, minden hozzátoldás és változtatás nélkül felhasználja annak valamennyi vámtarifaszáma és ‑alszáma szövegét, és a hozzájuk tartozó kódszámokat, és követi az említett rendszer számozási sorrendjét. Minden szerződő fél kötelezettséget vállal arra is, hogy alkalmazza a HR általános értelmezési szabályait, valamint a HR áruosztályainak, árucsoportjainak és alszámainak valamennyi megjegyzését, és nem módosítja az utóbbiak hatályát.
A WCO a HR‑ről szóló egyezmény 8. cikkében meghatározott feltételek szerint jóváhagyja a HR‑bizottság által elfogadott magyarázó megjegyzéseket és áruosztályozási véleményeket.
A HR‑nek a KN 2401 vámtarifaszámára vonatkozó magyarázó megjegyzései a következőképpen szólnak:
„24.01 – Feldolgozatlan dohány; dohányhulladék
2401.10 – Leveles dohány
2401.20 – Dohány részben vagy teljesen kocsány nélkül
2401.30 – Dohányhulladék
Idetartozik:
1)
A feldolgozatlan dohány természetes állapotában egész növény vagy levél, vagy mint kezelt vagy fermentált levél egészben vagy szárastól (szárától megfosztva, rendezve vagy rendezetlenül, összetörve vagy felvágva is (beleértve a formára vágott darabokat is, de nem tartozik ide a dohányzásra kész dohány).
Ide tartozik a dohánylevél összekeverve, szárastól (szárától megfosztva és megfelelő összetételű folyadékkal »átitatva« (»pácolva« vagy »páclében kezelve«), főként a dohosodás és a száradás megakadályozása, és az íz tartósítása céljából.
2)
Dohányhulladék, pl. a dohánylevelek kezelése következtében, vagy a dohánygyártmányok előállításánál keletkező hulladék (levélnyél, szár, kocsány, vágási hulladék, por stb.).
[…]”
A HR‑nek a KN 2403 vámtarifaszámára vonatkozó magyarázó megjegyzései értelmében:
„24.03 – Más feldolgozott dohány és feldolgozott dohánypótló; »homogenizált« vagy »visszanyert« dohány (dohányfólia); dohánykivonat és –eszencia.
2403.10 – Fogyasztási dohány (elszívásra), bármilyen mennyiségű dohánypótló‑tartalommal is
—
Más
2403.91 – – »Homogenizált« vagy »visszanyert« dohány (dohányfólia)
2403.99 – – Más
E vámtarifaszám magában foglalja:
1)
A fogyasztási dohányt (elszívásra), bármilyen mennyiségű dohánypótló‑tartalommal is, például a pipához vagy cigarettagyártáshoz használt feldolgozott dohány.
[…]”
Az uniós jog
A Kombinált Nómenklatúra
Az Európai Unióba importált áruk vámtarifális besorolását a KN szabályozza.
A 2658/87 rendelet 12. cikkének (1) bekezdése szerint az Európai Bizottság minden évben rendelettel elfogadja a KN egységes szerkezetű változatát a vámtételekkel együtt, amint az az Európai Unió Tanácsa vagy a Bizottság által elfogadott intézkedésekből következik. Ezt a rendeletet a következő év január 1‑jétől kell alkalmazni.
Az alapügy 2011. év folyamán megvalósuló tényállására a KN 861/2010 rendeletből adódó változata alkalmazandó.
A KN értelmezésére vonatkozó általános szabályok, amelyek a KN első része I. szakaszának A. címe alatt találhatók, a következőképpen rendelkeznek:
„Az áruknak a [KN]‑be történő besorolására a következő elvek az irányadók.
1.
Az áruosztályok, árucsoportok és árualcsoportok címe csak a hivatkozások megkönnyítésére szolgál; jogi szempontból az áruk besorolását a vámtarifaszámokban szereplő árumegnevezések és az azokhoz kapcsolódó, az áruosztályokhoz, illetve az árucsoportokhoz tartozó Megjegyzések alapján, valamint – ha az adott vámtarifaszám vagy megjegyzés eltérően nem rendelkezik – a következő rendelkezések alapján kell meghatározni.
[…]
2.
a)
A vámtarifaszámok szövegében valamely árura történő minden hivatkozást úgy kell érteni, hogy az a nem teljesen kész vagy befejezetlen árura is vonatkozik, amennyiben a nem teljesen kész vagy befejezetlen áru a bemutatásakor rendelkezik a kész‑ vagy befejezett áru lényeges jellemzőivel. Az ilyen hivatkozást továbbá úgy kell érteni, hogy arra a kész‑, illetve befejezett árura vagy az e szabály alapján késznek, illetve befejezettnek minősítendő árura is vonatkozik, amelyet összeszereletlen vagy szétszerelt állapotban hoznak be vagy mutatnak be.
b)
A vámtarifaszámok szövegében valamely alapanyagra vagy anyagra történő minden hivatkozást úgy kell érteni, hogy az alapanyagnak vagy anyagnak más alapanyaggal vagy anyaggal való keverékére vagy összetételére is vonatkozik. Az egy adott alapanyagból vagy anyagból előállított árura történő minden hivatkozást úgy kell érteni, hogy az a teljes egészében vagy részben ilyen alapanyagból vagy anyagból készült árura is vonatkozik. Az egynél több alapanyagból vagy anyagból álló áruk besorolásánál a 3. szabályban foglalt elvek szerint kell eljárni.
3.
Ha a 2. b) szabály alkalmazásából vagy bármely más okból kifolyólag az árut első látásra két vagy több vámtarifaszám alá lehetne besorolni, a besorolást az alábbiak szerint kell elvégezni:
a)
Azt a vámtarifaszámot, amely az árut legpontosabban határozza meg, előnyben kell részesíteni azokkal a vámtarifaszámokkal szemben, amelyek általánosabb meghatározást tartalmaznak. Ha azonban a két vagy több vámtarifaszám mindegyike csak a kevert vagy összetett árukat alkotó alapanyagok vagy anyagok valamelyikére, illetve a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt áruk egyes darabjaira vonatkozik, akkor ezeket a vámtarifaszámokat a kérdéses árukra vonatkozóan egyformán pontosnak kell tekinteni még akkor is, ha valamelyik vámtarifaszám teljesebb és pontosabb leírást ad, mint a szóba jöhető többi.
b)
Az áruk keverékét és azokat a különböző alapanyagokból álló, illetve különböző alkotórészekből előállított összetett árukat, valamint azokat a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt árukat, amelyek a 3. a) szabály alkalmazásával nem sorolhatók be, aszerint az alapanyag, illetve alkotórész szerint kell besorolni, amelyik az ilyen áru lényeges jellemzőjét meghatározza, ha ez az anyag vagy alkotórész megállapítható.
c)
Ha az árukat a 3. a) vagy a 3. b) szabály szerint nem lehet besorolni, akkor azokat az egyaránt szóba jöhető vámtarifaszámok közül számsorrendben az utolsó alá kell besorolni.
4.
Azt az árut, amelyet az előző szabályok szerint nem lehet besorolni, a hozzá legjobban hasonlító árura vonatkozó vámtarifaszám alá kell besorolni.
[…]
6.
A vámtarifaszámok alszámai alá történő árubesorolást a vámtarifa‑alszámok szövegében foglalt árumegnevezések, az azokhoz kapcsolódó esetleges alszámos megjegyzések, valamint a fenti általános szabályok megfelelő alkalmazásával kell meghatározni azzal, hogy csak azonos szintű vámtarifa‑alszámok hasonlíthatók össze. E szabály értelmében a vonatkozó áruosztályhoz és árucsoporthoz tartozó megjegyzéseket is alkalmazni kell, feltéve, hogy azok ellentétes rendelkezést nem tartalmaznak.”
A KN második része magában foglal egy „[é]lelmiszer‑készítmények; italok, alkoholtartalmú folyadékok és ecet; dohány és elkészített dohánypótlók” elnevezésű IV. áruosztályt. Ezen áruosztály magában foglalja többek között a „Dohány és feldolgozott dohánypótló” elnevezésű 24. árucsoportot. Ezen árucsoport a következő vámtarifaszámokat tartalmazza:
„1.
Nem tartozik ebbe az árucsoportba a gyógycigaretta (30. árucsoport).
KN kód
Árumegnevezés
Szerződéses vámtétel (%)
Kieg. mértékegység
Feldolgozatlan dohány; dohányhulladék


2401 10
– Leveles dohány


2401 10 35
– – Természetes úton szárított világos dohány
11,2 MIN 22 [euró] MAX 56 [euró]/100 kg/net
– –
2401 10 60
– – Napon szárított keleti típusú dohány
11,2 MIN 22 [euró] MAX 56 [euró]/100 kg/net
– –
2401 10 70
– – Természetes úton szárított sötét dohány
11,2 MIN 22 [euró] MAX 56 [euró]/100 kg/net
– –
2401 10 85
– – Mesterséges hővel szárított dohány
11,2 MIN 22 [euró] MAX 56 [euró]/100 kg/net
– –
2401 10 95
– – Más
10 MIN 22 [euró] MAX 56 [euró]/100 kg/net
– –
2401 20
– Dohány részben vagy teljesen kocsány nélkül


2401 20 35
– – Természetes úton szárított világos dohány
11,2 MIN 22 [euró] MAX 56 [euró]/100 kg/net
– –
2401 20 60
– – Napon szárított keleti típusú dohány
11,2 MIN 22 [euró] MAX 56 [euró]/100 kg/net
– –
2401 20 70
– – Természetes úton szárított sötét dohány
11,2 MIN 22 [euró] MAX 56 [euró]/100 kg/net
– –
2401 20 85
– – Mesterséges hővel szárított dohány
11,2 MIN 22 [euró] MAX 56 [euró]/100 kg/net
– –
2401 20 95
– – Más
11,2 MIN 22 [euró] MAX 56 [euró]/100 kg/net
– –
2401 30 00
– Dohányhulladék
11,2 MIN 22 [euró] MAX 56 [euró]/100 kg/net
– –
Szivar, mindkét végén levágott végű szivar (manillaszivar), kis alakú szivar (cigarillos) és cigaretta dohányból vagy dohánypótlóból


2402 10 00
– Szivar, mindkét végén levágott végű szivar (manillaszivar) és kis alakú szivar (cigarillos) dohánytöltettel
1 000 p/st
2402 20
– Cigaretta dohánytöltettel


2402 20 10
– – Szegfűszegtartalommal
1 000 p/st
2402 20 90
– – Más
57,6
1 000 p/st
2402 90 00
– Más
57,6
– –
Más feldolgozott dohány és feldolgozott dohánypótló; »homogenizált« vagy »visszanyert« dohány (dohányfólia); dohánykivonat és ‑eszencia


2403 10
– Fogyasztási dohány (elszívásra), bármilyen mennyiségű dohánypótló‑tartalommal is


2403 10 10
– – Legfeljebb 500 g nettó tömegű kiszerelésben
74,9
– –
2403 10 90
– – Más
74,9
– –

– Más


2403 91 00
– – »Homogenizált« vagy »visszanyert« dohány (dohányfólia)
16,6
– –
2403 99
– – Más


2403 99 10
– – – Rágódohány és tubák
41,6
– –
2403 99 90
– – – Más
16,6
– –”
Az Európai Közösségek kombinált nómenklatúrája – Bizottság által kidolgozott – magyarázatának (
HL 2008. C133., 1. o.
) az alapügy tényállásának időpontjában alkalmazandó változata a KN 2401 vámtarifaszámát illetően a következőképpen szól:
„2401 Feldolgozatlan dohány; dohányhulladék
A természetes vagy feldolgozatlan állapotú dohányra vonatkozóan lásd a 2401 vtsz. HR Magyarázata 1. bekezdését.
Figyelembe kell venni az alábbiakat:
[…]
b)
A »természetes úton szárított« Burley típusú dohány (a Burley‑hibrideket is beleértve) olyan természetes atmoszférikus eljárással kezelt dohányt jelent, amelyen nem érződik a füst vagy a füstgázok illata, amennyiben kiegészítő hő‑ vagy légcirkulációt alkalmaznak; a dohánylevelek színe általában a világos rozsdabarnától a vöröses színig változik. Az eltérő fokú érettség vagy a termesztési és a kezelési módszer eltérései gyakran más színeket és színkombinációkat eredményeznek.
c)
A »természetes úton szárított« Maryland típusú dohány olyan természetes atmoszférikus eljárással kezelt dohányt jelent, amelyen nem érződik a füst vagy a füstgázok illata, amennyiben kiegészítő hő‑ vagy légcirkulációt alkalmaznak; a dohánylevelek színe általában a világossárgától a sötét meggypiros színig változik. Az eltérő fokú érettség vagy a termesztési és a kezelési módszer eltérései gyakran más színeket vagy színkombinációkat eredményeznek.
[…]”
A KN‑nek a 2403 10 90 vámtarifaalszámára vonatkozó magyarázó megjegyzései értelmében:
„Fogyasztási dohány (elszívásra), bármilyen mennyiségű dohánypótló‑tartalommal is
A fogyasztási dohány vágott vagy más módon aprított, tömbökbe préselt vagy sodrott dohány, amely további ipari kezelés nélkül elszívható.
Az elszívható és a kiskereskedelem számára kiszerelt dohányhulladék is fogyasztási dohány, ha nem felel meg a szivar, rövid szivar vagy cigaretta meghatározásának (lásd a 2402 10 00, a 2402 20 10 és 2402 20 90 [KN] alszámok magyarázatait).
A teljes egészében vagy részben dohánytól különböző anyagból készült termékek is ide osztályozandók, feltéve, hogy megfelelnek a fenti meghatározásnak, kivételt az orvosi célra szánt és teljes egészében dohánytól különböző anyagból készült termékek képeznek (30. Árucsoport).
Ide tartozik a vágott cigarettadohány [
cut cigarette rag
], amely cigarettagyártásra teljesen kész dohánykeverék.”
A Vámkódex
Az 1999. április 13‑i 955/1999/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (
HL 1999. L 119., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 9 kötet, 221. o.) és a 2005. április 13‑i 648/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (
HL 2005. L 117., 13. o.
) módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (
HL 1992. L 302., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4 kötet, 307. o.; a továbbiakban: Vámkódex) 4. cikkének 19. pontja a következőképpen szól:
„E Kódex alkalmazásában a következő meghatározásokat kell alkalmazni:
[...]
19.
»Az áru vám elé állítása« a vámhatóság erre megállapított módon történő értesítése az árunak a vámhivatalba vagy a vámhatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott egyéb helyre történő megérkezéséről.”
A Vámkódex 37. cikke a következőket írja elő:
„(1)   A Közösség vámterületére behozott áru a beléptetése időpontjától kezdve vámfelügyelet alatt áll. Az árut a vámhatóság a hatályban lévő rendelkezéseknek megfelelően ellenőrizheti.
(2)   Az áru adott esetben addig marad az említett vámfelügyelet alatt, amíg erre vámjogi helyzetének meghatározásához szükség van; nem közösségi áru esetében pedig, a 82. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül addig, amíg a vámjogi helyzete meg nem változik, vámszabad területre vagy vámszabad raktárba kerül, vagy a 182. cikknek megfelelően újraexportálják vagy megsemmisítik.”
A Vámkódex 38. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1) A Közösség vámterületére beléptetett árut az azt a Közösségbe behozó személy haladéktalanul továbbszállítja – ha van ilyen – a vámhatóság által kijelölt útvonalon és utasításainak megfelelően:
a)
a vámhatóság által kijelölt vámhivatalhoz vagy bármely más olyan helyre, amit e hatóságok kijelöltek vagy jóváhagytak; vagy
b)
vámszabad területre, ha az árut közvetlenül erre a vámszabad területre akarják beléptetni:
—
tengeri vagy légi úton, vagy
—
szárazföldi útvonalon a Közösség vámterületének másik részén való keresztülhaladás nélkül, amennyiben a vámszabad terület érintkezik valamely tagállam és egy harmadik ország közötti szárazföldi határral.”
A Vámkódex 40. cikke kimondja:
„A Közösség vámterületére belépő árut az a személy állítja vám elé, aki azt erre a területre beszállítja, vagy – adott esetben – aki az áru ilyen beléptetést követő fuvarozásáért felelősséget vállal, az olyan szállítóeszközzel fuvarozott áruk kivételével, amelyek a Közösség vámterületének felségvizein vagy légterén megállás nélkül haladnak át. Az árut vám elé állító személynek hivatkoznia kell az áruval kapcsolatban korábban benyújtott gyűjtő vámáru‑nyilatkozatra vagy vámáru‑nyilatkozatra.”
A Vámkódex 79. cikke értelmében:
„A szabad forgalomba bocsátással a nem közösségi áru elnyeri a közösségi áru vámjogi helyzetét.
Ez maga után vonja a kereskedelempolitikai intézkedések alkalmazását, az áru behozatalával kapcsolatban megállapított egyéb vámalakiságok elvégzését és a jogszabály alapján fizetendő vámok megállapítását.”
A Vámkódex 84. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A 85–90. cikkben:
a)
a »felfüggesztő eljárás« kifejezés nem közösségi áru esetében az alábbi intézkedéseket jelenti:
—
külső árutovábbítás,
—
vámraktározási eljárás,
—
aktív feldolgozás felfüggesztő eljárás keretében,
—
vámfelügyelet melletti feldolgozás,
—
ideiglenes behozatal;
[…]”
A Vámkódex 91. cikke a következőképpen szól:
„(1)   A külső árutovábbítási eljárás lehetővé teszi az alábbiakban meghatározott áru elszállítását a Közösség vámterületén belül egy adott pontról egy másikra:
a)
nem közösségi áru anélkül, hogy arra behozatali vámok és más terhek, vagy kereskedelempolitikai intézkedések vonatkoznának;
b)
közösségi áru, a bizottsági eljárásnak megfelelően meghatározott esetekben és feltételek mellett, annak érdekében, hogy a kiviteli intézkedésekben részesülő vagy azok hatálya alá tartozó termékek ne kerüljék meg ezen intézkedéseket vagy ne részesüljenek jogosulatlanul ezen intézkedésekből.
[…]”
A Vámkódex 202. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)   A behozatalkor vámtartozás keletkezik:
a)
a behozatalivám‑köteles árunak a Közösség vámterületére történő jogellenes bejuttatásakor;
vagy
b)
a vámszabad területen vagy vámszabad raktárban elhelyezett ilyen árunak a vámterület más részére történő jogellenes bejuttatásakor.
E cikk alkalmazásában jogellenes bejuttatás a 38–41. cikk és a 177. cikk második francia bekezdése rendelkezéseinek megsértésével történő bejuttatás.
(2)   A vámtartozás az áru jogellenes bejuttatásakor keletkezik.
[...]”
A Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„(1)   A behozatalkor vámtartozás keletkezik:
a)
behozatalivám‑köteles áru vonatkozásában, annak átmeneti megőrzéséből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek valamelyikének nem teljesítése miatt;
vagy
b)
az árunak az ez alá az eljárás alá vonására vagy az áru meghatározott célra történő felhasználása alapján csökkentett vagy nulla behozatali vámtétel megadására vonatkozó feltétel nem teljesítése alapján,
a 203. cikkben említett eseteken kívül, kivéve, ha megállapítják, hogy e mulasztások nincsenek jelentős hatással a szóban forgó átmeneti megőrzés vagy vámeljárás helyes lefolytatására.”
[A 2016. október 6‑i végzéssel kijavítva] A 2454/93 rendelet
[A 2016. október 6‑i végzéssel kijavítva] A 2009. április 16‑i 312/2009/EK bizottsági rendelettel (
HL 2009. L 98., 3. o.
) módosított, a 2913/92 rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (
HL 1993. L 253., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.) 186. cikke (1) bekezdésének első albekezdése kimondja:
„A vám elé állított nem közösségi árukhoz a vámhatóságok által előírt módon átmeneti megőrzésre vonatkozó gyűjtő vámáru‑nyilatkozatot kell benyújtani.”
[A 2016. október 6‑i végzéssel kijavítva] A 2002. március 11‑i 444/2002/EK bizottsági rendelettel (
HL 2002. L 68., 11. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 12. kötet, 209. o.) módosított 2454/93 rendelet 859. cikke értelmében:
„A Vámkódex 204. cikke (1) bekezdésének értelmében az alábbi mulasztásoknak nincs jelentős kihatásuk az átmeneti megőrzés helyes lefolytatására vagy az adott vámeljárásra, amennyiben:
—
nem tekinthetők kísérletnek arra nézve, hogy az árukat jogellenesen kivonják a vámfelügyelet alól,
—
az érintett személy részéről nem utalnak súlyos gondatlanságra, és
—
az áruk helyzetének rendezéséhez szükséges minden alakiság utólagosan elvégzésre kerül:
[…]
2.
az árutovábbítási eljárás alá vont áruk esetében, az adott eljárás alkalmazásával járó valamely kötelezettség teljesítésének elmulasztása, ha a következő feltételek teljesülnek:
a)
az eljárás alá vont árukat sértetlen állapotban mutatták be a rendeltetési vámhivatalnak;
b)
a rendeltetési vámhivatal megállapította, hogy az árutovábbítási eljárás befejezésekor az áru vámjogi sorsa rendezésre került, vagy átmeneti megőrzésbe helyezték;
c)
ha a 356. cikkben meghatározott határidőnek nem tettek eleget és ugyanazon cikk (3) bekezdése nem alkalmazható, ennek ellenére a termékeket belátható időn belül bemutatták a rendeltetési vámhivatalnak;
[…]”
A 2008/118 irányelv
A 2008/118 irányelv (7) preambulumbekezdése értelmében:
„Miután a [Vámkódexnek] [...] a felfüggesztési eljárásokra vonatkozó szabályai megfelelően rendezik az e rendelet hatálya alá tartozó jövedéki termékek ellenőrzését, nem szükséges külön jövedéki ellenőrzési rendszert alkalmazni mindaddig, amíg a jövedéki termékek közösségi vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés hatálya alatt állnak.”
Ezen irányelv 1. cikke (1) bekezdésének c) pontja a következőket írja elő:
„Ezen irányelv általános rendelkezéseket állapít meg a jövedéki adóra vonatkozóan, amely közvetlen vagy közvetett módon az alábbi termékek (a továbbiakban: a jövedéki termékek) fogyasztását terheli:
[…]
c)
a 95/59/EK, a 92/79/EGK és a 92/80/EGK irányelv hatálya alá tartozó dohánygyártmányok.”
A 2008/118 irányelv 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A jövedéki termékekre jövedéki adókötelezettség keletkezik:
a)
a Közösségen belüli előállításukkor, adott esetben ideértve a kitermelésüket is;
b)
a Közösség területére történő importálásukkor.”
Ezen irányelv 3. cikkének (4) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A III. és a IV. fejezet nem alkalmazandó a vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés hatálya alatt álló jövedéki termékekre.”
Az említett irányelv 4. cikkének 6. és 8. pontja a következőket mondja ki:
„Ezen irányelv és végrehajtási rendelkezései alkalmazásában az alábbi fogalommeghatározásokat kell alkalmazni:
[…]
6.
»vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés«: a 2913/92/EGK rendelet szerinti, a Közösség vámterületére, vámszabad területre vagy vámszabad raktárba beléptetett vagy átmeneti megőrzés alá vont nem közösségi áruk vámfelügyeletével kapcsolatos különleges eljárások bármelyike, továbbá az e rendelet 84. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett intézkedések bármelyike; [helyesen: a Közösség területére beléptetett nem közösségi áruk vámfelügyeletével kapcsolatos különleges eljárások bármelyike, az átmeneti megőrzés, a vámszabad területek, a vámszabad raktárok, továbbá [a Vámkódex] 84. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett intézkedések bármelyike];
[...]
8.
»jövedéki termékek importálása«: jövedéki termékeknek a Közösség területére való behozatala, kivéve, ha e termékeket a Közösség területére való behozatalukkor vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés hatálya alá vonják, illetve az ilyen termékek vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés alól történő kivonása”.
Ugyanezen irányelv 7. cikkének (2) bekezdése értelmében:
„Ezen irányelv alkalmazásában »szabad forgalomba bocsátás« az alábbiak bármelyike:
a)
jövedéki termék adófelfüggesztés alóli kikerülése, ideértve a szabálytalan kikerülést is;
[…]
d)
jövedéki termék importálása, ideértve a szabálytalan importálást is, ha a jövedéki termék az importálást követően nem kerül azonnal adófelfüggesztés hatálya alá.”
A 2008/118 irányelv 33. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A 36. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül, ha a valamely tagállamban már szabad forgalomba bocsátott jövedéki termékeket egy másik tagállamban kereskedelmi célból, e tagállamban történő leszállítás vagy felhasználás érdekében tárolnak, e termékek jövedékiadó‑kötelesek, és a jövedéki adót az utóbbi tagállamban kell kivetni.
[...]”
Ezen irányelv 38. cikke előírja:
„(1)   Ha a jövedéki termékeknek a 33. cikk (1) bekezdésével vagy a 36. cikk (1) bekezdésével összhangban való szállítása során a szabad forgalomba bocsátás helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban szabálytalanságot követnek el, akkor e termékek jövedékiadó‑kötelesek, és a jövedéki adót a szabálytalanság előfordulásának helye szerinti tagállamban kell kivetni.
(2)   Ha a jövedéki termékeknek a 33. cikk (1) bekezdésével vagy a 36. cikk (1) bekezdésével összhangban való szállítása során a szabad forgalomba bocsátás helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban szabálytalanságot észlelnek, és a szabálytalanság előfordulási helye nem meghatározható, akkor a szabálytalanság előfordulási helyének a szabálytalanság észlelési helye szerinti tagállamot kell tekinteni, és a jövedéki adót e tagállamban kell kivetni.
Amennyiben azonban a jövedéki termékek beszerzésétől számított három év eltelte előtt megállapítják, hogy ténylegesen melyik tagállamban történt a szabálytalanság, az (1) bekezdés rendelkezései alkalmazandók.
[…]
(4)   E cikk alkalmazásában szabálytalanságnak minősül a 37. cikk hatálya alá nem tartozó, a jövedéki termékek 33. cikk (1) bekezdése vagy a 36. cikk (1) bekezdése szerinti szállítása során bekövetkező olyan eset, amelynek következtében a jövedéki termékek szállítása vagy szállításának egy része nem szabályszerűen fejeződik be.”
A magyar jog
A jövedéki adóról és a jövedéki termékek forgalmazásának különös szabályairól szóló 2003. évi CXXVII. törvény (a továbbiakban: jövedéki adóról szóló törvény) 1. §‑ának (1) és (2) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)   Jövedéki adóköteles a jövedéki termék belföldi előállítása és belföldre történő behozatala.
(2)   Az adókötelezettség teljesítése és ellenőrzése érdekében érvényesítendő követelmény az, hogy
a)
az adóköteles jövedéki terméket kizárólag adóraktárban állítsák elő, kivéve a vámfelügyelet melletti előállítást,
b)
a jövedéki adó megfizetése nélkül belföldre behozott jövedéki termék – kivéve a vámfelügyelet alatt álló vagy a bejegyzett kereskedő részére behozott jövedéki terméket – adóraktárba vagy adómentes felhasználó üzemébe, raktárába kerüljön, és
c)
a jövedéki terméket az adó megfizetése nélkül – kivéve, ha a jövedéki termék vámfelügyelet alatt áll – csak adóraktárban, adómentes felhasználó üzemében, raktárában tárolják, raktározzák.”
A jövedéki adóról szóló törvény 3. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„E törvény rendelkezéseit a jövedéki termékek után fizetendő adóra, a dohánygyártmányok általános forgalmi adójára, a jövedéki termékek előállítására és forgalmazására, továbbá a jövedéki ügyekre kell alkalmazni.”
A jövedéki adóról szóló törvény 3. §‑a (2) bekezdésének g) pontja értelmében a dohánygyártmány jövedéki termék.
Az említett törvény 7. §‑a a következő fogalommeghatározásokat tartalmazza:
„(2)   jövedéki termék importálása: jövedéki terméknek harmadik országból közvetlenül vagy más tagállam(ok)on keresztül belföldre történő behozatala azzal, hogy amennyiben a jövedéki termék vámeljárás keretében lép be belföldre, az importálás a vámeljárásnak a jövedéki termék vámjogi szabad forgalomba bocsátását eredményező lezárásával egyidejűleg valósul meg;
(7/I)   adófelfüggesztés alóli szabálytalan kikerülés: olyan cselekmény vagy olyan körülmény fennállása, amely nem eredményezi a közösségi adófelfüggesztési eljárásban szállított jövedéki termékre felfüggesztett adómegállapítási és adófizetési kötelezettség alóli, 21. § (1) bekezdés, illetve 26/B. § (3) bekezdés szerinti mentesülést;
(22)   szabad forgalomba bocsátás: a jövedéki termék adóraktárból, tagállami adóraktárból, illetve adómentes felhasználó üzeméből történő kitárolása – kivéve, ha a kitárolás adóraktárba, tagállami adóraktárba, más tagállam bejegyzett kereskedője részére, harmadik országba vagy adómentes felhasználó részére történik ‑; a jövedéki termék bejegyzett kereskedő általi fogadása; az adóraktárban a szőlőbor termelői borkimérés céljára történő felhasználása; a harmadik országból behozott jövedéki termék vámjogi szabad forgalomba bocsátását eredményező vámkezelése vagy a vámhatóság olyan intézkedése, amelynek eredményeként a jövedéki terméket vámjogilag szabad forgalomba bocsátottnak kell tekinteni, ha a jövedéki terméket a vámkezelést vagy az intézkedést követően nem tárolják be adóraktárba, adómentes felhasználóhoz, vagy azt nem adja fel bejegyzett feladó a 18. § (2) bekezdésben hivatkozott 18. § (1) bekezdés szerinti rendeltetési hellyel.”
Ugyanezen törvény 8. §‑ának (1) bekezdése kimondja:
„Ha e törvény másként nem rendelkezik, adókötelezettség keletkezik, ha
a)
a jövedéki terméket belföldön előállítják;
b)
a jövedéki terméket importálják.”
A jövedéki adóról szóló törvény 15. §‑ának (2) bekezdése a következőket írja elő:
„Adófizetési kötelezettség keletkezik, ha
a)
adóköteles jövedéki terméket jogellenesen adóraktáron kívül előállítanak;
b)
az adóraktáron kívül jogellenesen előállított vagy a harmadik országból, tagállamból belföldre jogellenesen behozott, átvett jövedéki terméket megszerzik, birtokolják, szállítják, felhasználják vagy forgalomba hozzák, kivéve azt az esetet, ha a jövedéki termékkel egyéni vállalkozói tevékenységet nem folytató természetes személy bizonyítja, hogy az adott helyzetben a körülményekből egyértelműen következtethetett a jövedéki termék megszerzésének jogszerűségére.”
Az említett törvény 48. §‑ának (1) bekezdése értelmében:
„A harmadik országból behozott jövedéki termékre a jövedéki termék nem közösségi áru jellegének fennállásáig, illetve – a vámjogszabályok szerinti alakiságok elvégzése tekintetében – a 7. § 3. pont a) alpont ab) alpont szerinti területről behozott jövedéki termékre, valamint a belföldről harmadik országba kiszállításra kerülő adózatlan jövedéki termékre – az e törvényben szabályozott rendelkezésekkel összhangban – a vámjogszabályok rendelkezéseit kell alkalmazni.”
Ugyanezen törvény 114. §‑ának (1) bekezdése alapján a természetes személy – a jövedéki termékkel gazdasági tevékenységet folytató egyéni vállalkozó kivételével – a jövedéki termék mennyisége után jövedéki bírságot fizet, amennyiben „olyan jövedéki terméket birtokol, szállít, értékesít, használ fel, amelyet nem adóraktárban állítottak elő vagy amelyet – import jövedéki termék esetén – nem vámkezeltek”.
A jövedéki adóról szóló törvény 114. §‑ának (2) bekezdése előírja, hogy e § (1) bekezdése alá tartozónak kell tekinteni „azt a jövedéki terméket, amelynek adózott voltát vagy adófelfüggesztés mellett történő szállítását birtokosa, szállítója, értékesítője, felhasználója számlával, egyszerűsített számlával, termékkísérő okmánnyal, borkísérő okmánnyal, egyszerűsített kísérő okmánnyal, vámokmánnyal, illetve más, hitelt érdemlő módon nem tudja bizonyítani”.
Az említett törvény 114. §‑ának (4) bekezdése szerint a gazdálkodó szervezet – a jövedéki termékkel gazdasági tevékenységet nem folytató egyéni vállalkozó kivételével –, amennyiben az (1) bekezdés a) és b) pontjában meghatározott tevékenységet folytat, a (3) bekezdés szerinti bírságalap kétszeresének, kereskedelmi mennyiség esetében ötszörösének megfelelő mértékű jövedéki bírság fizetésére köteles.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A Schenker Magyarországon letelepedett, vámszolgáltatások és logisztikai szolgáltatások nyújtásával foglalkozó gazdasági társaság. 2011. január 21‑én megbízást kapott a Nyíregyháza Logisztik Centrum Kft.‑től, egy Magyarország letelepedett gazdasági társaságtól, két dohányszállítmány helyhiány miatti „átmeneti megőrzésbe” vételére. A Schenker ezt követően két további dohányszállítmányt szintén „átmeneti megőrzésbe” vett.
A dohányszállítmányok Szlovéniában léptek be az Európai Unió területére, és rendeltetési helyük Ukrajna volt. A kísérődokumentumok szerint a szóban forgó négy szállítmány a Vámkódex szerinti „T1” külső árutovábbítási eljárás keretében érkezett Magyarországra.
A „T1” dokumentumok a 2401 10 35 („Leveles dohány – Természetes úton szárított világos dohány”) KN megjelölést tartalmazták, amely dohány nem minősül jövedéki terméknek.
Az érintett áru kirakodását követően a Schenker a dohányszállítmányokat „átmeneti megőrzésbe” vette.
2011. február l‑jén egy konténert továbbítottak a Nyíregyháza Logisztik Centrum telephelyére, és 2011. március 8‑án a Schenker a fennmaradó három konténert betárolta a Debrecenben üzemeltetett, engedéllyel rendelkező „A típusú” közvámraktárába.
A Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Hajdú‑Bihar Megyei Vám‑ és Pénzügyőri Igazgatósága (a továbbiakban: elsőfokú hatóság) 2011. április 20‑án szúrópróbaszerűen ellenőrizte a három konténert.
Az elsőfokú hatóság ellenőrei a vámraktárban fizikai ellenőrzés alá vont, pántoló szalaggal és öntapadó ragasztószalaggal lezárt dobozokban tárolt nem közösségi áruk közül véletlenszerűen kiválasztottak három dobozt, és azok felnyitása után megállapították érzékszervi észleléssel, hogy e dobozokban nem a dokumentumokon feltüntetett „leveles dohány”, hanem dohányvágat található. Következésképpen az nem tartozik a KN 2401 10 35 vámtarifaalszáma alá.
Az elsőfokú hatóság – tételesen átvizsgálva összesen 1260 kartonszállítmányt – ezt követően megállapította, hogy azok mindegyike, a betárolási okmányok szerint összesen nettó 37800 kg mennyiségben, dohányvágatot tartalmaz.
2011. április 22‑én a 37800 kg dohányvágat vámhatósági őrzés alá került.
2011. május 5‑én a dohányvágatból a mintavételi szabályoknak megfelelően mintavételezésre került sor.
A Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Szakértői Intézete (a továbbiakban: szakértői intézet) a termék külső érzékszervi észleléssel történő vizsgálatát követően az alábbiakat állapította meg:
„A minta különböző méretű világos és sötétbarna színű, apró szemcsés, dohánytermékre jellemző illatú dohányvágat. A minta főleg vékony, de hosszú szálakból áll. Ezek mellett nagyobb mennyiségben szélesebb/nagyobb átmérőjű szemcséket is tartalmaz, melyek között kocsánymaradványok is találhatók. A mintatartó zacskó alján por alakban is megtalálható a dohány.”
A mintavételi jegyzőkönyv szerint:
„A minta kiszerelése, formája:
—
»műanyaggal bélelt papír gyűjtő kartonokban ömlesztve, tömörítve«;
—
egy karton nettó tömege 30 kg.”
A szakértői intézet a vágatszélességet is vizsgálta, és megállapította, hogy „[a] vizsgált mintában a dohányrészecskék tömegének több mint 25%‑a kisebb, mint 1 mm szélességűre vágott”.
A vizsgált termék felhasználási próbáját követően a szakértői intézet megállapította, hogy a szóban forgó minta „fogyasztási dohánynak” minősül.
Az elsőfokú hatóság a szakértői intézet jelentését követően arra az álláspontra helyezkedett, hogy a konténerben található termék finomra vágott fogyasztási dohány, tehát jövedéki termék volt.
Ezenkívül az elsőfokú hatóság úgy vélte, hogy mivel a jövedéki terméket kísérő dokumentumokon olyan KN kód szerepelt, amely nem felelt meg a valós áru besorolása szerinti KN vámtarifaalszámnak, az említett dokumentumok nem alkalmasak az áru mint jövedéki termék eredetének az igazolására.
Következésképpen az elsőfokú hatóság a 2011. június 21‑én kelt, 5214–9/2011. számú határozatával 1485540000 forint (HUF) (körülbelül 4732052,83 euró) jövedéki bírság megfizetésére kötelezte a Schenkert. E határozat indokolása szerint a Schenker az igazolatlan származású és eredetű, ezen adózatlan jövedéki termék raktározásával, tárolásával és birtoklásával megsértette a jövedéki adóról szóló törvényt.
A Schenker közigazgatási jogorvoslati kérelme folytán eljáró Főigazgatóság a 2012. március 28‑i 2177–18/2012. számú határozatával helybenhagyta az elsőfokú hatóság határozatát.
A Schenker a Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Magyarország) előtt e határozat bírósági felülvizsgálatára irányuló kérelmet nyújtott be, amelyben arra hivatkozott, hogy e határozat több okból jogellenes.
A Schenker mindenekelőtt azt állította, hogy a Főigazgatóság a vitatott árut tévesen sorolta be a KN 24‑es árucsoportjának 2403 10 90 vámtarifaalszáma alá.
Ezt követően a Schenker vitatta, hogy az áru a jövedéki adóról szóló törvény hatálya alá tartozna, mivel álláspontja szerint az említett áru szabad forgalomba bocsátása nem történt meg.
Végül a Schenker azt állította, hogy a szóban forgó árut vámfelfüggesztési intézkedés hatálya alatt állónak kell tekinteni, függetlenül attól, hogy a kísérő dokumentumokon feltüntetett KN kód nem volt azonos a KN azon vámtarifaalszámában szereplő leírással, amely alá az áru ténylegesen tartozott.
A Schenker által benyújtott szakértői vélemény szerint a KN 2401 vámtarifaszáma alá nemcsak a leveles dohány tartozik, hanem megengedett az összetörött vagy vágott dohánylevelek ez alá történő besorolása is, ha azok további ipari feldolgozásra kerülnek. E vélemény szerint a KN 2401 vámtarifaszámának az alkalmazása nem jogszerűtlen annak ellenére, hogy a termék teljes egészében össze van vágva, mivel e termék további feldolgozást igényel, és mint ilyen, besorolható a KN 2401 30 00 vámtarifaalszáma alá.
A Főigazgatóság érdemben a kérelem elutasítását kérte. Álláspontja szerint nem lehet megállapítani, hogy a terméket vám elé állították, mivel a terméket kísérő árutovábbítási dokumentumok azt a KN 2401 10 3510 vámtarifaszáma alá tartozó „leveles dohányként” azonosították, holott a szóban forgó áru valójában a KN 2403 10 9000 vámtarifaszáma alá tartozó, több, mint 500 g nettó tömegű kiszerelésű „finomra vágott fogyasztási dohányból” állt, vagyis ezen áru árutovábbítási kísérő dokumentumainak tartalma nem felelt meg a valóságnak.
A Főigazgatóság álláspontja szerint a kísérő dokumentumok nem voltak alkalmasak a Schenker birtokában lévő áru eredetének bizonyítására vagy valószínűsítésére.
Ilyen körülmények között a Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„1)
A 861/2010/EU rendelet »Dohány és feldolgozott dohánypótló« 24. árucsoportja 2401 10 35 KN kódja szerinti »természetes úton szárított világos dohány« megjelölés szerinti vámáru termékleírását akként kell‑e értelmezni, hogy abba csak az olyan természetes úton szárított leveles dohány tartozik,
—
amely a dohány mint növény levelét teljes egészében tartalmazza,
—
nincs összetörve, nincs akár préselve, vagy tömörítve,
—
amely a 2401 10 35 KN kód alá tartozó természetes úton szárított világos leveles dohány természetes úton történő szárítás[a], mint egyfajta »feldolgozás« mellett más feldolgozottságot (például kocsány kivételét, levél összetörését, vagy a levél összetömörítését) nem enged,
—
amelynek nem tulajdonsága az elszívhatóság?
2)
A 2008/118 irányelv 4. cikkének 6. pontja szerinti »vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés« fogalmát akként kell‑e értelmezni, hogy annak hatálya alatt áll a vámáru (jövedéki termék) akkor is, ha külső árutovábbítási eljárással történő továbbítása, átmeneti megőrzésbe vétele és vámraktározási eljárás alá vonása [az árut kísérő olyan] okmányokkal történik, melyeken a vámtarifaszám tévesen lett megjelölve ([10 9000 35 KN szám a 10 35 9000 KN szám helyett]), de a releváns [KN] árucsoport (24‑es árucsoport – dohány) helyesen lett megadva, és a kísérő okmányokon minden további adat (konténerszám, mennyiség, nettó tömeg) helyesen lett megjelölve, a vámzárak sértetlenek?
(Azaz megkérdőjelezhető‑e egy adott áru vámfelfüggesztés hatálya alatt állása akkor, amikor a közös vámtarifa szerinti árucsoport helyesen, ellenben a konkrét vámtarifaszám helytelenül került az áru kísérőokmányain megjelölésre?)
3)
A 2008/118 irányelv 2. cikkének b) pontja szerinti »importálás«, illetve a 4. cikkének 8. pontjában megjelölt »jövedéki termékek importálása« fogalmát akként kell‑e értelmezni, hogy az megvalósul az esetben is, ha a külső árutovábbítási eljárással érintett valós áru vámtarifaszáma és az árut kísérő okmányokon szereplő vámtarifaszám eltérő azzal, hogy az árucsoport‑megjelölés (jelen esetben 24‑es árucsoport – dohány) egyező, ezen eltérésen túl azonban a valós áru mennyisége, nettó tömege azonos az árut kísérő okmányok adataival?
4)
A 2008/118 irányelv 38. cikkében megjelölt »szabálytalanság« körébe tartozik‑e az alapügy tényállása, amennyiben vámáru úgy kerül vámfelfüggesztés hatálya alá, hogy az árut kísérő okmányon a 2658/87 rendelet I. számú melléklete szerinti KN megjelölés helytelen?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
Mindenekelőtt egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy ha a Bíróság elé tarifális besorolással kapcsolatban terjesztenek előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, a Bíróság feladata inkább az, hogy megvilágítsa a nemzeti bíróság számára azokat a szempontokat, amelyek alapján lehetővé válik az utóbbi számára, hogy a szóban forgó árukat helyesen sorolja be a KN alá, mintsem hogy a Bíróság maga végezze el ezt a besorolást, annál is inkább, mivel nem áll feltétlenül rendelkezésére az ehhez szükséges valamennyi adat. Úgy tűnik tehát, hogy a nemzeti bíróság mindenképpen kedvezőbb helyzetben van ennek elvégzéséhez (2002. november 7‑i Lohmann és Medi Bayreuth ítélet,
C‑260/00–C‑263/00
,
EU:C:2002:637
,
26.
pont; 2006. február 16‑iProxxon‑ítélet,
C‑500/04
,
EU:C:2006:111
,
23.
pont).
A kérdést előterjesztő bíróság feladata tehát az alapügyben szóban forgó termékeknek a Bírósághoz előterjesztett kérdésekre adott válaszokra tekintettel történő besorolása.
Másrészt hangsúlyozni kell, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. Ennek érdekében adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia a feltett kérdéseket (1997. július 17‑iKrüger‑ítélet,
C‑334/95
,
EU:C:1997:378
,
22.
és
23.
pont; 2012. október 4‑i Byankov‑ítélet,
C‑249/11
,
EU:C:2012:608
,
57.
pont).
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy első kérdésével a nemzeti bíróság valójában a KN 2401 és 2403 vámtarifaszámának az értelmezését kéri az olyan jellemzőkkel rendelkező termék tarifális besorolása céljából, mint amelyekről az alapügyben szó van.
Így meg kell állapítani, hogy e kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2658/87 rendeletet úgy kell‑e értelmezni, hogy az olyan áru, mint amelyről az alapügyben szó van, a KN 2401 vámtarifaszáma, konkrétabban pedig a KN 2401 10 35 vagy 2401 30 00 vámtarifaalszáma, vagy a KN 2403 vámtarifaszáma, a jelen ügyben pedig a KN 2403 10 90 vámtarifaalszáma alá tartozik.
Az említett kérdés megválaszolásához egyrészt hangsúlyozni kell, hogy a KN értelmezésére vonatkozó általános szabályok előírják, hogy az áruk besorolását a vámtarifaszámok megnevezései és az azokhoz kapcsolódó, az áruosztályokhoz, illetve az árucsoportokhoz tartozó megjegyzések alapján kell meghatározni, mivel az áruosztályok, árucsoportok és árualcsoportok címeit csak jelzésértékűeknek kell tekinteni (2015. június 11‑iBaby Dan ítélet,
C‑272/14
,
EU:C:2015:388
,
25.
pont).
Másrészt emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a jogbiztonság biztosítása és az ellenőrzések elősegítése érdekében az áruk tarifális besorolásának meghatározó feltételét általában az áruk objektív jellemzői és tulajdonságai között kell keresni, amint azokat a KN vámtarifaszáma és az áruosztályok, illetve árucsoportok megjegyzései meghatározzák (lásd többek között: 2004. szeptember 16‑iDFDS‑ítélet,
C‑396/02
,
EU:C:2004:536
,
27.
pont; 2005. szeptember 15‑i Intermodal Transports ítélet,
C‑495/03
,
EU:C:2005:552
,
47.
pont; 2007. február 15‑i RUMA‑ítélet,
C‑183/06
,
EU:C:2007:110
,
27.
pont).
Ami a HR magyarázó megjegyzéseit illeti, hozzá kell tenni, hogy kötelező erejük hiányának ellenére a Közös Vámtarifa egységes alkalmazásának biztosítását szolgáló lényeges eszközöknek minősülnek, és ily módon hasznos segítséget nyújtanak annak értelmezéséhez (2009. június 18‑iKloosterboer Services ítélet,
C‑173/08
,
EU:C:2009:382
,
25.
pont; 2013. június 20‑iAgroferm‑ítélet,
C‑568/11
,
EU:C:2013:407
,
28.
pont). Ugyanez vonatkozik a KN magyarázó megjegyzéseire is (lásd: 1994. június 16‑iDevelop Dr. Eisbein ítélet,
C‑35/93
,
EU:C:1994:252
,
21.
pont; 2011. április 14‑iBritish Sky Broadcasting Group és Pace ítélet,
C‑288/09 és C‑289/09
,
EU:C:2011:248
,
92.
pont).
A megfelelő vámtarifaszám alá történő besorolás céljából a termék rendeltetése a besorolás objektív szempontját képezheti, amennyiben az szorosan az adott áruhoz tartozik, amely kötődésnek az áru objektív jellemzői és tulajdonságai alapján megállapíthatónak kell lennie (lásd: 2004. március 4‑iKrings‑ítélet,
C‑130/02
,
EU:C:2004:122
,
30.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a vitatott áru különböző méretre vágott, főleg vékony, de hosszú szálakból álló dohányból áll, és hogy jelentős mennyiségben nagyobb átmérőjű szemcséket tartalmaz, amelyek között kocsánymaradványok, valamint por alakban dohány is megtalálható. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat pontosítja továbbá, hogy „fogyasztási dohányról” van szó.
Mivel a Schenker azzal érvel, hogy az áru a KN 2401 vámtarifaszáma alá tartozik, meg kell jelölni azokat a jellemzőket, amelyeknek valamely árunak meg kell felelnie ahhoz, hogy e vámtarifaszáma alá tartozzon.
E tekintetben a KN 2401 vámtarifaszáma a szövege alapján a „feldolgozatlan dohányt; dohányhulladékot” foglalja magában.
A „feldolgozatlan dohányt” illetően a KN‑nek a 2401 vámtarifaszámára vonatkozó magyarázó megjegyzései a HR e vámtarifaszámhoz kapcsolódó magyarázó megjegyzéseinek 1. pontjára utalnak, amely pontosítja, hogy az említett vámtarifaszám a következőket foglalja magában: feldolgozatlan dohány természetes állapotában, egész növény vagy levél, vagy mint kezelt vagy fermentált levél egészben vagy szárastól (szárától megfosztva, rendezve vagy rendezetlenül, összetörve vagy felvágva is, beleértve a formára vágott darabokat is, de nem tartozik ide a dohányzásra kész dohány).
Ami a dohányhulladékot illeti, a HR‑nek a KN 2401 vámtarifaszámára vonatkozó magyarázó megjegyzéseinek 2. pontja meghatározza, hogy e fogalom a dohánylevelek kezelése következtében vagy a dohánygyártmányok előállításánál keletkező hulladékot (levélnyél, szár, kocsány, vágási hulladék, por stb.) foglalja magában.
Mivel az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapügyben szóban forgó áru olyan elemekből áll, amelyeket „dohányhulladéknak” lehet minősíteni, ugyanakkor a termék egyszerre „fogyasztási dohányból” is áll, a KN értelmezésére vonatkozó általános szabályok 3. pontjának b) alpontjában kimondott szabály alapján e termék tarifális besorolása érdekében meg kell állapítani, hogy az alkotó elemek közül melyik adja a termék lényeges jellemzőjét, amelyet annak megvizsgálásával lehet meghatározni, hogy a termék az egyik vagy másik összetevője nélkül is megtartja–e a jellemző tulajdonságait (2009. június 18‑iKloosterboer Services ítélet,
C‑173/08
,
EU:C:2009:382
,
31.
pont).
Hasonlóképpen – amint arra a KN értelmezésére vonatkozó általános szabályok 3. pontjának b) alpontjában kimondott szabályra vonatkozó HR magyarázó megjegyzés VIII. pontja is rámutat – a lényeges jellemzőt meghatározó szempont a termék fajtájától függően lehet például az alapanyag vagy alkotórész természete, terjedelme, mennyisége, súlya vagy értéke, illetve valamelyik alapanyagnak az e termékek felhasználásában betöltött szerepe.
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozat pontosítja, hogy a szóban forgó árut nem szárított dohánylevelekből álló természetes állapotú dohány alkotja, hanem az összességében véve fogyasztási dohányból áll. Következésképpen, mivel a kérdést előterjesztő bíróság azon a véleményen van, hogy a dohányhulladék jelenléte nem zárja ki azt, hogy a termék egészében véve fogyasztási dohánynak minősüljön, e termék nem tartozhat a KN 2401 vámtarifaszáma alá.
E tekintetben a HR‑nek a KN 2403 vámtarifaszámára vonatkozó magyarázó megjegyzései értelmében e vámtarifaszám a fogyasztási dohányt foglalja magában.
Konkrétabban, a KN magyarázó megjegyzései a KN 2403 10 90 vámtarifaalszámát illetően pontosítják, hogy a fogyasztási dohány olyan vágott dohány, amely további ipari kezelés nélkül elszívható.
Így a feldolgozatlan dohány és a feldolgozott dohány elhatárolása attól a kérdéstől függ – amint a főtanácsnok az indítványának 60. pontjában megjegyezte –, hogy a dohányt „fogyasztási dohánynak” lehet‑e minősíteni.
Következésképpen, amint a magyar kormány helyesen rámutat, az a meghatározó kritérium, amely lehetővé teszi a terméknek a KN 2401 vámtarifaszáma helyett a KN 2403 vámtarifaszáma történő besorolását, azon a kérdésen alapul, hogy a leveleket olyan mértékű feldolgozásnak vetették‑e alá, mint azt a feldolgozott dohányt, amely további ipari kezelés nélkül fogyasztásra kész.
Ilyen körülmények között, mivel – amint a jelen ítélet 78. pontjából kitűnik – a kérdést előterjesztő bíróság pontosította, hogy az alapügyben szóban forgó áru fogyasztási dohányból áll, amely ezenfelül műanyaggal bélelt kartonokban ömlesztve, tömörítve található, és hogy egy karton nettó tömege 30 kg, az a KN 2403 10 90 vámtarifaalszáma alá tartozik.
A KN 2403 10 10 vámtarifaalszáma ugyanis a „legfeljebb 500 g nettó tömegű kiszerelésben” található árukra vonatkozik.
Következésképpen az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2658/87 rendeletet úgy kell értelmezni, hogy nem tartozik a KN 2401 vámtarifaszáma alá az olyan áru, mint amelyről az alapügyben szó van, amely a dohányhulladék jelenléte ellenére fogyasztási dohányból áll, mivel a dohányhulladék nem zárja ki a szóban forgó termék e rendeltetését. Az ilyen áru azonban tartozhat a KN 2403 vámtarifaszáma, konkrétabban pedig a KN 2403 10 90 vámtarifaalszáma alá, amennyiben azt ömlesztve és tömörítve, nettó 30 kilogramm tömegű, műanyaggal bélelt kartonokba csomagolják.
A második és a harmadik kérdésről
Második és harmadik kérdésével, amelyeket együtt kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a „vámfelfüggesztési eljárásnak vagy intézkedésnek” a 2008/118 irányelv 4. cikkének 6. pontja szerinti fogalmát úgy kell‑e értelmezni, hogy egy adott áru vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés alá helyezése megkérdőjelezhető, amennyiben a Közös Vámtarifa azon árucsoportját, amely alá ezen áru tartozik, helyesen tüntették fel az azt kísérő dokumentumokon, azonban az egyedi vámtarifaalszám azokon tévesen szerepel, és hogy a 2008/118 irányelv 2. cikkének b) pontját és 4. cikkének 8. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy ilyen esetben sor került az említett áru behozatalára.
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a 2008/118 irányelv 2. cikkének b) pontja értelmében a jövedéki termékekre jövedéki adókötelezettség keletkezik az Unió területére történő importálásukkor.
Először is meg kell vizsgálni, hogy az olyan áru, mint amelyről az alapügyben szó van, a 2008/118 irányelv 2. cikkének b) pontja értelmében vett „import” tárgyát képezte‑e.
A 2008/118 irányelv 4. cikkének 8. pontja értelmében „jövedéki termékek importálásának” tekintendő azon jövedéki termékeknek az Unió területére történő behozatala, amelyek az Unió területére való behozatalukkor nem állnak vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés hatálya alatt, illetve a jövedéki termékek vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés alól történő kivonása.
Egyébiránt a 2008/118 irányelv 4. cikkének 6. pontja alapján „vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés” az Unió vámterületére beléptetett nem közösségi áruk vámfelügyeletével kapcsolatos, Vámkódex szerinti különleges eljárások bármelyike, az átmeneti megőrzés, a vámszabad területek vagy a vámszabad raktárok, valamint az e kódex 84. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett intézkedések bármelyike.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapügyben szóban forgó árukat az Unió vámterületére történő beléptetésükkor vám elé állították Szlovéniában, és hogy azok külső árutovábbítási eljárás keretében érkeztek Magyarországra, ahol átmeneti megőrzésbe vették, majd vámraktározási eljárás alá vonták őket.
Következésképpen ezen áruk az Unió vámterületére történő beléptetésüktől kezdve a 2008/118 irányelv 4. cikkének 6. pontja értelmében vett „vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés” hatálya alatt álltak, amely rendelkezés a Vámkódex 84. cikke (1) bekezdésének a) pontjára utal.
A jelen ügyben meg kell vizsgálni, hogy valamely vámtarifaszámnak az átmeneti megőrzés gyűjtő vámáru‑nyilatkozatán történő téves feltüntetése az említett árunak a szóban forgó vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés alóli kivonásával jár‑e, ami adott esetben a Vámkódex 202. és 204. cikke alapján vámtartozást, illetve jövedékiadó‑kötelezettséget keletkeztet.
Ami a Vámkódex 202. cikkét illeti, az a „jogellenes bejuttatást” úgy határozza meg, mint a behozatalivám‑köteles árunak az e kódex 38–41. cikkének és 177. cikke második francia bekezdésének megsértésével történő bejuttatása az Unió vámterületére, vagy a vámszabad területen, illetve vámszabad raktárban elhelyezett ilyen áru esetében e vámterület más részére (2005. március 3‑iPapismedov és társai ítélet,
C‑195/03
,
EU:C:2005:131
,
25.
pont).
Jogellenes bejuttatásnak minősül tehát az áruk olyan behozatala, amely nem tartja tiszteletben a Vámkódex által előírt következő utat. Először is e kódex 38. cikkének (1) bekezdése szerint az Unió vámterületére bejuttatott árut haladéktalanul tovább kell szállítani a vámhatóság által kijelölt vámhivatalhoz vagy vámszabad területre. Másodszor az említett kódex 40. cikke alapján, amikor az áru megérkezik a vámhivatalhoz, akkor azt vám elé kell állítani. Az áru vám elé állítását ugyanezen kódex 4. cikkének 19. pontja úgy határozza meg, hogy az a vámhatóság erre megállapított módon történő értesítése az árunak a vámhivatalba, vagy a vámhatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott egyéb helyre történő megérkezéséről (2005. március 3‑iPapismedov és társai ítélet,
C‑195/03
,
EU:C:2005:131
,
26.
pont).
A Vámkódex 40. és 43–45. cikkét értelmezve Bíróság kimondta, hogy az áruk vám elé állítása valójában magában hordozza az azzal összefüggő, a gyűjtő árunyilatkozat rövid határidőn belül történő benyújtására, vagy az érintett áruk vámjogi sorsának meghatározása céljából ugyanezen határidő alatt az alaki követelmények teljesítésére vonatkozó kötelezettséget, azaz amennyiben az áru vámeljárás alá vonását kérik, tegyenek vámáru‑nyilatkozatot. Különösen e kódex 43. cikkének második bekezdéséből következik, hogy általában mindkét műveletet egyidejűleg végzik el, mivel a vámhatóság által a vámáru‑nyilatkozat benyújtására adható határidő nem lépheti túl a vám elé állítás napját követő első munkanapot. Egyebekben az említett kódex 44. cikkének (1) bekezdése alapján a gyűjtő árunyilatkozatnak tartalmaznia kell az áru azonosításához szükséges adatokat (lásd ebben az értelemben: 2005. március 3‑iPapismedov és társai ítélet,
C‑195/03
,
EU:C:2005:131
,
30.
pont).
[A 2016. október 6‑i végzéssel kijavítva] A Vámkódex 43–45. cikkét valóban hatályon kívül helyezte a 648/2005 rendelet. Mindazonáltal, amint a főtanácsnok az indítványának 122. pontjában megjegyezte, a Vámkódex 40. cikke alapján történő vám elé állítás és a gyűjtő árunyilatkozat közötti kapcsolatot ettől kezdve a 312/2009 rendelettel módosított 2454/93 rendelet 186. cikke (1) bekezdésének első albekezdése írja kifejezetten elő.
[A 2016. október 6‑i végzéssel kijavítva] Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy amennyiben az áruknak a Vámkódex 40. cikkében előírt vám elé állítását a 312/2009 rendelettel módosított 2454/93 rendelet 186. cikke alapján átmeneti megőrzésre vonatkozó olyan gyűjtő vámáru-nyilatkozat benyújtása kíséri, amely az áru típusáról a valóságnak nem megfelelő leírást ad, ugyanezen kódex 4. cikkének 19. pontja alapján hiányos a vámhatóságok értesítése az áruk megérkezéséről. Amennyiben e nyilatkozat nem tesz említést a vám elé állított áruk jelentős részéről, úgy kell tekinteni, hogy azokat jogellenesen juttatták be (lásd analógia útján: 2005. március 3‑iPapismedov és társai ítélet,
C‑195/03
,
EU:C:2005:131
,
31.
pont).
E tekintetben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapügyben a gyűjtő árunyilatkozat a 2005. március 3‑iPapismedov és társai ítéletben (
C‑195/03
,
EU:C:2005:131
) vizsgált tényállással ellentétben tartalmazta az áru azonosításához szükséges adatokat. Ugyanis a kérdést előterjesztő bíróság szerint az árut helyes megnevezés alatt jelentették be, mivel csak a vámtarifaalszám volt téves, és az árut helyesen azonosították annak típusát, mennyiségét és csomagolását illetően.
Ilyen körülmények között az alapügy tárgyát képező árut nem lehet olyannak tekinteni, mint amelyet a Vámkódex 202. cikke értelmében véve jogellenesen juttattak be az Unió vámterületére. Azt tehát a Szlovéniába történő beléptetésekor érvényesen lehetett a 2008/118 irányelv 4. cikkének 6. pontja értelmében vett „vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés” hatálya alá helyezni, mivel ezen irányelv 2. cikkének b) pontja értelmében semmiféle behozatalra nem került sor, és a jövedéki adó nem vált felszámíthatóvá.
Ami a Vámkódex 204. cikkét illeti, meg kell vizsgálni, hogy az alapügyben szóban forgó árut ezt követően helyesen vonták‑e külső árutovábbítási eljárás, és Magyarországon vámraktározási eljárás alá, annak megállapítása céljából, hogy a jövedéki adó a 2008/118 irányelv 4. cikkének 8. pontja értelmében felszámíthatóvá vált‑e, vagy sem.
A Vámkódex 59. cikkének (1) bekezdése szerint a vámeljárás alá vonásra szánt árukról az adott vámeljárásra vonatkozó vámáru‑nyilatkozatot kell benyújtani.
E tekintetben a Bíróság a vámáru‑nyilatkozat jellegére és tárgyára vonatkozó elemzése során a 2011. szeptember 15‑iDP grup ítélet (
C‑138/10
,
EU:C:2011:587
)
40.
pontjában kimondta, hogy a helyes információ szolgáltatásának a nyilatkozattevőre háruló kötelezettsége a helyes vámtarifaalszámnak az áru tarifális besorolása során történő meghatározására is kiterjed, mivel kétség esetén az említett nyilatkozattevő – a Vámkódex 12. cikkének alkalmazásával – előzetesen kötelező érvényű tarifális felvilágosítást kérhet a vámhatóságoktól.
Így nem kizárt, hogy a Vámkódex 204. cikke alapján vámtartozás keletkezhet.
Az említett kódex 204. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében behozatalivám‑tartozás keletkezik a behozatalivám‑köteles áru vonatkozásában az annak átmeneti megőrzéséből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek valamelyikének nem teljesítése miatt, kivéve ha megállapítják, hogy e mulasztások nincsenek jelentős hatással a szóban forgó vámeljárás helyes lefolytatására.
Az alapügyben szóban forgó helyzetben az árut a KN helyes árucsoportja, azonban a KN helytelen vámtarifaalszáma alá sorolták be.
[A 2016. október 6‑i végzéssel kijavítva] Emlékeztetni kell arra, hogy a 444/2002 rendelettel módosított 2454/93 rendelet 859. cikke jogszerűen alakít ki olyan szabályozást, amely kimerítően szabályozza azon, a Vámkódex 204. cikke értelmében vett mulasztásokat, amelyek „nincsenek jelentős hatással a szóban forgó átmeneti megőrzés vagy vámeljárás helyes lefolytatására” (2012. szeptember 6‑iEurogate Distribution ítélet,
C‑28/11
,
EU:C:2012:533
,
34.
pont).
[A 2016. október 6‑i végzéssel kijavítva] E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a 444/2002 rendelettel módosított 2454/93 rendelet 859. cikke lehetővé teszi, hogy ne tekintsék az árutovábbítási eljárás lefolytatására nézve jelentős hatásúnak az említett eljárás alkalmazásából adódó kötelezettségek valamelyikének elmulasztását, amennyiben az e cikk 2. pontjában felsorolt három feltétel, és az említett cikk első albekezdésében felsorolt három feltétel teljesül.
A kérdést előterjesztő bíróság feladata megvizsgálni, hogy e feltételek összessége teljesül‑e az alapeljárással kapcsolatban.
Igenlő válasz esetén az áru besorolása során vétett hiba tehát úgy tekinthető, mint amelynek nincs jelentős hatása az egymást követő vámeljárások lefolytatására.
A kérdést előterjesztő bíróság csak a 114. pontban hivatkozott vizsgálatok elvégzését követően tudja megállapítani, hogy az alapügy tárgyát képező árut az Unió területére történő beléptetését követően a 2008/118 irányelv 4. cikkének 6. pontja értelmében vett „vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés” hatálya alá helyezték‑e.
A fenti megállapítások összességére tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második és harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a „vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés” 2008/118 irányelv 4. cikkének 6. pontja szerinti fogalmát úgy kell értelmezni, hogy egy adott áru vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés alá helyezése nem kérdőjelezhető meg, amennyiben a Közös Vámtarifa azon árucsoportját, amely alá ezen áru tartozik, helyesen tüntették fel az azt kísérő dokumentumokon, azonban az egyedi vámtarifaalszám azokon tévesen szerepel. Ebben az esetben a 2008/118 irányelv 2. cikkének b) pontját és 4. cikkének 8. pontját úgy kell értelmezni, hogy nem került sor az említett áru behozatalára, és hogy az nem jövedékiadó‑köteles.
A negyedik kérdésről
Negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az olyan helyzetben, mint amelyről az alapügyben szó van, a „szabálytalanságnak” a 2008/118 irányelv 38. cikke értelmében vett fogalmát úgy kell‑e értelmezni, hogy az magában foglalja az ezen irányelv 4. cikkének 6. pontja értelmében vett „vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés” alá helyezett, helytelen tarifális besorolást feltüntető dokumentummal kísért árut.
A 2008/118 irányelv 38. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy amennyiben a jövedéki termékek szállítása során a szabadforgalomba bocsátás helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban szabálytalanságot követnek el, e termékek jövedékiadó‑kötelesek, és a jövedéki adót a szabálytalanság előfordulásának helye szerinti tagállamban kell kivetni.
Az említett irányelv 38. cikkének (2) bekezdése szerint, ha a jövedéki termékek szállítása során szabálytalanságot észlelnek, és a szabálytalanság előfordulási helye nem meghatározható, akkor a szabálytalanság előfordulási helyének a szabálytalanság észlelési helye szerinti tagállamot kell tekinteni, és a jövedéki adót e tagállamban kell kivetni.
A 2008/118 irányelv 38. cikkének (1) bekezdése azon szabálytalanságokra utal, amelyek fogalommeghatározása annak (4) bekezdésében szerepel. Ez előírja, hogy „szabálytalanságnak” minősül a jövedéki termékeknek többek között az ezen irányelv 33. cikkének (1) bekezdése szerinti szállítása során bekövetkező olyan eset, amelynek következtében a jövedéki termékek szállítása vagy szállításának egy része nem szabályszerűen fejeződik be.
Az említett irányelv 33. cikkének (1) bekezdése értelmében tehát jövedéki termékek szállításáról van szó akkor, ha a valamely tagállamban már szabad forgalomba bocsátott jövedéki termékeket egy másik tagállamban kereskedelmi célból, e tagállamban történő leszállítás vagy felhasználás érdekében tárolnak.
Az olyan helyzetben, mint amely az alapeljárás alapját képezi, meg kell állapítani, hogy a 2008/118 irányelv 38. cikke (4) bekezdésének ezen irányelv 33. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett feltételei nem teljesülnek.
Egyrészt ugyanis az alapügy tárgyát képező árut nem bocsátották szabad forgalomba Szlovéniában, mivel azt a 2008/118 irányelv 4. cikkének 6. pontja értelmében vett „vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés” alá helyezték, másrészt pedig azokat Magyarországon nem kereskedelmi célból, az e tagállamban történő leszállítás vagy felhasználás érdekében tárolták, hanem Ukrajnába történő újrakivitelre szánták.
A fenti megállapításokra tekintettel az előterjesztett negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az olyan helyzetben, mint amelyről az alapügyben szó van, a „szabálytalanság” 2008/118 irányelv 38. cikke értelmében vett fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az nem foglalja magában a vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés alá helyezett, helytelen tarifális besorolást feltüntető dokumentummal kísért árut.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

1)
A 2010. október 5‑i 861/2010/EU bizottsági rendelettel módosított, a vám‑ és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi rendeletet úgy kell értelmezni, hogy nem tartozik a 861/2010 rendelettel módosított, 2658/87 rendelet I. mellékletében szereplő Kombinált Nómenklatúra 2401 vámtarifaszáma alá az olyan áru, mint amelyről az alapügyben szó van, amely a dohányhulladék jelenléte ellenére fogyasztási dohányból áll, mivel a dohányhulladék nem zárja ki a szóban forgó termék e rendeltetését. Az ilyen áru azonban tartozhat e Nómenklatúra 2403 vámtarifaszáma, konkrétabban pedig az említett Nómenklatúra 2403 10 90 vámtarifaalszáma alá, amennyiben azt ömlesztve és tömörítve, nettó 30 kilogramm tömegű, műanyaggal bélelt kartonokba csomagolják.

2)
A „vámfelfüggesztési eljárásnak vagy intézkedésnek” a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről és a 92/12/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. december 16‑i 2008/118/EK tanácsi irányelv 4. cikkének 6. pontja szerinti fogalmát úgy kell értelmezni, hogy egy adott áru vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés alá helyezése nem kérdőjelezhető meg, amennyiben a Közös Vámtarifa azon árucsoportját, amely alá ezen áru tartozik, helyesen tüntették fel az azt kísérő dokumentumokon, azonban az egyedi vámtarifaalszám azokon tévesen szerepel. Ebben az esetben a 2008/118 irányelv 2. cikkének b) pontját és 4. cikkének 8. pontját úgy kell értelmezni, hogy nem került sor az említett áru behozatalára, és hogy az nem jövedékiadó‑köteles.

3)
Az olyan helyzetben, mint amelyről az alapügyben szó van, a „szabálytalanság” 2008/118 irányelv 38. cikke értelmében vett fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az nem foglalja magában a vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés alá helyezett, helytelen tarifális besorolást feltüntető dokumentummal kísért árut.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: magyar.