CELEX: 62021CJ0304
Zahtjev za prethodnu odluku
Socijalna politika
Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja
Članak 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima
Direktiva 2000/78/EZ
Članak 2. stavak 2., članak 4. stavak 1. i članak 6. stavak 1.
Zabrana diskriminacije na temelju dobi
Nacionalna odredba koja propisuje gornju dobnu granicu od 30 godina za zapošljavanje policijskih narednika
Razlozi za opravdanje

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (
SL 2000., L 303, str. 16
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 21., str. 69.) kao i članka 3. UEU‑a, članka 10. UFEU‑a i članka 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe VT, s jedne strane, te Ministera dell’Interno (Ministarstvo unutarnjih poslova, Italija) i Ministera dell’Interno – Dipartimento della Pubblica Sicurezza – Direzione centrale per le risorse umane (Ministarstvo unutarnjih poslova – Odjel za javnu sigurnost – Glavna uprava za ljudske resurse, Italija), s druge strane, u vezi s odlukom da se osobi VT ne dopusti sudjelovanje u natječaju organiziranom radi popunjavanja radnih mjesta narednika u Poliziji di Stato (Državna policija, Italija) jer je dosegnuo gornju dobnu granicu koja je u tom smislu predviđena.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uvodne izjave 18. i 23. Direktive 2000/78 glase:
„(18)
Ovom se Direktivom od oružanih snaga, policije, zatvora ili hitnih službi posebno ne zahtijeva zapošljavanje ili zadržavanje na radu osoba koje ne posjeduju odgovarajuće sposobnosti za obavljanje niza zadataka koji bi pred njih mogli biti postavljeni, uzimajući u obzir legitiman cilj očuvanja operativne spremnosti tih službi.
[…]
(23)
Različito postupanje može se opravdati u vrlo malom broju slučajeva, ako određena značajka povezana s […] dobi […] predstavlja stvarni ili odlučujući uvjet za obavljanje tog posla te ako je cilj opravdan, a zahtjev razmjeran. […]”
U skladu s člankom 1. Direktive 2000/78, njezina je svrha utvrditi opći okvir za borbu protiv diskriminacije na temelju vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolnog opredjeljenja u vezi sa zapošljavanjem i obavljanjem zanimanja, kako bi se u državama članicama ostvarila primjena načela jednakog postupanja.
Članak 2. navedene direktive, naslovljen „Pojam diskriminacije”, određuje:
„1.   Za potrebe ove Direktive ,načelo jednakog postupanja’ znači nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1.
2.   Za potrebe stavka 1.:
(a)
izravna diskriminacija postoji ako se prema nekoj osobi postupa nepovoljnije nego što se postupa ili se postupalo ili bi se postupalo prema nekoj drugoj osobi u usporedivoj situaciji, zbog bilo kojeg od razloga iz članka 1.;
[…]”
Članak 3. navedene direktive, naslovljen „Područje primjene”, glasi:
„1.   U granicama nadležnosti prenesenih na [Europsku uniju], ova se Direktiva primjenjuje na sve osobe, bilo u javnom ili privatnom sektoru, uključujući javna tijela, u odnosu na:
(a)
uvjete za pristup zapošljavanju, samozapošljavanju ili uvjete za obavljanje zanimanja, uključujući mjerila odabira i uvjete za primanje u radni odnos, bez obzira na to o kojoj se vrsti djelatnosti radi te na svim profesionalnim razinama, uključujući napredovanje;
[…]”
Članak 4. stavak 1. iste direktive, naslovljen „Uvjeti za obavljanje zanimanja”, glasi:
„Neovisno o članku 2. stavcima 1. i 2., države članice mogu propisati da različito postupanje koje se temelji na značajki povezanoj s bilo kojim od razloga iz članka 1. ne predstavlja diskriminaciju kada, zbog prirode određenih profesionalnih djelatnosti ili zbog uvjeta u kojima se one obavljaju, takva značajka predstavlja stvarni i odlučujući uvjet za obavljanje određenog zanimanja, pod uvjetom da je cilj legitiman i zahtjev proporcionalan.”
Članak 6. stavak 1. Direktive 2000/78, naslovljen „Opravdano različito postupanje na temelju dobi“, predviđa:
„Neovisno o članku 2. stavku 2., države članice mogu predvidjeti da različito postupanje na temelju dobi ne predstavlja diskriminaciju ako su u kontekstu nacionalnog prava te razlike objektivno i razumno opravdane legitimnim ciljem, uključujući legitimne ciljeve politike zapošljavanja, tržišta rada i strukovnog osposobljavanja, te ako su načini ostvarivanja tog cilja [prikladni] i nužni.
Takvo različito postupanje može, između ostalog, uključivati:
[…]
(c)
određivanje najviše dobi za zapošljavanje, koja se temelji na zahtjevima obuke za određeno radno mjesto ili na potrebi postojanja razumnog razdoblja zaposlenja prije umirovljenja.”
Talijansko pravo
Zakonodavna uredba br. 165/1997
U skladu s člancima 1. i 2. decreta legislativo n. 165 –Attuazione delle deleghe conferite dall’articolo 2, comma 23, della legge 8 agosto 1995, n. 335, e dall’articolo 1, commi 97, lettera g), e 99, della legge 23 dicembre 1996, n. 662, in materia di armonizzazione al regime previdenziale generale dei trattamenti pensionistici del personale militare, delle Forze di polizia e del Corpo nazionale dei vigili del fuoco, nonchè del personale non contrattualizzato del pubblico impiego (Zakonodavna uredba br. 165 o provedbi delegiranih ovlasti povjerenih člankom 2. stavkom 23. Zakona br. 335 od 8. kolovoza 1995. i člankom 1. stavkom 97. točkom (g) i stavkom 99. Zakona br. 662 od 23. prosinca 1996. o usklađivanju mirovina pripadnika vojske, policije i državnih vatrogasnih postrojbi, kao i neugovornih javnih službenika s općim sustavom socijalne sigurnosti) od 30. travnja 1997. (GURI br. 139 od 17. lipnja 1997.), dobna granica za umirovljenje pripadnika Državne policije iznosi 61 godinu.
Zakon br. 127/1997
Opća pravila o dobi u vezi sa sudjelovanjem u javnim natječajima predviđena su u članku 3. stavku 6. leggea n. 127 – Misure urgenti per lo snellimento dell’attività amministrativa e dei procedimenti di decisione e di controllo (Zakon br. 127 o hitnim mjerama za racionalizaciju upravne djelatnosti i postupaka odlučivanja i nadzora) od 15. svibnja 1997. (GURI br. 113 od 17. svibnja 1997. – redovni dodatak GURI‑ju br. 98), u skladu s kojim „[z]a sudjelovanje u natječajima koje organizira javna uprava ne može postojati dobna granica, uz iznimke predviđene uredbama koje svaka uprava propisuje na temelju prirode službe ili objektivnih potreba dotične uprave”.
Zakonodavna uredba br. 334/2000
Zadaće policijskih narednika uređene su decretom legislativom n. 334 – Riordino dei ruoli del personale direttivo e dirigente della Polizia di Stato, a norma dell’articolo 5, comma 1, della legge n. 78 (Zakonodavna uredba br. 334 – reorganizacija zadaća izvršnog osoblja i uprave Državne policije, u skladu s člankom 5. stavkom 1. Zakona br. 78. od 31. ožujka 2000.) od 5. listopada 2000. (GURI br. 271 od 20. studenoga 2000. – redovni dodatak GURI‑ju br. 190, u daljnjem tekstu: Zakonodavna uredba br. 334/2000).
Članak 2. stavak 2. te Zakonodavne uredbe opisuje zadaće narednika policije na sljedeći način:
„Osobe koje imaju službeničku karijeru do čina glavnog narednika imaju status službenika javne sigurnosti i službenika pravosudne policije. S obzirom na njihov položaj, te osobe obavljaju zadaće koje se odnose na institucionalne zadatke Državne policije i Uprave za javnu sigurnost, uz samostalnost u donošenju odluka i odgovarajući profesionalni doprinos. Oni provode i obuku zaposlenika i, s obzirom na stručnost s kojom raspolažu, obavljaju poslove obrazovanja i obuke osoblja Državne policije. Navedeno osoblje izravno surađuje s osobama višeg položaja u okviru iste karijere i, u slučaju da su te osobe odsutne ili spriječene, navedeno ih osoblje zamjenjuje u upravljanju uredima i odjelima. Ako im je dodijeljena odgovarajuća zadaća, kao i prilikom zamjene upravitelja izdvojenih policijskih postaja javne sigurnosti, glavni narednici izvršavaju i nadležnosti lokalnog tijela javne sigurnosti. S punom odgovornošću za upute koje daje i postignute rezultate, isto osoblje također obavlja zadaće upravljanja uredima i odjelima koje nisu namijenjene osoblju višeg čina, kao i zadaće usmjeravanja i koordinacije više organizacijskih jedinica u uredu kojem je to osoblje dodijeljeno. […]”
Na temelju članka 3. stavka 1. navedene zakonodavne uredbe, „[d]obna granica za sudjelovanje u predmetnom natječaju, koja ne smije prelaziti 30 godina, utvrđuje se na temelju uredbe koja se donosi u skladu s člankom 3. stavkom 6. Zakona br. 127 od 15. svibnja 1997., pri čemu se u pitanje ne dovode odstupanja iz navedene uredbe”.
Članak 3. stavak 3. iste zakonodavne uredbe predviđa da se uredbom ministra unutarnjih poslova utvrđuju „načini provođenja testova tjelesnih sposobnosti, zahtjevi u pogledu tjelesne i mentalne sposobnosti i spreme kao i načini njihove ocjene”.
Na temelju članka 3. stavka 4. Zakonodavne uredbe br. 334/2000, „20 % raspoloživih mjesta za pristup činu narednika rezervirano je za službenike Državne policije koji imaju traženu diplomu prava, a nisu stariji od 40 godina”.
Ministarska uredba br. 103/2018
Uredba iz članka 3. stavka 1. Zakonodavne uredbe br. 334/2000 je decreto ministeriale n. 103 – Regolamento recante norme per l’individuazione dei limiti di età per la partecipazione ai concorsi pubblici per l’accesso a ruoli e carriere del personale della Polizia di Stato (Uredba ministra br. 103 – Uredba o pravilima za određivanje dobne granice predviđene za sudjelovanje u javnim natječajima za pristup radnim mjestima i karijeri službenika Državne policije) od 13. srpnja 2018. (GURI br. 208 od 7. rujna 2018, u daljnjem tekstu: Uredba ministra br. 103/2018) koju je donio ministar unutarnjih poslova, i čiji članak 3. stavak 1. predviđa:
„Za sudjelovanje u javnom natječaju za radna mjesta narednika i tehničkog direktora Državne policije vrijedi gornja dobna granica od 30 godina.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
Ministarstvo unutarnjih poslova organiziralo je 2. prosinca 2019. natječaj temeljen na kvalifikacijama i testovima kako bi popunilo 120 mjesta narednika Državne policije. Među općim uvjetima za sudjelovanje u tom natječaju, u pozivu na podnošenje prijava bilo je, na temelju Ministarske uredbe br. 103/2018, navedeno da su kandidati, osim u određenim posebnim slučajevima, morali imati najmanje 18, a najviše 30 godina života.
Osoba VT pokušala je, u skladu s mjerodavnim postupkom bez papira, podnijeti prijavu za navedeni natječaj. Međutim, informatička aplikacija predviđena u tu svrhu onemogućila ju je da podnese tu prijavu jer nije ispunjavala uvjet dobi naveden u prethodnoj točki. Naime, budući da je rođena 1988., već je bila navršila 30 godina, a nije spadala ni u jedan od posebnih slučajeva u kojima takva dobna granica nije vrijedila.
Stoga je osoba VT podnijela tužbu Tribunaleu amministrativo regionale per il Lazio (Regionalni upravni sud za Lacij, Italija) protiv poziva na podnošenje prijava, Uredbe ministra br. 103/2018 i prešutne odluke o odbacivanju njegove prijave za sudjelovanje u tom natječaju.
Na temelju privremene mjere koju je donio taj sud, osobi VT dopušteno je sudjelovati na tom natječaju, čija je predselekcijska testiranja ona potom s uspjehom prošla.
Međutim, svojom presudom od 2. ožujka 2020. navedeni sud odbio je tužbu osobe VT uz obrazloženje da je dobna granica navedena u točki 17. ove presude „opravdano ograničenje” i da stoga nije protivna ni Costituzioneu della Repubblica Italiana (Ustav Talijanske Republike) ni odredbama prava Unije kojima se zabranjuje diskriminacija, među ostalim na temelju dobi, konkretno Direktivi 2000/78.
Osoba VT protiv te je presude podnijela žalbu sudu koji je uputio zahtjev, Consigliu di Stato (Državno vijeće, Italija), ističući da pravila kojima se utvrđuje predmetna dobna granica nisu u skladu ni s pravom Unije ni s Ustavom Talijanske Republike i drugim odredbama talijanskog prava.
Kada je riječ o pravu Unije, osoba VT pozvala se na primjenu Direktive 2000/78, članka 21. Povelje i članka 10. UFEU‑a. Tvrdila je da određivanje gornje dobne granice od 30 godina za sudjelovanje u natječaju o kojem je riječ u glavnom postupku predstavlja neopravdanu diskriminaciju. Činjenica da određene odredbe dotičnog poziva za podnošenje prijava predviđaju višu dobnu granicu za određene kategorije kandidata još je manje opravdana. Naime, tim se pozivom za podnošenje prijava predviđa se da gornja dobna granica „podiže za najviše tri godine, ovisno o vojnom roku koji je kandidat stvarno odslužio”, da „[d]obno ograničenje ne vrijedi za službenike Državne policije” i da „[z]a one koji obavljaju zadaće u civilnoj upravi za unutarnje poslove, dobna granica za sudjelovanje u natječaju iznosi 35 godina”.
Ministarstvo unutarnjih poslova zatražilo je da se odbije žalba osobe VT.
Sud koji je uputio zahtjev smatra da je u ovom slučaju riječ o diskriminaciji na temelju dobi u smislu članka 2. Direktive 2000/78, koja nije opravdana s obzirom na njezine članke 4. i 6.
U tom pogledu taj sud tvrdi da iz sadržaja članka 2. stavka 2. Zakonodavne uredbe br. 334/2000 očito proizlazi da su zadaće policijskog narednika u biti upravljačke i administrativne prirode. Naime, mjerodavne nacionalne odredbe ne predviđaju da su operativne izvršne funkcije koje, kao takve, zahtijevaju osobito važnu fizičku spremu, usporedivu s onom koja se traži od običnog službenika nacionalne policije, ključne u smislu presude od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo (
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
).
Osim toga, navedeni sud smatra da ovaj predmet također treba usporediti s onim u kojem je donesena presuda od 13. studenoga 2014., Vital Pérez (
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
), u kojem se nije smatralo proporcionalnom dobnu granicu od 30 godina za pristup položaju običnog službenika, ako su odgovarajuće zadaće u bitnome bile administrativne prirode, iako pritom nisu isključene intervencije koje zahtijevaju uporabu fizičke sile. Stoga bi se ta dobna granica to više u ovome predmetu trebala smatrati neodgovarajućom, imajući u vidu da intervencije te vrste ne spadaju u zadatke policijskih narednika.
Drugi argumenti također potvrđuju neproporcionalnost navedene dobne granice.
Kao prvo, sud koji je uputio zahtjev ističe da predmetni natječaj sadržava test tjelesnih sposobnosti iz članka 3. stavka 3. Zakonodavne uredbe br. 334/2000 i da je posljedica neuspjeha na tom testiranju isključenje kandidata iz daljnjeg sudjelovanja u natječaju. Budući da, kad je riječ o policijskim narednicima, zahtjevi koji se odnose na osobito važne tjelesne sposobnosti, poput onih iz predmeta u kojem je donesena presuda od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo (
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
) nisu predviđeni, postojanje eliminacijskog testa tjelesnih sposobnosti u svakom slučaju treba smatrati dovoljnim kako bi se osiguralo izvršavanje odgovarajućih zadaća u skladu sa zahtijevanim načinima.
Kao drugo, članak 3. stavak 4. navedene Zakonodavne uredbe, kojim se predviđa kvota rezervirana za službenike koji već rade u službi, a nisu stariji od 40 godina, potvrđuje činjenicu da ta dob na dan podnošenja prijave na predmetni natječaj nije nespojiva s obavljanjem zadaća policijskog narednika.
Kao treće, dob za umirovljenje od 61 godine u svakom slučaju omogućuje odgovarajuće trajanje službe, čak i za onoga tko započinje svoju karijeru nakon navršenih 30 godina života.
U tim okolnostima, Consiglio di Stato (Državno vijeće) odlučilo je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li Direktivu [2000/78], članak 3. UEU‑a, članak 10. UFEU‑a i članak 21. [Povelje] tumačiti na način da im se protive nacionalna pravila iz Zakonodavne uredbe br. 334[2000] i naknadnih izmjena i dopuna te izvori sekundarnog zakonodavstva koje je donijelo Ministero dell’interno (Ministarstvo unutarnjih poslova) kojim se za sudjelovanje u odabiru za radna mjesta narednika u okviru karijere službenikâ Polizije di Stato (Državna policija) predviđa dobna granica od 30 godina?”
O prethodnom pitanju
Najprije valja primijetiti da u okviru zahtjeva za prethodnu odluku sud koji je uputio zahtjev pita Sud o tumačenju Direktive 2000/78, članka 3. UEU‑a, članka 10. UFEU‑a i članka 21. Povelje.
Što se tiče članka 3. UEU‑a i članka 10. UFEU‑a, dovoljno je utvrditi, s jedne strane, da se člankom 3. UEU‑a samo iznose ciljevi Unije, podrobnije pojašnjeni u drugim odredbama Ugovorâ, i, s druge strane, da se člankom 10. UFEU‑a ne utvrđuju obveze država članica, nego Unije. Stoga ta dva članka nisu relevantna za razmatranje pitanja postavljenog u ovom predmetu.
Stoga valja smatrati da sud koji je uputio zahtjev svojim pitanjem u biti pita treba li članak 2. stavak 2., članak 4. stavak 1. i članak 6. stavak 1. Direktive 2000/78 u vezi s člankom 21. Povelje tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji određuje gornju dobnu granicu od 30 godina kao uvjet za sudjelovanje na natječaju za zapošljavanje policijskih narednika.
Najprije valja podsjetiti na to da je zabrana svake diskriminacije, među ostalim i na temelju dobi, unesena u članak 21. Povelje i da se u Direktivi 2000/78 ta zabrana konkretizira u području zapošljavanja i obavljanja zanimanja (presuda od 3. lipnja 2021., Ministero della Giustizia (Javni bilježnici),
C‑914/19
,
EU:C:2021:430
, t.
19.
i navedena sudska praksa).
Na početku, stoga, valja provjeriti ulazi li propis o kojem je riječ u glavnom postupku u područje primjene Direktive 2000/78.
U tom pogledu, predvidjevši da osobe koje su navršile 30 godina života ne mogu sudjelovati u natječaju za zapošljavanje policijskih narednika u Državnoj policiji, članak 3. stavak 1. Zakonodavne uredbe br. 334/2000 utječe na uvjete zapošljavanja tih radnika. Zato za takav propis treba smatrati da uspostavlja pravila u području zapošljavanja u javnom sektoru, u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) Direktive 2000/78 (vidjeti u tom smislu presude od 13. studenoga 2014., Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, t.
30.
i od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, t.
25.
).
Iz toga slijedi da propis iz glavnog postupka ulazi u područje primjene Direktive 2000/78.
Nadalje, kada je riječ o pitanju uvodi li se tim propisom različito postupanje na temelju dobi u smislu članka 2. stavka 1. Direktive 2000/78, valja podsjetiti na to da, u skladu s tom odredbom, „načelo jednakog postupanja” podrazumijeva nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1. te direktive. Članak 2. stavak 2. točka (a) navedene direktive pojašnjava da, za potrebe primjene stavka njezina članka 2. stavka 1., izravna diskriminacija postoji ako se prema nekoj osobi postupa nepovoljnije nego što se postupa prema nekoj drugoj osobi u usporedivoj situaciji, zbog bilo kojeg od razloga iz članka 1. iste direktive (presuda od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, t.
28.
).
U ovom je predmetu učinak uvjeta koji se odnosi na dob, predviđenog u članku 3. stavku 1. Zakonodavne uredbe br. 334/2000, taj da se prema određenim osobama, samo zato što su navršile 30 godina života, postupa nepovoljnije nego što se postupa prema drugim osobama u usporedivim situacijama.
Propis o kojem je riječ u glavnom postupku stoga, kao što su se suglasile sve zainteresirane osobe koje su podnijele očitovanja u ovom predmetu, uspostavlja razliku u postupanju izravno utemeljenu na dobi, u smislu odredaba članka 1. i članka 2. stavka 2. točke (a) Direktive 2000/78 (vidjeti u tom smislu presude od 13. studenoga 2014., Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, t.
33.
i od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, t.
30.
).
U tim okolnostima valja u konačnici ispitati može li se ipak takva razlika u postupanju opravdati na temelju članka 4. stavka 1. ili članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78.
Članak 4. stavak 1. Direktive 2000/78.
Kao prvo, članak 4. stavak 1. Direktive 2000/78 predviđa da različito postupanje, koje se temelji na nekoj od značajki u vezi s bilo kojim od razloga iz članka 1. te direktive, ne predstavlja diskriminaciju kada zbog prirode određenih profesionalnih djelatnosti ili zbog uvjeta u kojima se one obavljaju takva značajka predstavlja stvarni i odlučujući uvjet za obavljanje određenog zanimanja, ako je svrha opravdana, a zahtjev proporcionalan.
Iz te odredbe proizlazi da stvarni i odlučujući uvjet za obavljanje zanimanja ne može biti razlog na kojem se temelji različito postupanje, nego značajka koja je s tim razlogom povezana (presuda od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, t.
33.
i navedena sudska praksa).
U tom je pogledu Sud presudio da je posjedovanje posebnih tjelesnih sposobnosti značajka koja je povezana s dobi i da zadaci koji se odnose na zaštitu osoba i imovine, uhićenje i nadzor počinitelja kaznenih djela te preventivne ophodnje može zahtijevati uporabu fizičke sile. Narav tih zadaća zahtijeva posebnu tjelesnu sposobnost, s obzirom na to da tjelesna nespremnost tijekom njihova obavljanja može imati velike posljedice ne samo za same policijske službenike i treće osobe, nego i za održavanje javnog reda (vidjeti u tom smislu presude od 13. studenoga 2014., Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, t.
37.
,
39.
i
40.
, i od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, t.
34.
i
35.
).
Iz toga slijedi da se činjenica posjedovanja posebnih tjelesnih sposobnosti za obavljanje policijskih dužnosti poput zaštite osoba i imovine, jamstva slobodnog izvršavanja njihovih prava i sloboda i osiguranja sigurnosti građana, može, u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 2000/78, smatrati stvarnim i odlučujućim uvjetom za obavljanje zanimanja policijskog službenika (vidjeti u tom smislu presudu od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, t.
36.
).
Međutim, u ovom predmetu, sud koji je uputio zahtjev tvrdi da iz članka 2. stavka 2. Zakonodavne uredbe br. 334/2000 proizlazi da su zadaci policijskog narednika u biti upravljačke i administrativne prirode. Operativne i izvršne zadaće koje zahtijevaju osobito važne tjelesne sposobnosti nisu ključne za obavljanje profesije policijskog narednika, a zadaci svojstveni policijskim narednicima ne uključuju intervencije koje zahtijevaju uporabu fizičke sile.
Međutim, talijanska vlada osporava takvo utvrđenje u svojim pisanim očitovanjima.
Prema mišljenju te vlade, članak 2. stavak 2. Zakonodavne uredbe br. 334/2000 predviđa da su službenici poput policijskih narednika službenici pravosudne policije koji obavljaju zadaće svojstvene svim službama Državne policije, uključujući operativne zadaće koje se odnose na zaštitu osoba i imovine, a koje mogu podrazumijevati uporabu fizičke sile. Osim toga, položaj službenika javne sigurnosti podrazumijeva zaposlenje u službama javnog poretka, osobito u vanjskim službama namijenjenima osiguravanju događanja, koji mogu zahtijevati najveću fizičku učinkovitost. Puka mogućnost da se policijski narednik nalazi u rizičnim situacijama dovoljna je kako bi se opravdao zahtjev tjelesne snage povezan s dobi.
Na sudu koji je uputio zahtjev, koji je jedini nadležan za tumačenje mjerodavnog nacionalnog zakonodavstva, je da utvrdi koje su to zadaće koje stvarno obavljaju policijski narednici i da, s obzirom na njih, utvrdi je li posjedovanje posebnih tjelesnih sposobnosti stvarni i odlučujući uvjet za obavljanje zanimanja u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 2000/78.
U tom pogledu, taj sud mora uzeti u obzir zadaće koje narednici stvarno redovno izvršavaju pri obavljanju svojih redovnih zadataka. Činjenica da se od određenih narednika, nakon njihova uspjeha na natječaju, može zahtijevati da, ovisno o posebnim karakteristikama radnog mjesta na koje će biti konkretno raspoređeni, imaju posebne tjelesne sposobnosti, svakako se može uzeti u obzir u svrhu odabira osobe koja će popuniti to radno mjesto. Međutim, to ne može opravdati određivanje dobne granice za sudjelovanje na natječaju općeg dosega, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku.
Ako sud koji je uputio zahtjev utvrdi da posjedovanje posebnih tjelesnih sposobnosti, s obzirom na zadaće koje narednici Državne policije stvarno redovno izvršavaju, nije stvarni i odlučujući uvjet za obavljanje zanimanja, u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 2000/78, morat će zaključiti da se toj odredbi, u vezi s člankom 2. stavkom 2. te direktive, protivi propis o kojem je riječ u glavnom postupku.
Nasuprot tomu, ako sud koji je uputio zahtjev utvrdi da, s obzirom na te zadaće, posjedovanje posebnih tjelesnih sposobnosti jest stvarni i odlučujući uvjet za obavljanje zanimanja u smislu članka 4. stavka 1. navedene direktive, on će morati još provjeriti ima li predmetna dobna granica legitiman cilj i je li proporcionalna u smislu te odredbe.
Što se tiče, s jedne strane, cilja propisa o kojem je riječ u glavnom postupku, talijanska vlada tvrdi da se određivanjem dobne granice od 30 godina za sudjelovanje u natječaju čiji je cilj zapošljavanje policijskih narednika želi osigurati operativna spremnost i dobro funkcioniranje policijskih službi.
U tom pogledu, Sud je presudio da je potreba da se osigura operativna spremnost i dobro funkcioniranje policijske službe legitiman cilj, u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 2000/78 (presude od 13. studenoga 2014., Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, t. 44, i od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, t.
38.
).
Kada je, s druge strane, riječ o proporcionalnosti tog propisa, valja podsjetiti na to da se, prema uvodnoj izjavi 23. Direktive 2000/78, različito postupanje može opravdati u „vrlo malom broju slučajeva“ ako određena značajka koja je, među ostalim, povezana s dobi predstavlja stvaran ili odlučujući uvjet za obavljanje tog posla. Osim toga, budući da dopušta odstupanje od načela zabrane diskriminacije, članak 4. stavak 1. navedene direktive valja usko tumačiti (presuda od 13. studenoga 2014., Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, t.
46.
i
47.
i navedena sudska praksa).
U tom pogledu, Sud je u presudi od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo (
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, t.
41.
,
48.
i
50.
) u biti presudio da se za propis kojim se predviđa određivanje gornje dobne granice od 35 godina za kandidate za radna mjesta službenika prvog razreda policije koji obavljaju sve operativne ili izvršne zadaće policije načelno može smatrati da ne prelazi ono što je nužno za ostvarenje cilja navedenog u točki 56. ove presude. Konkretno, Sud je istaknuo da te zadaće mogu uključivati pribjegavanje fizičkoj sili i obavljanje zadaća u teškim, čak i ekstremnim uvjetima intervencije.
Slično tomu, u presudi od 12. siječnja 2010., Wolf (
C‑229/08
,
EU:C:2010:3
, t.
41.
do
44.
) Sud je zaključio da je proporcionalna mjera koja se sastoji u određivanju gornje dobne granice od 30 godina života za zapošljavanje na radna mjesta u samostalnoj tehničkoj službi u vatrogastvu, nakon što je na temelju znanstvenih podataka kojima je raspolagao utvrdio da su za određene zadatke koji se povjeravaju članovima te službe, poput borbe protiv požara, nužne iznimno izražene tjelesne sposobnosti te da je vrlo malo službenika starijih od 45 godina koji su tjelesno sposobni obavljati takvu aktivnost.
Suprotno tomu, u presudi od 13. studenoga 2014., Vital Pérez (
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, t.
54.
i
57.
), Sud je presudio da nacionalni propis koji određuje gornju dobnu granicu od 30 godina za zapošljavanje službenika lokalne policije nameće neproporcionalan zahtjev, nakon što je, među ostalim, utvrdio da s obzirom na zadaće koje obavljaju ti službenici, a koje obuhvaćaju osobito pomoć građanima, zaštitu osoba i imovine, uhićenje i nadzor počinitelja kaznenih djela, preventivnu ophodnju i upravljanje prometom, sposobnosti koje oni moraju posjedovati nisu uvijek usporedive sa iznimno izraženim tjelesnim sposobnostima koje se sustavno zahtijevaju od vatrogasaca.
Iz toga slijedi da, kako bi utvrdio je li propis o kojem je riječ u glavnom postupku određivanjem gornje dobne granice od 30 godina za sudjelovanje u natječaju za zapošljavanje policijskih narednika postavio proporcionalan zahtjev, sud koji je uputio zahtjev morat će, kao prvo, provjeriti jesu li zadaće koje stvarno obavljaju ti policijski narednici u biti operativne ili izvršne prirode koje zahtijevaju iznimno izražene tjelesne sposobnosti. Naime, samo se u potonjem slučaju ta gornja dobna granica može smatrati proporcionalnom. Međutim, čini se da iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da narednici u Državnoj policiji ne obavljaju takve zadaće.
Osim toga, u svrhu analize proporcionalnosti propisa o kojem je riječ u glavnom postupku relevantna je i okolnost, koju je istaknuo sud koji je uputio zahtjev, da bi eliminacijsko testiranje tjelesnih sposobnosti u okviru predmetnog natječaja moglo predstavljati prikladnu i manje ograničavajuću mjeru od određivanja najviše dobi od 30 godina.
Talijanska vlada poziva se na potrebu snižavanja prosječne starosti policije u budućnosti, radi generalne prilagodbe opće strukture pristupa Državnoj policiji.
U tom pogledu, u presudi od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo (
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, t.
44.
i
47.
), s obzirom na konkretne podatke koji su mu dostavljeni i iz kojih se može predvidjeti masovno starenje djelatnog osoblja dotične policije, Sud je presudio da, u cilju ponovne uspostave zadovoljavajuće dobne strukture, posjedovanje posebnih tjelesnih sposobnosti ne treba predvidjeti samo statički, prilikom testiranja u okviru natječaja za zapošljavanje, nego i dinamički, uzimajući u obzir godine službe koje će službenik ostvariti nakon zapošljavanja.
Važno je k tome naglasiti da se, kao što to proizlazi iz točke 58. ove presude, u predmetu u kojem je donesena ta presuda radilo o natječaju čiji je cilj zapošljavanje službenika prvog razreda koji ne obavljaju administrativne poslove, nego u bitnome operativne ili izvršne zadatke.
Stoga je, kao drugo, na sudu koji je uputio zahtjev da, s obzirom na spis kojim raspolaže ili eventualne informacije koje bi mogao dobiti od nacionalnih tijela, provjeri može li moguća ponovna uspostava zadovoljavajuće dobne strukture u Državnoj policiji opravdati dobnu granicu o kojoj je riječ u glavnom postupku. S obzirom na navedeno, taj sud, s jedne strane, mora uzeti u obzir prosječnu dob osoblja na koje se odnosi predmetni natječaj, odnosno narednika Državne policije, a ne cjelokupnog osoblja Državne policije. S druge strane, takva provjera bit će relevantna samo ako navedeni sud utvrdi da zadaće koje narednici Državne policije stvarno redovno izvršavaju zahtijevaju posebne tjelesne sposobnosti koje opravdavaju potrebu takvu prilagodbe dobne strukture.
Ako takva potreba ne postoji, eliminacijsko testiranje tjelesnih sposobnosti u okviru predmetnog natječaja uistinu bi predstavljalo prikladnu i manje ograničavajuću mjeru od mjere određivanja gornje dobne granice od 30 godina, kao što je ona predviđena propisom o kojem je riječ u glavnom postupku.
Osim toga, prema mišljenju istog suda, činjenica da članak 3. stavak 4. Zakonodavne uredbe br. 334/2000 predviđa kvotu za službenike koji su već u službi, a koji nisu stariji od 40 godina, potvrđuje da okolnost da je ta dob već bila navršena na dan podnošenja prijave na natječaj nije nespojiva s obavljanjem zadaća policijskih narednika i da je, slijedom toga, dobna granica o kojoj je riječ u glavnom postupku neproporcionalna. Isto tako, osoba VT naglašava da se ta dobna granica povisuje za najviše tri godine za kandidate koji su odslužili vojni rok, da ona ne postoji za službenike Državne policije te da iznosi 35 godina za osoblje civilne uprave Ministarstva unutarnjih poslova.
Talijanska vlada tvrdi da je svrha kvote navedene u prethodnoj točki zadržati kompetencije koje su stekle osobe koje su već osposobljene za policiju ili za službe korisne za funkciju policijskog narednika.
S obzirom na navedeno, postojanje te iznimke, kao i onih koje je istaknula osoba VT, potvrđuje neproporcionalnost dobne granice o kojoj je riječ u glavnom postupku. Naime, neki propis prikladan je za ostvarenje postavljenog cilja samo ako istinski osigurava njegovo sustavno i dosljedno ostvarenje (presuda od 15. srpnja 2021., Tartu Vangla,
C‑795/19
,
EU:C:2021:606
, t.
44.
i navedena sudska praksa).
Prema tome, a podložno provjerama koje mora izvršiti sud koji je uputio zahtjev, iz navedenoga proizlazi da, pod uvjetom da zadaci koje stvarno obavljaju narednici Državne policije zahtijevaju posebne tjelesne sposobnosti, određivanje gornje dobne granice od 30 godina predviđene člankom 3. stavkom 1. Zakonodavne uredbe br. 334/2000 predstavlja neproporcionalan zahtjev s obzirom na članak 4. stavak 1. Direktive 2000/78.
Članak 6. stavak 1. Direktive 2000/78.
Kao drugo, kada je riječ o pitanju može li se različito postupanje uspostavljeno propisom o kojem je riječ u glavnom postupku opravdati s obzirom na članak 6. stavak 1. Direktive 2000/78, valja istaknuti da to pitanje treba razmotriti samo ako se to različito postupanje ne može opravdati na temelju njezina članka 4. stavka 1. (vidjeti u tom smislu presudu od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, t.
49.
).
Članak 6. stavak 1. prvi podstavak Direktive 2000/78 predviđa da se različito postupanje na temelju dobi neće smatrati diskriminacijom ako su, u kontekstu nacionalnog prava, te razlike objektivno i razumno opravdane legitimnim ciljem, uključujući legitimnu politiku zapošljavanja, tržište rada i strukovno obrazovanje, te ako su načini ostvarivanja tog cilja prikladni i nužni. Članak 6. stavak 1. drugi podstavak točka (c) te direktive predviđa da to različito postupanje može, među ostalim, uključivati „određivanje najviše dobi za zapošljavanje, koja se temelji na zahtjevima obuke za određeno radno mjesto ili na potrebi postojanja razumnog razdoblja zaposlenja prije umirovljenja”.
Valja stoga razmotriti može li se uvjet koji se odnosi na najvišu dob od 30 godina za sudjelovanje u natječaju za zapošljavanje policijskog narednika, kakav proizlazi iz članka 3. stavka 1. Zakonodavne uredbe br. 334/2000, opravdati legitimnim ciljem u smislu članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78 i jesu li sredstva koja su upotrijebljena za postizanje tog cilja prikladna i nužna.
Iz zahtjeva za prethodnu odluku ne proizlazi da propis o kojem je riječ u glavnom postupku navodi cilj koji se njime želi postići. Ipak, Sud je već presudio da se na temelju članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78 ne može zaključiti da to što u dotičnom propisu nedostaje preciznosti u pogledu cilja koji se njime želi postići automatski znači da se on ne bi mogao opravdati na temelju te odredbe. U slučaju takve nepreciznosti potrebno je da drugi elementi koji proizlaze iz općeg konteksta predmetne mjere omoguće utvrđivanje cilja kako bi se proveo sudski nadzor njegove legitimnosti te prikladnosti i nužnosti sredstava upotrijebljenih za njegovo ostvarenje (presuda od 13. studenog 2014., Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, t.
62.
i navedena sudska praksa).
Usto, ciljevi koji se mogu smatrati „legitimnima” u smislu članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78 i, slijedom toga, podobnima za opravdanje odstupanja od načela zabrane diskriminacije na temelju dobi, ciljevi su socijalne politike (presuda od 13. rujna 2011., Prigge i dr.,
C‑447/09
,
EU:C:2011:573
, t.
81.
i navedena sudska praksa).
Pod uvjetom da se može smatrati da se dobna granica utvrđena propisom o kojem je riječ u glavnom postupku temelji na zahtjevima obuke za određeno radno mjesto ili na potrebi postojanja razumnog razdoblja zaposlenja prije umirovljenja u smislu članka 6. stavka 1. drugog podstavka točke (c) te direktive, ona bi mogla opravdati različito postupanje o kojem je riječ u glavnom postupku ako je „u kontekstu nacionalnog prava […] objektivno i razumno opravdan[a]” u smislu te odredbe (vidjeti u tom smislu presudu od 13. studenoga 2014., Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, t.
64.
i
65.
).
Međutim, čak i u takvom slučaju, trebalo bi ispitati jesu li sredstva upotrijebljena za postizanje tih ciljeva prikladna i nužna.
U tom pogledu, s jedne strane, Sud ne raspolaže elementima iz kojih se da zaključiti da je dobna granica za zapošljavanje prikladna i nužna s obzirom na cilj koji se sastoji u osiguravanju obuke policijskih narednika.
S druge strane, što se tiče cilja koji se sastoji od potrebe postojanja razumnog razdoblja zaposlenja prije umirovljenja, najprije valja istaknuti da je, prema navodima suda koji je uputio zahtjev, za umirovljenje službenika Državne policije potrebno navršiti 61 godinu života.
Iz toga slijedi da se za nacionalni propis koji određuje gornju dobnu granicu od 30 godina života za sudjelovanje u natječaju za zapošljavanje policijskih narednika načelno ne može smatrati da je nužan s obzirom na potrebu postojanja razumnog razdoblja zaposlenja dotičnih narednika prije umirovljenja, u smislu članka 6. stavka 1. drugog podstavka točke (c) Direktive 2000/78 (vidjeti u tom smislu presudu od 13. studenoga 2014, Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, t.
72.
), pogotovo ako sud koji je uputio zahtjev, nakon razmatranja svih relevantnih elemenata, potvrdi da zadaće policijskih narednika u biti ne uključuju fizički zahtjevne zadatke, koje zaposleni narednici starije dobi ne bi bili u stanju izvršavati u dostatno dugom razdoblju (vidjeti u tom smislu presude od 12. siječnja 2010., Wolf,
C‑229/08
,
EU:C:2010:3
, t.
43.
, i od 15. studenoga 2016., Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, t.
46.
).
U tim se okolnostima, podložno provjeri od strane suda koji je uputio zahtjev, različito postupanje proizašlo iz odredbe poput članka 3. stavka 1. Zakonodavne uredbe br. 334/2000 ne može opravdati na temelju članka 6. stavka 1. drugog podstavka točke (c) Direktive 2000/78.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 2. stavak 2., članak 4. stavak 1. i članak 6. stavak 1. Direktive 2000/78, u vezi s člankom 21. Povelje, treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji predviđa gornju dobnu granicu od 30 godina za sudjelovanje u natječaju za zapošljavanje policijskih narednika ako zadaće koje stvarno izvršavaju ti policijski narednici ne zahtijevaju posebne tjelesne sposobnosti ili se, ako su takve sposobnosti potrebne, pokaže da takav propis, iako teži ostvarenju legitimnog cilja, nameće neproporcionalni zahtjev, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenoga, Sud (sedmo vijeće) odlučuje:

Članak 2. stavak 2., članak 4. stavak 1. i članak 6. stavak 1. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja, u vezi s člankom 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji predviđa gornju dobnu granicu od 30 godina za sudjelovanje u natječaju za zapošljavanje policijskih narednika ako zadaće koje stvarno izvršavaju ti policijski narednici ne zahtijevaju posebne tjelesne sposobnosti ili se, ako su takve sposobnosti potrebne, pokaže da takav propis, iako teži ostvarenju legitimnog cilja, nameće neproporcionalni zahtjev, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski