CELEX: 62015CJ0273
Преюдициално запитване
Селско стопанство
Европейски фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието
Регламенти (ЕО) № 1257/1999 и № 817/2004
Подпомагане на развитието на селските райони
Връщане на недължимо платеното
Увеличаване на декларираната площ по време на периода, за който тече поет петгодишен ангажимент, над предвидения праг
Замяна на първоначалния ангажимент с нов ангажимент
Неизпълнение от страна на бенефициера на задължението за подаване на ежегодна молба за изплащане на помощта
Национална правна уредба, съдържаща изискване за връщане на всички помощи, изплатени за няколко години
Принцип на пропорционалност
Членове 17 и 52 от Хартата на основните права на Европейския съюз

Преюдициалното запитване е във връзка с тълкуването на Регламент (ЕО) № 1257/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА) и за изменение и отмяна на някои регламенти (
ОВ L 160, 1999 г., стр. 80
; Специално издание на български език 2007 година, глава 3, том 28, стр. 134), изменен с Регламент (ЕО) № 1783/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година (
ОВ L 270, 2003 г., стр. 70
; Специално издание на български език 2007 година, глава 3, том 49, стр. 246) (наричан по-нататък „Регламент № 1257/1999“), на Регламент (ЕО) № 817/2004 на Комисията от 29 април 2004 година относно определяне на подробни правила за прилагането от Регламент (ЕО) № 1257/1999 (
ОВ L 153, 2004 г., стр. 30
и поправка в
ОВ L 231, 2004 г., стр. 24
; Специално издание на български език 2007 година, глава 3, том 57, стр. 116), на Регламент (ЕО) № 796/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагане на интегрираната система за администриране и контрол, кръстосано спазване и модулация, предвидени в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (
ОВ L 141, 2004 г., стр. 18
; Специално издание на български език 2007 година, глава 3, том 56, стр. 210), както и на членове 17 и 52 от Хартата на основните права на Европейския Съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
Запитването е отправено в рамките на спор между селскостопанското предприятие ZS „Ezernieki“ (наричано по-нататък „Ezernieki“) и Lauku atbalsta dienests (Служба за подпомагане на селските райони, Латвия) във връзка с възстановяването на всички агроекологични помощи, които са му били отпуснати от латвийските органи в периода, за който е поело петгодишен ангажимент, поради неспазване на всички условия за отпускане на тези помощи.
Правна уредба
Правото на Съюза
Регламент № 1257/1999
Както се посочва в член 1 от Регламент № 1257/1999, той определя рамката на общностно подпомагане за устойчиво развитие на селските райони. В глава VI от дял II, озаглавена „Агроекология и хуманно отношение към животните“, в член 22 от този регламент е предвидено следното:
„Предоставя се помощ за методи за селскостопанско производство, целящи защита на околната среда, опазване на природната среда (агроекология) или подобряване на хуманното отношение към животните, с оглед да се постигнат целите на политиката на Общността по отношение на земеделието, околната среда и хуманното отношение към животните във ферми.
[…]“.
Член 23 от Регламент № 1257/1999 гласи:
„1.   Отпуска се помощ на земеделски производители, поемащи ангажименти относно агроекологията или хуманното отношение към животните за най-малко пет години. Когато е необходимо, се определя по-дълъг период за някои видове задължения с оглед отражението им върху околната среда или хуманното отношение към животните.
2.   Задълженията за агроекология и хуманно отношение към животните трябва да надвишават приложението на обичайната добра земеделска практика, включително добра животновъдна практика.
Те трябва да предлагат услуги, непредвидени в други мерки за помощ, като пазарна помощ или компенсаторни обезщетения“.
Член 24 от този регламент гласи следното:
„1.   Помощ по отношение на задължение за агроекология или хуманно отношение към животните се отпуска годишно и се изчислява на базата на:
а)
загубата на доход,
б)
допълнителни разходи, произтичащи от поетите задължения, и
в)
необходимостта от финансово насърчение.
Разходите, свързани с инвестиции, не се вземат предвид при изчисляване на нивото на годишната помощ. Разходите за непроизводствени инвестиции, необходими за спазване на ангажимента, могат да се вземат предвид при изчисляване нивото на годишна помощ.
2.   Максималните годишни суми допустими за подпомагане от Общността са посочени в приложението. Когато помощта се изчислява на база зона, тези суми се базират на тази зона от стопанството, за ко[я]то се прилагат агроекологичните задължения“.
Член 37, параграф 4 от Регламент № 1257/99 предвижда:
„Държавите членки могат да установят допълнителни или по-рестриктивни условия по отношение на отпускането на общностни помощи за развитие на селските райони, при условие че тези мерки са съгласувани с целите и изискванията, определени в настоящия регламент“.
По силата на член 93, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета от 20 септември 2005 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (
ОВ L 277, 2005 г., стр. 1
; Специално издание на български език 2007 година, глава 3, том 66, стр. 101) Регламент № 1257/1999 се отменя, считано от 1 януари 2007 г., но продължава да се прилага за проекти, одобрени от Европейската комисия по силата на този регламент преди посочената дата.
Регламент № 817/2004
В раздел 11 от глава I от Регламент № 817/2004, озаглавена „Мерки за развитие на селските райони“, член 37 от този регламент гласи:
„1.   Когато бенефициер увеличи площта на стопанството по време на периода, за който тече поет ангажимент като условие за отпускане на помощ, държавите членки могат да предвидят разширяване на ангажимента с цел покриване на допълнителната площ за оставащата част от периода на ангажимента в съответствие с параграф 2, или първоначалният ангажимент да бъде заменен с нов в съответствие с параграф 3.
Такава замяна може да се предвиди и в случаите, когато площта, за която е поет ангажимент в рамките на стопанството е разширена.
2.   Разширението, посочено в параграф 1, може да бъде позволено само при следните условия:
а)
то е от несъмнена полза за въпросната мярка;
б)
то е оправдано по отношение на естеството на ангажимента, на продължителността на оставащия период и размера на допълнителната площ;
в)
то не пречи на ефективността на проверките за съответствие с условията за отпускане на помощта.
Размерът на допълнителната площ, посочена в буква б)[,] трябва да бъде значително по-малък от първоначалната площ или не повече от два хектара.
3.   Новият ангажимент, посочен в параграф 1, обхваща цялата въпросна площ при условия, най-малко толкова стриктни, колкото и тези на първоначалния ангажимент“.
В раздел 6 от глава II от Регламент № 817/2004, озаглавен „Молби, проверки и санкции“, член 66 от този регламент предвижда:
„1.   Молбите за подпомагане за развитие на селските райони за площ или животни, които са подадени отделно от молбите за подпомагане съгласно член 6 от Регламент (ЕО) № 2419/2001 [на Комисията от 11 декември 2001 година относно установяване на подробни правила за прилагането на интегрираната система за администриране и контрол за определени схеми за помощ на Общността, установени с Регламент (ЕИО) № 3508/92 на Съвета (
ОВ L 327, 2001 г., стр. 11
)], посочват всички площи и животни в стопанството, които са [засегнати от] проверка на молбите за въпросната мярка, включително и тези, за които не се иска помощ.
2.   Когато помощната мярка за развитие на селските райони се отнася до площи, парцелите се определят поотделно. По време на периода, включен в даден ангажимент, парцелите за които се отнасят помощите, не могат да бъдат заменени с изключение на случаи, специално предвидени в програмния документ.
3.   Когато молба за плащане е приложена към молба за плащане за площ в контекста на интегрираната система за контрол, държавата членка гарантира, че парцелите, включени в молбите за подпомагане на развитието на селските райони, са декларирани поотделно.
4.   Животните и парцелите земя се определят в съответствие с членове 18 и 20 от Регламент (ЕИО) № 1782/2003.
5.   Когато помощта е многогодишна, плащанията, следващи това, което е направено през първата година на представяне на молбата, се извършват в отговор на ежегодна молба за подпомагане, освен когато държавата членка е въвела ефективна процедура за ежегодна проверка, както е посочено в член 67, параграф 1 на настоящия регламент“.
Член 67 Регламент № 817/2004 гласи:
„1.   Първоначалните молби за присъединяване към схема и последващите молби за плащане се проверяват по начин, който гарантира ефективна проверка на съответствието с условията за отпускане на помощ.
Държавите членки определят подходящи методи и средства за проверка на всяка мярка за подпомагане, както и лицата, които са обект на проверки.
Във всички подходящи случаи държавите членки използват интегрираната система за администриране и контрол, въведена с Регламент (ЕО) № 1782/2003.
2.   Проверката се състои от административна проверка и проверки на място“.
Член 71, параграф 2 от Регламент № 817/2004 гласи:
„В случай на недължимо плащане бенефициерът по дадена мярка за развитие на селските райони е длъжен да възстанови въпросната сума в съответствие с член 49 от Регламент (ЕО) № 2419/2001“.
По силата на член 64 от Регламент (ЕО) № 1974/2006 на Комисията от 15 декември 2006 година за определянето на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (
ОВ L 368, 2006 г., стр. 15
; Специално издание на български език, 2007 година, глава 3, том 80, стр. 133) Регламент № 817/2004 се отменя, считано от 1 януари 2007 г., но продължава да се прилага за мерките, одобрени преди тази дата по силата на Регламент № 1257/1999.
Регламент № 796/2004
Регламент № 796/2004 отменя Регламент № 2419/2001. По силата на Регламент № 796/2004 той продължава да се прилага по отношение на молби за помощи относно пазарните години или премийни периоди, стартиращи преди 1 януари 2005 г., и позоваванията на Регламент № 2419/2001 се считат за позовавания на Регламент № 796/2004.
Тъй като според таблицата за съответствие в приложение III към Регламент № 796/2004 член 49 от Регламент № 2419/2001 съответства на член 73 от Регламент № 796/2004, позоваването на член 71, параграф 2 от Регламент № 817/2004 вече се отнася до член 73 от Регламент № 796/2004.
Член 73 от Регламент № 796/2004 има следното съдържание:
„1.   Ако е извършено недължимо плащане, земеделският производител възстановява въпросната сума плюс лихва, изчислена в съответствие с параграф 3.
[…]
3.   Лихва се изчислява за периода, изтекъл между уведомлението за задължението за възстановяване на земеделския производител и възстановяването или приспадането.
Приложимият лихвен процент се изчислява в съответствие с националното законодателство, но не може да е по-нисък от лихвения процент, приложим за възстановяване на суми съгласно националните разпоредби.
4.   Задължението за възстановяване, посочено в параграф 1, не се прилага, ако плащането е извършено по грешка на компетентните власти или друг орган и ако грешката не може да бъде установена по разумен път от земеделския производител.
Въпреки това, когато грешката се отнася до фактически елементи, свързани с изчисляването на въпросното плащане, първа алинея се прилага, само ако решението за възстановяване не е било съобщено до 12 месеца след плащането.
5.   Задължението за възстановяване, посочено в параграф 1, не се прилага, ако периодът, изтекъл от датата на плащане на помощта и тази на първото известяване на бенефициента от компетентния орган относно недължимото естество на въпросното плащане, е повече от 10 години.
Въпреки това, периодът, посочен в първа алинея, може да бъде ограничен на четири години, ако бенефициентът е действал добросъвестно.
[…]“.
Латвийското право
Член 53 от Ministru kabineta noteikumi № 221 „Kārtība, kādā tiek piešķirts valsts un Eiropas Savienibas atbalsts lauksaimniecibai un lauku attīstibai“ (Постановление № 221 на Министерския съвет от 21 март 2006 г. относно режима на отпускане на държавни помощи и помощи от Европейския съюз на земеделските стопанства и за развитие на селските райони“), в сила до 28 април 2007 г. (наричано по-нататък „Постановление № 221“), гласи, че когато земеделски производител иска да получи сумите, предвидени в това постановление за агроекологична помощ, ангажиментите възникват в деня на подаване на молбата в Службата за подпомагане на селските райони. В член 24 от Постановление № 221 се предвижда, че до 9 юни на текущата година земеделският производител подава в Службата за подпомагане на селските райони молба за изплащане на сумите за агроекологична помощ заедно с план на земеделската земя в стопанството, издаден от Службата за подпомагане на селските райони, в който се посочва площта на обработваемите парцели.
Член 55 от Постановление № 221 предвижда, че ако при наличие на молба за агроекологична помощ площите по поет ангажимент бъдат увеличени, се създава нов ангажимент за срок от пет години. Увеличение на площите по поет ангажимент по време на петгодишния период с до 20 %, но не-повече от два хектара води до разширяване на първоначалния ангажимент.
Член 58 от Постановление № 221 предвижда, че при подаване на молбата за агроекологична помощ земеделският производител се задължава през целия петгодишен период на поемане на ангажимента всяка година да подава в Службата за подпомагане на селските райони молба относно декларираните мерки, както и да не намалява декларираната за целите на ангажимента площ, нито да променя нейното местоположение.
На 31 март 2010 г. влиза в сила Ministru kabineta noteikumi № 295 „Noteikumi par valsts un Eiropas Savienības lauku attīstības atbalsta piešķiršanu, administrēšanu un uzraudzību vides un lauku ainavas uzlabošanai“ (Постановление на Министерски съвет № 295 от 23 март 2010 г. за предоставяне, управление и контрол на държавните помощи и помощите от Европейския съюз за развитие на селските райони, предназначени за подобряване на обработваемия и природен ландшафт“), в сила до 20 април 2015 г. (наричано по-нататък „Постановление № 295“). Това постановление, както и Постановление № 221, се прилага спрямо „агроекологичната“ мярка, прилагана в съответствие с Регламент № 1257/1999. Според член 74 от Постановление № 295 „по отношение на мярката, предвидена в член 3, ангажиментите за площ или животни запазват действието си до изтичане на периода, за който са поети, в съответствие с Постановление на Министерски съвет № 1002 от 30 ноември 2004 г. относно реда и условията за прилагане на Програмния документ „План за развитие на селските райони в Латвия в изпълнение на програмата за развитие на селските райони през периода 2004—2006 г.“.
Член 76 от Постановление № 295 предвижда, че когато кандидатства за агроекологична помощ, през целия петгодишен период на поетите ангажименти заявителят трябва да подава всяка година молба в службата за подпомагане на селските райони. Той няма право да променя местоположението на декларираната за целите на поетия ангажимент площ, нито да намалява същата или броя на животните.
Член 84 от Постановление № 295 предвижда, че при прекратяване на ангажиментите поради непредставяне на ежегодната молба за отпускане на помощта, промяна на местоположението на декларираната площ, нейното намаляване или недеклариране на площ, включена в ангажимент за целите на получаване на помощта, бенефициерът възстановява помощите, които са му изплатени за съответната площ. Ако площта, включена в ангажимент, е намалена в подмерките, посочени в това постановление, средният размер на сумата за помощта за съответната година се определя в зависимост от намалената площ, предмет на ангажимент, и се изчислява, като се раздели размерът на помощта, получена в съответната под-дейност, на площта, включена в ангажимент.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
През 2005 г. Ezernieki съобщава за 10,20 хектара земеделски парцели за получаване на помощ за развитие на биологичното селско стопанство в рамките на мярката „агроекология“ по Регламент № 1257/1999. През 2006 г., за да получи същата помощ, то съобщава за площ, увеличена с 2,30 хектара, или общо за 12,50 хектара. Това увеличение води до откриване на нов петгодишен период за ангажимент. През 2010 г. то подава молба за подпомагане за площ. То обаче не подава молба за отпускане на агроекологична помощ, тъй като счита, че петгодишният период за ангажимент е изтекъл.
На 9 август 2011 г. Службата за подпомагане на селските райони приема решение, с което задължава Ezernieki да възстанови изцяло получената агроекологична помощ в размер на 3390,04 латвийски лата (LVL) (около 4800 EUR). Това решение се основава на факта, че след като през 2006 г. то съобщава за увеличена площ, за която иска агроекологична помощ, трябва да се счита, че първоначалният период на ангажимента е заменен с нов период на ангажимента от 2006 г. до 2010 г. Като не подава молба за тази помощ през 2010 г., то слага край на периода на ангажимента, поради което трябва да възстанови получената до момента помощ.
Жалбата за отмяна на това решение, подадена от Ezernieki до Аdministratīvā rajona tiesa (Районен административен съд, Латвия), е уважена.
Сезиран като въззивна инстанция от Службата за подпомагане на селските райони, Administratīvā apgabaltiesa (Областен административен съд, Латвия) отхвърля жалбата на жалбоподателя по делото в главното производство. Тази юрисдикция всъщност приема, от една страна, че поради увеличаването през 2006 г. на обявената площ, за която се иска помощ, с 2,30 хектара в съответствие с член 55 от Постановление № 221 за Ezernieki възникват нови ангажименти за цялата площ за срок от пет години. От друга страна, тя приема, че тъй като през 2010 г. не е подадена годишната молба за отпускане на помощта, ангажиментите отпадат, а това води до задължението за връщане на сумите, получени за съответната площ.
Ezernieki подава до запитващата юрисдикция касационна жалба срещу решението, постановено от Administratīvā apgabaltiesa (Областен административен съд).
Запитващата юрисдикция има съмнения относно съответствието на правото на Съюза на задължението за връщане на получените помощи по начина, наложен по делото в главното производство въз основа на националната правна уредба. По същество тя смята, че задължението за бенефициера да възстанови получените помощи в пълен размер, може да бъде непропорционално, тъй като той е изпълнил поетите задължения по отношение на по-голямата част от площта и само е пропуснал по невнимание да декларира променената площ. Тя подчертава, че спорът, с който е сезирана, има следните особености, а именно площта е била увеличена през втората година на първоначалните ангажименти, увеличението превишава само с 0,3 хектара разрешения максимален размер от 2 хектара и по отношение на първоначално декларираната площ от 10,20 хектара през петгодишния период ангажиментите са спазени.
Тъй като смята, че разрешаването на спора в главното производство зависи от тълкуването на регламенти № 1257/1999, № 817/2004 и № 796/2004, както и на членове 17 и 52 от Хартата, Augstākās tiesas Administratīvo lietu departaments (Върховен съд, административна колегия, Латвия) решава да спре производството и да постави на съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Съответства ли на целта на Регламент № 1257/1999 и Регламент № 817/2014 и на принципа на пропорционалност приложението на предвидените в член 71, параграф 2 от Регламент № 817/2014 правни последици по отношение на агроекологичната помощ, отпусната за част от първоначално декларираната площ, по отношение на която предвидените за предоставяне на помощта изисквания са изпълнени през петгодишния срок на ангажимента?
2)
Следва ли член 17 от Хартата във връзка с член 52 от нея да се тълкува в смисъл, че приложението на предвидените в член 71, параграф 2 от Регламент № 817/2014 правни последици по отношение на агроекологичната помощ, отпусната за част от площта, по отношение на която условията за отпускане на помощта са спазвани в продължение на пет години, е съвместимо с тези разпоредби?
3)
Следва ли член 52 от Хартата да се тълкува в смисъл, че допуска дерогиране на правните последици, които са задължителни съгласно регламента и приетите от държава членка в съответствие с него разпоредби, ако в конкретния случай са налице специфични обстоятелства, от контекста на които се установява, че съответното ограничение може да се окаже непропорционално?
4)
Допустимо ли е с оглед на целите на Регламент № 1257/1999 и Регламент № 817/2004 и на пределите на свободата на преценка на държавите членки, наложени с посочените регламенти, националният съд, който разглежда делото по същество, да не приложи в цялост член 84 от Постановление № 295 на Министерски съвет относно възстановяването на помощта, ако при особени обстоятелства се оказва, че прилагането му противоречи на принципа на пропорционалност, така както се тълкува в правната система на държавата членка?“.
По преюдициалните въпроси
С четирите си въпроса, които следва да се разгледат едновременно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали с оглед на целите на Регламент № 1257/1999 и Регламент № 817/2004 и на принципа на пропорционалност, както и на членове 17 и 52 от Хартата член 71, параграф 2 от Регламент № 817/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба като разглежданата по делото в главното производство, според която бенефициерът на помощ, отпусната срещу ангажиментите му за период от няколко години, е длъжен да възстанови цялата вече изплатена помощ, тъй като не е подал годишна молба за изплащането на тази помощ за последната година от петгодишния период на ангажиментите му, когато, от една страна, този петгодишен период заменя предишен период поради увеличаването на площта на стопанството му и от друга страна, този бенефициер не е престанал да изпълнява задълженията си във връзка с експлоатацията на декларираната преди това увеличаване площ.
В самото начало следва да се припомни, че членове 22—24 от Регламент № 1257/1999 определят общите условия за предоставяне на помощта, отпускана за методите на производство, замислени именно за опазване на природната среда. Видно от тези разпоредби, за агроекологичните мерки е характерно, че земеделските производители поемат петгодишни задължения да съобразяват селскостопанската си дейност с опазването на околната среда. В замяна на агроекологичните ангажименти за минимален петгодишен период държавите отпускат ежегодна помощ в зависимост от претърпяната загуба на доходи или произтичащите от това допълнителни разходи (решения от 4 юни 2009 г., JK Otsa Talu,
C‑241/07
,
EU:C:2009:337
, т.
, от 24 май 2012 г., Hehenberger,
C‑188/11
,
EU:C:2012:312
, т.
и от 7 февруари 2013 г., Pusts,
C‑454/11
,
EU:C:2013:64
, т.
).
В член 66, параграф 5 от Регламент № 817/2004 се предвижда освен това, че когато помощта е многогодишна, плащанията, следващи това, което е направено през първата година на представяне на молбата, се извършват в отговор на ежегодна молба за подпомагане, освен когато държавата членка е въвела ефективна процедура за ежегодна проверка, както е посочено в член 67, параграф 1 от този регламент. От посочения член 66, параграф 5 следва, че освен при наличието на такава национална процедура, на селскостопанските производители не се изплаща помощ, ако не подадат ежегодна молба за плащане. Затова подаването на тази ежегодна молба е условие за допустимост на агроекологичните помощи на основание посочените членове 22—24 (решение от 7 февруари 2013 г., Pusts,
C‑454/11
,
EU:C:2013:64
, т.
).
Значението на подаването на ежегодна молба за изплащане на агроекологични помощи е подчертано и в член 67, параграф 1 от Регламент № 817/2004, който предвижда по отношение на системата за проверка на многогодишното подпомагане на агроекологичните методи за производство, че проверките на първоначалните молби за участие в дадена схема и на последващите молби за плащане се осъществяват по начин, който осигурява ефикасна проверка на спазването на изискванията за предоставяне на помощите. По този начин подаването на такава ежегодна молба позволява да се провери спазването на поетите агроекологични ангажименти. Като се основава на тази ежегодна молба, разплащателната агенция е в състояние да проверява ефективно всяка година дали тези многогодишни ангажименти се спазват непрекъснато, и съответно да изплаща помощите (решение от 7 февруари 2013 г., Pusts,
C‑454/11
,
EU:C:2013:64
, т.
).
В член 37, параграфи 1 и 2 от Регламент № 817/2004 се предвижда освен това, че когато бенефициерът на агроекологичната помощ увеличи първоначалната площ на стопанството по време на периода, за който тече поет ангажимент като условие за отпускане на помощ, с площ, превишаваща с повече от два хектара първоначалната площ, първоначалният ангажимент на този бенефициер се заменя с нов петгодишен ангажимент. В член 37, параграф 3 от посочения регламент се предвижда, че този нов ангажимент обхваща цялата въпросна площ при условия, най-малко толкова стриктни, колкото и тези на първоначалния ангажимент.
От това следва, че тъй като според разглежданата по делото в главното производство национална правна уредба, от една страна, едно от условията за допустимост на агроекологичните помощи е задължението на кандидата за такива помощи през целия петгодишен период на ангажимента да подава ежегодна молба за плащане и от друга страна, при съществено увеличаване на площта на стопанството, което превишава с два хектара първоначалния ангажимент, започва нов петгодишен период на ангажимент, тя е съвместима с посочените по-горе разпоредби на правото на Съюза.
По делото в главното производство не се спори, че бенефициерът не е подал молба за подпомагане за последната година от петгодишния период на ангажимента, който е започнал от момента на увеличаването на площта, превишаващо първоначалната площ с два хектара. Безспорно той отговарял на всички условия за отпускане на помощта по отношение на първоначално декларираната площ от 10,20 хектара.
Следва обаче да се припомни, че що се отнася до агроекологичните помощи, за които е характерно поемането на многогодишни ангажименти, условията за отпускане на помощи трябва да се спазват през целия период на ангажименти, за който са отпуснати помощите (решения от 24 май 2012 г., Hehenberger,
C‑188/11
,
EU:C:2012:312
, т.
и от 7 февруари 2013 г., Pusts,
C‑454/11
,
EU:C:2013:64
, т.
).
Ето защо, ако едно от тези условия за отпускане на агроекологичната помощ, като подаването на ежегодна молба за плащане на помощта, изисквано от разглежданата в главното производство национална правна уредба, не бъде спазено дори само веднъж за цялото времетраене на агроекологичния проект, за което получателят на същите помощи се е ангажирал, последните не могат да бъдат предоставени (решение от 7 февруари 2013 г., Pusts,
C‑454/11
,
EU:C:2013:64
, т.
).
Впрочем, както следва от член 37, параграф 3 от Регламент № 817/2004, след същественото увеличаване на площта на съответното стопанство и началото на нов петгодишен период на ангажимент бенефициерът е длъжен през целия нов период да спазва всички произтичащи от това задължения, и то за цялата увеличена площ за срок от пет години.
Следва освен това да се подчертае, че отговорност за спазването на условията за отпускането на агроекологичните помощи носи единствено лицето, поискало да се ползва от тях. Обратно на това, което твърди жалбоподателят в главното производство, от Регламент № 1257/1999 и Регламент № 817/2004 не следва, че компетентните органи имат задължение да го информират за задължението му да подаде молба за подпомагане за последната година на ангажиментите му.
При тези обстоятелства само частичното спазване от страна на бенефициера на помощ, отпусната въз основа на ангажиментите му, на условията за отпускането на съответната помощ не може да обоснове продължаването на изплащането ѝ.
Както следва от член 71, параграф 2 от Регламент № 817/2004, който препраща към член 49 от Регламент № 2419/2001, заменен с член 73 от Регламент № 796/2004, когато за бенефициер е изключена възможността да се ползва от агроекологични помощи поради неспазване на условията за предоставяне на тези помощи, бенефициерът на посочените помощи е длъжен да възстанови всички суми, които вече са му изплатени като помощи, от които не може да се ползва (вж. решения от 24 май 2012 г., Hehenberger,
C‑188/11
,
EU:C:2012:312
, т.
и от 7 февруари 2013 г., Pusts,
C‑454/11
,
EU:C:2013:64
, т.
).
Целта на Регламент № 1257/1999 и Регламент № 817/2004, принципът на пропорционалност и членове 17 и 52 от Хартата не могат да оспорят това тълкуване на член 71, параграф 2 от Регламент № 817/2004.
Наистина, първо, както следва от точки 30—33 от настоящото решение, целта на Регламент № 1257/99 и Регламент № 817/2004 е опазването на околната среда. Общата структура на създадената с тях система се основава на ефикасната проверка за спазването на поетите за отпускането на агроекологичната помощ ангажименти и на устойчивото прилагане на агроекологичните мерки на цялата декларирана площ, и то през целия петгодишен период на ангажимента.
Задължението за връщане на помощите, получени от бенефициер като жалбоподателя в главното производство, който не спазва всички условия за отпускането на тези помощи, допринася за постигането на тази цел.
След това трябва да се подчертае, че не може да се счита, че годишните плащания на помощите са окончателни, тъй като изплатените помощи подлежат на възстановяване от бенефициера, ако той не спазва всички условия за изплащането им през целия петгодишен период, и то за цялата декларирана площ (вж. в този смисъл решения от 24 май 2012 г., Hehenberger,
C‑188/11
,
EU:C:2012:312
, т.
и от 7 февруари 2013 г., Pusts,
C‑454/11
,
EU:C:2013:64
, т.
и
).
При това положение не може да се твърди, че тъй като бенефициерът е спазил ангажиментите, поети във връзка с първоначално декларираната площ, задължението за възстановяване на всички изплатени помощи при неспазване на всички условия за отпускането на съответните помощи е непропорционално спрямо преследваната цел. Наистина, както следва от точка 41 от настоящото решение, неспазването на тези условия води до необоснованост и липса на правна основа за отпускането на помощите и запазването на възможността за ползване от тях, и то в тяхната цялост.
Накрая следва да се отбележи, че задължението за възстановяване на недължимо платена помощ поради неспазване на едно от условията за нейната допустимост не може да се приравни на нарушаване на признатото в член 17 от Хартата право на собственост.
Наистина от член 71, параграф 2 от Регламент № 817/2004, по силата на който спорните помощи са изплатени на жалбоподателя в главното производство, следва, че той е длъжен да ги възстанови, ако не спази някое от условията за тяхното изплащане (вж. в този смисъл решения от 24 май 2012 г., Hehenberger,
C‑188/11
,
EU:C:2012:312
, т.
и от 7 февруари 2013 г., Pusts,
C‑454/11
,
EU:C:2013:64
, т.
и
).
При това положение бенефициер, който е длъжен да върне недължимо получените помощи като обикновена последица от разглежданото неспазване на условията за тяхното плащане, не може да се позовава на защитата, предоставена от член 17 от Хартата.
Тъй като в случая не става въпрос за ограничаване на упражняването на признатото от Хартата право на собственост, не следва да се анализира задължението за връщане на посочените по-горе помощи от гледна точка на член 52 от Хартата.
В този контекст член 71, параграф 2 от Регламент № 817/2004 в светлината на целта на Регламент № 1257/1999 и Регламент № 817/2004, на принципа на пропорционалност и на правото на собственост, утвърдено в Хартата, трябва да се тълкува смисъл, че допуска разглежданите в главното производство разпоредби от латвийското право, които задължават бенефициера в главното производство да върне всички суми, получени като агроекологични помощи, които са му недължимо платени.
В четвъртия си въпрос запитващата юрисдикция все пак се пита дали е възможно да не приложи националната правна уредба, предмет на делото в главното производство, приета в съответствие с правото на Съюза, ако прилагането ѝ противоречи на принципа на пропорционалност, така както той е тълкуван в собствения ѝ национален правов ред.
Във връзка с това следва да се отбележи, че по силата на принципа на предимството на правото на Съюза не може да се приеме норми на националното право, дори ако са конституционни, да накърняват единството и ефикасността на правото на Съюза. (решения от 17 декември 1970 г., Internationale Handelsgesellschaft,
11/70
,
EU:C:1970:114
, т.
, от 13 декември 1979 г., Hauer,
44/79
,
EU:C:1979:290
, т.
и от 15 януари 2013 г., Križan и др.,
C‑416/10
,
EU:C:2013:8
, т.
).
С оглед на възприетото в точка 46 от настоящото решение тълкуване относно съответствието с правото на Съюза, по-конкретно с принципа на пропорционалност, на задължението за възстановяване на всички агроекологични помощи от жалбоподателя в главното производство националната юрисдикция не би могла да не приложи правните последици, предвидени в разглежданата в главното производство национална правна уредба, приета в съответствие с правото на Съюза.
Дерогиране на прилагането на разпоредбите, които са в съответствие с правото на Съюза, не би могло да се приеме също и на основание на понятието за справедливост, на което запитващата юрисдикция също се позовава.
Във връзка с това следва да се отбележи, че според постоянната съдебна практика, освен в изрично предвидените от законодателя на Съюза случаи, в правото на Съюза няма общ принцип на правото, въз основа на който действаща норма от правото на Съюза не може да се приложи от национален орган, когато тази норма води за заинтересованото лице до строгост, която законодателят на Съюза очевидно би се опитал да избегне, ако в момента на приемане на нормата беше взел предвид този случай (решение от 26 октомври 2006 г., Koninklijke Coöperatie Cosun,
C‑248/04
,
EU:C:2006:666
, т.
и цитираната съдебна практика). Следователно справедливостта не позволява да се дерогира прилагането на разпоредбите от правото на Съюза освен в случаите, предвидени в правната уредба на Съюза, или в случай че самата правната уредба бъде обявена за невалидна (решение от 26 октомври 2006 г., Koninklijke Coöperatie Cosun,
C‑248/04
,
EU:C:2006:666
, т.
и цитираната съдебна практика).
От всички изложени дотук съображения следва, че на поставените въпроси трябва да се отговори, че с оглед на целта на Регламент № 1257/1999 и Регламент № 817/2004, на принципа на пропорционалност и на членове 17 и 52 от Хартата член 71, параграф 2 от Регламент № 817/2004 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, по силата на която бенефициерът на помощ, отпусната въз основа на неговите агроекологични ангажименти за период от няколко години, е длъжен да върне цялата вече изплатена помощ, тъй като не е подал годишна молба за изплащане на тази помощ за последната година от петгодишния период на ангажимента му, когато, от една страна, този петгодишен период е заменил друг предходен период поради увеличаване на площта на стопанството му и от друга страна, този бенефициер не е престанал да изпълнява задълженията си във връзка с експлоатацията на декларираната преди това увеличаване площ.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните в главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:

С оглед на целта на Регламент № 1257/1999 на Съвета от 17 май 1999 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА) и за изменение и отмяна на някои регламенти, изменен с Регламент (ЕО) № 1783/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година, и на Регламент № 817/2004, на принципа на пропорционалност и на членове 17 и 52 от Хартата на основните права на Европейския съюз член 71, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 817/2004 на Комисията от 29 април 2004 година относно определяне на подробни правила за прилагането от Регламент (ЕО) № 1257/1999 на Съвета относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА) трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба като разглежданата в главното производство, по силата на която бенефициерът на помощ, отпусната въз основа на неговите агроекологични ангажименти за период от няколко години, е длъжен да върне цялата вече изплатена помощ, тъй като не е подал годишна молба за изплащане на тази помощ за последната година от петгодишния период на ангажимента му, когато, от една страна, този петгодишен период е заменил друг предходен период поради увеличаване на площта на стопанството му и от друга страна, този бенефициер не е престанал да изпълнява задълженията си във връзка с експлоатацията на декларираната преди това увеличаване площ.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: латвийски.