CELEX: 62015TJ0145
EŽŪGF ir EŽŪFKP
Su plotu susijusios priemonės
Nefinansuojamos išlaidos
Fiksuoto dydžio finansiniai pataisymai
Reglamento (ES) Nr. 1306/2013 52 straipsnis
Pareiga motyvuoti
Proporcingumas

Kontekstas ir ginčo aplinkybės
2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 73/2009, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų ūkininkams pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies keičiančio Reglamentus (EB) Nr. 1290/2005, (EB) Nr. 247/2006, (EB) Nr. 378/2007 ir panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003 (
OL L 30, 2009, p. 16
), 14 straipsnyje nustatyta, kad kiekviena valstybė narė sukuria ir taiko integruotą administravimo ir kontrolės sistemą (toliau – IAKS). IAKS yra pagrindinė „ploto“ paramos schemų valdymo ir kontrolės priemonė. Pagal Reglamento Nr. 73/2009 15 straipsnį IAKS, be kita ko, sudaro kompiuterinė duomenų apie žemės ūkio valdas ir paraiškas gauti paramą bazė ir žemės ūkio paskirties sklypų identifikavimo sistema, pagrįsta kompiuterine geografine informacine sistema (toliau – ŽŪPSIS‑GIS), kuri aptarta šio reglamento 17 straipsnyje.
Taikant pasidalijamąjį valdymą, visapusė žemės ūkio išlaidų valdymo ir kontrolės sistema, Europos Sąjungos teisės aktuose numatyta siekiant pakankamai užtikrinti klaidos, susijusios su paramos teisėtumu ir teisingumu, rizikos valdymo veiksmingumą, iš esmės apima keturis lygius:
—
pirmą lygį sudaro privaloma administracinė struktūra valstybių narių lygiu, pagrįsta mokėjimo agentūrų ir jų akreditacijos tarnybos sukūrimu,
—
antrą lygį sudaro išsami kontrolės ir atgrasomųjų sankcijų sistema, kurią turi įgyvendinti mokėjimo agentūros,
—
trečią lygį sudaro kontrolė
a posteriori
, kurią pagal 2005 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (
OL L 209, 2005, p. 1
) 7 straipsnį ir 2006 m. birželio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 885/2006, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1290/2005 nuostatų dėl mokėjimo agentūrų ir kitų įstaigų akreditavimo bei EŽŪGF ir EŽŪFKP sąskaitų patikrinimo ir patvirtinimo taikymo taisykles (
OL L 171, 2006, p. 90
), 5 straipsnį, taikomus
ratione temporis
per Rumunijos taikinimo institucijos patikrinimus, susijusius su 2009 ir 2010 paraiškų teikimo metais, atlieka valstybių narių paskirtos nepriklausomos sertifikavimo įstaigos,
—
ketvirtą lygį sudaro Europos Komisijos atliekamas sąskaitų patvirtinimas, kuris apima metinį sąskaitų patvirtinimą ir daugiametį atitikties patvirtinimą.
2015 m. sausio 16 d. Įgyvendinimo sprendimu (ES) 2015/103 dėl valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų nefinansavimo Europos Sąjungos lėšomis iš Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) (
OL L 16, 2015, p. 33
, toliau – ginčijamas sprendimas) Komisija prie Sąjungos nefinansuojamų išlaidų priskyrė tam tikras 2009 ir 2010 paraiškų teikimo metais Rumunijos patirtas išlaidas.
Šiuo sprendimu iš viso 128368775 EUR suma, kurią sudarė 92471526 EUR, priskirti prie 6701 biudžeto punkto, ir 35897249 EUR, priskirti prie 6711 biudžeto punkto, buvo nefinansuojama Sąjungos lėšomis pritaikius 10 % fiksuoto dydžio finansinį pataisymą 2009 paraiškų teikimo metams ir 5 % 2010 paraiškų teikimo metams dėl „[s]u administraciniais kryžminiais patikrinimais ir patikrinimais vietoje susij[usių] trūkum[ų]“.
Taigi ginčijamu sprendimu buvo baigta atitikties patvirtinimo procedūra pagal 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1306/2013 dėl bendros žemės ūkio politikos finansavimo, valdymo ir stebėsenos, kuriuo panaikinami Tarybos reglamentai (EEB) Nr. 352/78, (EB) Nr. 165/94, (EB) Nr. 2799/98, (EB) Nr. 814/2000, (EB) Nr. 1290/2005 ir (EB) Nr. 485/2008 (
OL L 347, 2013, p. 549
), 52 straipsnį, kuris
ratione temporis
buvo taikomas 2015 m. sausio 16 d. priimant šį sprendimą.
Pagal Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) pasidalijamąjį valdymą tarp valstybių narių ir Sąjungos
Agenția de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură
(APIA, Mokėjimo ir intervencijų agentūra žemės ūkio srityje, Rumunija), t. y. Rumunijos mokėjimo agentūra, atsakinga už paramos schemų kontrolę, išmokėjo ūkininkams su plotu susijusią paramą; ginčijamame sprendime šią paramą atsisakyta finansuoti Sąjungos lėšomis. Visi nustatyti kontrolės trūkumai susiję su reikalavimus atitinkančio ploto nustatymu, išskyrus vieną iš jų, t. y. J trūkumą (žr. šio sprendimo 20 punktą), kuris susijęs su išankstiniais mokėjimais ir sankcijų apskaičiavimu.
Ginčijamas sprendimas pagrįstas APIA atliekamos sąlygų paramai gauti atitikimo kontrolės trūkumais, kuriuos Komisija konstatavo per du patikrinimus dėl su plotu susijusios paramos, Rumunijoje atliktus nuo 2009 m. lapkričio 2 iki 6 d. dėl 2009 paraiškų teikimo metų (patikrinimas AA/2009/20) ir nuo 2010 m. rugsėjo 27 d. iki spalio 1 d. dėl 2010 paraiškų teikimo metų (patikrinimas AA/2010/16), remiantis Reglamento Nr. 1290/2005 37 straipsniu. Šių patikrinimų tikslas buvo nustatyti, ar su plotu susijusios paramos valdymas ir kontrolė paraiškų teikimo metais buvo atliekami pagal Sąjungos teisės aktus, t. y. „konkretesnis tikslas nei audito[, kuriuo] siekiama kontroliuoti pataisymo priemonių, susijusių su valdymo ir kontrolės integruotos sistemos (pagal veiksmų planą) trūkumais, įgyvendinimą“. Pagal Rumunijos pateiktą informaciją, kurios Komisija neginčijo, šis trejų metų veiksmų planas, iš esmės skirtas Rumunijos ŽŪPSIS‑GIS atnaujinti 2008, 2009 ir 2010 m. ortofotografijomis, Komisijai pritarus buvo įgyvendinamas nuo 2009 m. birželio mėn. iki 2011 m. pabaigos.
2010 m. balandžio 7 d. ir 2011 m. kovo 18 d. raštais Komisija pranešė Rumunijai apie per minėtus patikrinimus nustatytus faktus ir pateikė prašymus dėl papildomos informacijos pagal Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnio 1 dalį. Rumunijos valdžios institucijos atsakė 2010 m. birželio 7 d. ir 2011 m. gegužės 19 d. raštais.
2012 m. birželio 1 d. Komisija sušaukė dvišalį susitikimą. Šio susitikimo protokolas Rumunijos valdžios institucijoms buvo nusiųstas 2013 m. sausio 17 d. raštu. Šio protokolo 3 punkte „Išvada ir finansinis poveikis“ Komisija nurodo, kad „ji ir toliau laikosi savo pozicijos, pagal kurią Rumunijoje įgyvendinta sistema turi tam tikrų rimtų trūkumų, iš esmės susijusių su ŽŪPSIS‑GIS ir administracinių patikrinimų atlikimu vietoje“. Ji patikslina, kad „[p]agal dokumentą VI/5330/97 [„Gairės apskaičiuojant finansinius padarinius rengiant sprendimą dėl EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitų patvirtinimo“] šie trūkumai atitinka pagrindinės kontrolės (t. y. administracinių kryžminių patikrinimų ir patikrinimų vietoje) ir antrinės kontrolės (t. y. mokėjimų ir sankcijų apskaičiavimo) trūkumus ir jie sukėlė didelę fondo nuostolių riziką, kiek tai susiję su [bendros žemės ūkio politikos] pirmo ir antro ramsčio išlaidomis“. Ji priduria, kad, „[v]is dėlto kalbant apie šių nustatytų faktų finansinį poveikį, Rumunijos valdžios institucijoms primintina, kad jos turi galimybę pateikti aiškius įrodymus, pagrindžiančius, jog rizika fondams yra mažesnė nei fiksuoto dydžio pataisymas, kuris paprastai taikomas pagal minėtą darbo dokumentą“.
Rumunijos valdžios institucijos atsakė 2013 m. kovo 18 d. raštu.
2013 m. rugpjūčio 21 d. raštu Komisija pagal Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą pranešė Rumunijai apie savo pasiūlymą nefinansuoti Sąjungos lėšomis 90174906 EUR, kalbant apie 2009 paraiškų teikimo metus, ir 50362738 EUR, kalbant apie 2010 paraiškų teikimo metus. Šio atsisakymo finansuoti ir Komisijos priemonių, kurioms ji ketino pritaikyti 10 % pataisymą dėl 2009 paraiškų teikimo metų ir 5 % pataisymą dėl 2010 paraiškų teikimo metų, priežastys nurodytos šio rašto 1 ir 2 prieduose.
2013 m. spalio 4 d. raštu Rumunija, remdamasi Reglamento Nr. 885/2006 16 straipsnio 1 dalimi, kreipėsi į taikinimo instituciją dėl šio finansinio pataisymo pasiūlymo. Apie 2014 m. kovo 21 d. taikinimo institucijos parengtą ataskaitą Rumunijos valdžios institucijoms pranešta tų pačių metų kovo 26 d.
Savo ataskaitoje taikinimo institucija priėjo prie išvados, kad buvo galima pasiekti dalinį šalių susitarimą, remdamasi tokiais svarstymais:
„6.1.
Institucija pažymi, kad šalys sutaria peržiūrėti pataisymų bazę tiek, kiek tai susiję su galimu tam tikrų sumų perkėlimu iš 2009 finansinių metų į 2010 finansinius metus ir didelių sumų susigrąžinimu, su sąlyga, kad institucijos pateiks įrodymų.
6.2.
Dėl pataisymų lygio pažymėtina, kad siūlomas fiksuotas 10 % dydis, taikytinas 2009 m., yra didesnis nei taikytas 2008 m. (7,4 %) ir siūlomas taikyti 2010 m. Institucija kelia klausimą, ar 2009 m. pataisymų dydis negalėtų būti nustatytas tiksliau remiantis panašiu finansiniu laikotarpiu, kaip tai buvo padaryta 2008 m. Vis dėlto būtų daroma prielaida, kad šiais skaičiavimais atsižvelgiama į visus trūkumus ir fondams atsiradusią riziką. Institucija negali nuspręsti, ar tai įmanoma.
6.3.
Institucija atkreipia dėmesį į institucijų deklaruotą aukštą susigrąžinimo procentinę dalį [ir jų] prašymą pateikti [Komisijos] tarnyboms tikslią į fondų asignavimus įrašytų sumų apžvalgą ir faktinių įrodymų, kad paramą susigrąžinti reikia dėl [Rumunijos kontrolės ir valdymo integruotos sistemos, administracinių patikrinimų ir patikrinimų vietoje, taip pat mokėjimų ir sankcijų apskaičiavimo trūkumų, kuriais kaltina Komisija].
Galima daryti logišką išvadą, kad jeigu institucijų apskaičiuoti ir siūlomi pataisymai yra teisingi, pataisym[ų] finansinė bazė turi būti sumažinta, jeigu būtų susigrąžinta daugiau nei pusė neteisėtos paramos.“
Atsižvelgdama į šią ataskaitą 2014 m. balandžio 11 d. raštu Rumunija pateikė Komisijai papildomos informacijos.
2014 m. birželio 19 d. raštu Komisija pranešė Rumunijai apie savo galutinę poziciją.
2015 m. sausio 19 d. raštu Komisija pranešė Rumunijai apie ginčijamą sprendimą, prie kurio buvo pridėta suvestinė ataskaita. Pirma, šioje ataskaitoje Komisija apžvelgia įvairius nustatytus trūkumus ir atmeta Rumunijos valdžios institucijų atliktą kiekvieno trūkumo finansinio poveikio Sąjungos biudžetui individualų vertinimą; minėtus trūkumus ji suskirstė ir pažymėjo didžiosiomis raidėmis A, E, F, G ir I. Antra, toje pačioje ataskaitoje Komisija priėjo prie išvados, kad, Rumunijos valdžios institucijoms nepateikus papildomos informacijos, negalima apskaičiuoti finansinės žalos Sąjungai rizikos ir tai pateisina fiksuoto dydžio pataisymo taikymą. Šiuo klausimu Komisija remiasi sertifikavimo įstaigos ataskaitų, susijusių su 2009 ir 2010 paraiškų teikimo metais, turiniu. Ji iš esmės pažymi, kad ši įstaiga pareiškė nuomonę be išlygos dėl duomenų grupės, kuriai taikoma IAKS, bet ji taip pat atkreipė dėmesį į tai, kad gali būti rimta su šia grupe susijusi statistikos klaida, viršijanti 2,7 % klaidų lygį, kalbant apie 2009 paraiškų teikimo metus, ir 4,24 %, kalbant apie 2010 paraiškų teikimo metus. Be to, dėl pastarųjų metų Komisija nurodo, kad Rumunijos sertifikavimo įstaigos apskaičiuotas klaidų lygis nepatikimas, remdamasi Europos Sąjungos Audito Rūmų audito ataskaita dėl šios sertifikavimo įstaigos pateikto EŽŪGF išlaidų, kurioms taikoma IAKS (sustiprinto užtikrinimo procedūra), kontrolės statistikos patvirtinimo, kiek tai susiję su 2011 finansiniais metais, kurie atitinka 2010 paraiškų teikimo metus. Siekdama nustatyti taikytiną fiksuoto dydžio pataisymą Komisija mano, kad ŽŪPSIS‑GIS veikimo ir administracinių kryžminių patikrinimų trūkumai pateisina 10 % pataisymo normos taikymą 2009 paraiškų teikimo metams. Dėl 2010 paraiškų teikimo metų Komisija mano, kad šie trūkumai pateisina 5 % normą atsižvelgiant į ŽŪPSIS‑GIS nuotraukų atnaujinimą ir administracinių kryžminių patikrinimų patobulinimą.
Konkrečiai kalbant, pirmiausia dėl 2009 paraiškų teikimo metų suvestinėje ataskaitoje Komisija nurodo, kad trys trūkumų grupės sukelia finansinės žalos riziką. Šie įvairūs trūkumai, nustatyti per patikrinimus (žr. šio sprendimo 7 punktą) ir Komisijos sužymėti A–J, buvo suskirstyti į tris grupes.
Pirmą trūkumų grupę sudaro ŽŪPSIS‑GIS sutrikimai (A ir B trūkumai, žr. šio sprendimo 23 punktą) ir administracinių kryžminių patikrinimų trūkumai (C, D ir E trūkumai). Spragos, susijusios su šiais esminiais patikrinimais, pateisina 10 % finansinio pataisymo normą pagal Komisijos gaires dėl finansinių pataisymų taikymo, nurodytas dokumente „Gairės apskaičiuojant finansinius padarinius rengiant sprendimą dėl EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitų patvirtinimo“ (toliau – Dokumentas VI/5330/97), kuriose numatyta taikyti tokią normą nesant vienos ar kelių esminių kontrolių arba jai (joms) esant neveiksmingai (-oms).
Antra nustatytų trūkumų grupė susijusi su patikrinimais vietoje ir sklypuose (F ir G trūkumai) ir patikrinimais vietoje po patikrinimo nuotoliniu būdu (H ir I trūkumai). Šie trūkumai atliekant esmines kontroles pateisina, anot Komisijos, 5 % pataisymo normos taikymą pagal Dokumentą VI/5330/97, kuriame numatyta taikyti šią normą, jeigu esminės kontrolės atliekamos, tačiau vis dėlto nesilaikant pagal taikytinus teisės aktus nustatyto skaičiaus, dažnumo arba atidumo.
Trečia trūkumų grupė susijusi su mokėjimų ir sankcijų apskaičiavimu (J trūkumas). Šie trūkumai, kurie susiję su antrine kontrole, pateisina, anot Komisijos, 2 % pataisymo normos taikymą, numatytą Dokumente VI/5330/97. Šio sprendimo 18 ir 19 punktuose nurodytos dvi pirmos trūkumų grupės susijusios ir su EŽŪGF, ir su EŽŪFKP, o trečia susijusi tik su EŽŪFKP.
5% ir 2 % pataisymo normą, anot Komisijos, pateisinamą atitinkamai dėl antros ir trečios trūkumų grupės (žr. šio sprendimo 19 ir 20 punktus), absorbuoja 10 % norma, taikoma pirmai trūkumų grupei (žr. šio sprendimo 18 punktą), kaip matyti iš Dokumento VI/5330/97, kuriame numatyta, kad kai ta pati sistema turi keletą trūkumų, fiksuoto dydžio normos nesudedamos, o pats rimčiausias trūkumas laikomas atskleidžiančiu visos kontrolės sistemos sukeliamą riziką.
Vėliau dėl 2010 paraiškų teikimo metų iš suvestinės ataskaitos matyti, kad Komisija manė, jog dvi trūkumų grupės kėlė finansinės žalos fondams pavojų.
Pirmą grupę sudarė ŽŪPSIS‑GIS sutrikimai, kurie buvo nustatyti, kalbant apie 2009 paraiškų teikimo metus (žr. šio sprendimo 18 punktą), t. y.:
—
A trūkumas, susijęs su Rumunijos ŽŪPSIS‑GIS netikslumais, nes kai kurie sklypai, neatitinkantys reikalavimų, vis dar nebuvo pašalinti nustatant referencinių sklypų maksimalų plotą, kuris atitinka reikalavimus,
—
B trūkumas, susijęs su 2009 ir 2010 m. Rumunijos valdžios institucijų pateikta informacija ūkininkams, neatsižvelgiant į situacijos pagerėjimą, kalbant apie Rumunijos įsipareigojimą pateikti iš anksto užpildytas formas. Šis trūkumas lėmė daug klaidų, kurias atskleidė tai, kad daug ūkininkų deklaravo per didelius plotus.
Toje suvestinėje ataskaitoje Komisija pažymi, kad A ir B trūkumai, kurie susiję su esminėmis kontrolėmis, pateisina 5 % finansinį pataisymą, atsižvelgiant į 2010 m. padarytus Rumunijos ŽŪPSIS‑GIS patobulinimus atnaujinus ortofotografijas.
Antra trūkumų grupė, kuria suvestinėje ataskaitoje remiasi Komisija, kiek tai susiję su 2010 paraiškų teikimo metais, sutampa su trečia trūkumų grupe, kalbant apie 2009 paraiškų teikimo metus (žr. šio sprendimo 20 punktą), ir atitinka J trūkumą. Anot Komisijos, ši grupė pateisina tai, kad taikoma 2 % norma, absorbuota 5 % normos, taikomos dėl pirmos grupės trūkumų pagal Dokumentą VI/5330/97 (žr. šio sprendimo 21 ir 24 punktus).
Procesas ir šalių reikalavimai
2015 m. kovo 29 d. Rumunija Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė šį ieškinį. Proceso rašytinė dalis buvo baigta 2015 m. spalio 16 d. pateikus tripliką.
2015 m. lapkričio 13 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktame rašte nurodžiusi motyvus, dėl kurių norėtų būti išklausyta, Rumunija paprašė surengti teismo posėdį. Vadovaudamasis teisėjo pranešėjo pranešimu Bendrasis Teismas (septintoji kolegija) patenkino šį prašymą.
Kadangi vienas teisėjų kolegijos narys negalėjo vykdyti savo pareigų, septintosios kolegijos pirmininkas pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 17 straipsnio 2 dalį vietoj trūkstamo teisėjo į kolegiją paskyrė kitą teisėją.
Taikydamas proceso organizavimo priemones, Bendrasis Teismas pateikė šalims rašytinius klausimus, į šiuos klausimus jos atsakė per nustatytą terminą.
Per 2016 m. liepos 14 d. posėdį išklausytos šalių nuomonės žodžiu ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.
Rumunija Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis su ja susijęs,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš Rumunijos bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Grįsdama ieškinį Rumunija remiasi trimis pagrindais. Pirmasis pagrindas grindžiamas Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio ir Dokumento VI/5330/97 pažeidimu. Kiti du pagrindai grindžiami atitinkamai pareigos motyvuoti ir proporcingumo principo pažeidimu.
Pirmiausia pažymėtina, kad, išskyrus H trūkumą, susijusį su pavėluotais apsilankymais vietoje (žr. šio sprendimo 19 punktą), Rumunija neginčija kontrolės trūkumų, kuriais ji kaltinama.
Tačiau Rumunija ginčija ginčijamame sprendime nurodytus konstatuotų trūkumų finansinius padarinius. Neneigdama tam tikrų Rumunijos IAKS trūkumų, ji ypač remiasi pastangomis, kurias ji dėjo, kad pagerintų ŽŪPSIS‑GIS kokybę (žr. šio sprendimo 1 ir 7 punktus). Ši sistema buvo atnaujinta 2008, 2009 ir 2010 m. ortofotografijomis ir atnaujinimas buvo baigtas 2010 m. vasario 1 d. Beje, Komisija pripažino šiuos patobulinimus.
Šiuo klausimu Rumunija primena, kad 2007 m. buvo pirmi metai, kai buvo taikoma IAKS šioje šalyje. APIA, atsakinga už paramos schemų žemės ūkiui įgyvendinimą ir valdymą (žr. šio sprendimo 6 punktą), 2007 ir 2008 m. susidūrė su tam tikrais sunkumais dėl specifinės Rumunijos žemės ūkio struktūros, kurią sudaro milijonai mažų šeimos ūkių. Todėl Komisija, konstatavusi ŽŪPSIS‑GIS veikimo ir patikrinimų vietoje atlikimo po administracinių kryžminių patikrinimų trūkumų, pritaikė 10 % finansinį pataisymą dėl 2007 paraiškų teikimo metų ir 7,4 % dėl 2008 paraiškų teikimo metų, apskaičiuotą pagal Rumunijos valdžios institucijų pasiūlytą ekstrapoliacijos remiantis sertifikuotos kontrolės statistikos klaidų lygiu metodą.
Nagrinėjamoje byloje Rumunija kaltina Komisiją pritaikius, neatsižvelgiant į atliktus patobulinimus (žr. šio sprendimo 35 punktą), 10 % fiksuoto dydžio finansinį pataisymą dėl 2009 paraiškų teikimo metų ir 5 % dėl 2010 paraiškų teikimo metų, užuot apskaičiavus Sąjungos finansinių nuostolių realią riziką, kaip ji padarė dėl 2008 paraiškų teikimo metų (žr. šio sprendimo 36 punktą). Pagal apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą pataisymo norma neturėjo būti didesnė nei 5,5 %, kiek tai susiję su 2009 paraiškų teikimo metais, ir 3,989 %, kiek tai susiję su 2010 paraiškų teikimo metais.
Nagrinėjamos bylos aplinkybėmis pirmiausia reikia nagrinėti antrąjį pagrindą, paremtą pareigos motyvuoti pažeidimu.
Rumunija kaltina Komisiją visai nenurodžius, kodėl ji neatsižvelgė į argumentus ir įrodymus, kuriuos jai pateikė Rumunijos valdžios institucijos dėl galimybės apskaičiuoti Sąjungos fondų patirtą finansinės žalos riziką. Šiuo klausimu visuose dokumentuose ir per posėdį Rumunija nurodo, kad per administracinę procedūrą ji pasiūlė du alternatyvius apskaičiavimo metodus. Dėl pirmo iš šių metodų, pagrįsto kiekvieno nustatyto trūkumo finansinių padarinių individualiu vertinimu, Komisija nepaaiškino, kodėl ji atmetė Rumunijos valdžios institucijų atliktą individualų vertinimą, kuris įrodė, kad nuostolių rizika, sukelta daugelio trūkumų, buvo maža arba jos iš viso nebuvo. Komisija taip pat nemotyvavo savo atsisakymo taikyti antrą siūlomą metodą, pagrįstą kontrolės statistikos rezultatų ekstrapoliacija.
Rumunija taip pat teigia, kad, net jei fiksuoto dydžio normos taikymas pakankamai teisiškai pagrįstas ir pagal Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 2 dalį pateisinamas tuo, kad dedant proporcingas pastangas buvo neįmanoma tiksliau nustatyti finansinės žalos rizikos, o būtent tai Rumunija ginčija, ginčijamas sprendimas taip pat neatitinka pareigos motyvuoti reikalavimų, kalbant apie pasirinkimą taikyti 10 % normą dėl 2009 paraiškų teikimo metų (žr. šio sprendimo 18 punktą) ir 5 % dėl normą 2010 paraiškų teikimo metų (žr. šio sprendimo 24 ir 25 punktus).
Vadinasi, reikia vieną po kito išnagrinėti minėtus kaltinimus, pagrįstus nepakankamu motyvavimu, susijusiu su, pirma, Komisijos atsisakymu atlikti kiekvieno nustatyto trūkumo sukeltos nuostolių Sąjungos fondams rizikos individualų vertinimą, antra, Komisijos atsisakymu nagrinėjamu atveju taikyti apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą ir, trečia, 10 % normos taikymu pirmai trūkumų grupei, kiek tai susiję su 2009 paraiškų teikimo metais, ir 5 % – pirmai trūkumų grupei, kiek tai susiję su 2010 paraiškų teikimo metais. Pirmiausia reikia suformuluoti kelias pastabas, reikšmingas vertinant tris kaltinimus.
Pirminės pastabos
Pirma, reikia priminti, kad SESV 296 straipsnyje numatyta pareiga motyvuoti yra esminis procedūrinis reikalavimas, kurį reikia skirti nuo motyvavimo pagrįstumo, nuo kurio priklauso, ar ginčijamas aktas yra teisėtas iš esmės. Šiomis aplinkybėmis motyvavimas turi atitikti ginčijamo akto pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai atskleisti aktą priėmusios institucijos argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti priimtos priemonės pagrindimą, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę (2011 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Elf Aquitaine / Komisija,
C‑521/09 P
,
EU:C:2011:620
,
ir
punktai).
Konkrečiai kalbant, pareiga nurodyti asmens nenaudai priimto akto motyvus, kuri yra teisės į gynybą paisymo principo dalis, siekiama suteikti suinteresuotajam asmeniui pakankamai informacijos, kuri leistų žinoti, ar aktas yra pagrįstas, o jeigu jis turi trūkumų – ginčyti jo galiojimą Sąjungos teisme ir leisti šiam teismui vykdyti šio akto teisėtumo kontrolę (2014 m. birželio 19 d. Sprendimo FLS Plast / Komisija,
C‑243/12 P
,
EU:C:2014:2006
,
punktas). Taigi pareiga motyvuoti nereiškia vien teisės į gynybą paisymo, tačiau ja siekiama bendresnio tikslo, kuriuos siekiama užtikrinti, kad Sąjungos teismas galėtų atlikti jam pateikto ginčijamo akto teisėtumo kontrolę (šiuo klausimu žr. generalinio advokato P. Mengozzi išvados byloje Bensada Benallal,
C‑161/15
,
EU:C:2016:3
,
punktą).
Tačiau negalima reikalauti, kad motyvuojant būtų nurodytos visos svarbios faktinės ir teisinės aplinkybės. Vertinant, ar teisės akto motyvacija atitinka šio sprendimo 42 punkte primintus reikalavimus, reikia atsižvelgti ne tik į jo tekstą, bet ir į jo kontekstą ir visas kitas nagrinėjamą klausimą reglamentuojančias teisės normas (žr. 2015 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Lenkija / Komisija,
T‑367/13
, nepaskelbtas Rink., pateiktas apeliacinis skundas,
EU:T:2015:933
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šiuo klausimu, pirma, pažymėtina, kad Komisijos sprendimais dėl atitikties patvirtinimo grindžiama suvestinė ataskaita, taip pat Komisijos ir atitinkamos valstybės narės korespondencija. Atsižvelgiant į sprendimų dėl atitikties rengimo ypatingą kontekstą, sprendimo motyvavimas turi būti laikomas pakankamu, jeigu valstybė, kuriai skirtas sprendimas, buvo labai įsitraukusi į jo rengimo procesą ir žinojo motyvus, dėl kurių Komisija neketino finansuoti ginčijamų sumų iš aptariamų fondų (2015 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Lenkija / Komisija,
T‑367/13
, nepaskelbtas Rink., pateiktas apeliacinis skundas,
EU:T:2015:933
,
punktas).
Darytina išvada, kad Komisijos pareiga motyvuoti sprendimą atmesti atitinkamos valstybės narės pateiktą konstatuotų trūkumų finansinio poveikio vertinimą turi būti vertinama atsižvelgiant į šalių argumentų kaitą ir raidą per prieštaravimų procedūrą, vykdomą prieš priimant Komisijos galutinį sprendimą, kurios tikslas remiantis atitinkamos valstybės narės pateikta informacija pasiekti susitarimą dėl finansinio pataisymo normos arba, nepasiekus susitarimo, suderinti atitinkamų šalių pozicijas pagal Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 3 dalies nuostatas.
Be to, Komisija turi tik nurodyti, kodėl per administracinę procedūrą ji atmetė kompetentingų nacionalinių institucijų pateiktą pakankamai tikslų vertinimą. Iš tiesų Komisija turi įrodyti, kad buvo pažeistos žemės ūkio rinkos bendro organizavimo taisyklės, o nustačius šį pažeidimą valstybė narė prireikus privalo įrodyti, kad Komisija suklydo vertindama jo finansinius padarinius. Tokiu atveju ji turi pateikti detalius ir išsamius savo nurodomų duomenų tikrumo ir prireikus Komisijos skaičiavimų netikslumo įrodymus (2004 m. spalio 7 d. Sprendimo Ispanija / Komisija,
C‑153/01
,
EU:C:2004:589
,
punktas).
Šis įrodinėjimo, susijusio su nustatytų trūkumų finansiniais padariniais, pareigos paskirstymas pagrįstas tuo, kad EŽŪGF ir EŽŪFKP finansavimą iš esmės valdo nacionalinės valdžios institucijos, atsakingos už griežto Sąjungos taisyklių laikymosi priežiūrą, ir šis valdymas grindžiamas nacionalinių valdžios institucijų ir Sąjungos institucijų tarpusavio pasitikėjimu. Tik valstybė narė gali žinoti ir tiksliai nustatyti duomenis, kurių reikia EŽŪGF ir EŽŪFKP sąskaitoms parengti, nes Komisija nėra pakankamai artima ūkio subjektams, kad iš jų gautų jai reikalingą informaciją (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Austrija / Komisija,
T‑368/05
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2009:305
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Antra, iš teismo praktikos matyti, kad Komisijos sprendimas, priimamas vadovaujantis nusistovėjusia sprendimų praktika, gali būti motyvuojamas apibendrintai, t. y. darant nuorodą į tokią praktiką. Tačiau Sąjungos institucija privalo aiškiai išdėstyti savo argumentus, jei sprendimas pastebimai peržengia ankstesniuose sprendimuose nubrėžtas ribas (žr. 2016 m. sausio 14 d. Sprendimo Prancūzija / Komisija,
T‑549/13
,
EU:T:2016:6
,
ir
punktus ir nurodytą teismo praktiką).
Be to, reikia pažymėti, kad Sąjungos institucija, kaip antai nagrinėjamu atveju Komisija, turi tinkamai reaguoti į tikslią ir išsamią informaciją, pateiktą valstybės narės, kuri per administracinę procedūrą siekdama įvykdyti jai tenkančią pareigą įrodyti nustatytų trūkumų finansines pasekmes užmezga dialogą su Komisija tam, kad rastų taikomų teisės aktų reikalavimus labiausiai atitinkantį sprendimą.
Antra, pažymėtina, kad per Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsniu pagrįstą atitikties patvirtinimo procedūrą sprendime dėl atitikties, kuriuo atsisakoma Sąjungos lėšomis finansuoti kai kurias išlaidas, nustatoma finansinio pataisymo norma remiantis visomis tiksliomis ir aiškiomis taisyklėmis, kylančiomis iš taikomų teisės aktų ir Komisijos priimtų šių teisės aktų įgyvendinimo gairių. Šios gairės susijusios ne tik su būtinos informacijos, kurią valstybės narės turi pateikti, kad būtų galima nustatyti nefinansuotinas sumas, pateikimu, bet ir su šios informacijos patikimumo vertinimu ir kriterijais, kuriais prireikus vadovaujamasi nustatant fiksuoto dydžio pataisymą, kai Komisija mano, kad pateikta informacija nėra pakankamai patikima siekiant tiksliau nustatyti nefinansuotinas sumas.
Nacionalinės valdžios institucijos iš principo yra išsamiai susipažinusios su visomis taisyklėmis ir kriterijais, išplaukiančiais iš taikytinų teisės aktų ir laikantis šių teisės aktų Komisijos parengtų gairių, todėl sprendimo, kuriame valstybei narei nustatytas finansinis pataisymas, motyvai paprastai gali būti tik nuoroda į įprastinę praktiką ir faktinių aplinkybių, kuriomis Komisija grindžia šį sprendimą, paminėjimas pagal šio sprendimo 49 punkte nurodytą teismo praktiką. Vis dėlto taip nėra, kai Komisija nukrypsta nuo savo įprastinės praktikos ir priima naujas gaires, visų pirma, dėl reikalavimų, susijusių su valstybių narių pateikta informacija siekiant įrodyti tokios informacijos patikimumą.
Taigi nagrinėjamu atveju gairės, kuriomis Komisija, kaip ji pati teigia, rėmėsi ginčijamame sprendime, yra 2010 m. sausio 19 d. gairės dėl sertifikavimo įstaigų atliekamo galutinių paramos gavėjų sandorių teisėtumo ir teisingumo užtikrinimo sustiprinimo (toliau – 2010 m. sausio 19 d. pranešimas). Iš tiesų šiame pranešime (2 punktas) pateikiamos kontrolės statistikos, kuria grindžiamas finansinio pataisymo sumos apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodas, kurį Komisija atsisakė taikyti ginčijame sprendime, siekdama „nustatyti solidesnį pagrindą išvadai dėl [šios] statistikos patikimumo“, sertifikavimo sistemos sustiprinimo priemonės. Valstybės narės, kurios nusprendė taikyti šią sustiprinto užtikrinimo sistemą, įpareigoja sertifikavimo įstaigas atlikti naują išsamią kiekvienos išlaidų grupės kontrolę pagal atsirinktus tipinius sandorius, kuriuos mokėjimo agentūra patikrino vietoje. Atsirenkama nuo 110 iki 180 kiekvienos išlaidų grupės sandorių. Atitikties patvirtinimo kontrolė apima ne tik patikrinimų vietoje kokybės patikrinimą, bet ir visą bylos tvarkymą nuo paraiškos paramai gauti pateikimo iki galutinio mokėjimo apskaičiavimo ir atlikimo, įskaitant galimų sankcijų taikymą.
Šiomis aplinkybėmis pažymėtina, kad kiekvienoje valstybėje narėje pradėjus taikyti šią sustiprinto užtikrinimo sistemą, pagal kurią sertifikavimo įstaigų atliekamam patvirtinimui taikomas naujus rimtus reikalavimus atitinkantis kontrolės statistikos klaidų lygis, Komisija privalo aiškiai ir išsamiai nurodyti tikslias priežastis, kodėl ji atmeta nacionalinių valdžios institucijų siūlomą nuostolių rizikos apskaičiavimą, remdamasi tuo, kad šis apskaičiavimas grindžiamas kontrolės statistika, kuri nebuvo sertifikuota pagal naujas gaires.
Be to, 2010 m. sausio 19 d. pranešime įtvirtintos gairės negali atimti iš valstybių narių galimybės siūlyti individualiai įvertinti kiekvieno nustatyto trūkumo finansinį poveikį (žr. šio sprendimo 61 punktą). Iš tiesų valstybės narės gali, bet neprivalo pasirinkti taikyti apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą, remdamosi duomenimis, atitinkančiais sustiprinto užtikrinimo reikalavimus, pagal 2010 m. sausio 19 d. pranešime įtvirtintas gaires, kaip tai aiškiai matyti iš minėto pranešimo.
Vadinasi, pagal Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnį Komisija privalo išnagrinėti valstybės narės siūlomą kiekvieno iš nustatytų trūkumų finansinio poveikio individualų vertinimą, kai tai nereikalauja neproporcingų pastangų, ir pakankamai teisiškai motyvuoti savo galimą šio finansinio pataisymo sumos apskaičiavimo metodo atmetimą. Tokio sprendimo atmesti motyvai, net jei jie pateikti trumpai, iš esmės atitinka pareigą motyvuoti pagal šio sprendimo 42–45 ir 47–49 punktuose minėtą teismo praktiką.
Trečia, ir nesvarbu, koks apskaičiavimo metodas taip pasiūlytas, būtinybė pakankamai aiškiai motyvuoti konkrečiai taikoma valstybėms narėms, kurios turi bendradarbiauti su Komisija, kad būtų užtikrinta, jog, pirma, išlaidos, patirtos taikant paramos ūkininkams schemas, atitinka Sąjungos normas ir, antra, esant pažeidimų Sąjungos fondų patiriama rizika gali būti nustatyta kuo tiksliau. Be to, tokia pareiga motyvuoti atitinka Dokumente VI/5330/97 įtvirtintas gaires, kuriose nurodyta, kad Komisija atsižvelgia į valstybių narių padarytus savo kontrolės sistemos patobulinimus, ir šiuo klausimu pažymėta, jog „patvirtinimu turi būti siekiama prevencinių ir klaidų ištaisymo tikslų ir jis neturi būti suprantamas kaip priemonė skirti sankcijas, o kartu su juo turi būti taikomos tinkamos procedūrinės garantijos, kai paaiškėja, kad pataisymai yra neišvengiami“.
Atsižvelgiant į šiuos principus reikia įvertinti šio sprendimo 41 punkte nurodytus tris Rumunijos pareikštus kaltinimus nepateikus motyvų, susijusių su, pirma, Komisijos sprendimu atmesti nacionalinių valdžios institucijų atliktą kiekvieno trūkumo finansinio poveikio individualų vertinimą, antra, atsisakymu taikyti apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą ir, trečia, pasirinkimu taikyti 10 % fiksuoto dydžio pataisymo normą dėl 2009 m. paraiškų teikimo metų ir 5 % normą dėl 2010 m. paraiškų teikimo metų.
Dėl atsisakymo atlikti įvairių trūkumų finansinio poveikio individualų vertinimą motyvavimo
Savo raštuose Rumunija nurodė, jog nepateikta motyvų, dėl kurių Komisija atmetė jos atliktą įvairių trūkumų individualų vertinimą. Per posėdį atsakydama Bendrajam Teismui Rumunija patvirtino, kad per administracinę procedūrą pirmiausia ji siūlė atlikti kiekvieno iš įvairių konstatuotų trūkumų sukeliamos Sąjungos biudžeto nuostolių rizikos individualų vertinimą. Tik dėl to, kad Komisija neatsižvelgė į Rumunijos valdžios institucijų apskaičiavimus, pateiktus siekiant įvertinti daugelio trūkumų finansinį poveikį, siekdamos surasti kompromisą šios valdžios institucijos pasiūlė taikyti apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą remiantis kontrolės statistika. Kitaip, nei per posėdį teigė Komisija, Rumunijos valdžios institucijų neatsakymas į prašymą pateikti papildomos informacijos konkrečiais klausimais, ypač dėl G trūkumo, susijusio su mažesniais nei 3 % arba lygiais 3 % ploto skirtumais (žr. šio sprendimo 19 punktą), kuris buvo pateiktas Komisijos 2013 m. sausio 17 d. rašte dėl 2012 m. birželio 1 d. dvišalio susitikimo išvadų, nereiškia, kad Rumunija atsisakė siūlomo individualaus vertinimo.
Per posėdį Komisija pripažino, jog teoriškai buvo galima atlikti įvairių konstatuotų trūkumų finansinio poveikio individualų vertinimą, ir patikslino, kad per dvišalį susitikimą ji atsisakė atlikti Rumunijos valdžios institucijų siūlomą kiekvieno konstatuoto trūkumo finansinio poveikio individualų vertinimą ir kad Rumunija to neginčijo. Kadangi minėtos valdžios institucijos neatsakė į kai kuriuos jos klausimus ir per taikinimo procedūrą nebesirėmė argumentais, susijusiais su apskaičiavimo metodu, pagrįstu individualiu vertinimu, Komisija nusprendė, kad jos atsisakė prašyti, kad būtų taikomas šis metodas. Todėl Bendrajame Teisme Rumunijos pateikti argumentai, susiję su tokiu individualiu vertinimu, yra nereikšmingi.
Šiuo klausimu pirmiausia primintina, kad pagal Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 2 dalį sprendimą nefinansuoti Sąjungos lėšomis Komisija pagrindžia nurodydama neteisėtai išleistas sumas, o, jei dedant proporcingas pastangas tų sumų nurodyti neįmanoma, gali taikyti ekstrapoliuotojo arba fiksuoto dydžio pataisymus. Darytina išvada, kad pataisymo apskaičiavimas, pagrįstas įvairių trūkumų finansinio poveikio individualiu vertinimu remiantis atitinkamos valstybės narės pateikta informacija, yra iš esmės priimtinas, kai tokiam individualiam vertinimui nereikia neproporcingų pastangų.
Antra, tikslinga išnagrinėti, ar, kaip tvirtina Komisija, Rumunijos valdžios institucijos atsisakė, kad būtų taikomas individualus vertinimas.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad, pirma, tai, jog Rumunijos valdžios institucijos neatsakė į kai kuriuos Komisijos papildomos informacijos prašymus, negali būti aiškinama taip, kad šios valdžios institucijos atsisakė toliau siūlyti apskaičiuoti pataisymo normą remiantis įvairių trūkumų finansinio poveikio individualiu vertinimu.
Antra, iš bylos medžiagos analizės nematyti jokio aiškaus Rumunijos atsisakymo, kad toliau būtų taikomas apskaičiavimo metodas kiekvienam trūkumui individualiai.
Trečia, dėl klausimo, ar Rumunijos valdžios institucijos implicitiškai atsisakė, kad toliau būtų taikomas įvairių trūkumų finansinio poveikio individualus vertinimas, pažymėtina, jog, per dvišalį susitikimą Komisijai atmetus Rumunijos valdžios institucijų atliktą įvairių trūkumų finansinio poveikio individualų vertinimą, 2013 m. kovo 18 d. atsakyme į dvišalio susitarimo išvadas jos nepateikė tikslesnio šių trūkumų finansinio poveikio individualaus vertinimo, atsakydamos į 2013 m. sausio 17 d. ar vėliau per procedūrą Komisijos pateiktus papildomos informacijos prašymus.
Be to, 2013 m. spalio 4 d. rašto dėl taikinimo prašymo (žr. šio sprendimo 12 punktą) dalyje „Finansiniai padariniai“ Rumunijos valdžios institucijos nesirėmė apskaičiavimo metodu, susijusiu su kiekvienu atskiru trūkumu. Šioje 2013 m. spalio 4 d. rašto dalyje siūlomas fondų nuostolių rizikos apskaičiavimo metodas susijęs su apskaičiavimu visų trūkumų atžvilgiu ir yra pagrįstas klaidų lygio, susidariusio dėl kontrolės statistikos, ekstrapoliacijos metodu. Rumunijos valdžios institucijos pažymėjo, kad dėl kai kurių trūkumų atsiradusi rizika neperžengia didelės rizikos apatinės ribos ir buvo pašalinta įvykdytais susigrąžinimais. Remdamosi šiomis aplinkybėmis Rumunijos valdžios institucijos galiausiai aiškiai pasiūlė taikyti apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą, kuris jau buvo taikomas 2008 paraiškų teikimo metams ir kuriuo remiantis gaunama 5,5 % pataisymų norma 2009 paraiškų teikimo metams ir 3,99 % 2010 paraiškų teikimo metams.
Šiomis aplinkybėmis per taikinimo procedūrą didžiausias dėmesys buvo kreipiamas į apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą. Taigi, kaip matyti iš 2014 m. kovo 21 d. taikinimo institucijos ataskaitos (žr. šio sprendimo 12 ir 13 punktus), šios institucijos rekomendacijomis buvo išimtinai siekiama pabandyti suderinti šalių per posėdį pristatytas ginamas skirtingas pozicijas dėl galimybės taikyti minėtą apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą dėl 2009 ir 2010 paraiškų teikimo metų.
Vis dėlto pažymėtina, kad 2013 m. spalio 4 d. taikinimo prašymo pirmoje dalyje (žr. šio sprendimo 12 punktą), skirtoje įvairių konstatuotų trūkumų individualiam vertinimui, Rumunijos valdžios institucijos pakartojo savo išvadas, iš esmės susijusias su kiekvieno trūkumo finansinių padarinių ribotumu. Konkrečiai dėl A trūkumo, susijusio su ŽŪPSIS‑GIS trūkumais (žr. šio sprendimo 18 ir 23 punktus), finansinio poveikio šios valdžios institucijos rėmėsi nauju apskaičiavimo metodu, paremtu palyginimu su kitų metų ŽŪPSIS‑GIS duomenimis, palyginti su nurodytuoju 2012 m. gegužės 18 d. jų atsakyme į kvietimą į dvišalį susitikimą ir 2013 m. kovo 18 d. jų atsakyme į šio susitikimo išvadas.
Ketvirta, suvestinėje ataskaitoje Komisija minėjo Rumunijos valdžios institucijų atliktą fondų nuostolių rizikos individualų vertinimą kiekvieno iš A, E, F, G ir I trūkumų atveju (žr. šio sprendimo 17–19 punktus), ir tai įrodo, jog priimdama ginčijamą sprendimą Komisija pati nemanė, kad valdžios institucijos atsisakė prašyti taikyti tokį apskaičiavimo metodą.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes negalima manyti, kad Rumunija atsisakė, kad toliau būtų taikomas fondų patirtos rizikos individualaus apskaičiavimo metodas kiekvieno trūkumo atveju.
Šiomis aplinkybėmis ginčijamame sprendime arba prie jo pridėtoje suvestinėje ataskaitoje Komisija turėjo priimti poziciją dėl visų per administracinę procedūrą Rumunijos valdžios institucijų nurodytų individualaus vertinimo elementų ir motyvuoti jų atmetimą.
Šiuo tikslu Komisijai būtų pakakę trumpai nurodyti pagrindines priežastis, kodėl ji atsisakė remtis Rumunijos valdžios institucijų pasiūlytu įvairių trūkumų sukeltos nuostolių rizikos individualaus vertinimo metodu kaip alternatyviu vertinimo metodu apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodui prieš šioms institucijoms sutelkiant savo argumentus ties pastaruoju metodu per taikinimo procedūrą.
Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad, kalbant apie 2009 ir 2010 paraiškų teikimo metus, suvestinėje ataskaitoje nėra tokių motyvų, nėra net jų santraukos. Iš tiesų dalies trūkumų atveju Komisija tik pateikė Rumunijos valdžios institucijų atliktus skaičiavimus ir nemotyvavo jų atmetimo.
Pirmiausia dėl A trūkumo, susijusio su pagrindine kontrole, pažymėtina, kad Komisija nenurodė, kodėl ji atmetė metodą, kurį sudaro N metų duomenų palyginimas su N + 1 metais (žr. šio sprendimo 68 punktą). Taigi, anot Rumunijos valdžios institucijų, ŽŪPSIS‑GIS duomenų, susijusių su 2009 paraiškų teikimo metais, palyginimas su 2010 m. atskleistų, kad žemės ūkio paskirties žemės plotų atnaujinus ŽŪPSIS‑GIS sumažėjo tik 2,3 %. Dėl 2010 paraiškų teikimo metų duomenų palyginimo su 2011 m. duomenimis ji nurodė, kad atnaujinus ŽŪPSIS‑GIS žemės plotų sumažėjo 1,88 %, o tai nepasiektų 2 % apatinės reikšmingumo ribos.
Savaime suprantama, kad iš suvestinėje ataskaitoje esančios lentelės, susijusios su ŽŪPSIS‑GIS ortofotografijų patobulinimais, matyti, jog, kalbant apie 2010 paraiškų teikimo metus, su kuriais Rumunijos valdžios institucijos palygino 2009 paraiškų teikimo metų duomenis, daug šių nuotraukų trūko ir patobulinimai buvo susiję tik su maždaug 33 % šių nuotraukų. Tačiau suvestinėje ataskaitoje arba per administracinę procedūrą parengtuose savo raštuose Rumunijos valdžios institucijoms Komisija aiškiai nenurodė priežasčių, kodėl ji manė, kad neatsižvelgiant į nedidelius ŽŪPSIS‑GIS ir administracinių kryžminių patikrinimų patobulinimus A trūkumo finansinio poveikio 2009 paraiškų teikimo metais nebuvo galima vertinti individualiai pagal siūlomą palyginimo metodą. Be to, kalbant apie 2010 paraiškų teikimo metus, Komisija nepareiškė nieko dėl ŽŪPSIS‑GIS ortofotografijų, su kuriomis Rumunijos valdžios institucijos palygino 2010 m. duomenis, kokybės 2011 paraiškų teikimo metais.
Be to, dėl 2009 paraiškų teikimo metų ginčijamas sprendimas nėra pakankamai motyvuotas, ypač ta dalis, kurioje siekiant apskaičiuoti Sąjungos lėšomis nefinansuojamą sumą atsisakoma atsižvelgti į Rumunijos valdžios institucijų siūlomą E, F ir G trūkumų, konstatuotų tik tiek, kiek tai susiję su šiais paraiškų teikimo metais, individualų vertinimą (žr. šio sprendimo 18, 19 ir 69 punktus).
Iš tiesų suvestinėje ataskaitoje kalbėdama apie E trūkumą, susijusį su patikrinimų nuotoliniu būdu rezultatų neteisingu vertinimu, ir G trūkumą, susijusį su mažesniais nei 3 % arba lygiais 3 % ploto skirtumais, Komisija tik nurodo Rumunijos valdžios institucijų atlikto jų finansinio poveikio apskaičiavimo rezultatus ir aiškiai nenurodo priežasčių, kodėl ji ginčijo šių apskaičiavimų patikimumą. Rumunijos valdžios institucijos E trūkumo finansinį poveikį įvertino 856159,59 EUR, o G trūkumo –5478,03 EUR.
Dėl F trūkumo, susijusio su reikalavimų neatitinkančių žemės plotų įtraukimu, Komisija aiškiai pripažįsta, kad šis trūkumas nedaro jokio apibrėžto finansinio poveikio, kaip tai matyti iš Rumunijos valdžios institucijų atlikto vertinimo. Jos manė, kad šis poveikis nėra reikšmingas, nes bendras patvirtintas plotas įtraukus reikalavimų neatitinkančius žemėms sklypus buvo 646,41 ha. Tuo remdamasi Komisija vis dėlto nepadaro jokios išvados dėl finansinio pataisymo sumos apskaičiavimo ir tik iš esmės teigia, kad ji ir toliau palaiko savo poziciją dėl F trūkumo egzistavimo, dėl kurio 2009 m. buvo neteisėtai priimtos per didelio ploto deklaracijos.
Vis dėlto I trūkumo, susijusio su reikalavimų neatitinkančių žemės plotų patvirtinimu, sukeltos finansinės rizikos vertinimo atmetimas yra pakankamai teisiškai pagrįstas. Suvestinėje ataskaitoje Komisija nurodo, kad Rumunijos valdžios institucijos pateikė šio trūkumo sukeltos finansinės rizikos apskaičiavimą, lygų 88465,14 EUR. Tačiau šiuo klausimu Komisija pažymi, kad finansinė rizika, nustatyta pagal atsirinktus tipinius sandorius, kuriuos patikrino jos inspektoriai per auditą, negalėjo būti tiesiogiai ekstrapoliuota visai duomenų grupei, kaip tai padarė Rumunijos valdžios institucijos.
Remiantis visais šiais motyvais reikia konstatuoti, kad nagrinėjamos bylos aplinkybėmis kaltinimas, susijęs su nepakankamu atsisakymo taikyti įvairių trūkumų individualų vertinimą motyvavimu, yra pagrįstas, kiek tai susiję su A trūkumu 2009 ir 2010 paraiškų teikimo metais ir E, F ir G trūkumais 2009 paraiškų teikimo metais.
Dėl atsisakymo taikyti apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą remiantis kontrolės statistikos klaidų lygiu motyvavimo
Rumunija primena, kad kai per taikinimo procedūrą ji siūlė taikyti tokį apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą, koks buvo pritaikytas 2008 paraiškų teikimo metams, Komisija nurodė, kaip tai patvirtina taikinimo institucijos ataskaita (ataskaitos 4 ir 5 punktai), kad šį metodą iš esmės būtų galima taikyti, bet jis negali būti taikomas 2009 ir 2010 paraiškų teikimo metams.
Todėl Rumunija kaltina Komisiją, kad nei per administracinę procedūrą, nei ginčijamame sprendime ji nemotyvavo savo atsisakymo pagal savo ankstesnę praktiką taikyti minėtą apskaičiavimo metodą dėl 2009 paraiškų teikimo metų ir 2010 paraiškų teikimo metų.
Dėl 2009 paraiškų teikimo metų
Kalbant apie 2009 paraiškų teikimo metus, iš taikinimo institucijos ataskaitos matyti, kad Komisija atsisakė apskaičiuoti fondų nuostolių riziką pagal Rumunijos valdžios institucijų siūlomą ektrapoliacijos metodą, nurodydama, kad šis apskaičiavimas neapimtų visų trūkumų ir juo nebūtų atsižvelgta į nepritaikytas sankcijas. Be to, Komisija pasirėmė tuo, kad sertifikavimo įstaiga atskleidė 2009 m. taikomą aukštesnę klaidos ribą nei 2,7 %.
2013 m. rugpjūčio 21 d. oficialiame pranešime, kuris buvo pateiktas visai prieš prašymą dėl taikinimo (žr. šio sprendimo 11 punktą), Komisija jau pranešė, kad sertifikavimo įstaiga „ataskaitoje pateikė savo nuomonę be išlygos dėl EŽŪGF duomenų grupės, kuriai taikoma IAKS“, bet „ji taip pat atkreip[ė] dėmesį į tai, kad gali būti rimta su EŽŪGF grupe, kuriai taikoma IAKS, susijusi statistikos klaida, atsižvelgiant į nustatytus skirtumus, [t. y.] labai tikėtinas klaidų lygis 0,9 % (apatinė reikšmingumo riba yra 2 %) ir aukščiausia 2,7 % klaidos riba“. Suvestinėje ataskaitoje (12.12.2 punktas) Komisija iš esmės pakartojo šį argumentą tais pačiais žodžiais, kurie buvo minėtoje 2013 m. rugpjūčio 21 d. oficialaus pranešimo dalyje.
Bendrajame Teisme pareikštame ieškinyje Rumunija teigė, kad laikydamasi savo pareigos motyvuoti Komisija privalėjo, pirma, patikslinti, kokių trūkumų neapėmė pasiūlytas apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodas. Antra, Komisija turėjo paaiškinti priežastis, kodėl ji neatliko alternatyvaus apskaičiavimo, remdamasi šiuo apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodu, kuriam ji pritarė, ir atsižvelgdama į trūkumus, kurių neapėmė Rumunijos valdžios institucijų atliktas apskaičiavimas. Be to, per posėdį Rumunija nurodė, kad sertifikavimo reikalavimas, kuriuo rėmėsi Komisija, buvo taikomas tik nuo 2010 paraiškų teikimo metų.
Taigi taip Komisija pažeidė savo pareigą motyvuoti, nepagrįsdama sprendimo neatsižvelgti į Rumunijos valdžios institucijų argumentus, susijusius su finansinio pataisymo apskaičiavimu ekstrapoliuojant. Be to, dėl šio motyvavimo trūkumo per administracinę procedūrą ir ginčijamame sprendime Rumunijos valstybė negalėjo pasinaudoti garantijomis, suteiktomis atitinkamoms valstybėms narėms savo nuomonei pareikšti (2013 m. birželio 7 d. Sprendimo Portugalija / Komisija,
T‑2/11
,
EU:T:2013:307
,
punktas).
Šalys neginčija, kad Komisija sutiko dėl 2008 paraiškų teikimo metų taikyti apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą, kurį Rumunija taip pat siūlo taikyti dėl nagrinėjamų 2009 ir 2010 paraiškų teikimo metų.
Tačiau šalių pozicijos skiriasi dėl klausimo, ar nagrinėjamu atveju Komisija pakeitė savo reikalavimus dėl 2009 paraiškų teikimo metų, palyginti su šiais reikalavimais, taikomais dėl 2008 paraiškų teikimo metų, kiek tai susiję su nacionalinių valdžios institucijų teikiamos informacijos sertifikavimo sistema. Tačiau nei ginčijamame sprendime, nei šalių raštuose arba dokumentuose nėra nė menkiausios užuominos, iš kurios būtų galima suprasti, kokia buvo, Komisijos manymu, 2009 paraiškų teikimo metams taikyta sertifikavimo sistema ir, konkrečiai kalbant, ar ši sistema buvo tokia pati kaip taikyta 2008 paraiškų teikimo metams.
Savo raštuose Komisija tik nurodė be paaiškinimų, kad 2009 paraiškų teikimo metais „sertifikavimo įstaiga nesertifikavo klaidų lygio“. Tik atsakymuose į Bendrojo Teismo klausimus raštu, o vėliau – žodžiu Komisija nurodė, kad sustiprinto užtikrinimo sistema buvo taikoma nuo 2008 paraiškų teikimo metų.
Iš tiesų savo atsakymuose raštu į Bendrojo Teismo klausimus Komisija teigė, kad 2010 m. sausio 19 d. pranešime nurodyta sertifikavimo sistema nebuvo pakeista nuo 2008 iki 2010. Ji patvirtino, kad 2008 paraiškų teikimo metų „klaidų lygis [buvo] sertifikuotas pagal šiuos nurodymus“. Šiuo klausimu Komisija paaiškino, kad Rumunijos valdžios institucijų paprašė taikinimo tik 2010 m. ir rizika Sąjungos biudžetui buvo apskaičiuota per šią taikinimo procedūrą. Taigi Rumunija žinojo apie 2010 m. sausio 19 d. pranešimo turinį, kuris 2009 m. jau buvo išanalizuotas su valstybėmis narėmis, todėl galėjo taikyti sustiprinto užtikrinimo sistemą nuo 2008 paraiškų teikimo metų.
Šiomis aplinkybėmis, kalbant apie 2009 paraiškų teikimo metus, Komisija manė, kad 2010 m. sausio 19 d. pranešime nurodyta sustiprinto užtikrinimo sistema galėjo būti taikoma siekiant užtikrinti kontrolės statistikos patikimumą finansiniam pataisymui apskaičiuoti ekstrapoliuojant, kaip ir 2008 paraiškų teikimo metams. Komisija pridūrė, kad su 2009 paraiškų teikimo metais susiję skaičiai nebuvo prieinami iki 2010 m. liepos 15 d. pagal 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 796/2004, kuriuo nustatomos išsamios Tarybos reglamentuose (EB) Nr. 1782/2003 ir Nr. 73/2009 nustatytų kompleksinio paramos susiejimo, moduliavimo ir integruotos administravimo ir kontrolės sistemos, taip pat Tarybos reglamente (EB) Nr. 479/2008 (
OL L 141, 2004, p. 18
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 44 t., p. 243) nustatyto kompleksinio paramos susiejimo įgyvendinimo taisyklės, 76 straipsnio 1 dalį. Komisija daro išvadą, kad sustiprinto užtikrinimo sistema galėjo būti taikoma skaičiams, susijusiems su 2009 paraiškų teikimo metais.
Be to, Komisija priminė, kad sustiprinto užtikrinimo sistema buvo pasirenkamojo pobūdžio (žr. šio sprendimo 53 ir 60 punktus). Tačiau Komisija nurodė mananti, kad, jeigu valstybė narė nusprendė šios sistemos netaikyti, ji negalėjo remtis mokėjimo agentūros nustatyta kontrolės statistika, kuria grindžiamas apskaičiavimo ektrapoliuojant metodas.
Per posėdį Rumunija ginčijo, kad 2010 m. sausio 19 d. pranešime numatyta sustiprinto užtikrinimo sistema buvo taikoma 2008 paraiškų teikimo metams. Ji patvirtino, kad ji nepasirinko šios sistemos taikyti nei 2008 paraiškų teikimo metams, nei 2009 paraiškų teikimo metams.
Be to, Rumunija nurodė, kad nesant aiškių ir numatomų normų vien tai, kad 2010 m. sausio 19 d. pranešimas jau buvo aptartas valstybių narių ir Komisijos 2009 m., ir tai, kad APIA nustatyta kontrolės statistika, susijusi su 2009 paraiškų teikimo metais, nebuvo prieinama iki 2010 m. liepos 15 d., nereiškia, jog 2010 m. sertifikuojant šią kontrolės statistiką jau buvo taikoma sustiprinto užtikrinimo sistema.
Kitaip, nei per posėdį teigė Komisija, reikia konstatuoti, kad suvestinėje ataskaitoje, susijusioje su dėl 2008 paraiškų teikimo metų taikytinais finansiniais pataisymais, kurią ši institucija pateikė atsakydama į Bendrojo Teismo klausimus raštu, nėra jokios nuorodos dėl Rumunijoje įgyvendinamo sertifikavimo rūšies, kuriai pritaria Komisija, kiek tai susiję su šiais paraiškų teikimo metais. Šioje ataskaitoje (12.4.5 punktas), skirtingai nei ataskaitose dėl 2009 ir 2010 paraiškų teikimo metų (žr. šio sprendimo 84 ir 107 punktus), Komisija nemini, koks buvo sertifikavimo įstaigos nustatytas kontrolės statistikos klaidų lygis. Ji tik nurodo, kad ši įstaiga, į kurią po taikinimo procedūros kreipėsi Rumunija, kad būtų patikrintas kontrolės statistikos patikimumas, kad galėtų įrodyti, jog fondų nuostolių rizika buvo mažesnė nei Komisijos pasiūlytas 10 % pataisymas, patvirtino, kad „įvairūs klaidų lygiai, kylantys iš šios kontrolės statistikos, kiek tai susiję su įvairiomis su plotu susijusios paramos schemomis, nebuvo reikšmingai iškraipyti“. Galima daryti tik išvadą, kad mokėjimo agentūros nustatyto klaidų lygio ir sertifikavimo įstaigos nustatyto klaidų lygio skirtumas neviršijo Komisijos leidžiamos paklaidos.
Be to, negalima pritarti per posėdį Komisijos pateiktiems argumentams, pagal kuriuos iš 2010 m. sausio 19 d. pranešimo (žr. šio sprendimo 53 punktą) aiškiai matyti, kad nuo 2008 paraiškų teikimo metų buvo taikoma jame numatyta sustiprinto užtikrinimo sistema. Iš tiesų šiame pranešime Komisija pirmiausia primena, kad nuo 2008 finansinių metų, kurie atitinka 2007 paraiškų teikimo metus, sertifikavimo įstaigos turėjo tikrinti ir patvirtinti EŽŪGF išlaidų, kurioms taikoma IAKS, ir EŽŪFKP išlaidų kontrolės statistiką, kad Komisija būtų užtikrinta dėl šios statistikos patikimumo. Tai faktiškai reiškė, kad Komisijai praneštuose kontrolės rezultatuose sertifikavimo įstaigos atsižvelgia į mokėjimo agentūrų turimą išsamią informaciją ir pateikia nuomonę dėl patikrinimų žemės sklypuose kokybės, iš naujo atlikdamos bent 10 tokių patikrinimų dėl kiekvienos išlaidų kategorijos. Be to, tame pačiame pranešime Komisija pažymi, kad, siekiant atitikti Audito Rūmų suformuluotus kriterijus, kiek jie susiję su sertifikavimo įstaigų atliktinų patikrinimų nepakankamumu, minėtame pranešime pateikiamas pasiūlymas, kuriuo sustiprinama sertifikavimo sistema.
Vadinasi, atsižvelgdamas į suvestinės ataskaitos, susijusios su 2008 paraiškų teikimo metais (žr. šio sprendimo 95 punktą), netikslumus, Bendrasis Teismas negali patikrinti, ar Rumunija pasirinko taikyti sustiprinto užtikrinimo sistemą, kiek tai susiję su šiais paraiškų teikimo metais.
Dėl nagrinėjamų 2009 paraiškų teikimo metų reikia pažymėti, kad su 2009 ir 2010 paraiškų teikimo metais susijusiose suvestinėse ataskaitose Rumunijos valdžios institucijų teikiamas sustiprintas užtikrinimas minimas tik kalbant apie 2010 paraiškų teikimo metus, o ne apie 2009 paraiškų teikimo metus. Todėl reikia daryti išvadą, kad neatsižvelgiant į tai, ar 2010 m. sausio 19 d. pranešime įtvirtintos gairės jau buvo taikomos, bet kokiu atveju Rumunija nepasirinko taikyti šiame pranešime numatytos sustiprinto užtikrinimo sistemos 2009 paraiškų teikimo metams.
Šiomis aplinkybėmis, kalbant apie 2009 paraiškų teikimo metus, per administracinę procedūrą ir suvestinėje ataskaitoje (žr. šio sprendimo 84 punktą) paprasčiausias Komisijos nurodymas labai tikėtino 0,9 % klaidų lygio (mažesnio nei 2 % apatinė reikšmingumo riba) ir aukščiausios 2,7 % klaidos ribos, atsižvelgiant į tai, kad 2010 m. sausio 19 d. pranešime įtvirtintomis gairėmis buvo keičiama praktika (žr. šio sprendimo 53 punktą), neleidžia nustatyti reikalavimų sertifikavimo srityje ir galimų gairių, kuriomis patikslinami šie reikalavimai, kuriais remdamasi ginčijamame sprendime Komisija suabejojo Rumunijos valdžios institucijų pateiktais duomenimis. Be to, maksimalaus 2,7 % klaidų lygio įtakos kontrolės statistikos patikimumui aiškiai nematyti iš ginčijamo sprendimo, kiek savo ataskaitoje sertifikavimo įtaigos pareiškė „nuomonę be išlygos dėl EŽŪGF išlaidų grupės, kuriai taikoma KGIS“, ir kiek manė, kad „labiausiai tikėtinas“ klaidų lygis buvo 0,9 %.
Taigi savo ataskaitoje taikinimo institucija jau nurodė, kad sunku suprasti priežastis, kodėl pataisymo lygis dėl 2009 paraiškų teikimo metų negalėjo būti nustatytas tiksliau taikant metodą, panašų į Komisijos taikytą dėl 2008 paraiškų teikimo metų (žr. šio sprendimo 13 punktą).
Reikia konstatuoti, kad iš ginčijamo sprendimo motyvų negalima suprasti, kokia, buvo, Komisijos manymu, sertifikavimo sistema, kurią turėjo taikyti valstybės narės sertifikavimo įstaigoms, kalbant apie 2009 paraiškų teikimo metus, kad būtų galima pripažinti, jog jų mokėjimo agentūrų nustatytas kontrolės statistikos klaidų lygis buvo pakankamai patikimas ir galėjo būti pagrįstai naudojamas apskaičiuojant finansinius pataisymus.
Reikia pridurti, kad sertifikavimo sistemos srityje Komisijos taikomi kriterijai, kad būtų užtikrintas kontrolės statistikos, susijusios su 2009 paraiškų teikimo metais, patikimumas, atrodo esą tokie nesuprantami, jog 2010 m. sausio 19 d. pranešime įtvirtinta nauja sertifikavimo sistema reiškė, kaip šiame pranešime tai pažymi pati Komisija, didelį sertifikavimo įstaigų vaidmens ir užduočių išplėtimą. Iš tiesų atsižvelgiant į tai, kad naujai sistemai įgyvendinti reikia didelių pakeitimų, buvo net labiau būtina, kad Komisija pateiktų aiškius ir išsamius motyvus, kodėl ji atsisakė taikyti Rumunijos valdžios institucijų siūlomą apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą 2009 paraiškų teikimo metams (žr. šio sprendimo 48 punktą).
Šiomis aplinkybėmis iš ginčijamo sprendimo motyvų, kaip matyti iš suvestinės ataskaitos ir Komisijos ir Rumunijos valdžios institucijų raštų, kuriais jos pasikeitė per administracinę procedūrą, negalima suprasti, ar nuo 2009 paraiškų teikimo metų Komisija padidino reikalavimus sertifikavimo srityje, palyginti su savo ankstesne praktika, ir ypač ar ji atsisakė 2008 paraiškų teikimo metams taikytos praktikos.
Todėl iš tokių motyvų Rumunija negalėjo suprasti, kodėl Komisija atsisakė taikyti siūlomą apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą, ir negalėjo įvertinti, ar atsisakant padaryta klaida, dėl kurios galima ginčyti šio atsisakymo teisėtumą Sąjungos teisme, ir remdamasis tokiais motyvais Bendrasis Teismas negali atlikti kontrolės pagal šio sprendimo 42 ir 43 punktuose nurodytą teismo praktiką.
Darytina išvada, kad reikia pritarti kaltinimui, pagrįstam motyvų trūkumu, kiek tai susiję su tuo, kad ginčijamame sprendime Komisija atsisakė taikyti apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą 2009 paraiškų teikimo metams.
Dėl 2010 paraiškų teikimo metų
Dėl 2010 paraiškų teikimo metų 2013 m. rugpjūčio 21 d. oficialiame pranešime ir suvestinėje ataskaitoje aiškiai nurodyta, kad Komisija rėmėsi sustiprinto užtikrinimo sistema. Iš tiesų šiuose dokumentuose nurodoma, kad Rumunijos valdžios institucijos pristatė sertifikavimo įstaigų pateiktą sustiprintą užtikrinimą.
Šiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad Komisija pakankamai teisiškai motyvavo savo atsisakymą taikyti Rumunijos valdžios institucijų siūlomą apskaičiavimo ekstrapoliuojant sistemą, remdamasi dviem suvestinėje ataskaitoje nurodytomis priežastimis. Pirma, Komisija pažymėjo, kad sertifikavimo įstaiga nurodė, jog tikriausiai egzistuoja 1,9975 % klaidų lygis ir viršutinė 4,24 % riba. Antra, ji rėmėsi tuo, kad audito ataskaitoje dėl šios sertifikavimo įstaigos EŽŪGF išlaidų, kurioms taikoma IAKS (sustiprinto užtikrinimo procedūra), kontrolės statistikos patvirtinimo, kiek tai susiję su 2011 finansiniais metais, kurie atitinka 2010 paraiškų teikimo metus, Audito Rūmai padarė išvadą, kad šios įstaigos atlikta kontrolė yra nepatikima, nes ji neatitiko Komisijos gairių ir ją atliekant nebuvo nustatyta tam tikrų pažeidimų.
Todėl reikia atmesti kaltinimą dėl ginčijamo sprendimo motyvų trūkumo, kiek tai susiję su tuo, kad jame netaikomas apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodas 2010 paraiškų teikimo metams.
Dėl 10 % fiksuoto dydžio normos taikymo dėl 2009 paraiškų teikimo metų ir 5 % fiksuoto dydžio normos taikymo dėl 2010 paraiškų teikimo metų motyvavimo
Reikia išnagrinėti, neatsižvelgiant į klausimą dėl paties fiksuoto dydžio pataisymo taikymo dviem nagrinėjamiems paraiškų teikimo metams pagrįstumo, ar pasirinkimas taikyti 10 % fiksuoto dydžio normą dėl 2009 paraiškų teikimo metų ir 5 % fiksuoto dydžio normą dėl 2010 paraiškų teikimo metų yra pakankamai motyvuotas.
Dėl pasirinkimo taikyti 10 % fiksuoto dydžio normą dėl 2009 paraiškų teikimo metų motyvavimo
Pirma, pasirinkimo taikyti 10 % fiksuoto dydžio pataisymo normą dėl 2009 paraiškų teikimo metų motyvai nėra aiškūs iš suvestinės ataskaitos; joje iš esmės tik nurodyta, kad dėl ŽŪPSIS‑GIS blogo veikimo ir dėl administracinių kryžminių patikrinimų blogo atlikimo, kuris reiškia, kad neatliekama pagrindinė kontrolė ir atskleidžiamas kontrolės sistemos neveiksmingumas, sukeliantis didelę fondų nuostolių riziką, 10 % pataisymo norma pateisinama, kiek tai susiję su EŽŪGF ir EŽŪFKP.
Šiuo klausimu primintina, kad Dokumente VI/5330/97 numatyta taikyti 10 % normą, jeigu, be kita ko, dažnai pagrindinė kontrolė atliekama blogai arba atliekama taip retai, kad ji neveiksminga siekiant nustatyti paraiškos gauti paramą priimtinumą. Tačiau šiame dokumente nenumatyta, kad taikoma 5 % norma, kai atliekama visa pagrindinė kontrolė, bet nesilaikyta teisės aktuose nustatyto skaičiaus, dažnumo ir atidumo.
Taigi nei suvestinėje ataskaitoje, nei raštuose Rumunijos valdžios institucijoms Komisija nenurodė, kodėl ji manė, kad ŽŪPSIS‑GIS veikimo trūkumai (A ir B trūkumai) ir administracinių kryžminių patikrinimų trūkumai (C, D ir E trūkumai) galėjo būti prilyginami visos arba dalies pagrindinės kontrolės neveiksmingumui. Aiškus motyvavimas šiuo klausimus buvo ypač būtinas todėl, kad Rumunijai įstojus į Sąjungą ir sukūrus ŽŪPSIS‑GIS buvo įgyvendinamas veiksmų planas (žr. šio sprendimo 7 punktą).
Antra, Komisijos argumentai dėl 10 % normos taikymo motyvų yra nenuoseklūs. Iš tiesų atsiliepime į ieškinį Komisija teigia, kad kiekvienas A–E trūkumas pats savaime gali pateisinti tokią normą, nes kalbama apie pagrindinės kontrolės vykdymo trūkumus.
Vis dėlto triplike 10 % normos taikymą Komisija motyvuoja „ŽŪPSIS‑GIS veikimo trūkumų ir administracinių kryžminių patikrinimų trūkumų sankaupa“, t. y. A–E trūkumų sankaupa. Pažymėdama ŽŪPSIS‑GIS svarbą, Komisija iš tiesų patikslina, kad ŽŪPSIS‑GIS veikimo trūkumai nėra vienintelė priežastis, dėl kurios taikoma 10 % norma. Šiuo klausimu ji primena, kad pagal teismo praktiką „žemės ūkio paskirties sklypų nustatymas yra esminis sistemos, susijusios su žemės plotais, tinkamo taikymo elementas“, kad „dėl paties žemės ūkio paskirties sklypų nustatymo sistemos nebuvimo atsiranda didelė Sąjungos biudžeto nuostolių riziką“ ir kad „taip pats ŽŪPSIS‑GIS neįgyvendinimas iki galo pateisina 5 % fiksuoto dydžio pataisymo taikymą“ (2015 m. birželio 16 d. Sprendimo Portugalija / Komisija,
T‑3/11
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:388
,
punktas). Taigi Komisija patikslina, kad vien A trūkumu negalima pateisinti 10 % fiksuoto dydžio normos taikymo. Vadinasi, siekdama taikyti 10 % normą, Komisija rėmėsi A–E trūkumais, dėl kurių kontrolės sistema buvo neveiksminga, ir tai pateisino tokios normos taikymą pagal Dokumentą VI/5330/97 (žr. šio sprendimo 111 punktą).
Šio triplike pateikto Komisijos paaiškinimo, kurį ji patvirtino per posėdį atsakydama į Bendrojo Teismo klausimus, aiškiai nematyti iš suvestinės ataskaitos ir jis prieštarauja atsiliepime į ieškinį Komisijos pateiktiems argumentams (žr. šio sprendimo 113 punktą).
Dėl šių priežasčių konstatuotina, kad ginčijamas sprendimas nėra pakankamai motyvuotas, kiek jame nustatoma 10 % pataisymo norma dėl 2009 paraiškų teikimo metų.
Dėl pasirinkimo taikyti 5 % fiksuoto dydžio normą dėl 2010 paraiškų teikimo metų motyvavimo
Suvestinėje ataskaitoje Komisija motyvavo 5 % fiksuoto dydžio normos taikymą dėl 2010 paraiškų teikimo metų „ŽŪPSIS‑GIS veikimo trūkumais ir administracinių kryžminių patikrinimų trūkumais, kurie reiškia, kad neatliekama pagrindinė kontrolė ir atskleidžiamas kontrolės sistemos neveiksmingumas, sukeliantis didelę fondų nuostolių riziką“. Komisija patikslina, kad, „[a]tsižvelgiant į 2010 m. Rumunijos valdžios institucijų atliktus patobulinimus, ypač [susijusius su] nuotraukų atnaujinimu ir administracinių kryžminių patikrinimų pagerinimu (nauja programinė įranga siekiant išvengti dvigubų arba neteisingų mokėjimų), 5 % pataisymas yra pateisinamas“.
Vis dėlto nagrinėjant įvairius nustatytus trūkumus suvestinėje ataskaitoje paminėti tik A ir B trūkumai, susiję su ŽŪPSIS‑GIS trūkumais, o ne C, D ir E trūkumai, susiję su administraciniais kryžminiais patikrinimais, kalbant apie 2010 paraiškų teikimo metus. Tas pats pasakytina ir apie atsiliepimą į ieškinį.
Per posėdį atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą Komisija patikslino, kad ji taikė 5 % normą, remdamasi A ir B trūkumais, kylančiais atitinkamai iš ŽŪPSIS‑GIS ir iš ūkininkų pateiktos informacijos netikslumo. Vis dėlto ji pridūrė, kad 5 % normos taikymas pateisinamas jau vien A trūkumu.
Suvestinės ataskaitos, kurioje nors nurodomi tik ŽŪPSIS‑GIS trūkumai (A ir B trūkumai), kiek tai susiję su trūkumais, nustatytais dėl 2010 paraiškų teikimo metų (žr. šio sprendimo 118 punktą), taip pat remiamasi administracinių kryžminių patikrinimų trūkumais (C, D ir E trūkumai) siekiant pateisinti 5 % normos taikymą (žr. šio sprendimo 117 punktą), nedarnumas gali sukelti tik rimtų abejonių dėl klausimo, ar pasirinkimas taikyti šią normą buvo pagrįstas dviem minėtų trūkumų rūšimis, ar jis buvo pagrįstas tik ŽŪPSIS‑GIS trūkumais.
Be to, atsižvelgiant į suvestinės ataskaitos netikslumą ir dviprasmiškumą, iš jos negalima suprasti, kad, kaip mano Komisija, vien A trūkumo, susijusio su ŽŪPSIS‑GIS netikslumu, pakako 5 % normos pasirinkimui pateisinti, kaip ši institucija tai paaiškino per posėdį (žr. šio sprendimo 119 punktą).
Reikia konstatuoti, kad ginčijamame sprendime trūksta motyvų tiek, kiek jame nustatoma 5 % pataisymo norma dėl 2010 paraiškų teikimo metų.
Išvada dėl antrojo pagrindo analizės
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad antrasis pagrindas yra pagrįstas, kalbant apie 2009 ir 2010 paraiškų teikimo metus, tiek, kiek ginčijamame sprendime atsisakoma taikyti Rumunijos valdžios institucijų siūlomą trūkumų finansinio poveikio individualų vertinimą (žr. šio sprendimo 80 punktą).
Bet kokiu atveju šis pagrindas yra pagrįstas, kalbant apie visus 2009 paraiškų teikimo metus, kiek jis susijęs su Komisijos atsisakymu taikyti apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą (žr. šio sprendimo 105 punktą).
Reikia taip pat pritarti antrajam pagrindui, kiek jis susijęs su pasirinkimu taikyti 10 % fiksuoto dydžio normą dėl 2009 paraiškų teikimo metų (žr. šio sprendimo 116 punktą) ir 5 % normą dėl 2010 paraiškų teikimo metų (žr. šio sprendimo 122 punktą).
Vadinasi, kalbant apie 2009 paraiškų teikimo metus, reikia panaikinti visą ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su Rumunija, dėl motyvų trūkumo, ir nebūtina nagrinėti pirmojo ir trečiojo pagrindų, kiek jie susiję su šiais paraiškų teikimo metais.
Kalbant apie 2010 paraiškų teikimo metus, ginčijamas sprendimas taip pat turi būti panaikintas dėl motyvų trūkumo tiek, kiek jame nustatyta fiksuoto dydžio pataisymo norma, nenurodžius pakankamų teisinių motyvų, kodėl atsisakyta taikyti apskaičiavimo metodą, pagrįstą Rumunijos valdžios institucijų siūlomu nustatytų trūkumų individualiu vertinimu (žr. šio sprendimo 123 punktą).
Iš tiesų, iš Reglamento Nr. 1306/2013, kuriame iš esmės buvo patvirtintos Dokumente VI/5330/97 nustatytos gairės, 52 straipsnio 2 dalies matyti, kad Komisija gali taikyti fiksuoto dydžio finansinius pataisymus, „tik kai dėl konkretaus atvejo pobūdžio arba dėl to, kad valstybė narė nepateikė Komisijai būtinos informacijos, proporcingomis pastangomis negalima tiksliau nustatyti Sąjungai padarytos finansinės žalos“.
Todėl nagrinėjamu atveju, kadangi Rumunija turėjo galimybę siūlyti nustatytų trūkumų finansinio poveikio individualų vertinimą, Komisija negalėjo taikyti fiksuoto dydžio pataisymo tinkamai nemotyvavusi ir nepateisinusi, kodėl ji atmetė siūlomą vertinimą, nors jam nebuvo reikalingos neproporcingos pastangos; to Komisija netvirtina (žr. šio sprendimo 55 ir 56 punktus).
Taigi ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas visas, kiek jis susijęs su Rumunija, dėl motyvų trūkumo tiek, kiek jame taikoma fiksuoto dydžio pataisymo norma 2009 ir 2010 paraiškų teikimo metams, ir nebūtina nagrinėti kitų pagrindų.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Komisija iš esmės pralaimėjo bylą, o Rumunija prašė priteisti iš jos bylinėjimosi išlaidas, Komisija turi padengti Rumunijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (septintoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2015 m. sausio 16 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimą (ES) 2015/103 dėl valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų nefinansavimo Europos Sąjungos lėšomis iš Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) tiek, kiek jis susijęs su Rumunija.

2.
Europos Komisija padengia savo ir Rumunijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Van der Woude
Kancheva
Ulloa Rubio
Paskelbta 2017 m. vasario 16 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
Turinys

Kontekstas ir ginčo aplinkybės

Procesas ir šalių reikalavimai

Dėl teisės

Pirminės pastabos

Dėl atsisakymo atlikti įvairių trūkumų finansinio poveikio individualų vertinimą motyvavimo

Dėl atsisakymo taikyti apskaičiavimo ekstrapoliuojant metodą remiantis kontrolės statistikos klaidų lygiu motyvavimo

Dėl 2009 paraiškų teikimo metų

Dėl 2010 paraiškų teikimo metų

Dėl 10 % fiksuoto dydžio normos taikymo dėl 2009 paraiškų teikimo metų ir 5 % fiksuoto dydžio normos taikymo dėl 2010 paraiškų teikimo metų motyvavimo

Dėl pasirinkimo taikyti 10 % fiksuoto dydžio normą dėl 2009 paraiškų teikimo metų motyvavimo

Dėl pasirinkimo taikyti 5 % fiksuoto dydžio normą dėl 2010 paraiškų teikimo metų motyvavimo

Išvada dėl antrojo pagrindo analizės

Dėl bylinėjimosi išlaidų
(
*1
)	Proceso kalba: rumunų.