CELEX: 62015TJ0619
Ühine välis- ja julgeolekupoliitika
Teatavate isikute ja üksuste vastu suunatud piiravad meetmed seoses olukorraga Kesk-Aafrika Vabariigis
Rahaliste vahendite külmutamine
Esmakordne loetellu kandmise otsus
Nende isikute ja üksuste loetelu, kelle rahalised vahendid ja majandusressursid külmutatakse
Hagejate nimede lisamine
ÜRO resolutsiooni rakendamine
Põhjendamiskohustus
Kaitseõigused
Süütuse presumptsioon
Ilmne hindamisviga

Vaidluse taust
Hagejad – Kesk-Aafrika Vabariigi õiguse alusel asutatud äriühing Bureau d’achat de diamant Centrafrique (Badica) ja tema sõsarettevõtja, Belgia õiguse alusel asutatud äriühing Kardiam – tegelevad teemantide ostu ja müügiga.
Kesk-Aafrika Vabariik on arenguriik, mille ressurssidest osa tuleneb teemantide ja kulla eksportimisest. Teemandid moodustavad Kesk-Aafrika Vabariigi ekspordi väärtusest 40%.
Märtsis 2013 kukutas enamjaolt islamiusulistest koosnev koalitsioon Séléka Kesk-Aafrika Vabariigi presidendi Francis Bozizé. Kesk-Aafrika Vabariigi presidendiks sai tema poliitiline vastane Michel Djotodia. See sündmus tõi kaasa Séléka ning peamiselt kristlastest ja animistidest koosnevate „anti-balaka“ rühmituste vahelise vägivalla.
Vältimaks „konfliktiteemantide“ muutumist tuluallikaks rivaalitsevatele rühmitustele ja seeläbi relvakonfliktide õhutamist, kehtestati Kimberley protsess – rahvusvaheline töötlemata teemantide sertifitseerimise kord. Kimberley protsessi 4. jao punkti a kohaselt iga osaline „kehtestab sisekontrollisüsteemi, mis on ette nähtud konfliktiteemantide väljajätmiseks töötlemata teemantide saadetistest, mis tema territooriumile imporditakse või sealt eksporditakse“. Kimberley protsessi kohaselt on „konfliktiteemandid“ määratletud kui „töötlemata teemandid, mida mässuliste liikumised või nende liitlased kasutavad selliste konfliktide rahastamiseks, mille eesmärk on seaduslike valitsuste kahjustamine, nagu on kirjeldatud ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonides“. Kimberley protsessi tingimustele vastavatele teemantidele antakse sertifikaat.
Mais 2013 peatati ajutiselt Kesk-Aafrika Vabariigi osalemine Kimberley protsessi sertifitseerimissüsteemis. Selle peatamise tõttu oli Kesk-Aafrika Vabariigi teemantide eksportimine keelatud. Juulis 2014, avaldas Kimberley protsess haldusotsuse, mille eesmärk oli välistada Kesk-Aafrika Vabariigi teemantide siire legaalsesse kaubandusse.
ÜRO kehtestatud meetmed
Reageerides kodusõjale Kesk-Aafrika Vabariigis, võttis ÜRO Julgeolekunõukogu (edaspidi „julgeolekunõukogu“) 5. detsembril 2013 vastu resolutsiooni 2127 (2013), milles ta väljendas „sügavat muret julgeolekuolukorra jätkuva halvenemise pärast Kesk-Aafrika Vabariigis, mida iseloomustab avaliku korra täielik kadumine, õigusriigi puudumine ja usurühmituste vahelised pinged“. Selle resolutsiooni punktis 16 „mõistetakse hukka loodusvarade ebaseaduslik kasutamine Kesk-Aafrika Vabariigis, mis aitab kaasa konflikti kestmisele, ning toonitatakse, et selline ebaseaduslik tegevus tuleb lõpetada, sealhulgas avaldades vajalikku survet relvastatud rühmitustele, kaubitsejatele ja teistele osalejatele“.
Julgeolekunõukogu kehtestas selles kontekstis relvaembargo resolutsiooni 2127 (2013) punktiga 54. Nimetatud resolutsiooni punktis 56 väljendas julgeolekunõukogu „oma kindlat kavatsust näha kiiresti ette sihtmeetmete, sealhulgas reisikeelu ja vara külmutamise meetmete kehtestamine isikute suhtes, kelle tegevus ohustab rahu, stabiilsust või julgeolekut […] eeskätt ebaseaduslike relvastatud rühmituste või kuritegeliku võrgustiku toetamisega Kesk-Aafrika Vabariigi loodusvarade, sealhulgas teemantide ebaseadusliku kasutamise teel“.
Käesoleva otsuse punktis 7 mainitud meetmetega seoses nägi julgeolekunõukogu oma resolutsiooni 2127 (2013) punktis 57 ette Kesk-Aafrika Vabariigi sanktsioonide komitee (edaspidi „sanktsioonide komitee“), kes vastutab meetmete rakendamise järelevalve eest. Resolutsiooni punktis 59 palus julgeolekunõukogu Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni (ÜRO) peasekretäril sanktsioonide komiteega konsulteerides moodustada esialgu 13 kuuks maksimaalselt viiest eksperdist koosnev rühm (edaspidi „eksperdirühm“), mida juhib sanktsioonide komitee ja mille ülesandeks on eelkõige aidata sanktsioonide komiteel täita oma volitusi, edastades talle teavet. Resolutsiooni 2127 (2013) punkti 59 alapunkt c nägi muu hulgas ette, et eksperdirühm „edastab pärast sanktsioonide komiteega konsulteerimist julgeolekunõukogule olukorra analüüsi hiljemalt 5. märtsil 2014 ja edastab julgeolekunõukogule tegevusaruande hiljemalt 5. juulil 2014 ning lõpparuande hiljemalt 5. novembril 2014“.
Julgeolekunõukogu võttis 28. jaanuaril 2014 vastu resolutsiooni 2134 (2014), mille kohaselt „peavad kõik liikmesriigid esialgu üheks aastaks alates käesoleva resolutsiooni vastuvõtmisest viivitamatult külmutama nende territooriumil asuvad rahalised vahendid, muud finantsvarad ja majandusressursid, mida otse või kaudselt omavad või kontrollivad resolutsiooni 2127 (2013) punkti 57 kohaselt moodustatud komitee poolt loetellu kantud isikud või üksused“. Ta täpsustas, et ette nähtud meetmeid kohaldatakse ka isikutele ja üksustele, kelle sanktsioonide komitee on kandnud loetellu selle eest, et nad „toetavad relvastatud rühmitusi või kuritegelikke võrgustikke Kesk-Aafrika Vabariigi loodusvarade, sealhulgas teemantide ning eluslooduse ja selle saaduste ebaseadusliku kasutamise teel“.
Eksperdirühm esitas 26. juunil 2014 vastavalt resolutsiooni 2127 (2013) punkti 59 alapunktile c tegevusaruande Kesk-Aafrika Vabariigi kohta. Loodusvaradega kauplemise olukord on selles võetud kokku järgmiselt:
„Relvastatud rühmitused osalevad loodusvarade, eelkõige kulla ja teemantide ebaseaduslikus kasutamises või nendega kauplemises. […] Séléka jõud hoiavad kindlalt oma kontrolli all käsitöönduslikke kullakaevandusi riigi idaosas, näiteks Ndassimas (Ouaka prefektuur). Riigi kaevandusamet taastab vähehaaval oma kontrolli teemantide tootmispiirkondades Bria ja Sam-Ouandja ümbruses (Ülem-Kotto prefektuur) ning ametlik kaubandus Banguiga on osaliselt taastunud. […] Kesk-Aafrika Vabariigi Kimberley protsessi sertifitseerimissüsteemis osalemise ajutise peatamise tagajärjel on maikuust alates teemantide ametlik eksport keelatud. Siiski jätkub majade omandamine Banguis, et osta ja ladustada ametlikult kõigist tootmispiirkondadest pärit teemante, samas kui võib täheldada kasvavat ebaseaduslikku teemandikaubandust läbi Bangui või naaberriikide. […]“
Eksperdirühm esitas 28. oktoobril 2014 vastavalt resolutsiooni 2127 (2013) punkti 59 alapunktile c lõpparuande Kesk-Aafrika Vabariigi kohta (edaspidi „ÜRO lõpparuanne“). Loodusvaradega kauplemise olukord on selles võetud kokku järgmiselt:
„Sestsaadik kui mais 2013 peatati Kesk-Aafrika Vabariigi osalemine Kimberley protsessi sertifitseerimissüsteemis, on ebaseaduslikult eksporditud hinnanguliselt 140000 karaati teemante 24 miljoni USA dollari väärtuses. Belgia ametiasutused konfiskeerisid 2014. aasta maikuus 6634 karaati teemante, mis saadeti Kinshasa ja seejärel Dubai kaudu Antwerpenis (Belgia) asuvale äriühingule Kardiam, mis on teemantkaubandusega tegeleva Kesk-Aafrika äriühingu Badica filiaal Belgias.
Eksperdirühm on arvamusel, et Belgias konfiskeeritud teemandid olid pärit Sam-Ouandjast ja Briast (Ülem-Kotto prefektuur) riigi idaosas, kus endised Séléka relvajõud kehtestavad makse õhusõidukitele, millega veetakse teemante, ning saavad teemantide kogujatelt julgeolekualaseid makseid. […]
Igal aastal veetakse peamiselt Kameruni kaudu Kesk-Aafrika Vabariigist ebaseaduslikult välja hinnanguliselt kaks tonni kulda. Selles osalevad Yaloké (Ombella-Mpoko prefektuur) ja Boda (Lobaye prefektuur) kogujad, kes põgenesid Kameruni, kuna anti-balaka rühmitused korraldavad alates 2014. aasta jaanuarist usulistel põhjustel rünnakuid, mille tagajärjel on need rühmitused saanud kontrolli Yaloké ümbruses asuvate käsitöönduslike kullakaevanduste üle […]“
Julgeolekunõukogu võttis 22. jaanuaril 2015 vastu resolutsiooni 2196 (2015), millega ta muu hulgas pikendas resolutsioonis 2134 (2014) ette nähtud rahaliste vahendite külmutamise meetmeid. Ta märkis selle resolutsiooni punktis 7, et „kuni 29. jaanuarini 2016 peavad kõik liikmesriigid jätkama nende territooriumil asuvate rahaliste vahendite, muude finantsvarade ja majandusressursside külmutamist, mida otse või kaudselt omavad või kontrollivad [sanktsioonide] komitee poolt loetellu kantud isikud või üksused või nende nimel või juhtimisel tegutsevad isikud või üksused või nende omandis või kontrolli all olevad üksused“. Ta täpsustas resolutsiooni punkti 12 alapunktis d, et „[punktis 7] ette nähtud meetmeid kohaldatakse ka isikutele ja üksustele, kelle on [sanktsioonide] komitee kandnud loetellu kui isiku või üksuse, kes toetab relvastatud rühmitusi või kuritegelikke võrgustikke Kesk-Aafrika Vabariigis loodusvarade, sealhulgas teemantide, kulla ning eluslooduse ja selle saaduste ebaseadusliku kasutamise või nendega ebaseadusliku kauplemise teel“.
Hagejad saatsid julgeolekunõukogu eesistujale ja liikmetele 11. märtsil 2015„vastuaruande“ (edaspidi „vastuaruanne“), et näidata „teistsuguses valguses Badica ja Kardiami vastu esitatud süüdistusi [ning] kõrvaldada [ÜRO lõpparuande] puudused ja ebatäpsused“, samuti selleks, et eksperdirühm korrigeeriks ÜRO lõpparuandes esinevaid faktiväiteid.
Hagejad saatsid sanktsioonide komiteele 8. ja 27. aprillil ning 2. juunil 2015 kirja, et juhtida tähelepanu rikkumistele eksperdirühma korraldatud uurimise käigus. Lisaks taotlesid nad oma 27. aprilli 2015. aasta kirjas võimalust tutvuda toimikuga.
Eksperdirühma koordineerija (edaspidi „koordineerija“) teatas 28. aprillil 2015 sanktsioonide komiteele kirja teel, et uurimine viidi läbi nõuetekohaselt, kooskõlas ÜRO reeglitega, ning hagejate kaitseõigusi järgiti. Seoses sellega märkis ta, et eksperdirühm kuulas hagejad ära, hoolimata nende mõningasest vastuseisust.
Sanktsioonide komitee avaldas 20. augustil 2015 resolutsiooni 2127 (2013) punkti 59 alapunkti d kohaselt ÜRO veebisaidil dokumendi „Sanktsioonide loetellu isikute ja üksuste nimede kandmise põhjuste kokkuvõte“ (edaspidi „sanktsioonide komitee põhjenduste kokkuvõte“); loetellu kantute hulgas olid ka hagejad. Sanktsioonide komitee põhjenduste kokkuvõte on sõnastatud järgmiselt:
„Loetellu kandmise põhjused:
[Badica ja Kardiam] kanti loetellu 20. augustil 2015 resolutsiooni 2196 (2015) punkti 12 alapunkti d alusel kui üksused, mis „toetavad relvastatud rühmitusi või kuritegelikke võrgustikke [Kesk-Aafrika Vabariigis] loodusvarade, sealhulgas teemantide, kulla ning eluslooduse ja selle saaduste ebaseadusliku kasutamise või nendega kauplemise teel“.
Lisateave:
[Badica ja Kardiam] on toetanud relvastatud rühmitusi Kesk-Aafrika Vabariigis, nimelt endist Sélékat ja „anti-balakat“, loodusvarade, sealhulgas teemantide ja kulla ebaseadusliku kasutamise ja nendega kauplemise teel.
[Badica] jätkas 2014. aastal teemantide ostmist Kesk-Aafrika Vabariigi idaosas asuvatest Briast ja Sam-Ouandjast (Ülem-Kotto prefektuur), kus endised Séléka relvajõud kehtestavad makse õhusõidukitele, millega veetakse teemante, ning saavad teemantide kogujatelt julgeolekualaseid makseid. Mitmed [Badicat] varustavad kogujad Brias ja Sam-Ouandjas on tihedalt seotud endiste Séléka komandöridega.
Belgia ametivõimud konfiskeerisid 2014. aasta mais kaks teemandipakki, mis olid saadetud [Badica] esindusse Antwerpenis, mis on Belgias ametlikult registreeritud nime [Kardiam] all. Teemandiekspertide hinnangu kohaselt on konfiskeeritud teemandid suure tõenäosusega pärit Kesk-Aafrika Vabariigist ja neil on kõnealuse riigi edelaosas asuvate Sam-Ouandja ja Bria ning Nola (Sangha Mbaéré prefektuur) teemantidele tüüpilised omadused.
Kauplejad, kes ostsid Kesk-Aafrika Vabariigist ebaseaduslikult välisturgudele veetud teemante (sealhulgas riigi lääneosast), tegutsesid Kamerunis [Badica] nimel.
[Badica] eksportis 2014. aasta mais ka Yalokés (Ombella-Mpoko) toodetud kulda, kus käsitöönduslikud kullakaevandused langesid Séléka kontrolli alla kuni 2014. aasta veebruarini, kui „anti-balaka“ rühmitused kontrolli üle võtsid.“
Sanktsioonide komiteele adresseeritud kirjas teatasid hagejad 24. augustil 2015, et nad on võtnud teadmiseks nende kandmise resolutsioonis 2196 (2015) ette nähtud sanktsioonide loetellu. Olles väljendanud „sügavat muret“ seoses sellega, kas eksperdirühma korraldatud uurimine vastas nõuetele, kordasid nad toimikuga tutvumise taotlust.
23. septembril 2015 täheldasid hagejad, et samal päeval toimunud sanktsioonide komitee sekretäriga kohtumise tulemusel jäeti nende toimikuga tutvumise taotlus rahuldamata põhjendusel, et sanktsiooni määramisega päädinud protsess oli „diplomaatiline“.
Koordineerija nõudis 16. oktoobril 2015 hagejatelt teavet nende tegevuse kohta Kesk-Aafrika Vabariigis pärast julgeolekunõukogu resolutsiooni 2196 (2015) vastuvõtmist ning eelkõige maksete kohta, mida Badica tegi endistele Séléka jõududele Brias (Kesk-Aafrika Vabariik) ja Sam-Ouandjas (Kesk-Aafrika Vabariik) oma kogujate julgeoleku tagamiseks, ning selle kohta, mida teadis Badica juhtkond neist maksetest ja endistele Séléka jõududele Badicat teemantidega varustavate kogujate ja käsitöönduslike kaevanduste poolt tasutud maksudest.
Hagejad vastasid koordineerija küsimustele 23. oktoobril 2015. Nad esitasid ka rea etteheiteid eksperdirühma korraldatud uurimise kohta. Muu hulgas väitsid nad, et eksperdirühm oleks pidanud võimaldama tutvumist tema järelduste aluseks olnud dokumentidega, eksperdirühm ei kuulanud ära Badica vastutavaid töötajaid ning lähtus anonüümsetelt tunnistajatelt pärit kuuldustest. Veel toonitasid hagejad, et eksperdirühm viis uurimist läbi tundmatute kolmandate isikute juuresolekul ning üksnes süüdistuse seisukohalt.
Koordineerija vastas hagejate 23. oktoobri 2015. aasta kirjale 7. detsembril 2015. Olles võtnud teadmiseks, et hagejad soovivad saada eksperdirühmalt täiendavaid tõendeid lisaks ÜRO lõpparuandes esitatule, teatas koordineerija, et teatavaid vastuaruandega seonduvaid asjaolusid kajastatakse eksperdirühma järgmises aruandes, mille avaldamine on ette nähtud 31. detsembril 2015.
Eksperdirühm avaldas 21. detsembri 2015. aasta kirjaga uue aruande Kesk-Aafrika Vabariigi kohta (edaspidi „21. detsembri 2015. aasta ÜRO aruanne“), milles ta kinnitas ÜRO lõpparuande järeldusi (vt käesoleva otsuse punkt 11).
Sanktsioonide komiteele saadetud 2. märtsi 2016. aasta kirjas esitasid hagejad oma märkused 21. detsembri 2015. aasta ÜRO aruande kohta.
Liidu kehtestatud meetmed
Julgeolekunõukogu resolutsioonide 2134 (2014) ja 2196 (2015) rakendamiseks kehtestas Euroopa Liidu Nõukogu Kesk-Aafrika Vabariigi vastu suunatud piiravad meetmed, võttes eelkõige vastu 10. märtsi 2014. aasta määruse (EL) nr 224/2014 piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Kesk-Aafrika Vabariigis (
ELT 2014, L 70, lk 1
), mida on muudetud nõukogu 7. mai 2015. aasta määrusega (EL) 2015/734 (
ELT 2015, L 117, lk 11
) (edaspidi „alusmäärus“).
Alusmääruse artiklis 5 on sätestatud:
„1.   Külmutatakse kõik I lisas loetletud füüsilistele või juriidilistele isikutele, üksustele või asutustele kuuluvad, nende omandis, valduses või kontrolli all olevad rahalised vahendid ja majandusressursid.
2.   Rahalisi vahendeid ega majandusressursse ei anta otse ega kaudselt I lisas loetletud füüsiliste või juriidiliste isikute, üksuste või asutuste käsutusse ega nende toetamiseks.
3.   I lisas on loetletud füüsilised ja juriidilised isikud, üksused ja asutused, kelle puhul sanktsioonide komitee on teinud kindlaks, et nad osalevad tegevuses või toetavad tegevust, millega ohustatakse Kesk-Aafrika Vabariigis rahu, stabiilsust või julgeolekut, sealhulgas tegevust, millega ohustatakse või rikutakse üleminekukokkuleppeid või millega ohustatakse või takistatakse poliitilist üleminekuprotsessi, sealhulgas liikumist vabade ja õiglaste demokraatlike valimiste suunas, või millega õhutatakse vägivalda:
[…]
d)
toetavad relvastatud rühmitisi või kuritegelikke võrgustikke Kesk-Aafrika Vabariigis leiduvate loodusvarade, sealhulgas teemantide, kulla ning eluslooduse ja selle saaduste ebaseadusliku kasutamise või nendega ebaseadusliku kauplemise teel;
[…]“
Alusmääruse artiklis 17 on sätestatud:
„1.   Kui […] julgeolekunõukogu või sanktsioonide komitee kannab füüsilise või juriidilise isiku, üksuse või asutuse loetellu ning esitab põhjendused loetellu kandmiseks, kannab nõukogu kõnealuse füüsilise või juriidilise isiku, üksuse või asutuse I lisasse. Nõukogu edastab oma otsuse ja esitatud põhjendused asjaomasele füüsilisele või juriidilisele isikule, üksusele või asutusele kas otse, juhul kui aadress on teada, või teatise avaldamise kaudu, ning annab kõnealusele füüsilisele või juriidilisele isikule, üksusele või asutusele võimaluse esitada oma märkused.
2.   Kui esitatakse märkusi või uusi olulisi tõendeid, vaatab nõukogu oma otsuse läbi ning teavitab vastavalt asjaomast isikut, üksust või asutust.
3.   Kui ÜRO otsustab mõne isiku, üksuse või asutuse loetelust välja arvata või muuta loetellu kantud isikut, üksust või asutust identifitseerivaid andmeid, muudab nõukogu vastavalt I lisa.“
Nõukogu võttis 2. septembril 2015 vastu esiteks rakendusotsuse (ÜVJP) 2015/1488, millega rakendatakse otsust 2013/798/ÜVJP Kesk-Aafrika Vabariigi vastu suunatud piiravate meetmete kohta (
ELT 2015, L 229, lk 12
), ja teiseks rakendusmääruse (EL) 2015/1485, millega rakendatakse alusmääruse artikli 17 lõiget 1 (
ELT 2015, L 229, lk 1
, edaspidi „vaidlustatud akt“).
Vaidlustatud akti artiklis 1 on märgitud, et „määruse lisas loetletud isikud ja üksus kantakse [alusmääruse] I lisas esitatud loetellu“.
Vaidlustatud akti lisa punktiga B.1 on hagejad kantud alusmäärusele lisatud loetellu. Selles punktis toodud põhjused kordavad pealkirjade „Teave sanktsioonide komitee poolt loetellu kandmise põhjuste kirjeldavast kokkuvõttest“ ja „Lisateave“ all sanktsioonide komitee esitatud põhjusi loetellu kandmiseks (vt käesoleva otsuse punkt 16). Seoses sellega on esimeses eespool mainitud põhjuses täpsustatud, et „[Badica ja Kardiam] kanti loetellu 20. augustil 2015 resolutsiooni 2196 (2015) punkti 12 alapunkti d kohaselt kui üksus, mis „toetab relvastatud rühmitusi või kuritegelikke võrgustikke Kesk-Aafrika Vabariigis loodusvarade, sealhulgas teemantide, kulla ning eluslooduse ja selle saaduste ebaseadusliku kasutamise või nendega kauplemise teel““.
Hagejad teatasid 2. oktoobril 2015 nõukogule kirjaga, et neid ei ole vaidlustatud aktist teavitatud, kuigi nende aadressid olid teada. Lisaks vaidlustasid nad ÜRO lõpparuande ja sellest tulenevad sanktsioonid ning palusid nõukogul edastada neile selle aruande aluseks olnud dokumendid.
Nõukogu vastas hagejate 2. oktoobri 2015. aasta kirjale 16. detsembril 2015. Ta teatas, et toimikus olevate dokumentidega tutvumise taotlus saadeti edasi sanktsioonide komitee esimehele, ning edastas tema 8. oktoobril 2015 antud vastuse. Sanktsioonide komitee esimees teatas oma vastuses, et vastuaruanne edastati sanktsioonide komitee liikmetele. Vastuseks hagejate teabenõudele nende loetellu kandmise osas viitas ta ÜRO lõpparuandele ja sanktsioonide komitee põhjenduste kokkuvõttele.
Menetlus ja poolte nõuded
Hagejad esitasid hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 6. novembril 2015.
Hagejad paluvad Üldkohtul:
–
tühistada vaidlustatud akt neid puudutavas osas;
–
mõista kohtukulud välja nõukogult.
Nõukogu palub Üldkohtul:
–
jätta hagi rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejatelt.
Õiguslik käsitlus
Hagejad esitavad hagiavalduses kolm väidet: esiteks, et on rikutud kaitseõigusi, õigust õiglasele menetlusele ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele, teiseks, et faktiliste asjaolude hindamisel on tehtud viga, ja kolmandaks, et nõukogu ei ole uurinud juhtumi asjaolusid. Repliigis esitavad hagejad uue väite, et on rikutud põhjendamiskohustust.
Kõigepealt tuleb analüüsida uut väidet, et on rikutud põhjendamiskohustust, ning seejärel väidet, et on rikutud kaitseõigusi, õigust õiglasele menetlusele ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele, ja selle järel väidet, et faktiliste asjaolude hindamisel on tehtud viga, ning viimasena väidet, et nõukogu ei ole uurinud juhtumi asjaolusid.
Põhjendamiskohustuse rikkumist puudutav väide
Hagejad väidavad, et nõukogu põhjendab vaidlustatud akti seaduslikkust kostja vastuse lisas esitatud faktiliste ja õiguslike asjaoludega, mis on vaidlustatud aktist hilisemad, st Amnesty Internationali 30. septembri 2015. aasta aruandega, eksperdirühma 7. detsembri 2015. aasta vastusega hagejatele ja ÜRO 21. detsembri 2015. aasta aruandega.
Hagejad leiavad, et liidu institutsiooni vastuvõetud akti seaduslikkust tuleb hinnata akti vastuvõtmise ajal olemasolevate faktiliste ja õiguslike asjaolude põhjal. See seisukoht on kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga. Seoses sellega väidavad hagejad, et akti põhjendus peab sisalduma aktis endas ja selle nõude täitmiseks ei piisa võimalusest tuletada põhjendus toimikus sisalduvate dokumentide põhjal, eriti kui need on akti vastuvõtmise kuupäevast hilisemad.
Järelikult on nõukogu rikkunud vormilist põhjendamisnõuet, kuna ta on põhjendanud vaidlustatud akti selle vastuvõtmise kuupäevast hilisemate, menetluse käigus ilmnenud õiguslike ja faktiliste asjaoludega.
Hagejad täpsustavad, et selle väite võib esitada hoolimata sellest, et tegemist on uue väitega, sest Üldkohtu kodukorra artikli 84 lõike 1 kohaselt on menetluse käigus uute väidete esitamine lubatud, kui need tuginevad faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus, nagu käesolevas asjas.
Nõukogu vaidleb nendele argumentidele vastu.
Kõigepealt olgu meenutatud, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale kuulub põhjenduse puudumine või ebapiisav põhjendamine ELTL artikli 263 tähenduses olulise menetlusnormi rikkumise alla ning on avalikul huvil põhinev väide, mille liidu kohus võib või isegi peab tõstatama omal algatusel (vt kohtuotsus, 2.12.2009, komisjon vs. Iirimaa jt,
C‑89/08 P
,
EU:C:2009:742
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seetõttu võib Üldkohus põhjendamiskohustuse rikkumist käsitlevat hagejate väidet hinnata, ilma et oleks vaja analüüsida, kas kodukorra artikli 84 lõike 1 kohaselt tugineb see väide „faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus“.
Antud juhul väidavad hagejad sisuliselt, et nõukogu on rikkunud põhjendamiskohustust, kui ta kostja vastuses põhjendas vaidlustatud akti faktiliste ja õiguslike asjaoludega, mis on akti koostamisest hilisemad.
Esiteks, hagejad ei eita aga kordagi vaidlustatud aktis toodud põhjenduse piisavust.
Teiseks, nagu hagejad ise märgivad (vt käesoleva otsuse punkt 38), tuleb ELTL artikli 263 alusel esitatud tühistamishagi raames hinnata liidu õigusakti seaduslikkust akti vastuvõtmise ajal esinenud faktiliste ja õiguslike asjaolude alusel (vt kohtuotsus, 15.6.2005, Corsica Ferries France vs. komisjon,
T‑349/03
,
EU:T:2005:221
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Sellest järeldub, et isegi kui eeldada, et nõukogu üritas käesoleva kohtumenetluse käigus lisada vaidlustatud aktile täiendavaid põhjendusi, ei saa see asjaolu iseenesest mõjutada akti seaduslikkust, sest see ei tõenda, et põhjendused, mis sisaldusid vaidlustatud aktis selle vastuvõtmise ajal, oleksid olnud ebapiisavad (vt selle kohta kohtuotsus, 15.6.2005, Corsica Ferries France vs. komisjon,
T‑349/03
,
EU:T:2005:221
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Neil asjaoludel tuleb argument, et nõukogu tõi kostja vastuse esitamise staadiumis esile faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, mis on vaidlustatud aktist hilisemad, tulemusetuse tõttu põhjendamiskohustuse rikkumise tõendamist puudutavas osas tagasi lükata, ilma et see mõjutaks mainitud asjaolude vastuvõetavust vaidlustatud akti sisulise põhjendatuse hindamisel.
Järelikult tuleb põhjendamiskohustuse rikkumist puudutav väide tagasi lükata.
Esimene väide, et on rikutud kaitseõigusi ning õigust õiglasele menetlusele ja tõhusale kohtulikule kaitsele
Esimene väide jaguneb kaheks osaks: esimene väiteosa, et vaidlustatud akti ei tehtud hagejatele isiklikult teatavaks, ja teine väiteosa, et „ei esitatud tõendeid, ei võimaldatud tutvuda toimikuga ning rikuti võistlevuse põhimõtet ja läbipaistvuse põhimõtet“.
Esimese väite esimene osa, et vaidlustatud akti ei tehtud hagejatele isiklikult teatavaks
Esimese väite esimeses osas leiavad hagejad, et rikutud on alusmääruse artikli 17 lõiget 1, kuna nõukogu ei teatanud vaidlustatud aktist neile isiklikult, kuigi nende aadress oli nõukogule teada.
Tuleb siiski tõdeda, et hagejate argumendid on alusetud.
Esiteks, kuigi vastab tõele, et akt, millega võetakse isiku või üksuse suhtes piiravad meetmed või jäetakse need jõusse, tuleb sellele isikule või üksusele teatavaks teha, ning et alates sellest teatavakstegemisest hakkab kulgema tähtaeg, mille jooksul asjaomane isik või üksus võib ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel esitada hagi kõnealuse akti tühistamise nõudes, ei tähenda see asjaolu, et ainuüksi teatavaks tegemata jätmine õigustaks kõnealuse akti tühistamist (kohtuotsus, 6.9.2013, Bank Melli Iran vs. nõukogu,
T‑35/10 ja T‑7/11
,
EU:T:2013:397
, punkt
).
Nagu nõukogu väidab, ei esita hagejad sellega seoses argumente, mis tõendaksid, et käesoleval juhul tõi vaidlustatud aktidest neile isiklikult teatamata jätmine kaasa nende õiguste rikkumise, mis annaks alust selle akti tühistamiseks hagejaid puudutavas osas (vt selle kohta kohtuotsus, 5.11.2014, Mayaleh vs. nõukogu,
T‑307/12 ja T‑408/13
,
EU:T:2014:926
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Teiseks, ka toimikumaterjalidest ei nähtu niisuguse rikkumise esinemist, võttes arvesse, et vaidlustatud aktis hagejate kohta esitatud põhjused on identsed neile teada olevas sanktsioonide komitee põhjenduste kokkuvõttes loetletud põhjustega, neil oli võimalik esitada vaidlustatud akti peale tühistamishagi ning neil oli võimalik vaidlustatud aktist teada saada muu allika kaudu ja lisada selle koopia oma hagiavaldusele (vt selle kohta kohtuotsus, 6.9.2013, Bank Melli Iran vs. nõukogu,
T‑35/10 ja T‑7/11
,
EU:T:2013:397
, punkt
).
Neil asjaoludel tuleb esimese väite esimene osa tagasi lükata.
Esimese väite teine osa, et ei esitatud tõendeid, ei võimaldatud tutvuda toimikuga ning rikuti võistlevuse põhimõtet ja läbipaistvuse põhimõtet
Esmajärjekorras väidavad hagejad, et neile kohaldati rahvusvahelisi ja Euroopa sanktsioone, ilma et neil oleks olnud võimalust toimikuga tutvuda, et ÜRO oleks nende vastuaruannet arvesse võtnud või sellele kuidagi reageerinud.
Esiteks märgivad hagejad, et neil puudus toimikuga tutvumise võimalus nii ÜROs kui ka nõukogus, mis tähendas, et rikuti 3. septembri 2008. aasta kohtuotsust Kadi ja Al Barakaat International Foundation vs. nõukogu ja komisjon (
C‑402/05 P ja C‑415/05 P
,
EU:C:2008:461
, punktid
–
). Seoses sellega tuletavad hagejad meelde, et toimikuga tutvumise võimalus on üks liidu õiguse põhinõudeid, mis võimaldab tagada kaitseõiguste järgimise.
Teiseks väidavad hagejad, et vastuaruande järel ei esitanud eksperdirühm uut aruannet ega korraldanud uut uurimist, hoolimata nende esitatud kirjalikest koostööettepanekutest. Vastuaruandes rõhutasid hagejad, et ÜRO lõpparuanne ei põhinenud faktide põhjalikul uurimisel ja selle koostamisel ei järgitud rahvusvahelise õiguse üldpõhimõtteid, ÜRO 2006. aasta aruandes ettepandud reegleid ega põhimõtteid, mille olid ÜRO lõpparuande sissejuhatuses eksperdid ise sõnastanud.
Kolmandaks kinnitavad hagejad, et ÜRO lõpparuanne on neid puudutavas osas koostatud üksnes süüdistuse seisukohalt, millega on rikutud ÜRO peaassamblee poolt 16. detsembril 1966 vastu võetud kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise pakti artikli 14 lõike 3 punkti e ja kaitseõiguste olulisi põhimõtteid. Hagejad lisavad, et Badicale ei antud aruande koostamise staadiumis vastamise õigust ning Badicale soodsad avaldused jäeti ÜRO lõpparuandest välja. Veel märgivad nad, et pärast sanktsioonide kehtestamist nõudis eksperdirühma koordineerija Badicalt võõrkeeles negatiivsete tõendite esitamist viie päeva jooksul, edastamata ärakirja tema esindajale.
Teises järjekorras väidavad hagejad, et eksperdirühma korraldatud uurimine lähtus kriminaalmenetlusest, mis algatati Antwerpenis (Belgia) Kardiami vastu pärast kahe kahtlase Kesk-Aafrika Vabariigist pärit teemandipartii konfiskeerimist. See menetlus on aga ikka veel pooleli, Kardiam ei ole saanud toimikuga tutvuda ning tema suhtes kehtib süütuse presumptsioon. Seoses sellega täpsustavad hagejad repliigis, et 2. septembri 2009. aasta kohtuotsuses El Morabit vs. nõukogu (
T‑37/07 ja T‑323/07
, ei avaldata,
EU:T:2009:296
, punkt
) kõne all olnud rahaliste vahendite külmutamise otsuse tegi nõukogu lähtuvalt süüdimõistmisest siseriikliku kohtu poolt. Käesoleval juhul ei ole aga süüdimõistmist Belgias veel toimunud, mistõttu rikub meede süütuse presumptsiooni põhimõtet.
Kolmandas järjekorras väidavad hagejad, et kui nõukogu käsutuses ei ole tema enda sõnul ühtegi dokumenti sanktsioonide komitee toimikust, ei saa ta asuda seisukohale, et tal on piiratud pädevus ja ta peab ÜRO resolutsioonid automaatselt rakendama, eirates 18. juuli 2013. aasta kohtuotsust komisjon jt vs. Kadi (
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
), ilma et ta oleks eelnevalt kontrollinud neid resolutsioone põhjendavate faktide ja asjaolude paikapidavust ning seda, kas need resolutsioonid järgivad põhiõigusi, eeskätt õigust tutvuda toimikuga ja õigust olla ära kuulatud. Hagejad heidavad nõukogule sellega seoses ette, et nõukogu ei ole esitanud mingit teavet ega ühtegi tõendit, mis oleks ulatuslikum kui põhjendus, mille sanktsioonide komitee avaldas oma põhjenduste kokkuvõttes 20. augustil 2015, ning et nõukogu võttis sanktsioonid üle automaatselt.
Nõukogu vaidleb nendele argumentidele vastu.
Esmajärjekorras tuleb vastata hagejate argumentidele selle kohta, et ÜRO on rikkunud toimikuga tutvumise õigust ja võistlevuse põhimõtet ning et ÜRO lõpparuande koostamise raames viis eksperdirühm uurimise läbi süüdistuse seisukohalt.
Seoses hagejate väitega, et ÜRO on rikkunud nende põhiõigusi, ilmneb 3. septembri 2008. aasta kohtuotsusest Kadi ja Al Barakaat International Foundation vs. nõukogu ja komisjon (
C‑402/05 P ja‑C415/05 P
,
EU:C:2008:461
, punkt
), et liidu kohtud peavad vastavalt neile aluslepinguga antud pädevusele tagama põhimõtteliselt täieliku kontrolli kõigi liidu õigusaktide seaduslikkuse üle põhiõiguste seisukohast, mis moodustavad liidu õiguskorra lahutamatu osa, sealhulgas selliste liidu õigusaktide üle, millega rakendatakse julgeolekunõukogu poolt ÜRO põhikirja VII peatüki alusel vastu võetud resolutsioone.
Sellest aga ei tulene, et liidu kohtud oleksid pädevad kontrollima julgeolekunõukogu vastu võetud akte või ÜRO organite korraldatud uurimiste kooskõla põhiõigustega.
Nimelt nähtub ELTL artikli 263 esimesest lõigust ja ELTL artikli 275 teisest lõigust, et kuigi liidu kohus on pädev kontrollima liidu institutsioonide aktide seaduslikkust, sealhulgas füüsiliste või juriidiliste isikute suhtes nõukogu poolt vastuvõetud piiravaid meetmeid sätestavate otsuste seaduslikkust, ei ole ta pädev kontrollima rahvusvahelist lepingut, millel sellised liidu aktid põhinevad.
Seoses sellega olgu toonitatud, et sellises kontekstis nagu käesolevas asjas liidu kohtu poolt tagatav seaduslikkuse kontroll puudutab liidu akti, millega rakendatakse kõnealust rahvusvahelist lepingut, mitte aga nimetatud lepingut kui sellist. Järelikult sellise liidu akti puhul nagu vaidlustatud akt, millega rakendatakse julgeolekunõukogu resolutsiooni, ei kuulu liidu kohtu pädevusse selle rahvusvahelise organi vastu võetud resolutsiooni (vt selle kohta kohtuotsus, 3.9.2008, Kadi ja Al Barakaat International Foundation vs. nõukogu ja komisjon,
C‑402/05 P ja C‑415/05 P
,
EU:C:2008:461
, punktid
ja
) ega selle aluseks olnud uurimise seaduslikkuse kontrollimine.
Neil asjaoludel tuleb hagejate argumendid osas, milles nendega vaidlustatakse ÜRO aktide seaduslikkus käesoleva otsuse punktis 63 nimetatud põhiõiguste seisukohalt, lükata tagasi seetõttu, et need ei ole esitatud kohtule, kes oleks pädev neid hindama.
Teises järjekorras tuleb vastata toimikuga tutvumise õiguse rikkumist ja süütuse presumptsiooni põhimõtte rikkumist käsitlevatele hagejate argumentidele osas, milles need on suunatud nõukogu kui vaidlustatud akti autori vastu.
Mis puudutab esiteks hagejate argumenti, et hoolimata nende taotlusest ei võimaldanud nõukogu neil ÜRO toimikuga tutvuda, siis olgu meenutatud, et asjaolu, et liidu pädev asutus ei loo puudutatud isikule võimalust tutvuda teabe või tõenditega, mis on ainult sanktsioonide komitee või asjassepuutuva ÜRO liikme valduses, kuid mis on seotud asjaomase otsuse aluseks oleva põhjenduste ülevaatega, ei saa iseenesest olla aluseks tuvastamisele, et rikutud on kaitseõigusi ja õigust tõhusale kohtulikule kaitsele (kohtuotsus, 18.7.2013, komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punktid
ja
).
Teiseks, mis puudutab väidet, et nõukogu on rikkunud süütuse presumptsiooni põhimõtet, siis olgu meenutatud, et 4. novembril 1950 Roomas alla kirjutatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõikes 2 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 48 lõikes 1 ette nähtud süütuse presumptsiooni põhimõttega, mis nõuab, et iga süüdistatavat peetakse süütuks seni, kuni tema süü ei ole seaduse kohaselt tõendatud, ei ole vastuolus rahaliste vahendite külmutamises seisnevate kaitsemeetmete võtmine, sest nende meetmete eesmärgiks ei ole kriminaalmenetluse algatamine isiku vastu, kelle suhtes meetmeid võetakse (kohtuotsused, 13.9.2013, Anbouba vs. nõukogu,
T‑592/11
, ei avaldata,
EU:T:2013:427
, punkt
, ja 20.9.2016, Alsharghawi vs. nõukogu,
T‑485/15
, ei avaldata,
EU:T:2016:520
, punkt
).
Sellised meetmed peavad nende raskust arvestades olema siiski ette nähtud seadusega, need peab vastu võtma pädev asutus ning need peavad olema ajaliselt piiratud (kohtuotsused, 2.9.2009, El Morabit vs. nõukogu,
T‑37/07 ja T‑323/07
, ei avaldata,
EU:T:2009:296
, punkt
; 13.9.2013, Anbouba vs. nõukogu,
T‑592/11
, ei avaldata,
EU:T:2013:427
, punkt
, ja 20.9.2016, Alsharghawi vs. nõukogu,
T‑485/15
, ei avaldata,
EU:T:2016:520
, punkt
).
Esiteks, kõnealuste piiravate meetmete eesmärgiks ei ole nende kohustuslikkusele vaatamata kriminaalmenetluse algatamine, et tuvastada hagejate süü. Argumendiga, et nende meetmete lähtekohaks oli Kardiami vastu Antwerpenis algatatud ja praegu pooleli olev kriminaalmenetlus, ei saa järelikult nõustuda.
Teiseks olgu tõdetud, et kõnealused meetmed on ette nähtud liidu õigusaktidega ja nõukogu oli pädev neid vastu võtma, mida hagejad ka ei eita.
Kolmandaks olgu tõdetud, et kuigi – nagu nõukogu menetlust korraldava meetme järel kinnitas – vaidlustatud akt ei näe liidu osas ette lõppkuupäeva loetellu kandmise kehtivusele, ei ole käesolevas asjas kõnealune meede lõplik. Nimelt on nõukogu kohustatud selle meetme igal ajal liidu tasandil läbi vaatama kas alusmääruse artikli 17 lõike 2 alusel, kui „esitatakse märkusi või uusi olulisi tõendeid“, või alusmääruse artikli 17 lõike 3 alusel, kui „ÜRO otsustab [selle] isiku […] loetelust välja arvata või muuta [teda] identifitseerivaid andmeid […]“. Seoses sellega on julgeolekunõukogu resolutsiooni 2127 (2013) punktis 61 kinnitanud, et ta „jälgib pidevalt olukorra arengut Kesk-Aafrika Vabariigis ning on valmis hindama käesolevas resolutsioonis ette nähtud meetmete otstarbekust, sealhulgas kaaluma […] nende peatamist või lõpetamist sõltuvalt edusammudest riigi stabiliseerimisel ja käesoleva resolutsiooni täitmisest“.
Järelikult ei saa eeltoodut arvestades käesoleval juhul tuvastada süütuse presumptsiooni põhimõtte rikkumist.
Kolmandas järjekorras on vaja vastata hagejate argumendile, et nende loetellu kandmise aluseks olnud ÜRO resolutsiooni on nõukogu üle võtnud „peaaegu mehhaaniliselt“, kontrollimata loetellu kandmise meetme aluseks olnud faktide ja asjaolude paikapidavust ega selle meetme vastavust põhiõigustele seoses eksperdirühma korraldatud uurimisega.
Hagejate argumentidele vastamiseks peab kõigepealt meenutama, et piiravate meetmete õiguslik olemus on oluline element, mis määrab selle, kui suures ulatuses võib nõukogu uuesti hinnata tõendeid, millest ÜRO sanktsioonide komitee käesoleval juhul lähtus. Põhimõtteliselt on kohtupraktika järjepidevalt seisukohal, et varade külmutamisel, mille nõukogu on ette näinud talle ELL artiklitega 21 ja 29 antud pädevuse alusel, ei ole karistusõiguslikku tähendust. Järelikult ei saa vastupidi hagejate soovitatule seda samastada varade külmutamise otsusega, mille teeb liikmesriigi kohus kohaldatava kriminaalmenetluse raames ja nimetatud menetlusega antavaid tagatisi järgides (vt kohtuotsus, 30.6.2016, Al Matri vs. nõukogu,
T‑545/13
, ei avaldata,
EU:T:2016:376
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seoses sellega olgu meenutatud, et niisuguse menetluse raames, mis puudutab otsuse vastuvõtmist kanda isiku nimi loetellu või säilitada tema nimi selles loetelus, kui varem on sanktsioonide komitee otsustanud julgeolekunõukogu asjakohaste resolutsioonide raames kanda selle isiku nime enda loetellu, nõuab kaitseõiguste ja õiguse tõhusale kohtulikule kontrollile tagamine, et liidu pädev asutus teeb puudutatud isikule teatavaks tema käsutuses oleva teabe, mida see asutus on puudutatud isiku vastu kasutanud oma otsuse põhjendamiseks, see tähendab vähemalt sanktsioonide komitee esitatud põhjenduste ülevaate, selleks et võimaldada sellel isikul kaitsta oma õigusi parimates võimalikes tingimustes ja otsustada täielikult informeerituna, kas on tarvis liidu kohtusse pöörduda (vt kohtuotsus, 18.7.2013, komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selle teavitamise käigus peab liidu pädev asutus võimaldama sellel isikul esitada tõhusalt oma seisukoht tema vastu kasutatud põhjenduste kohta (vt kohtuotsus, 18.7.2013, komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Erinevalt isiku nime loetelus säilitamisest ei pea aga tema esmakordsel loetellu kandmisel neid kahte menetluslikku kohustust enne selle otsuse vastuvõtmist järgima (vt selle kohta kohtuotsus, 18.7.2013, komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul tuleb sellega seoses meelde tuletada, et alusmääruse artikkel 17 teeb vahet esmakordset loetellu kandmist puudutava akti vastuvõtmise menetlusel ja selle akti läbivaatamise menetlusel.
Esimesel juhul on ette nähtud, et „[k]ui […] julgeolekunõukogu või sanktsioonide komitee kannab füüsilise või juriidilise isiku, üksuse või asutuse loetellu ning esitab põhjendused loetellu kandmiseks, kannab nõukogu kõnealuse füüsilise või juriidilise isiku, üksuse või asutuse I lisasse“ ning et „[n]õukogu edastab oma otsuse ja esitatud põhjendused asjaomasele füüsilisele või juriidilisele isikule, üksusele või asutusele […] ning annab kõnealusele füüsilisele või juriidilisele isikule, üksusele või asutusele võimaluse esitada oma märkused“ (alusmääruse artikli 17 lõige 1).
Alusmääruse artikli 5 lõikest 3 nähtub selle kohta, et loetellu kandmine toimus sanktsioonide komitee kindlakstehtu põhjal.
Teisel juhul on ette nähtud, et „[k]ui esitatakse märkusi või uusi olulisi tõendeid, vaatab nõukogu oma otsuse läbi ning teavitab vastavalt asjaomast isikut, üksust või asutust“.
Olgu meenutatud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab nõukogu tegema otsuse „sanktsioonide komitee esitatud põhjenduste ülevaate põhjal“. Nimelt ei ole ette nähtud, et sanktsioonide komitee annaks otsuse tegemiseks automaatselt liidu pädeva asutuse käsutusse muid andmeid kui see põhjenduste ülevaade (kohtuotsused, 18.7.2013, komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
, ja 13.12.2016, Al-Ghabra vs. komisjon,
T‑248/13
,
EU:T:2016:721
, punkt
).
Sellest järeldub, et vastupidi hagejate väidetule ei olnud nõukogu käesolevas asjas alusmääruse artikli 17 lõikest 1 tulenevalt kohustatud julgeolekunõukogu resolutsiooni rakendamisel kontrollima hagejate suhtes võetud loetellu kandmise meetme aluseks olnud faktide ja asjaolude paikapidavust.
Nimelt kui puudutatud isik esitab põhjenduste ülevaate kohta märkused, on liidu pädev asutus kohustatud hoolikalt ja erapooletult uurima esitatud põhjenduste põhjendatust, võttes arvesse neid märkusi ja neile lisatud võimalikke õigustavaid tõendeid (vt kohtuotsus, 18.7.2013, komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika), st käesoleval juhul vastavalt alusmääruse artikli 17 lõikele 2, mis sätestab, et „[k]ui esitatakse märkusi […], vaatab nõukogu oma otsuse läbi […]“.
Seetõttu ei saa käesolevas asjas nõukogule ette heita, et ta ei hankinud sanktsioonide komiteelt andmeid või tõendeid, mis toetaksid hagejate vastu esitatud väiteid, ning et ta seetõttu rakendas loetellu kandmise meetme hagejate sõnul „peaaegu mehhaaniliselt“, kontrollimata selle meetme aluseks olnud fakte ja asjaolusid (vt selle kohta kohtuotsus, 13.12.2016, Al-Ghabra vs. komisjon,
T‑248/13
,
EU:T:2016:721
, punkt
).
Nõukogule ei saa ette heita ka julgeolekunõukogu otsuse „ülevõtmist“, ilma et ta oleks kontrollinud, kas selle resolutsiooni puhul on arvestatud põhiõiguste järgimist. Nimelt nähtub esiteks alusmääruse artikli 17 lõikest 1 koostoimes selle määruse artikli 5 lõikega 3 ja teiseks käesoleva otsuse punktis 86 mainitud kohtupraktikast, et nõukogu võtab loetellu kandmise otsuse vastu sanktsioonide komitee kindlakstehtu põhjal.
Eeltoodut arvestades tuleb esimene väide tagasi lükata.
Teine väide, et on tehtud ilmne hindamisviga
Sisuliselt väidavad hagejad, et neile edastatud põhjustes toodud nõukogu järeldused ei ole õiged või igatahes ei tõenda need piisavalt, et hagejad oleksid toetanud relvastatud rühmitusi Kesk-Aafrika Vabariigis loodusvarade ebaseadusliku kasutamise või nendega kauplemise teel.
Olgu meenutatud, et vaidlustatud akti lisa punktis B.1 on pealkirja „Lisateave“ all toodud nõukogu otsustatud loetellu kandmise meedet põhjendavate asjaoludena välja viis järgmist põhjust:
„[Badica ja Kardiam] on toetanud relvastatud rühmitusi Kesk-Aafrika Vabariigis, nimelt endist Sélékat ja „anti-balakat“, loodusvarade, sealhulgas teemantide ja kulla ebaseadusliku kasutamise ja nendega kauplemise teel.
[Badica] jätkas 2014. aastal teemantide ostmist Kesk-Aafrika Vabariigi idaosas asuvatest Briast ja Sam-Ouandjast (Ülem-Kotto prefektuur), kus endised Séléka relvajõud kehtestavad makse õhusõidukitele, millega veetakse teemante, ning saavad teemantide kogujatelt julgeolekualaseid makseid. Mitmed [Badicat] varustavad kogujad Brias ja Sam-Ouandjas on tihedalt seotud endiste Séléka komandöridega.
Belgia ametivõimud konfiskeerisid 2014. aasta mais kaks teemandipakki, mis olid saadetud [Badica] esindusse Antwerpenis, mis on Belgias ametlikult registreeritud nime [Kardiam] all. Teemandiekspertide hinnangu kohaselt on konfiskeeritud teemandid suure tõenäosusega pärit Kesk-Aafrika Vabariigist ja neil on kõnealuse riigi edelaosas asuvate Sam-Ouandja ja Bria ning Nola (Sangha Mbaéré prefektuur) teemantidele tüüpilised omadused.
Kauplejad, kes ostsid Kesk-Aafrika Vabariigist ebaseaduslikult välisturgudele veetud teemante (sealhulgas riigi lääneosast), tegutsesid Kamerunis [Badica] nimel.
[Badica] eksportis 2014. aasta mais ka Yalokés (Ombella-Mpoko) toodetud kulda, kus käsitöönduslikud kullakaevandused langesid Séléka kontrolli alla kuni 2014. aasta veebruarini, kui „anti-balaka“ rühmitused kontrolli üle võtsid.“
Kõigepealt tuleb tõdeda, et hagejatele esitatud põhjuste tõendamiseks tugines nõukogu õigesti ÜRO lõpparuandele. Asjaolu, et hagejad on selles aruandes toodud väited vaidlustanud, ei võimalda iseenesest järeldada, et nõukogu ei võiks sellele tugineda (kohtuotsus, 14.1.2015, Gossio vs. nõukogu,
T‑406/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:7
, punkt
). Ka ei takista hagejate väited Üldkohtul ÜRO lõpparuandele tugineda.
Kooskõlas kohustusega, mille eksperdirühm oli ÜRO lõpparuande punkti 7 kohaselt endale võtnud, oli hagejatel nimelt võimalik tutvuda vaidlustatud akti aluseks olnud peamiste tõenditega, sealhulgas aruande ja selle lisadega, mis olid ka avaldatud. Lisaks nähtub ÜRO lõpparuandest ja koordineerija 28. aprilli 2015. aasta kirjast, et eksperdirühm kuulas hagejad ära vähemalt kahel korral, st aprillis 2014 ja jaanuaris 2015, ning et hagejad ei reageerinud eksperdirühma 2014. aasta juunikuu vestlustaotlusele. Lõpparuande punktidest 5–8 nähtub veel, et eksperdirühm võttis aluseks täpse metoodika, mille oli eelnevalt välja töötanud ÜRO organ ja mis arvestas kaitseõigusi.
Kõnealuse otsuse õiguspärasuse kohtulik kontroll hõlmab rahaliste vahendite külmutamise otsuse põhjendamiseks esitatud faktide ja asjaolude hindamist ning samuti selle hinnangu aluseks olevate tõendite ja teabe kontrollimist (kohtuotsus, 14.10.2009, Bank Melli Iran vs. nõukogu,
T‑390/08
,
EU:T:2009:401
, punkt
).
Selles valdkonnas nõukogule antud kaalutlusõigus ei takista järelikult liidu kohtul seaduslikkuse kontrolli käigus kindlaks tegemast nende faktiliste asjaolude sisulist õigsust, millele nõukogu tugines. Põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud kohtuliku kontrolli tõhusus nõuab eelkõige, et liidu kohus teeks kindlaks, kas otsus, mis puudutab isikut või üksust isiklikult, põhineb piisavalt kindlal faktilisel alusel. See tähendab nimetatud otsuse aluseks olevas põhjenduste ülevaates kirjeldatud asjaolude kontrollimist, mistõttu kohtulik kontroll ei ole piiratud esitatud põhjenduste tõepärasuse abstraktse hindamisega, vaid käsitleb küsimust, kas need põhjendused või vähemalt üks neist, mida iseenesest peetakse selle otsuse jaoks piisavaks, on tõendatud (kohtuotsus, 18.7.2013, komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
; vt ka kohtuotsus, 21.4.2015, Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega kui liidu kohus leiab vaidlustatud otsuse seaduslikkuse kontrollimise käigus, et vähemalt üks sanktsioonide komitee esitatud ülevaates märgitud põhjustest on piisavalt täpne ja konkreetne, on tõendatud ja kujutab juba iseenesest piisavat alust sellele otsusele, siis kõnealuste piiravate meetmete ennetavat olemust arvestades ei saa asjaolu, et teised põhjendused seda ei ole, õigustada nimetatud otsuse tühistamist (kohtuotsus, 18.7.2013, komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
).
Niisuguse hinnangu andmisel tuleb tõendeid ja teavet analüüsida mitte eraldi võetuna, vaid seostatuna nende kontekstiga. Nimelt täidab nõukogu temal lasuva tõendamiskoormise, kui ta viitab liidu kohtus piisavalt konkreetsete, täpsete ja kokkulangevate kaudsete tõendite kogumile, mis tõendavad piisava seose olemasolu selle isiku, keda rahaliste vahendite külmutamise meede puudutab, ja taunitava režiimi või üldisemalt olukorra vahel, mille vastu võideldakse (vt selle kohta kohtuotsus, 21.4.2015, Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleva otsuse punktis 93 loetletud põhjuste kohta esitatud hagejate argumente tuleb analüüsida punktis 99 mainitud kohtupraktikat arvestades.
Esmajärjekorras eitavad hagejad, et teises põhjuses mainitud ostud oleksid olnud ebaseaduslikud, eriti kuna kõnealuseid teemante ei eksporditud.
Ent käesoleva otsuse punktist 99 nähtuvalt ei või teabeelemente hinnata eraldi, vaid seda tuleb teha nende kontekstis.
Teist põhjust, mis viitab vähemalt relvastatud rühmituste „toetamisele“, tuleb käsitada koos kolmanda ja neljanda põhjusega, mis viitavad teemantide ebaseaduslikule kasutamisele. See peab paika seda enam, et ÜRO lõpparuandes on otseselt seostatud hagejate poolt teemantide ostmine Briast ja Sam-Ouandjast (teine põhjus) ja hagejatele Antwerpenis adresseeritud ning tõenäoliselt nimetatud piirkondadest pärit teemantide konfiskeerimine (kolmas põhjus).
ÜRO lõpparuande punktis 127 on märgitud, et „[e]ksperdirühm on arvamusel, et endise Séléka relvajõu kontrolli all olevatest piirkondadest Briast ja Sam-Ouandjast pärit teemandid, mis osteti ebaseaduslikult Badica poolt või tema nimel, olid Antwerpenis konfiskeeritud saadetises“.
See seos on selgelt välja toodud ka ÜRO lõpparuande kokkuvõttes, kus on märgitud, et „[e]ksperdirühm on arvamusel, et Belgias konfiskeeritud teemandid olid pärit Sam-Ouandjast ja Briast (Ülem-Kotto prefektuur) riigi idaosas, kus endised Séléka relvajõud kehtestavad makse õhusõidukitele, millega veetakse teemante, ning saavad teemantide kogujatelt julgeolekualaseid makseid. […]“ Hagejad oma menetlusdokumentides sellist seost ka ei eita.
Järelikult ei saa nõustuda hagejate argumendiga, et ostud ei olnud ebaseaduslikud. Eeltoodust nähtub nimelt, et teises põhjuses nimetatud teemandid siiski eksporditi ning seega neid kasutati ebaseaduslikult, kuivõrd Kimberley protsessi kohaselt oli kõnealusel ajal igasugune teemantide eksport keelatud.
Ostude väidetavalt väike maht ja väidetav vajadus saada tagasi usaldusväärsetele kogujatele makstud avansid, ei mõjuta relvastatud rühmituste toetamise esinemist ega kõnealuse kauplemise ebaseaduslikkust.
Veel olgu tõdetud, et teises põhjuses mainitud fakt, et Badica jätkas 2014. aastal teemantide ostmist Briast ja Sam-Ouandjast, annab ka eraldi tõlgendatuna tunnistust ebaseaduslikust kauplemisest, kuigi Kimberley protsess hõlmab üldjuhul ainult teemantide eksporti. Nimelt, nagu nõukogu toonitab, ei esita hagejad ühtegi argumenti eksperdirühma 1. juuli 2014. aasta tegevusaruande punktis 60 toodud järelduse kohta, mis on sõnastatud järgmiselt:
„Märtsis oli [Badical] varudes 760 karaati teemante. Tema tegevdirektor avaldas eksperdirühmale, et äriühing ei osta enam teemante, kuna Kesk-Aafrika Vabariigi osalemine Kimberley protsessi sertifitseerimissüsteemis on peatatud. […] Badica varude teistkordse inventuuri käigus aprillis 2014 selgus siiski, et äriühing oli ostnud Briast ja Sam-Ouandjast täiendavalt 1698 karaati teemante 292917 dollari väärtuses. Badica varudes olnud teemandipartiid olid veel kaevanduste poolt pitseerimata või kuupäevastamata, nagu need oleksid pidanud olema vastavalt tegevuskavale, mille esitas juunis 2013 Kesk-Aafrika Vabariik, et ta saaks taasühineda Kimberley protsessiga.“
Seoses teise põhjusega, mille kohaselt saavad endised Séléka relvajõud teemantide kogujatelt julgeolekualaseid makseid, väidavad hagejad sisuliselt, et endiste Séléka relvajõudude toetamist selliste maksetega ei saa hagejatele omistada. Selle kohta märgivad nad, et endistele Séléka relvajõududele julgeolekualaseid makseid tegevad kogujad ja käsitöönduslikud kaevandused on Kesk-Aafrika Vabariigi kaevandamiskoodeksi kohaselt iseseisvad. Järelikult ei saa Badicat pidada vastutavaks kogujate käitumise eest, millest ta pealegi midagi ei teadnud. Seega ei ole nende arvates teine põhjus iseenesest piisav, et tõendada relvajõudude toetamist.
Ent tuleb tõdeda, et hagejad ei eita ei teemantide ostmist kogujatelt, mida need hangivad käsitöönduslikelt kaevandustelt, ega ka seda, et nende teemandivahendajad maksavad endistele Séléka rühmitustele makse. Neil asjaoludel tuleb eeltoodut arvestades märkida, et jätkates kõnealusel ajavahemikul teemantide ostmist kogujatelt – mida hagejad ei eita –, toetasid hagejad paratamatult relvastatud rühmitusi.
Isegi kui hagejad julgeolekualaseid makseid endistele Séléka relvajõududele otse ei maksnud, ei mõjuta see seda, et nimetatud jõude toetati. Nimelt piirdub põhjenduste kokkuvõte üldise viitega toetamisele, mitte otsesele toetamisele.
Ei saa ka välistada, et vähemalt osa maksudest, mida teemandivahendajad endistele Séléka relvajõududele maksid, kajastus lõpphinnas, mida hagejad teemantide ostmisel maksid.
Olgu veel lisatud, et arvestades käesoleva asja konteksti, mida ühelt poolt iseloomustab kodusõja puhkemine Kesk-Aafrika Vabariigis ja teiselt poolt sellest tingituna Kesk-Aafrika Vabariigi osalemise peatamine Kimberley protsessis, ei saanud hagejatele olla teadmata, et sõdivad relvajõud kogusid nende kontrolli all olevates kaevandustes makse.
Neil asjaoludel tuleb alusetuna tagasi lükata argument, et hagejad ei teadnud selliste maksude tasumisest teemandivahendajate poolt.
Alusetu on ka hagejate argument, et asjaolud, mis toodi esile teises põhjuses tõendamaks relvastatud rühmituste toetamist julgeolekualaste maksete ja maandumistasude ülekandmise teel, ei ole piisavalt tõendatud.
Hagejatel ei ole õigus, kui nad väidavad, et maandumistasud, mida maksis Badica sõsarettevõtja Minair, olid väikesed ning selliseid tasusid maksid kõik kõnealustesse piirkondadesse tšarterlende tegevad ettevõtjad. Nimelt nähtub ÜRO lõpparuande punktist 123, et maandumistasu suurus iga maandumise kohta ulatus 75 USA dollarist Brias 100 USA dollarini Sam-Ouandjas. Sõltumata asjaolust, et sellise tasu maksmine tähendab igal juhul relvajõudude toetamist, ei saa seda tasu kuidagi pidada tähtsusetuks, arvestades Kesk-Aafrika Vabariigi katastroofilist majandusolukorda kodusõja ajal. Selliste tasude maksmine kõigi ettevõtjate poolt ei mõjuta kuidagi tõsiasja, et selliste tasude maksmine tähendab relvajõudude toetamist.
Olgu märgitud, et vastupidi hagejate väidetule ei teinud eksperdirühm maandumistasude ja julgeolekualaste maksete endistele Séléka rühmitustele ülekandmist puudutavaid järelepärimisi kaks kuud pärast seda, kui sanktsioonide komitee kandis hagejate nimed loetellu. Nimelt nähtub ÜRO lõpparuande 90. ja 91. joonealusest märkusest, et selle etteheite aluseks on vestlused, mis toimusid 2014. aasta juulis ja septembris ehk ligi aasta enne hagejate kandmist loetellu.
Vastupidi hagejate väidetule on süüdistused, mis käsitlevad endiste Séléka relvajõudude toetamist julgeolekualaste maksete ja maandumistasude ülekandmise teel, tõenditega kinnitust leidnud.
Esiteks, julgeolekualaste maksete ülekandmise kohta nähtub ÜRO lõpparuande punktist 124 – mis põhineb kahel kokkulangeval avaldusel, mille on teinud 4. septembril 2014 üks koguja Sam-Ouandjas ja 21. juulil 2014 pettustevastase eriüksuse ülem Banguis (Kesk-Aafrika Vabariik) –, et „Sam-Ouandja kogujad (teemandivahendajad) maksavad […] nende äripinda valvavatele endistele Séléka sõduritele iga päev raha“, „eksperdirühm täheldas 2014. aasta maikuus Brias, et endised Séléka sõdurid valvasid peamiste kogujate ja ärimeeste äripindasid“ ning „pettustevastase eriüksuse ülem kinnitas, et endised Séléka rühmitused Sam-Ouandjas saavad teemandikaubandusest kasu tänu julgeolekukokkulepetele, mis nad on kogujatega sõlminud“. Nõukogu järeldused julgeolekualaste maksete ülekandmise kohta on seega piisavalt tõendatud.
Teiseks, maandumistasude ülekandmise kohta väidab Badica, et ta ei ole selliseid tasusid endistele Séléka relvajõududele maksnud, sest need tasud maksti lennujaamade „ametiasutustele“, ning et Minair on „Badicast eraldiseisev“, mistõttu ei saa tema käitumist Badicale ette heita.
ÜRO lõpparuandest nähtub siiski, et maandumistasud kehtestasid endised Séléka relvajõud, mitte lennujaamade „ametiasutused“. Selle kohta on ÜRO lõpparuande punktis 123, mis põhineb 4. septembri 2014. aasta vestlusel kogujaga Sam-Ouandjas ja 21. juuli 2014. aasta vestlusel Bangui lennujaama vastutava töötajaga, märgitud järgmist:
„Enne 2014. aasta aprillis rahvusvaheliste vägede Briasse saabumist, kehtestasid endised Séléka relvajõud Brias 75 dollari suuruse maandumistasu […]. Sam-Ouandjas, kus töötlemata teemantide tootmine on satelliidifotode järgi viimastel kuudel suurenenud […], rahvusvahelisi vägesid ei viibi. Beya Djouma piirkonna komandörile alluvad endised Séléka relvajõud võtavad maandumistasuna 100 dollarit. Kommertslennud Briasse ja Sam-Ouandjasse toimuvad peaaegu iga nädal. Maandumistasu maksab tavaliselt lennu tellinud ettevõtja.“
ÜRO lõpparuande punktist 122 nähtub, et Minair ja Badica kuuluvad samasse kontserni – Groupe Abdoulkarim, mida juhib Abdoul-Karim Dan Azoumi. Tuleb tõdeda, et kõnealuseid maandumistasusid maksti seoses Badica teemantide veoga. Nagu nähtub käesoleva otsuse punktist 111, piirdub põhjenduste kokkuvõte üldise viitega toetamisele, mitte otsesele toetamisele.
Teises järjekorras väidavad hagejad seoses kolmanda põhjusega, et hinnangu, mille kohaselt „on konfiskeeritud teemandid suure tõenäosusega pärit Kesk-Aafrika Vabariigist ja neil on kõnealuse riigi edelaosas asuvate Sam-Ouandja ja Bria ning Nola (Sangha Mbaéré prefektuur) teemantidele tüüpilised omadused“, lükkab ümber Dubai Diamond Exchange’i presidendi ajakirjanduses kajastatud avaldus, et „teemandid võivad olla pärit Guineast, Lõuna-Aafrika Vabariigist või paljudest muudest kohtadest“ (ÜRO lõpparuande lisa 23).
Tuleb siiski tõdeda, et esiteks põhines Dubai Diamond Exchange’i presidendi avaldus teistsugustel fotodel kui need, mille alusel Belgia ametivõimud teemandid konfiskeerisid, ning teiseks kinnitab hinnangut, mille kohaselt „on konfiskeeritud teemandid suure tõenäosusega pärit Kesk-Aafrika Vabariigist“, Kimberley protsessi teemandiekspertide töörühma avaldused, mida on kajastatud ÜRO lõpparuande punktis 115.
ÜRO lõpparuande punktist 121 nähtuvalt kinnitas hinnangut, et teemandid on suure tõenäosusega pärit Kesk-Aafrika Vabariigist, hagejate vastu Belgia föderaalasutuste algatatud menetluse raames saadetud Kimberley protsessi teemandiekspertide töörühma juhi e-kiri.
Seoses sellega olgu meenutatud, et ÜRO lõpparuande punktis 121 on märgitud, et Belgia föderaalasutustega vahetatud e-kirjade kohaselt on „mõnel töötlemata teemandil, mis on näha fotodel konfiskeeritud saadetistest, Kesk-Aafrika Vabariigi edelaosas paikneva Nola (Sangha Mbaéré prefektuur) teemantidele tüüpilised omadused, ning teistel teemantidel riigi idaosas paikneva Sam-Ouandja ja Bria (Ülem-Kotto prefektuur) teemantidele tüüpilised omadused“.
Seoses hagejate esitatud etteheitega, et eksperdirühm ei võtnud ühendust kahe Dubai tarnijaga, kellelt pärinesid Belgias konfiskeeritud saadetised, või Belgias uurimist teostava kohtunikuga, olgu tõdetud, et hagejad ei tõenda, et see ühenduse mittevõtmine tähendaks menetlusnormide rikkumist ega ka seda, et niisugune kohustus eksperdirühma korraldatud uurimise raames üldse eksisteeris.
Viimaseks olgu märgitud, et vastupidi hagejate väidetule, ei mõjuta asjaolu, et Belgia ametiasutused ei pidanud kahtlaseks vaidlusalustele saadetistele eelnenud 18 saadetist, hinnangut nende ametiasutuste tuvastatud kahele vaidlusalusele saadetisele.
Kolmandas järjekorras leiavad hagejad seoses neljanda põhjusega, et tõendatud ei ole hinnang, mille kohaselt „[k]auplejad, kes ostsid Kesk-Aafrika Vabariigist ebaseaduslikult välisturgudele veetud teemante (sealhulgas riigi lääneosast), tegutsesid Kamerunis [Badica] nimel“. Tuleb siiski märkida, et seda hinnangut käsitletakse üksikasjalikult ÜRO lõpparuandes. Eeskätt lõpparuande punktis 125 on mitmele avaldusele viidates märgitud, et „eksperdirühm on kogunud arvukaid üksikasjalikke tõendeid valitsuse allikatest ja teemandiettevõtjatelt, mille kohaselt kauples Badica ka Kesk-Aafrika Vabariigist ebaseaduslikult väljaveetud teemantidega“. Selles on täpsustatud, et „nende allikate sõnul kaubitseb Badica nimel teemantidega Al Hadj Idriss Goudache“ ning et „pärast endise Séléka presidendi Djotodia erruminekut jaanuaris 2014, lahkus Goudache Kesk-Aafrika Vabariigist ja siirdus Kameruni, kus ta viibis Garoua-Boulaïs, Bertouas ja Doualas ning asus seejärel elama Kousserisse Kameruni põhjaosas N’Djamena lähedal“.
Kuivõrd hagejad väidavad, et need avaldused ei sisalda avaldajate nimesid ega ole vormistatud nõuetekohaselt, siis olgu meenutatud, et nõukogu kohustusi vaidlustatud akti raames ei saa samastada kohustustega, mis on liikmesriigi kohtul kriminaalmenetluse raames (vt käesoleva otsuse punkt 78), seda enam olukorras kus, nagu käesolevas asjas, on uurimine läbi viidud riigis, kus toimub kodusõda (vt selle kohta kohtuotsus, 7.4.2016, Akhras vs. nõukogu,
C‑193/15 P
,
EU:C:2016:219
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Neljandas järjekorras väidavad hagejad seoses viienda põhjusega, et selles põhjuses mainitud kullaeksport oli täiesti seaduslik, nagu tõendab ÜRO lõpparuande lisas 33 esitatud ametlik luba. Nagu hagejad õigesti märgivad, on ÜRO lõpparuande punktist 136 nähtuvalt käesoleval juhul viienda põhjuse aluseks aruande lisas 33 esitatud 5. mai 2014. aasta ametlik ekspordiluba, millega lubati eksportida 827 grammi kulda. Neil asjaoludel ei tõenda miski, et viiendas põhjuses mainitud eksport 2014. aasta maikuus oleks olnud ebaseaduslik. Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et viiendas põhjuses mainitud kullaeksport ei võimalda tõendada relvastatud rühmituste toetamist kulla ebaseadusliku kasutamise või sellega kauplemise teel.
Kuid asjaolu, et viies põhjus ei võimalda järeldada, et relvastatud rühmitusi oleks toetatud kulla ebaseadusliku kasutamise või sellega kauplemise teel, ei mõjuta vaidlustatud akti põhjendatust. Nimelt nagu käesoleva otsuse punktis 98 juba märgitud, kui liidu kohus leiab vaidlustatud otsuse seaduslikkuse kontrollimise käigus, et vähemalt üks sanktsioonide komitee esitatud ülevaates märgitud põhjustest on piisavalt täpne ja konkreetne, on tõendatud ja kujutab juba iseenesest piisavat alust sellele otsusele, siis kõnealuste piiravate meetmete ennetavat olemust arvestades ei saa asjaolu, et teised põhjendused seda ei ole, õigustada nimetatud otsuse tühistamist (kohtuotsus, 18.7.2013, komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
).
Tuleb tõdeda, et sanktsioonide komitee esitatud ülevaates märgitud põhjused üheskoos on käesoleva asja kontekstis piisavalt täpsed, konkreetsed ja tõendatud, et kujutada juba iseenesest piisavat alust vaidlustatud aktile, kuivõrd need tõendavad relvastatud rühmituste toetamist Kesk-Aafrika Vabariigis loodusvarade ebaseadusliku kasutamise või nendega kauplemise teel.
Eeltoodut arvestades tuleb teine väide tagasi lükata, ilma et oleks vaja teha otsust ÜRO 21. detsembri 2015. aasta aruande kui vaidlustatud aktist hilisema dokumendi vastuvõetavuse kohta, et tõendada julgeolekualaste maksete ülekandmise etteheidet. Kuna käesoleva otsuse punktist 119 nähtuvalt on julgeolekualaste maksete ülekandmise etteheide piisavalt tõendatud, peab tulemusetuse tõttu tagasi lükkama argumendi, et seda etteheidet põhjendatakse vaidlustatud aktist hilisemate tõenditega. Sama kehtib ka kostja vastuses Amnesty Internationali 30. septembri 2015. aasta aruande ja hagejatele saadetud eksperdirühma 7. detsembri 2015. aasta vastuse esitamist käsitleva argumendi puhul, kuna loetellu kandmise põhjused on piisavalt tõendatud ÜRO lõpparuandes, mille vastuvõetavust ei ole vaidlustatud.
Kolmas väide, et nõukogu ei ole uurinud juhtumi asjaolusid
Hagejad väidavad, et nõukogu ei ole käesoleva juhtumi asjaolusid tegelikult uurinud, kuna ta piirdus julgeolekunõukogu 20. augusti 2015. aasta otsuse ülevõtmisega. Toimik ei sisalda selle kohta ühtegi tõendit, millest nähtuks, et nõukogu on kontrollinud hagejaid puudutava teabe asjakohasust ja paikapidavust, mistõttu on vaidlustatud akt ebaseaduslik. Seega on nõukogu võtnud automaatselt üle ÜRO sanktsioonid, eirates 18. juuli 2013. aasta kohtuotsust komisjon jt vs. Kadi (
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
). Hagejad märgivad sellega seoses, et kui nõukogu taotles sanktsioonide komiteelt tõendeid, ei esitanud komitee neid.
Nõukogu vaidleb nendele argumentidele vastu.
Nagu käesoleva otsuse punktides 86–89 märgitud, ei olnud nõukogu kohustatud kontrollima ÜRO loetellu kandmise meetme aluseks olnud faktide ja asjaolude paikapidavust. Vastavalt 18. juuli 2013. aasta kohtuotsusele komisjon jt vs. Kadi (
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika), kui puudutatud isik esitab põhjenduste ülevaate kohta märkused, on liidu pädev asutus kohustatud hoolikalt ja erapooletult uurima esitatud põhjenduste põhjendatust, võttes arvesse neid märkusi ja neile lisatud võimalikke õigustavaid tõendeid. Seega ei saa nõukogule ette heita, et ta ei hankinud vaidlustatud akti aluseks olnud resolutsiooni rakendamise staadiumis sanktsioonide komiteelt andmeid või tõendeid, mis toetaksid hagejate vastu esitatud väiteid, ning et ta seetõttu võttis hagejate sõnul ÜRO sanktsioonid üle automaatselt.
Eeltoodut arvestades tuleb kolmas väide tagasi lükata ning seega jätta hagi tervikuna rahuldamata.
Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hagejad on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb vastavalt nõukogu nõudele kohtukulud nendelt välja mõista.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (üheksas koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Bureau d’achat de diamant Centrafrique'ilt (Badica) ja Kardiamilt.

Gervasoni
Madise
Kowalik-Bańczyk
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 20. juulil 2017 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.