CELEX: 62021CJ0825
Ennakkoratkaisupyyntö
Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue
Maahanmuuttopolitiikka
Direktiivi 2008/115/EY
Laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttaminen
Turvapaikkahakemus
Hylkääminen
Maastapoistumismääräys
6 artiklan 4 kohta
Lääketieteellisiin syihin perustuva oleskelulupahakemus
Tutkittavaksi otettava hakemus
Väliaikaisen oleskeluluvan myöntäminen hakemuksen käsittelyn ajaksi
Hakemuksen hylkääminen
Sosiaalihuolto
Epääminen
Oleskelun laillisuuteen liittyvä edellytys
Palauttamispäätöksen puuttuminen
Väliaikaisen oleskeluluvan vaikutus maastapoistumismääräykseen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY (
EUVL 2008, L 348, s. 98
) 6 ja 8 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat kolmannen maan kansalainen ja centre public d’action sociale de Liège (Liègen julkinen sosiaalikeskus, Belgia; jäljempänä CPAS) ja joka koskee viimeksi mainitun päätöstä evätä kyseiseltä kansalaiselta sosiaalihuolto.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivin 2008/115 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”On tarpeen sopia selkeistä, avoimista ja oikeudenmukaisista säännöistä, joilla luodaan tehokas palauttamispolitiikka välttämättömänä osana hallittua maahanmuuttopolitiikkaa.”
Kyseisen direktiivin 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
– –
4)
’palauttamispäätöksellä’ hallinnollista tai oikeudellista päätöstä tai muuta toimenpidettä, jolla kolmannen maan kansalaisen oleskelu todetaan laittomaksi ja jolla asetetaan tai todetaan velvoite poistua maasta;
– –”
Mainitun direktiivin 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Palauttamispäätös”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltion on tehtävä palauttamispäätös sen alueella laittomasti oleskelevista kolmansien maiden kansalaisista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2–5 kohdassa tarkoitettujen poikkeusten soveltamista.
– –
4.   Jäsenvaltio voi milloin tahansa päättää myöntää alueellaan laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle erillisen oleskeluluvan tai muun luvan, joka oikeuttaa oleskeluun, yksilöllisten inhimillisten syiden tai humanitaaristen tai muiden syiden perusteella. Tällöin palauttamispäätöstä ei tehdä. Jos palauttamispäätös on jo tehty, se perutaan tai sitä lykätään oleskeluluvan tai muun oleskeluun oikeuttavan luvan voimassaoloajaksi.
– –”
Direktiivin 2008/115 8 artiklan, jonka otsikko on ”Maastapoistaminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet pannakseen täytäntöön palauttamispäätöksen, jos vapaaehtoista poistumista varten ei ole myönnetty aikaa 7 artiklan 4 kohdan mukaisesti tai jos paluuvelvoitetta ei ole noudatettu 7 artiklan mukaisesti myönnetyn ajan kuluessa.”
Belgian oikeus
Sosiaalihuoltoon liittyvä lainsäädäntö
Julkisista sosiaalikeskuksista 8.7.1976 annetun lain (loi organique des centres publics d’action sociale; Moniteur belge 5.8.1976, s. 9876), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä CPAS:stä annettu laki), 57 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Poiketen siitä, mitä tämän lain muissa säännöksissä säädetään, julkisen sosiaalikeskuksen tehtävänä on ainoastaan
1°
antaa kiireellistä lääketieteellistä apua ulkomaalaiselle, joka oleskelee laittomasti kuningaskunnassa
2°
– –
Pakolaiseksi ilmoittautunut ja tällaiseksi tunnustamista hakenut ulkomaalainen oleskelee laittomasti kuningaskunnassa, jos turvapaikkahakemus on hylätty ja asianomaiselle ulkomaalaiselle on annettu tiedoksi maastapoistumismääräys.
– –”
Ulkomaalaislainsäädäntö
Ulkomaalaisten maahanpääsystä, oleskelusta, asettautumisesta ja maasta poistamisesta 15.12.1980 annetun lain (loi du 15 décembre 1980 sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers; Moniteur belge 31.12.1980, s. 14584), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä ulkomaalaislaki), 9 ter §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ulkomaalainen, joka oleskelee Belgiassa – – ja jolla on sairaus, joka aiheuttaa todellisen riskin hänen hengelleen tai ruumiilliselle koskemattomuudelleen tai todellisen riskin epäinhimillisestä tai halventavasta kohtelusta silloin, kun hänen alkuperämaassaan tai oleskelumaassaan ei ole olemassa mitään asianmukaista hoitoa, voi hakea lupaa oleskella kuningaskunnassa – –”
[Ulkomaalaislain] muuttamisesta 15.9.2006 annetun lain täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 17.5.2007 annetun kuninkaan päätöksen (Moniteur belge 31.5.2007, s. 29535), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä 17.5.2007 annettu kuninkaan päätös), 7 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Lain 9 ter §:n 3 momentissa tarkoitettuja tapauksia lukuun ottamatta ministerin valtuuttaman henkilön on annettava kunnalle ohjeeksi merkitä asianomainen henkilö ulkomaalaisrekisteriin ja antaa hänelle A-mallin mukainen rekisteröintitodistus. – –”
Kyseisen kuninkaan päätöksen 8 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Lain 9 ter §:n nojalla myönnetyt väliaikainen oleskelulupa ja todistus merkitsemisestä ulkomaalaisrekisteriin ovat voimassa vähintään vuoden.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Pääasian valittaja, joka on Kongon demokraattisen tasavallan kansalainen, teki 19.8.2014 Belgiassa kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen.
Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (CGRA) (pakolaisia ja kansalaisuudettomia henkilöitä koskevista asioista vastaava viranomainen, Belgia) hylkäsi tämän hakemuksen 24.9.2014 tekemällään päätöksellä ja epäsi häneltä sekä pakolaisaseman että toissijaisen suojeluaseman (jäljempänä CGRA:n päätös).
Belgian valtio antoi 13.10.2014 Office des étrangers’n (ulkomaalaisvirasto, Belgia) välityksellä pääasian valittajalle tiedoksi maastapoistumismääräyksen.
Valittaja nosti CGRA:n päätöksestä kanteen 16.10.2014 Conseil du contentieux des étrangers’ssa (ulkomaalaisasioita käsittelevä hallintotuomioistuin, Belgia). Maastapoistumismääräys ei ole kanteen kohteena.
Pääasian valittaja teki 19.1.2015 ulkomaalaisvirastolle ulkomaalaislain 9 ter §:n nojalla hakemuksen lääketieteellisiin syihin perustuvasta oleskeluluvasta.
Ulkomaalaisviraston todettua 8.6.2015, että hakemus voidaan ottaa tutkittavaksi, pääasian valittajalle myönnettiin 17.5.2007 annetun kuninkaan päätöksen 7 §:n nojalla rekisteröintitodistus. CPAS myönsi hänelle tällä perusteella toimeentulotuen.
Conseil du contentieux des étrangers hylkäsi 22.7.2015 kanteen, jonka pääasian valittaja oli nostanut CGRA:n päätöksestä.
Ulkomaalaisvirasto hylkäsi 20.4.2016 tekemällään päätöksellä lääketieteellisiin syihin perustuvan oleskelulupahakemuksen, joten pääasian valittajalle ei enää myönnetty rekisteröintitodistuksia. Tämä päätös annettiin tiedoksi valittajalle 29.4.2016.
Pääasian valittaja nosti tästä päätöksestä Conseil du contentieux des étrangers’ssa kanteen, jolla ei ole lykkäävää vaikutusta.
CPAS peruutti häneltä toimeentulotuen 31.5.2016, 28.6.2016 ja 19.7.2016 tekemillään päätöksillä ja päätti periä takaisin 29.4.2016 alkaen maksetun 56,69 euron suuruisen summan.
Tribunal du travail de Liège (Liègen työoikeudellisten asioiden alioikeus, Belgia) hylkäsi 7.11.2016 antamallaan tuomiolla kanteen, jonka valittaja oli nostanut kyseisistä kolmesta päätöksestä.
Cour du travail de Liège (Liègen työoikeudellisten asioiden ylioikeus, Belgia) hylkäsi 15.3.2017 pääasian valittajan kyseisestä tuomiosta tekemän valituksen pääasiallisesti sillä perusteella, että ennen lääketieteellisiin syihin perustuvaa oleskelulupahakemusta annetun maastapoistumismääräyksen vaikutuksia oli tosin lykätty mutta määräys pysyi silti voimassa ja että lykkääminen loppui, kun rekisteröintitodistuksia ei enää annettu. Pääasian valittajan oleskelu 1.5.–2.11.2016 oli siis laitonta. Näin ollen hän ei voi CPAS:stä annetun lain 57 §:n 2 momentin nojalla saada muuta sosiaalihuoltoa kuin kiireellistä terveydenhoitoa.
Pääasian valittaja valitti kyseisestä tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen Cour de cassationiin (ylin tuomioistuin, Belgia). Hän väittää pääasiallisesti viimeksi mainitulla tuomiolla annettavan virheellisesti vaikutuksia hänelle 13.10.2014 tiedoksi annetulle maastapoistumismääräykselle. Rekisteröintitodistusten antaminen kolmannen maan kansalaiselle, joka hakee lääketieteellisiin syihin perustuvaa oleskeluoikeutta ulkomaalaislain 9 ter §:n nojalla, osoittaa hänen mukaansa, että hänellä on oikeus edes väliaikaiseen ja epävarmaan oleskeluun, ja merkitsee näin ollen aikaisemmin tiedoksi annetun maastapoistumismääräyksen implisiittistä perumista. Valituksenalainen tuomio ei olisi näin ollen voinut perustua maastapoistumismääräykseen sen toteamiseksi, että pääasian valittaja oli oleskellut maassa laittomasti 1.5.–2.11.2016 ja ettei hänellä näin ollen ollut oikeutta kyseessä olevaan sosiaalihuoltoon.
Cour de cassation muistuttaa, että Belgian oikeudessa CPAS:stä annetun lain 57 §:n 2 momentin ensimmäisessä kohdassa rajoitetaan viimeksi mainittujen tehtävät laittomasti maassa oleskelevan ulkomaalaisen osalta kiireellisen terveydenhoidon myöntämiseen. Kyseisen säännöksen neljännen kohdan mukaan pakolaiseksi ilmoittautunut ja tällaiseksi tunnustamista hakenut ulkomaalainen oleskelee laittomasti Belgiassa, jos turvapaikkahakemus on hylätty ja hänelle on annettu tiedoksi maastapoistumismääräys.
Kyseinen tuomioistuin toteaa yhtäältä, että direktiivin 2008/115 6 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on lähtökohtaisesti tehtävä palauttamispäätös niiden alueella laittomasti oleskelevista kolmansien maiden kansalaisista, ja toisaalta, että kyseisen direktiivin 8 artiklan 1 kohdan mukaan niiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet pannakseen täytäntöön palauttamispäätöksen. Mainitun direktiivin 6 artiklan 4 kohdan mukaan jäsenvaltio voi kuitenkin milloin tahansa päättää myöntää alueellaan laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle erillisen oleskeluluvan tai muun luvan, joka oikeuttaa oleskeluun, yksilöllisten inhimillisten syiden tai humanitaaristen tai muiden syiden perusteella, ja jos palauttamispäätös on jo tehty, se perutaan tai sitä lykätään oleskeluluvan tai muun oleskeluun oikeuttavan luvan voimassaoloajaksi.
Cour de cassation huomauttaa tältä osin, että unionin tuomioistuin on todennut 19.6.2018 antamansa tuomion Gnandi (
C-181/16
,
EU:C:2018:465
) 36 kohdassa, että maastapoistumismääräys, jonka ulkomaalaisvirasto antoi kolmannen maan kansalaiselle tämän kansainvälisestä suojelusta tekemän hakemuksen hylkäämisen jälkeen, on direktiivin 2008/115 3 artiklan 4 alakohdassa tarkoitettu palauttamispäätös.
Unionin tuomioistuin on kuitenkin korostanut 15.2.2016 antamansa tuomion N. (
C‑601/15 PPU
,
EU:C:2016:84
) 75 kohdassa, että direktiivin 2008/115 tehokas vaikutus edellyttää, että tämän direktiivin perusteella aloitettua menettelyä, jonka yhteydessä on tehty palauttamispäätös, voidaan jatkaa siitä vaiheesta, jossa se kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen jättämisen johdosta keskeytettiin, heti tällaisen hakemuksen tultua ensimmäisen asteen käsittelyssä tehdyllä päätöksellä hylätyksi, koska jäsenvaltioiden on oltava vaarantamatta mainitulla direktiivillä tavoitellun päämäärän toteutumista eli jäsenvaltioissa laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten tehokkaan maastapoistamis- ja palauttamispolitiikan käyttöön ottamista.
Tältä osin unionin tuomioistuin täsmensi kyseisen tuomion 76 kohdassa, että sekä SEU 4 artiklan 3 kohdasta johtuvasta jäsenvaltioiden lojaliteettivelvoitteesta että muun muassa direktiivin 2008/115 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa mainituista tehokkuusvaatimuksista seuraa, että jäsenvaltioille mainitun direktiivin 8 artiklassa asetettu velvoite toteuttaa maastapoistaminen on täytettävä viipymättä ja että tällaista velvoitetta ei noudatettaisi, jos maastapoistaminen viivästyisi sen takia, että kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tultua ensimmäisen asteen käsittelyssä tehdyllä päätöksellä hylätyksi kyseessä oleva menettely on aloitettava uudelleen alusta sen sijaan, että sitä jatkettaisiin vaiheesta, jossa se keskeytettiin.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tästä seuraa, että valituksen tutkiminen pääasiassa edellyttää direktiivin 2008/115 6 ja 8 artiklan tulkintaa.
Tässä tilanteessa Cour de cassation on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Ovatko [direktiivin 2008/115] 6 ja 8 artikla esteenä kansalliselle oikeussäännölle, jonka mukaan oleskeluun oikeuttavan luvan myöntämisestä silloin, kun tutkitaan lääketieteellisiin syihin perustuvaa oleskelulupahakemusta, jonka on edellä täsmennetyt kriteerit huomioon ottaen katsottu täyttävän tutkittavaksi ottamisen edellytykset, seuraa, että kolmannen maan kansalaisella on lupa oleskeluun, vaikkakin vain tilapäisesti ja epävarmasti, tällaisen oleskelulupahakemuksen käsittelyn ajan, jolloin kyseisen luvan myöntäminen merkitsee turvapaikkamenettelyn yhteydessä aiemmin tehdyn palauttamispäätöksen, jonka kanssa tämä myöntäminen ei sovi yhteen, implisiittistä perumista?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
Belgian hallitus katsoo, että ennakkoratkaisukysymykseen ei ole tarpeen vastata, koska sillä ei ole merkitystä pääasian ratkaisun kannalta. Kansallisen tuomioistuimen tässä kysymyksessä tarkoittamaa kansallisen oikeuden sääntöä ei nimittäin ole Belgian oikeudessa. Kyseinen tuomioistuin lähtee tältä osin virheellisestä olettamasta kahdesta syystä.
Yhtäältä rekisteröintitodistus, joka on annettu 17.5.2007 annetun kuninkaan päätöksen 7 §:n ja ulkomaalaislain 9 ter §:n mukaisesti henkilölle, jonka lääketieteellisiin syihin perustuva oleskelulupahakemus on otettu tutkittavaksi, ei sen mukaan ole oleskeluun oikeuttava lupa vaan sillä annetaan ainoastaan oikeus jäädä väliaikaisesti alueelle.
Toisaalta Belgian oikeudessa oikeus jäädä alueelle ei sen mukaan merkitse asianomaisen osalta aikaisemmin tehdyn palauttamispäätöksen implisiittistä perumista. Conseil d’État hylkäsi 23.5.2017 antamallaan tuomiolla tällaisen tulkinnan viittaamalla 15.2.2016 annettuun tuomioon N. (
C‑601/15 PPU
,
EU:C:2016:84
). Lisäksi ja ennen kaikkea Belgian lainsäätäjä tarkoitti kyseistä tuomiota, kun se lisäsi 1/3 §:n ulkomaalaislakiin 24.2.2017 annetulla lailla, joka tuli voimaan29.4.2017 ja jota sovelletaan kaikkiin vireillä oleviin menettelyihin. Tässä säännöksessä täsmennetään nyt selvästi, että se, että ulkomaalainen jättää oleskelulupahakemuksen tai kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen, ei vaikuta palauttamispäätökseen ja että jos asianomainen henkilö voi jäädä väliaikaisesti alueelle odottamaan päätöstä kyseisestä hakemuksesta, palauttamispäätöksen täytäntöönpanokelpoisuutta ainoastaan lykätään.
Tältä osin on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeussäännön tulkintaa tai pätevyyttä, unionin tuomioistuimen on siten lähtökohtaisesti ratkaistava ne. Tästä seuraa, että kansallisten tuomioistuinten esittämillä kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vain, jos ilmenee, että unionin oikeuden tulkitsemisella, jota kansallinen tuomioistuin on pyytänyt, ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 24.2.2022, Viva Telecom Bulgaria,
C-257/20
,
EU:C:2022:125
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tässä yhteydessä on korostettava, että unionin tuomioistuimen tehtävänä on unionin tuomioistuinten ja kansallisten tuomioistuinten välisen toimivallanjaon mukaisesti ottaa huomioon ennakkoratkaisukysymyksiin liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, sellaisina kuin ne on ennakkoratkaisupyynnössä esitetty. Ennakkoratkaisupyyntö on siis tutkittava kansallisen oikeuden sellaisen tulkinnan valossa, jonka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt, eikä sellaisen, johon jäsenvaltion hallitus on vedonnut (ks. vastaavasti mm. tuomio 21.6.2016, New Valmar,
C-15/15
,
EU:C:2016:464
,
kohta ja tuomio 15.4.2021, Belgian valtio (Siirtopäätöksen tekemisen jälkeiset seikat),
C-194/19
,
EU:C:2021:270
,
kohta).
Kuten ennakkoratkaisupyynnön nimenomaisesta sanamuodosta ja erityisesti unionin tuomioistuimelle esitetyn kysymyksen sanamuodosta ilmenee, nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että pääasian ratkaisemiseksi on ensin tutkittava, ovatko direktiivin 2008/115 säännökset esteenä kansalliselle oikeussäännölle, jonka mukaan silloin, kun kolmannen maan kansalaiselle, joka on jollakin kyseisen direktiivin 6 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan kuuluvan syyn perusteella tehnyt oleskelulupahakemuksen, myönnetään oleskeluoikeus, koska hakemuksen katsotaan täyttävän tutkittavaksi ottamisen edellytykset, tämän oikeuden myöntäminen johtaa kyseisen kansalaisen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisen johdosta aikaisemmin tehdyn palauttamispäätöksen implisiittiseen perumiseen.
Koska kyseinen tuomioistuin lähtee tällaisella kysymyksellä siitä, että Belgian oikeudessa on tällainen sääntö, unionin tuomioistuin ei voi tätä ennakkoratkaisumenettelyä varten hyväksyä Belgian hallituksen kyseisen oikeuden tulkintaa, jonka mukaan tällaisessa tilanteessa olevalle kolmannen maan kansalaiselle myönnetty lupa ei yhtäältä anna hänelle oleskeluoikeutta ja toisaalta johtaa ainoastaan siihen, että hänen osaltaan aikaisemmin tehdyn palauttamispäätöksen vaikutuksia lykätään.
Näin ollen yksinomaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tulkita pääasiaan sovellettavaa kansallista oikeutta tarkistamalla muun muassa, sovelletaanko kyseiseen oikeusriitaan ulkomaalaislain 1/3 §:ää, sellaisena kuin se on lisättynä 24.2.2017 annetulla lailla, joka tuli voimaan menettelyn aikana 29.4.2017.
Tästä seuraa, että nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö on otettava tutkittavaksi.
Asiakysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2008/115 6 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan silloin, kun kyseisen jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle myönnetään oleskeluoikeus, kunnes hänen johonkin kyseisen säännöksen soveltamisalaan kuuluvaan syyhyn perustuvan oleskelulupahakemuksensa käsittely on saatettu päätökseen, sillä perusteella, että hakemus täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset, tämän oikeuden myöntäminen johtaa kyseisen kansalaisen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisen johdosta aikaisemmin tehdyn palauttamispäätöksen implisiittiseen perumiseen.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon sen sanamuoto, sen asiayhteys ja sen säännöstön tavoitteet, jonka osa säännös tai määräys on (ks. vastaavasti mm. tuomio 20.6.2022, London Steam-Ship Owners’ Mutual Insurance Association,
C‑700/20
,
EU:C:2022:488
,
kohta).
On todettava, että direktiivin 2008/115 6 artiklan 4 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan jäsenvaltio voi ”milloin tahansa” päättää myöntää alueellaan laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle ”erillisen oleskeluluvan” tai ”muun luvan, joka oikeuttaa oleskeluun”, ”yksilöllisten inhimillisten syiden tai humanitaaristen tai muiden syiden” perusteella.
Kyseisen säännöksen sanamuodosta, erityisesti viittauksesta ”muihin” syihin, ilmenee näin ollen, että siinä sallitaan jäsenvaltioiden myöntävän oleskeluoikeuden tällaiselle kansalaiselle milloin tahansa paitsi nimenomaisesti mainituista – eli yksilöllisistä inhimillisistä tai humanitaarisista – syistä myös muunlaisista syistä, joita ne pitävät tarkoituksenmukaisina.
Tästä voidaan päätellä, että jäsenvaltioilla on hyvin laaja harkintavalta myöntää unionin oikeutta noudattaen oleskeluoikeus alueellaan laittomasti oleskeleville kolmansien maiden kansalaisille.
Mikään ei näin ollen estä jäsenvaltiota myöntämästä tällaiselle kansalaiselle, joka on tehnyt jostakin direktiivin 2008/115 6 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan kuuluvasta syystä oleskelulupahakemuksen, oleskeluoikeutta sillä perusteella, että hakemus täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset, odotettaessa sen aineellisen käsittelyn päättymistä.
Direktiivin 2008/115 6 artiklan 4 kohdan kolmannen ja viimeisen virkkeen yksiselitteisestä sanamuodosta, erityisesti ilmaisusta ”tai”, ilmenee, että kun jäsenvaltiot myöntävät yksilöllisiin inhimillisiin, humanitaarisiin tai muihin syihin perustuvan oleskeluluvan, ne voivat tosin säätää, että sen johdosta kyseisen luvan voimassaoloaikana kaikkia asianomaisen henkilön osalta aikaisemmin tehtyjä palauttamispäätöksiä lykätään, mutta ne voivat säätää myös, että tämä oleskeluoikeus johtaa tällaisen aikaisemmin tehdyn palauttamispäätöksen kumoamiseen.
Näin ollen jäsenvaltio, joka myöntää alueellaan laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle odotettaessa jonkin direktiivin 2008/115 6 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan kuuluvan syyn perusteella tehdyn oleskelulupahakemuksen käsittelyn päättymistä oleskeluluvan sillä perusteella, että hakemus täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset, voi kyseisen säännöksen sanamuodon mukaan säätää, että tällaisen oleskeluoikeuden myöntäminen johtaa saman kansalaisen osalta aikaisemmin tehdyn palauttamispäätöksen implisiittiseen perumiseen.
Toisin kuin Belgian hallitus väittää, direktiivin 2008/115 6 artiklan 4 kohdan tätä tulkintaa ei voida horjuttaa sen säännöstön, jonka osa kyseinen säännös on, asiayhteyden ja tavoitteiden perusteella.
Direktiivin 2008/115 tarkoituksena on tosin laittomasti maassa oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten tehokkaan maastapoistamis- ja palauttamispolitiikan käyttöönotto kyseessä olevien henkilöiden perusoikeuksia ja ihmisarvoa kunnioittaen (tuomio 10.3.2022, Landkreis Gifhorn,
C-519/20
,
EU:C:2022:178
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Sekä SEU 4 artiklan 3 kohdasta johtuvasta jäsenvaltioiden lojaliteettivelvoitteesta että muun muassa direktiivin 2008/115 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa mainituista tehokkuusvaatimuksista seuraa, että jäsenvaltioille direktiivin 8 artiklassa asetettu velvoite toteuttaa maastapoistaminen 8 artiklan 1 kohdassa luetelluissa tapauksissa on täytettävä viipymättä (ks. vastaavasti tuomio 6.12.2011, Achughbabian,
C-329/11
,
EU:C:2011:807
,
kohta).
Unionin tuomioistuin on myös katsonut 15.2.2016 antamansa tuomion N. (
C‑601/15 PPU
,
EU:C:2016:84
) 74–76 ja 80 kohdassa, että direktiivin 2008/115 tehokas vaikutus edellyttää, että tämän direktiivin perusteella aloitettua menettelyä, jonka yhteydessä on tehty palauttamispäätös, ei tarvitse aloittaa alusta vaan sitä voidaan jatkaa siitä vaiheesta, jossa se kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen jättämisen johdosta keskeytettiin, heti tällaisen hakemuksen tultua ensimmäisen asteen käsittelyssä tehdyllä päätöksellä hylätyksi, koska jäsenvaltioiden on oltava vaarantamatta kyseisellä direktiivillä tavoitellun viipymättä tapahtuvan maastapoistamisen tavoitteen toteutumista.
Kuten pääasian valittaja ja komissio ovat perustellusti todenneet, edellisessä kohdassa omaksuttua tulkintaa direktiivistä 2008/115 ei voida kuitenkaan soveltaa nyt käsiteltävään asiaan.
Unionin tuomioistuin on nimittäin antanut tämän tulkinnan sellaisen oikeusriidan yhteydessä, joka on seurausta siitä, että laittomasti oleskeleva kolmannen maan kansalainen on jättänyt useita kansainvälistä suojelua koskevia hakemuksia, ja jossa nousi esiin kysymys tällaisen uuden hakemuksen tekemisestä aiheutuvista vaikutuksista, koska unionin oikeudessa ei ole säännöstä, jossa määriteltäisiin nimenomaisesti seuraukset, joita aiheutuu siitä, että myönnetään lupa jäädä alueelle aikaisemmin tehtyä palauttamispäätöstä koskevaa menettelyä varten.
Esitetty kysymys on sitä vastoin esitetty riita-asiassa, joka koskee sitä, että laittomasti oleskeleva kolmannen maan kansalainen tekee kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa hylkäämisen jälkeen direktiivin 2008/115 6 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuihin yksilöllisiin inhimillisiin, humanitaarisiin tai muihin syihin perustuvan oleskelulupahakemuksen.
Kuten tämän tuomion 46 ja 47 kohdassa todetaan, tällaisessa tapauksessa kyseisen säännöksen kolmas ja viimeinen virke mahdollistaa nimenomaisesti sen, että kun jäsenvaltiot päättävät myöntää tällaiselle kolmannen maan kansalaiselle erillisen oleskeluluvan tai muun luvan, joka oikeuttaa oleskeluun, ne voivat säätää, että niiden myöntäminen johtaa viimeksi mainitun osalta aikaisemmin tehdyn palauttamispäätöksen kumoamiseen.
Esitettyyn kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 2008/115 6 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan silloin, kun kyseisen jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle myönnetään oleskeluoikeus, kunnes hänen johonkin kyseisen säännöksen soveltamisalaan kuuluvaan syyhyn perustuvan oleskelulupahakemuksensa käsittely on saatettu päätökseen, sillä perusteella, että hakemus täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset, tämän oikeuden myöntäminen johtaa kyseisen kansalaisen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisen johdosta aikaisemmin tehdyn palauttamispäätöksen implisiittiseen perumiseen.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY 6 artiklan 4 kohtaa

on tulkittava siten, että

se ei ole esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan silloin, kun kyseisen jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle myönnetään oleskeluoikeus, kunnes hänen johonkin kyseisen säännöksen soveltamisalaan kuuluvaan syyhyn perustuvan oleskelulupahakemuksensa käsittely on saatettu päätökseen, sillä perusteella, että hakemus täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset, tämän oikeuden myöntäminen johtaa kyseisen kansalaisen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäämisen johdosta aikaisemmin tehdyn palauttamispäätöksen implisiittiseen perumiseen.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.