CELEX: 62019CJ0914
Előzetes döntéshozatal
Szociálpolitika
A foglalkoztatás és munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód elve
2000/78/EK irányelv
A 6. cikk (1) bekezdése
Az Európai Unió Alapjogi Chartája
21. cikk
Az életkoron alapuló bármely hátrányos megkülönböztetés tilalma
A közjegyzői hivatás gyakorlása esetében 50 éves korhatárt előíró nemzeti szabályozás
Igazolás

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 10. cikknek, az Európai Unió Alapjogi Chartája 21. cikkének, valamint a foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló, 2000. november 27‑i 2000/78/EK tanácsi irányelv (
HL 2000. L 303., 16. o.
; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 79. o.) 6. cikke (1) bekezdésének az értelmezésére irányul.
E kérelmet a Ministero della Giustizia (igazságügyi minisztérium, Olaszország) és GN között az e minisztérium főigazgatójának 500 közjegyzői álláshely betöltésére irányuló, vizsgákon alapuló versenyvizsga megnyitásáról szóló, 2016. április 21‑i rendeletében az e versenyvizsgán való részvétel vonatkozásában 50 éves korhatár rögzítése tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2000/78 irányelv (6) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„A munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta elismeri a hátrányos megkülönböztetés [helyesen: bármilyen formája] elleni küzdelem fontosságát, beleértve annak szükségességét, hogy az idős és fogyatékos személyek társadalmi és gazdasági beilleszkedése érdekében megfelelő intézkedéseket hozzanak.”
Az 1. cikk értelmében ezen irányelv „célja a valláson, meggyőződésen, fogyatékosságon, életkoron vagy szexuális irányultságon alapuló, foglalkoztatás és munkavégzés során alkalmazott hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelem általános kereteinek a meghatározása az egyenlő bánásmód elvének a tagállamokban történő megvalósítására tekintettel”.
Az említett irányelv 2. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja:
„(1)   Ezen irányelv alkalmazásában az »egyenlő bánásmód elve« azt jelenti, hogy az 1. cikkben említett okok alapján nem szabad semmiféle közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetést tenni.
(2)   Az (1) bekezdés alkalmazásában:
a)
közvetlen hátrányos megkülönböztetés akkor áll fenn, ha egy személy egy másikhoz képest kedvezőtlenebb elbánásban részesül, részesült vagy fog részesülni egy hasonló helyzetben az 1. cikkben hivatkozott okok bármelyike alapján.”
[…]”
A 2000/78 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja pontosítja:
„A Közösségre átruházott hatáskörök korlátain belül ezt az irányelvet minden személyre alkalmazni kell, mind a köz‑, mind a magánszféra vonatkozásában, beleértve a köztestületeket [helyesen: az állami szerveket] is a következőkre tekintettel:
a)
a munkavállaláshoz, önálló vállalkozáshoz, a foglalkozáshoz való hozzájutás feltételei, beleértve a kiválasztási és toborzási [helyesen: felvételi] feltételeket, bármely tevékenységi ágban és a szakmai hierarchia minden szintjén, beleértve az előmenetelt is;
[…]”
Az említett irányelv „Az életkoron alapuló eltérő bánásmód igazolása” címet viselő 6. cikkének (1) bekezdése a következőkképpen rendelkezik:
„A 2. cikk (2) bekezdése ellenére a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az életkoron alapuló eltérő bánásmód nem jelent hátrányos megkülönböztetést, ha – a nemzeti jog keretein belül – egy törvényes cél által objektíven és ésszerűen igazolt, beleértve a foglalkoztatáspolitikát, a munkaerő‑piaci és a szakképzési célkitűzéseket, és ha a cél elérésének eszközei megfelelők és szükségesek.
Az ilyen eltérő bánásmód magában foglalhatja, többek között:
a)
a foglalkoztatáshoz és a szakképzéshez történő hozzájutás [helyesen: a munkavállalás és a szakképzésben való részvétel] külön feltételekhez kötését, külön foglalkoztatási és munkafeltételeket, beleértve az elbocsátási és javadalmazási feltételeket, a fiatalok, az idősebb munkavállalók és a tartásra kötelezett személyek szakmai beilleszkedésének elősegítése vagy védelmük biztosítása céljából;
b)
a foglalkoztatáshoz vagy bizonyos foglalkoztatáshoz kapcsolódó előnyökhöz való hozzájutás minimumkorhatárhoz, szakmai tapasztalathoz vagy szolgálatban eltöltött időhöz kötését [helyesen: előnyöknek az életkorra, a szakmai tapasztalatra vagy a szolgálati időre vonatkozó minimumkövetelményekhez kötését];
c)
a felvétel maximális korhatárhoz kötését, amely a kérdéses állás képzési követelményein vagy a nyugdíjazás előtt munkaviszonyban töltött, észszerű időszakon alapul [helyesen: a felvétel felső korhatárhoz kötését az érintett álláshoz szükséges képzési követelmények, vagy a nyugdíjba vonulást megelőző észszerű szolgálati idő szükségessége alapján].”
Az olasz jog
Az 1926. augusztus 6‑i legge n. 1365, Norme per il conferimento dei posti notarili (a közjegyzői álláshelyek betöltésével kapcsolatos szabályokról szóló 1365. sz. törvény; a GURI 1926. augusztus 19‑i 192. száma) alapeljárás tényállására alkalmazandó változata (a továbbiakban: 1365/1926. sz. törvény) 1. cikkének szövege a következő:
„A közjegyzőket az igazságügyi miniszter által meghatározandó számú álláshelyre, a Rómában legalább évi egy alkalommal megtartandó, vizsgákon alapuló versenyvizsgát követően a köztársasági elnök rendelet útján nevezi ki.
[…]
A pályázók akkor vehetnek részt a versenyvizsgán, ha:
[…]
b) a versenyvizsga kiírásakor nem érték el az 50. életévet;
[…]”
Az 1365/1926. sz. törvény 7. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A gyakorló közjegyzőket 75. életévük betöltésekor a köztársasági elnök rendelet útján menti fel hivatalukból.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
2016. április 21‑i rendeletében az igazságügyi minisztérium 500 közjegyzői álláshely betöltése céljából vizsgákon alapuló versenyvizsgát indított. Ez a rendelet – az 1365/1926. sz. törvény 1. cikkének megfelelően – 50 éves korhatárt írt elő az e versenyvizsgán való részvétellel kapcsolatban.
GN a Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország) előtt megtámadta az őt az írásbeli vizsgákon való részvételből azon az alapon kizáró rendeletet, hogy a versenyvizsga kiírásának időpontjában már betöltötte 50. életévét.
Ez a bíróság ideiglenes intézkedést fogadott el, amely lehetővé tette GN számára a versenyvizsgán való részvételt. GN sikeresen teljesítette az említett versenyvizsga valamennyi vizsgáját.
2019. november 28‑i ítéletében ugyanez a bíróság azon az alapon minősítette elfogadhatatlannak GN keresetét, hogy – a szóban forgó versenyvizsga vizsgáinak sikeres teljesítésével – már nem fűződik érdeke az eljáráshoz.
Az igazságügyi minisztérium fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Consiglio di Statóhoz (államtanács, Olaszország), mivel úgy vélte, hogy a Tribunale amministrativo regionale per il Laziónak (Lazio tartomány közigazgatási bírósága) érdemben kellett volna elutasítania a GN által benyújtott keresetet, valamint hogy nem lett volna szabad figyelembe vennie azt, hogy GN sikeresen teljesítette a versenyvizsga vizsgáit.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a Tribunale amministrativo regionale per il Laziónak (Lazio tartomány közigazgatási bírósága) elfogadhatónak kellett volna minősítenie a GN által a 2016. április 21‑i rendelet azon részével szemben benyújtott keresetet, amelyben az a közjegyzői hivatás gyakorlására irányuló versenyvizsgán való részvétellel kapcsolatban 50 éves korhatárt ír elő. A kérdést előterjesztő bíróság ezen túlmenően úgy véli, hogy ez a korhatár megfelel a hatályos nemzeti jogszabálynak, azaz az 1365/1926. sz. törvény 1. cikkének. A Consiglio di Statónak (államtanács) azonban kétségei vannak azt illetően, hogy ez a rendelkezés összeegyeztethető‑e a 2000/78 irányelvvel, és ily módon – az elé terjesztett jogvita megoldása céljából – célszerű kérdést terjeszteni a Bíróság elé.
E bíróság szerint többek között az a kérdés merül fel, hogy az említett rendelkezés minősülhet‑e igazoltnak az igazságügyi minisztérium által előtte felhozott azon célkitűzésekre tekintettel, amelyek arra irányulnak, hogy hosszú időre, a közjegyzők társadalombiztosítási ellátási rendszere költségvetési egyenlegének megzavarása nélkül legyen biztosított a közjegyzői hivatás gyakorlásának stabilitása, ezért akadályozzák, hogy a nyugdíjkorhatárhoz közel álló személyek gyakorolhassák ezt a hivatást.
E körülmények között a Consiglio di Stato (államtanács) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Ellentétes‑e [a Charta] 21. cikkével, az EUMSZ 10. cikkel és a [2000/78 irányelv] 6. cikkével – amennyiben a munkavállalás terén tiltják az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetést – az, ha valamely tagállam a közjegyzői hivatás gyakorlását korhatárhoz köti?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kíván választ kapni, hogy a Charta 21. cikkét, valamint a 2000/78 irányelv 6. cikkének (1) bekezdését akként kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az a nemzeti szabályozás, amely a közjegyzői hivatás gyakorlására irányuló versenyvizsgán való részvétellel kapcsolatban 50 éves korhatárt állapít meg.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a többek között az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmát a Charta 21. cikke tartalmazza, valamint hogy ezt a tilalmat a foglalkoztatás és munkavégzés területén a 2000/78 irányelv pontosította (2019. február 7‑iEscribano Vindel ítélet,
C‑49/18
,
EU:C:2019:106
,
39.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E körülmények között ahhoz, hogy az előterjesztett kérdésre választ lehessen adni, először is azt kell vizsgálni, hogy az alapeljárásban szóban forgó szabályozás a 2000/78 irányelv hatálya alá tartozik‑e, és hogy az az életkoron alapuló eltérő bánásmódot tartalmaz‑e. Igenlő válasz esetén másodszor azt kell vizsgálni, hogy ez az eltérő bánásmód igazolható‑e ezen irányelv 6. cikkének (1) bekezdése alapján.
Ami elsősorban azt a kérdést illeti, hogy az alapeljárásban szóban forgó szabályozás a 2000/78 irányelv hatálya alá tartozik‑e, ezen irányelvnek mind a címéből és a preambulumából, mind pedig a tartalmából és a céljából az tűnik ki, hogy az irányelv általános keretet kíván létrehozni a mindenki számára biztosítandó, a „foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott” egyenlő bánásmódhoz, hatékony védelmet nyújtva számukra az irányelv 1. cikkében említett okok valamelyikén – köztük az életkoron – alapuló hátrányos megkülönböztetés ellen (2014. november 13‑iVital Pérez ítélet,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
,
28.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Emellett többek között az említett irányelv 3. cikke (1) bekezdésének a) pontjából következik, hogy az irányelvet – az Európai Unióra átruházott hatáskörök korlátain belül – minden személyre alkalmazni kell, mind a köz‑, mind a magánszféra vonatkozásában, beleértve az állami szerveket is, tekintettel a munkavállaláshoz, önálló vállalkozáshoz, a foglalkozáshoz való hozzájutás feltételei, beleértve a kiválasztási és felvételi feltételeket, bármely tevékenységi ágban és a szakmai hierarchia minden szintjén.
Az 1365/1926. sz. törvény 1. cikke azonban – annak előírásával, hogy a versenyvizsga kiírásának időpontjában csak az 50 évesnél fiatalabb pályázók vehetnek részt a közjegyzői hivatás gyakorlására irányuló versenyvizsgán – érinti az ezekre az álláshelyekre való felvétellel kapcsolatos feltételeket. Ennélfogva úgy kell tekinteni, hogy az alapeljárásban szóban forgó szabályozás a 2000/78 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett felvételi feltételekre vonatkozó szabályokat állapít meg.
E körülmények között az alapeljárásban szóban forgó szabályozás a 2000/78 irányelv hatálya alá tartozik.
Ami másodsorban azt a kérdést illeti, hogy az alapeljárásban szóban forgó szabályozás megvalósít‑e a 2000/78 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének értelmében vett, életkoron alapuló eltérő bánásmódot, emlékeztetni kell arra, hogy e rendelkezés alkalmazásában „az »egyenlő bánásmód elve« azt jelenti, hogy az [ezen irányelv] 1. [cikkében] említett okok alapján nem szabad semmiféle közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetést tenni”. Az irányelv 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja pontosítja, hogy e 2. cikk (1) bekezdése alkalmazásában akkor áll fenn közvetlen hátrányos megkülönböztetés, ha egy személy egy másikhoz képest kedvezőtlenebb bánásmódban részesül egy hasonló helyzetben az említett irányelv 1. cikkében említett okok bármelyike alapján (2010. január 12‑iWolf ítélet,
C‑229/08
,
EU:C:2010:3
,
28.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben az 1365/2007. sz. törvény 1. cikke alkalmazásának következményeként bizonyos személyek más, hasonló helyzetben lévő személyekhez képest kedvezőtlenebb bánásmódban részesülnek amiatt, hogy betöltötték 50. életévüket. Egy ilyen rendelkezés tehát a 2000/78 irányelv 1. cikkének és 2. cikke (2) bekezdése a) pontjának együttesen értelmezett rendelkezései értelmében vett, életkoron alapuló eltérő bánásmódot foglal magában.
Ebből következik, hogy harmadsorban azt kell vizsgálni, hogy ez az eltérő bánásmód – az említett irányelv 6. cikkének (1) bekezdése alapján – igazolt‑e, vagy sem.
Meg kell állapítani, hogy e rendelkezés első albekezdése kimondja, hogy az életkoron alapuló eltérő bánásmód nem jelent hátrányos megkülönböztetést, ha a nemzeti jog keretein belül egy törvényes cél – különösen a jogszerű foglalkoztatáspolitikai, munkaerőpiaci és szakképzési célkitűzések – által objektíven és észszerűen igazolt, és ha a cél elérésének eszközei megfelelők és szükségesek.
A 2000/78 irányelv 6. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) és c) pontja azt is pontosítja, hogy ilyen eltérő bánásmód magában foglalhatja, többek között egyrészről a fiatalok számára a munkavállalás külön feltételekhez kötését, szakmai beilleszkedésük elősegítése céljából, illetve másrészről a felvétel felső korhatárhoz kötését az érintett álláshoz szükséges képzési követelmények, vagy a nyugdíjba vonulást megelőző észszerű szolgálati idő szükségessége alapján.
Emellett emlékeztetni kell arra, hogy a tagállamok széles mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek nemcsak például a szociális és foglalkoztatáspolitika területét érintően meghatározott célok, hanem az azok elérésére alkalmas intézkedések megválasztása terén is. Ugyanakkor e mérlegelési mozgástér nem járhat azzal a hatással, hogy megfossza lényegétől az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének végrehajtását (2010. október 12‑iIngeniørforeningen i Danmark ítélet,
C‑499/08
,
EU:C:2010:600
,
33.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy az 1365/1926. sz. törvény nem pontosítja az 1. cikkében említett azon célkitűzést, amely 50 éves korhatárt ír elő a közjegyzői hivatás gyakorlására irányuló versenyvizsgán való részvétellel kapcsolatban. Írásbeli észrevételeiben az olasz kormány előadja, hogy az alapeljárásban szóban forgó nemzeti szabályozás három célkitűzés elérésére irányul, azaz mindenekelőtt a társadalombiztosítási ellátási rendszer életképességének megőrzése mellett annak biztosítására, hogy a nyugdíjba vonulás előtt a közjegyzői hivatást hosszú ideig, stabilan gyakorolják, azután arra, hogy meg kell óvni a – magas szintű professzionalizmussal jellemzett – közjegyzők előjogainak megfelelő működését, végül pedig arra, hogy elő kell segíteni e hivatás generációs megújulását és fiatalítását.
E tekintetben elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a 2000/78 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése alapján nem lehet arra a következtetésre jutni, hogy a szóban forgó szabályozásnak az elérni kívánt céllal kapcsolatos nem egyértelmű jellege automatikusan kizárja a szabályozásnak az e rendelkezés alapján való igazolhatóságát. Ezen egyértelmű jelleg hiányában fontos, hogy az érintett intézkedés általános hátterét jelentő összefüggésekből adódó egyéb körülmények lehetővé tegyék az intézkedés alapját képező célnak az intézkedés jogszerűségére, valamint a cél megvalósítási eszközei megfelelő és szükségszerű jellegére vonatkozó bírósági felülvizsgálat érdekében történő meghatározását (2011. július 21‑iFuchs és Köhler ítélet,
C‑159/10 és C‑160/10
,
EU:C:2011:508
,
39.
pont). Egyebekben pedig, több, akár egymással kapcsolatban, akár fontossági sorrendben álló célra történő egyidejű hivatkozás nem akadálya a 2000/78 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése szerinti jogszerű cél fennállásának (2020. július 21‑iComune di Gesturi ítélet,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
,
33.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ami először is az annak biztosítására irányuló célkitűzés illeti, hogy a társadalombiztosítási ellátási rendszer életképességének megőrzése mellett a nyugdíjba vonulás előtt a közjegyzői hivatást hosszú ideig, stabilan gyakorolják, meg kell állapítani, hogy a 6. cikk (1) bekezdésének c) pontja lehetővé teszi a felvétel felső korhatárhoz kötését a nyugdíjba vonulást megelőző észszerű szolgálati idő szükségessége alapján. A közjegyzők társadalombiztosítási ellátási rendszerének megőrzését illetően azonban a Bírósághoz benyújtott iratokból kitűnik, hogy az e rendszert kezelő Cassa Nazionale del Notariato (a közjegyzők egészségbiztosítási pénztára, Olaszország) társadalombiztosítási ellátási és szolidaritással kapcsolatos tevékenységeiről szóló rendelet 10. cikke értelmében a közjegyzői hivatás gyakorlása tekintetében engedélyezett életkor elérésekor – azaz az 1365/1926. sz. törvény 7. cikke értelmében 75 évesen – a közjegyzői tevékenységeikkel felhagyó közjegyzőket megillető nyugdíjjogosultság attól függ, hogy ezt a hivatást 20 évig gyakorolták. Amint arra írásbeli észrevételeiben az Európai Bizottság rámutatott, a közjegyzőket az e rendelet alapján megillető nyugdíjjogosultság látszólag nem az említett törvény 1. cikkében az e hivatás gyakorlására irányuló versenyvizsgán való részvétel vonatkozásában előírt 50 éves korhatárhoz kapcsolódik, hanem úgy tűnik, hogy az a hivatás gyakorlásának minimális időtartamával áll kapcsolatban. Ily módon úgy tűnik, hogy az említett pénztár által a közjegyzők társadalombiztosítási ellátási rendszere életképességének megőrzése céljából előírt feltételek függetlenek ettől a korhatártól, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia.
Másodszor azt illetően, hogy meg kell óvni a – magas szintű professzionalizmussal jellemzett – közjegyzők előjogainak megfelelő működését, meg kell állapítani, hogy a 2000/78 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének c) pontja kétségtelenül lehetővé teszi a felvétel felső korhatárhoz kötését az érintett álláshoz szükséges képzési követelmények alapján.
A Bizottság azonban e tekintetben hangsúlyozta, hogy a nemzeti jogszabálynak megfelelően a közjegyzői versenyvizsgán induló pályázóknak jogi diplomával kell rendelkezniük, és 18 hónapos közjegyzőjelölti gyakorlatot kell igazolniuk, amely a közjegyzői hivatásba való szokásos belépési útvonalnak minősül, mivel minden olyan pályázó, aki sikeresen teljesítette a közjegyzői versenyvizsgát, a 120 napos kötelező gyakornoki időszak teljesítését követően alkalmasnak minősül a közjegyzői hivatás gyakorlására. Ebből következik – az e tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság által lefolytatandó vizsgálattól függően –, hogy az 1365/1926. sz. törvény 1. cikkében rögzített 50 éves korhatár látszólag nem az előző pontban említett célkitűzésre irányul.
Harmadszor, a közjegyzői hivatás generációs megújulásának és fiatalításának elősegítésére irányuló célkitűzést illetően emlékeztetni kell arra, hogy e közérdekű foglalkoztatáspolitikai célkitűzés jogszerűsége észszerűen nem vonható kétségbe, mivel szerepel a 2000/78 irányelv 6. cikke (1) bekezdése első albekezdésében kifejezetten kimondott célkitűzések között, és mivel az EUSZ 3. cikk (3) bekezdése első albekezdésének megfelelően a foglalkoztatás magas szintjének előmozdítása szerepel az Unió célkitűzései között (lásd ebben az értelemben: 2020. április 2‑iComune di Gesturi ítélet,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
,
36.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy az alkalmazás előmozdítása vitathatatlanul a tagállamok szociál‑ vagy foglalkoztatáspolitikája jogszerű célkitűzésének minősül, különösen akkor, ha annak elősegítéséről van szó, hogy a fiatalok megkezdhessék valamely hivatás gyakorlását (2017. július 19‑iAbercrombie & Fitch Italia ítélet,
C‑143/16
,
EU:C:2017:566
,
37.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Még konkrétabban: jogszerű foglalkoztatáspolitikai és munkaerőpiaci célt képezhet a fiatal és az idősebb munkavállalók közötti kiegyensúlyozott korstruktúra annak érdekében történő kialakítására irányuló célkitűzés, hogy elősegítsék a fiatalok felvételét és előléptetését, optimalizálják a személyzeti igazgatást, és ezzel megelőzzék a munkavállalók bizonyos életkor feletti munkavégzésre való alkalmasságával kapcsolatos esetleges jogvitákat, miközben a közjegyzőkkel összefüggésben minőségi szolgáltatás biztosítására törekszenek (lásd ebben az értelemben: 2011. július 21‑iFuchs és Köhler ítélet,
C‑159/10 és C‑160/10
,
EU:C:2011:508
,
50.
pont).
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy az 1365/1926. sz. törvény 7. cikke értelmében a közjegyzők 75. életévük eléréséig gyakorolhatják hivatásukat. Ezenfelül az olasz kormány nem hivatkozott olyan tényezőkre, amelyek arra utalnak, hogy a különféle korcsoportok a közjegyzői tevékenységek specifikus munkaerőpiacán egymás versenytársai lehetnének. Éppen ellenkezőleg: a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy az alapeljárásban szóban forgó közjegyzői versenyvizsgán csak 419 jelöltet vettek fel a versenyvizsga vizsgái után, holott 500 közjegyzői álláshely állt rendelkezésre, amelyeket e törvény 1. cikkének megfelelően az 50 évesnél fiatalabb személyek számára tartottak fenn. Nem tűnik tehát úgy – a kérdést előterjesztő bíróság által lefolytatandó vizsgálattól függően –, hogy az e cikkben előírt korhatár a fiatal jogászok közjegyzői hivatáshoz való hozzáférésének előmozdítására irányul.
E körülmények között – figyelemmel a jelen ítélet 33–39. pontjában említett tényezőkre – meg kell állapítani, hogy jóllehet a közjegyzői hivatás hosszú ideig történő gyakorlása stabilitásának biztosítására, a közjegyzők előjogai megfelelő működésének megóvására, valamint az e hivatás generációs megújulásának és fiatalításának elősegítésére irányuló, az olasz kormány által hivatkozott célkitűzések minősülhetnek a 2000/78 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett jogszerű célkitűzéseknek, nem tűnik úgy, hogy az alapeljárásban szóban forgó nemzeti rendelkezés e célkitűzések elérésére irányul, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia.
Abban az esetben, ha ez a bíróság mégis azt állapítaná meg, hogy ez a rendelkezés e célkitűzések elérésére irányul, a 2000/78 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének saját szövege szerint azt kell majd vizsgálni, hogy az említett célkitűzések megvalósítása céljából alkalmazott eszközök „megfelelők és szükségesek” legyenek.
Ily módon a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia azt, hogy az 1365/1926. sz. törvény 1. cikke lehetővé teszi‑e ezen célkitűzések elérését anélkül, hogy túlzott mértékben sértené a közjegyzői hivatásba pályázó azon személyek jogszerű érdekeit, akik 50 évesek vagy annál idősebbek, akiket – e rendelkezés következtében – megfosztanak attól a lehetőségtől, hogy ezt a hivatást gyakorolják.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak feladata megtalálni a helyes egyensúlyt a különféle fennálló érdekek között (2020. április 2‑iComune di Gesturi ítélet,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
,
43.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetésnek a Charta 21. cikkének (1) bekezdésében említett tilalmát ugyanis a Charta 15. cikkének (1) bekezdésében elismert munkavállaláshoz való jog tükrében kell értelmezni. Ebből következik, hogy különös figyelmet kell fordítani az idős munkavállalóknak a szakmai életben, és ezen keresztül a gazdasági, kulturális és társadalmi életben való részvételére. E személyeknek a foglalkoztatottak körén belül tartása elősegíti többek között a foglalkoztatás sokféleségét. Mindazonáltal az említett személyeknek a foglalkoztatottak körén belül tartásához fűződő érdeket más, esetlegesen eltérő irányultságú érdekek tiszteletben tartásával kell figyelembe venni (2020. április 2‑iComune di Gesturi ítélet,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
,
44.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az olasz kormány által hivatkozott első célkitűzést illetően azonban elegendő emlékeztetni arra, hogy – a jelen ítélet 33. pontjában jelzetteknek megfelelően – a közjegyzői hivatás gyakorlása tekintetében engedélyezett 75 éves életkor elérésekor a tevékenységeik gyakorlásával felhagyó közjegyzőket megillető öregséginyugdíj‑jogosultság attól függ, hogy ezt a hivatást legalább 20 évig gyakorolták.
Ennélfogva az 1365/1926. sz. törvény 1. cikke – azzal, hogy a közjegyzői hivatás gyakorlása tekintetében 50 évben rögzíti a korhatárt, a tevékenység gyakorlásának ezt a minimális időtartamát azonban nem veszi figyelembe az öregséginyugdíj‑folyósítás igényelhetőségét illetően, ha a közjegyző elérte a 75 éves korhatárt – látszólag túlmegy a társadalombiztosítási ellátási rendszer életképességének megőrzése mellett a közjegyzői hivatás hosszú ideig történő gyakorlása stabilitásának biztosításához szükséges mértéken, amit azonban a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia.
Az olasz kormány által előterjesztett második célkitűzést illetően – a jelen ítélet 34. pontjában megállapítottaknak megfelelően – a 2000/78 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének c) pontja lehetővé teszi a felvétel felső korhatárhoz kötését az érintett álláshoz szükséges képzési követelmények alapján. A jelen ítélet 35. pontjában hangsúlyozottak szerint azonban, mivel a közjegyzői versenyvizsgát sikeresen teljesítő pályázók esetében ez a képzés 120 napos kötelező gyakornoki időszakra korlátozódik, holott 75 éves korukig gyakorolhatják ezt a hivatást, az, hogy az e versenyvizsgán való részvételt az 50 évesnél fiatalabb pályázóknak tartják fenn, látszólag túlmegy az e tevékenységhez szükséges képzés biztosítására irányuló célkitűzés eléréséhez szükséges mértéken.
A harmadik célkitűzést illetően a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia, hogy a jelen ügyben a nemzeti jogalkotó a szociál‑ és foglalkoztatáspolitika területén rendelkezésére álló széles mérlegelési mozgástér gyakorlása során megtalálta‑e a helyes egyensúlyt a különféle fennálló érdekek között a közjegyzői hivatás generációs megújulásának és fiatalításának elősegítésére irányuló célkitűzés, valamint az idős munkavállalók szakmai életben való részvétele megőrzésének szükségessége között, mivel ezek a munkavállalók életkoruk miatt sérülékenyebbek. Ezen túlmenően – amint azt a 2000/78 irányelv (6) preambulumbekezdése kimondja – az Európai Tanács 1989. december 9‑én, Strasbourgban megtartott ülésén elfogadott, a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta elismerte, hogy meg kell tenni a megfelelő intézkedéseket az idős személyek társadalmi és gazdasági beilleszkedése érdekében.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a közjegyzői hivatás gyakorlására irányuló versenyvizsgán való részvétellel kapcsolatban az 50 éves korhatár előírása következtében több olyan álláshely áll rendelkezésre, amelyeket fiatal pályázók tölthetnek be, és ekként alkalmas eszközt képezhet az e hivatás generációs megújulásának és fiatalításának elősegítésére irányuló célkitűzés elérésére, amellett azonban, hogy ez az intézkedés nem mehet túl az e célkitűzés eléréséhez szükséges mértéken, és nem sértheti túlzott mértékben az érintett személyek érdekeit. Ezzel összefüggésben a nemzeti bíróságnak nemcsak azt kell figyelembe vennie, hogy ezek a személyek alkalmasak‑e ezen hivatás gyakorlására, hanem azt a sérelmet is, amelyet ez az intézkedés az érintett személyeknek okozhat (lásd ebben az értelemben: 2012. november 6‑iBizottság kontra Magyarország ítélet,
C‑286/12
,
EU:C:2012:687
,
66.
pont).
A jelen ügyben egyrészről nem állították, hogy az e versenyvizsgán való részvétellel kapcsolatban az 50 éves korhatár előírását e pályázóknak az e hivatás gyakorlására való alkalmassága igazolja. Másrészről – amint az a jelen ítélet 39. pontjából kitűnik – az alapeljárásban szóban forgó közjegyzői versenyvizsgán nem elhanyagolható számú álláshelyet nem töltöttek be, ennélfogva a fiatal pályázók nem tudták gyakorolni a közjegyzői hivatást, az 50. életévüket betöltő pályázókat pedig megfosztották attól a lehetőségtől, hogy az e versenyvizsgán való részvétellel bemutassák készségeiket, ily módon az 1365/1926. sz. törvény 1. cikke – e korhatár rögzítésével – látszólag túlmegy az e hivatás generációs megújulásának és fiatalításának elősegítésére irányuló célkitűzés eléréséhez szükséges mértéken.
A fenti megfontolások összességére figyelemmel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Charta 21. cikkét, valamint a 2000/78 irányelv 6. cikkének (1) bekezdését akként kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az a nemzeti szabályozás, amely a közjegyzői hivatás gyakorlására irányuló versenyvizsgán való részvétellel kapcsolatban 50 éves korhatárt állapít meg, amennyiben ez a szabályozás látszólag nem az e hivatás nyugdíjba vonulás előtt, hosszú ideig történő gyakorlása stabilitásának biztosítására, a közjegyzők előjogai megfelelő működésének megóvására, valamint az említett hivatás generációs megújulásának és fiatalításának elősegítésére irányuló célkitűzés elérésére törekszik, és amely mindenesetre túlmegy az e célkitűzések eléréséhez szükséges mértéken, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:

Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 21. cikkét, valamint a foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló, 2000. november 27‑i 2000/78/EK tanácsi irányelv 6. cikkének (1) bekezdését akként kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az a nemzeti szabályozás, amely a közjegyzői hivatás gyakorlására irányuló versenyvizsgán való részvétellel kapcsolatban 50 éves korhatárt állapít meg, amennyiben ez a szabályozás látszólag nem az e hivatás nyugdíjba vonulás előtt, hosszú ideig történő gyakorlása stabilitásának biztosítására, a közjegyzők előjogai megfelelő működésének megóvására, valamint az említett hivatás generációs megújulásának és fiatalításának elősegítésére irányuló célkitűzés elérésére törekszik, és amely mindenesetre túlmegy az e célkitűzések eléréséhez szükséges mértéken, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.