CELEX: 62017CJ0668
Kasační opravný prostředek
Ochranná známka Evropské unie
Řízení o zrušení
Slovní ochranná známka Boswelan
Řádné užívání
Nedostatek
Užívání ochranné známky v rámci klinického hodnocení před podáním žádosti o registraci léčivého přípravku
Řádný důvod pro neužívání
Pojem

Kasačním opravným prostředkem se společnost Viridis Pharmaceutical Ltd (dále jen „Viridis“) domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 15. září 2017, Viridis Pharmaceutical v. EUIPO – Hecht-Pharma (Boswelan) (T‑276/16, nezveřejněný, dále jen „napadený rozsudek“,
EU:T:2017:611
), ve kterém Tribunál zamítl její žalobu znějící na zrušení rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 29. února 2016 (věc R 2837/2014-5), týkajícího se řízení o zrušení mezi společnostmi Hecht-Pharma GmbH a Viridis (dále jen „sporné rozhodnutí“).
Právní rámec
Mezinárodní právo
Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, která je přílohou 1C Dohody o zřízení Světové obchodní organizace uzavřené v Marrákeši, byla jménem Evropského společenství schválena rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994) (
Úř. věst. 1994, L 336, s. 1
; Zvl. vyd. 11/21, s. 80) (dále jen „dohoda TRIPS“). Tato dohoda v čl. 19 odst. 1 zmiňuje povinnost užívání zapsané ochranné známky následovně:
„Jestliže se pro udržení zápisu vyžaduje užívání, může být zápis vymazán pouze pro neužívání pro nepřerušené období nejméně tří let, pokud majitel ochranné známky neprokáže dobré důvody, opírající se o existenci překážek pro takové užívání. Okolnosti vzniklé nezávisle na vůli majitele ochranné známky, které zakládají překážku pro užívání ochranné známky, jako je dovozní omezení nebo jiné podmínky států, vztahující se na zboží a služby chráněné ochrannou známkou, budou uznány jako dobré důvody pro neužívání.“
Unijní právo
Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o [ochranné známce Evropské unie] (
Úř. věst. 2009, L 78, s. 1
) bylo změněno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2424 ze dne 16. prosince 2015 (
Úř. věst. 2015, L 341, s. 21
), které vstoupilo v platnost dne 23. března 2016. Toto nařízení bylo následně zrušeno a s účinností od 1. října 2017 nahrazeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (
Úř. věst. 2017, L 154, s. 1
). Nicméně vzhledem k datu podání dotčeného návrhu na zrušení, tedy v projednávaném případě 18. listopadu 2013, které je rozhodné pro stanovení použitelného hmotného práva, se projednávaný spor řídí hmotněprávními ustanoveními nařízení č. 207/2009.
Bod 10 odůvodnění nařízení č. 207/2009 zní následovně:
„Není důvod chránit ochranné známky [Evropské unie] ani starší ochranné známky, které jim odporují, pokud nejsou skutečně užívány.“
Článek 15 uvedeného nařízení, nadepsaný „Užívání ochranné známky [Evropské unie]“, v odstavci 1 stanoví:
„Pokud do pěti let od zápisu nezačal majitel ochrannou známku [Evropské unie] řádně [v Evropské unii] užívat pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána, nebo pokud toto užívání bylo na nepřetržitou dobu pěti let přerušeno, podléhá ochranná známka [Evropské unie] sankcím podle tohoto nařízení, ledaže pro neužívání existují řádné důvody.
Za užívání ve smyslu prvního pododstavce se považuje rovněž:
a)
užívání ochranné známky [Evropské unie] v podobě, která se liší od podoby, ve které byla ochranná známka zapsána, prvky nezhoršujícími rozlišovací schopnost [neměnícími rozlišovací způsobilost] ochranné známky;
[…]“
Článek 51 téhož nařízení, nadepsaný „Důvody zrušení“, v odstavci 1 uvádí:
„Ke zrušení práv majitele ochranné známky [Evropské unie] dojde na základě návrhu podaného u [EUIPO] nebo na základě protinávrhu v řízení o porušení:
a)
pokud po nepřerušené období pěti let nebyla ochranná známka v [Unii] řádně užívána pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána, a pro neužívání neexistují řádné důvody; nikdo však nemůže dát návrh na zrušení ochranné známky [Evropské unie], pokud v období mezi uplynutím této lhůty a podáním návrhu nebo protinávrhu majitel začal ochrannou známku řádně užívat nebo v užívání pokračoval; k zahájení užívání nebo k pokračování v užívání, k němuž došlo ve lhůtě tří měsíců před podáním návrhu nebo protinávrhu, přičemž tato lhůta počíná běžet nejdříve po uplynutí nepřerušeného období pěti let neužívání, se však nepřihlíží, pokud přípravy pro započetí užívání nebo pokračování v užívání nastaly až poté, co se majitel dozvěděl o tom, že by mohl být podán návrh nebo protinávrh;
[…]“
Bod 24 odůvodnění nařízení 2017/1001 odpovídá bodu 10 odůvodnění nařízení č. 207/2009, článek 18 nařízení 2017/1001 odpovídá článku 15 nařízení č. 207/2009 a článek 58 nařízení 2017/1001 odpovídá článku 51 nařízení č. 207/2009.
Bod 25 odůvodnění nařízení 2017/1001, který nemá v nařízení č. 207/2009 ekvivalent, zní takto:
„V zájmu spravedlnosti a z důvodů právní jistoty by užívání ochranné známky EU v podobě, která se liší v prvcích neměnících rozlišovací způsobilost ochranné známky v té podobě, v jaké byla zapsána, mělo být dostačující k zachování poskytnutých práv bez ohledu na to, zda je ochranná známka v té podobě, v jaké je užívána, rovněž zapsána.“
Skutečnosti předcházející sporu
Skutečnosti předcházející sporu a hlavní prvky sporného rozhodnutí, jak vyplývají z bodů 1 až 11 napadeného rozsudku, lze pro účely projednávané věci shrnout následovně.
Dne 30. září 2003 společnost Pharmasan GmbH Freiburg, jejíž právní nástupkyní je společnost Viridis, podala k EUIPO přihlášku k zápisu slovního označení „Boswelan“ jako ochranné známky Evropské unie pro „farmaceutické výrobky a výrobky zdravotní péče“ náležející do třídy 5 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků.
Tato přihláška byla zveřejněna ve
Věstníku ochranných známek Společenství
č. 31/2004 ze dne 2. srpna 2004 a ochranná známka (dále jen „zpochybněná ochranná známka“) byla dne 24. dubna 2007 zapsána.
Dne 18. listopadu 2013 podala společnost Hecht-Pharma návrh na zrušení této ochranné známky pro všechny výrobky, pro které byla zapsána, na základě čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, a to z důvodu, že tato ochranná známka nebyla řádně užívána.
Rozhodnutím zrušovacího oddělení EUIPO ze dne 26. září 2014 byla zrušena práva společnosti Viridis ve vztahu ke všem zapsaným výrobkům.
Dne 6. listopadu 2014 podala společnost Viridis proti rozhodnutí zrušovacího oddělení odvolání k odvolacímu senátu EUIPO na základě článků 58 až 64 nařízení č. 207/2009.
Pátý odvolací senát EUIPO (dále jen „odvolací senát“) sporným rozhodnutím toto odvolání zamítl.
Zaprvé odvolací senát měl za to, že důkazy předložené společností Viridis nemohou prokázat řádné užívání zpochybněné ochranné známky v rámci Unie pro výrobky, které označovala, během nepřerušeného období pěti let, jež předcházelo podání návrhu na zrušení. Tyto důkazy totiž podle jeho názoru souvisí s úkony čistě vnitřní povahy, které se týkají klinického hodnocení. Tyto úkony byly uskutečněny ještě před uvedením výrobku na trh a mimo hospodářskou soutěž. Nejedná se o úkony směřující navenek v souvislosti s uváděním dotčených výrobků na trh nebo jejich reklamou. Nepředstavují ani přímý přípravný úkon, ani úkon přispívající k bezprostřednímu uvedení na trh.
Zadruhé odvolací senát měl zejména s odkazem na definici řádného důvodu, která vyplývá ze znění dohody TRIPS, za to, že uskutečnění klinického hodnocení není v projednávané věci samo o sobě důvodem nezávislým na vůli společnosti Viridis, který by odůvodňoval neužívání zpochybněné ochranné známky. Doba trvání klinického hodnocení totiž závisí na finančních prostředcích, které se majitel ochranné známky rozhodne vynaložit, takže tato skutečnost nepatří do kategorie překážek nezávislých na jeho vůli. Až od okamžiku, kdy byla podána oficiální žádost o uvedení na trh, lze mít za to, že odpovědnost za dobu řízení byla přenesena na externí orgán. Ochrana, kterou ochranným známkám Evropské unie přiznává nařízení č. 207/2009, se před podáním takové oficiální žádosti nejeví jako nezbytná a pokud se farmaceutická společnost přesto rozhodne zapsat ochrannou známku Evropské unie mnoho let před podáním takové žádosti, nese odpovědnost za zpoždění klinického hodnocení.
Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
Návrhem došlým soudní kanceláři Tribunálu dne 30. května 2016 podala společnost Viridis žalobu znějící na zrušení sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž odvolací senát v tomto rozhodnutí zamítl její odvolání proti rozhodnutí zrušovacího oddělení, kterým byla zrušena její práva, pokud jde o léčivé přípravky určené k léčbě roztroušené sklerózy.
Na podporu své žaloby uvedla společnost Viridis tři žalobní důvody. První žalobní vycházel z porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 v rozsahu, v němž měl odvolací senát neprávem za to, že předložené skutečnosti a důkazy nejsou dostatečné k prokázání řádného užívání zpochybněné ochranné známky, pokud jde o léčivé přípravky určené k léčbě roztroušené sklerózy. Druhý žalobní důvod vycházel z porušení téhož ustanovení v rozsahu, v němž měl tento senát neprávem za to, že předložené skutečnosti a důkazy nejsou dostatečné k prokázání řádného důvodu pro neužívání uvedené ochranné známky, pokud jde o tytéž léčivé přípravky. Třetí žalobní důvod vycházel z porušení článku 83 nařízení č. 207/2009 a konkrétně z porušení zásady ochrany legitimního očekávání.
Tribunál všechny tyto žalobní důvody zamítl, a zamítl tudíž žalobu v plném rozsahu.
Návrhová žádání účastníků řízení před Soudním dvorem
Společnost Viridis ve svém kasačním opravném prostředku navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek,
–
vrátil věc Tribunálu a
–
uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, nebo podpůrně rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
EUIPO navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zamítl kasační opravný prostředek a
–
uložil společnosti Viridis náhradu nákladů řízení.
Společnost Hecht-Pharma navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zamítl kasační opravný prostředek,
–
uložil společnosti Viridis náhradu nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje společnost Viridis dva důvody kasačního opravného prostředku, z nichž první vychází z porušení čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001 v rozsahu, v němž Tribunál neprávem dospěl k závěru, že zpochybněná ochranná známka nebyla řádně užívána, a druhý vychází z porušení téhož ustanovení v rozsahu, v němž Tribunál neprávem dospěl k závěru o neexistenci řádného důvodu pro neužívání této ochranné známky.
Úvodní poznámky
Zaprvé je třeba uvést, že společnosti Viridis a Hecht-Pharma ve svých písemnostech odkazují na ustanovení nařízení 2017/1001. Avšak vzhledem k tomu, že – jak vyplývá z bodů 3 a 7 tohoto rozsudku – na projednávanou věc je použitelné nařízení č. 207/2009 a články 18 a 58 nařízení 2017/1001 odpovídají článkům 15 a 51 nařízení č. 207/2009, je třeba odkazy účastníků řízení na uvedené články nařízení 2017/1001 považovat za odkazy na uvedené články nařízení č. 207/2009.
Zadruhé je třeba poznamenat, že oba dva důvody kasačního opravného prostředku, které v podstatě vychází z porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, nastolují – jak uvedl generální advokát v bodech 32 a 33 svého stanoviska – právní otázky týkající se výkladu pojmu „řádné užívání“ a pojmu „řádný důvod pro neužívání“ ve smyslu nařízení č. 207/2009. Na rozdíl od toho, co tvrdí společnost Hecht-Pharma, jsou proto tyto důvody kasačního opravného prostředku, které nesměřují k novému posouzení skutečností a okolností projednávaného případu, přípustné.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
V prvním důvodu kasačního opravného prostředku společnost Viridis Tribunálu v podstatě vytýká, že porušil čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, když se při posuzování řádného užívání zpochybněné ochranné známky dopustil dvou nesprávných právních posouzení.
Zaprvé společnost Viridis kritizuje bod 36 napadeného rozsudku, ve kterém Tribunál stanovil zásadu, že ochranná známka označující léčivý přípravek může být řádně užívána pouze tehdy, pokud byl tento léčivý přípravek zaregistrován.
Podle této účastnice řízení je tato zásada založena na restriktivním výkladu pojmu „řádné užívání“, který není odůvodněn, jelikož úkony spojené s užíváním, které Tribunál v projednávané věci zkoumal, nejsou protiprávní.
Společnost Viridis tvrdí, že tento výklad je rovněž v rozporu s judikaturou Soudního dvora a Tribunálu. Z této judikatury totiž vyplývá, že řádné užívání musí být posuzováno případ od případu. Užívání, byť minimální, a prodej jedinému zákazníkovi mohou být považovány za dostačující, pokud jsou tyto úkony odůvodněné z obchodního hlediska. Veřejné užívání neznamená, že musí být nutně zaměřeno na konečné spotřebitele.
Z toho podle jejího názoru plyne, že řádné užívání nemůže být vyloučeno z důvodu, že dotčený výrobek nemůže být uveden na trh ani nemůže být předmětem reklamy určené veřejnosti.
Naopak je třeba zohlednit zájmy farmaceutického průmyslu a mít za to, že legální úkony spojené s užíváním ochranné známky, jako jsou úkony prováděné společností Viridis během dotčeného klinického hodnocení, mohou představovat řádné užívání, pokud se jeví jako dostatečné v rámci posouzení jednotlivých případů. Lhůta pěti let stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 je totiž podle společnosti Viridis nedostatečná pro zvláštnosti farmaceutického odvětví, a to vzhledem k omezenému okruhu kupujících a omezenému počtu účastníků klinických hodnocení.
Zadruhé společnost Viridis zpochybňuje závěr Tribunálu uvedený v první větě bodu 39 napadeného rozsudku, že užívání zpochybněné ochranné známky v rámci klinického hodnocení ve vztahu ke třetím osobám nelze postavit na roveň uvedení na trh, a dokonce ani přímému přípravnému úkonu, neboť spadá pod interní užívání.
Společnost Viridis je toho názoru, že Tribunál tím, že měl za to, že užívání ochranné známky v rámci klinického hodnocení představuje interní užívání, a tím, že vyloučil, že takové užívání může představovat řádné užívání, nerespektoval judikaturu, podle které může k řádnému užívání docházet tehdy, pokud je uvedení na trh připravováno a má bezprostředně následovat. Podle této judikatury lze užívání považovat za řádné i tehdy, netýká-li se velkého počtu adresátů.
Společnost Viridis dodává, že povinnost užívat zapsanou ochrannou známku není sama o sobě cílem a že účelem požadavku užívání je zajistit, aby v rejstříku nebyly zbytečně uvedeny ochranné známky, které nejsou užívány. Pojem „užívání“ tak musí být vykládán s určitou pružností, jak o tom svědčí skutečnost, že čl. 15 odst. 1 druhý pododstavec nařízení č. 207/2009 a bod 25 odůvodnění nařízení 2017/1001 připouštějí užívání ochranné známky v podobě, která se liší od podoby, ve které byla tato ochranná známka zapsána.
EUIPO a podpůrně společnost Hecht-Pharma zpochybňují opodstatněnost prvního důvodu kasačního opravného prostředku.
Závěry Soudního dvora
V prvním důvodu kasačního opravného prostředku společnost Viridis uvádí, že Tribunál se při posuzování řádného užívání zpochybněné ochranné známky dopustil nesprávných právních posouzení. Podle společnosti Viridis totiž Tribunál neprávem jednak v bodě 36 napadeného rozsudku stanovil zásadu, že užívání nezbytné k zachování práv pro léčivý přípravek může existovat pouze tehdy, pokud byl tento léčivý přípravek zaregistrován, a jednak v bodě 39 tohoto rozsudku vyloučil, že užívání ochranné známky v rámci klinického hodnocení může představovat řádné užívání.
Z ustálené judikatury vyplývá, že ochranná známka je řádně užívána ve smyslu čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, pokud je užívána v souladu se svou základní funkcí, kterou je zaručit totožnost původu výrobků nebo služeb, pro které byla zapsána, aby vytvořila nebo zachovala odbyt pro tyto výrobky a služby, s vyloučením symbolického užití, které slouží pouze k zachování práv plynoucích z ochranné známky (rozsudek ze dne 11. března 2003, Ansul,
C‑40/01
,
EU:C:2003:145
, bod
, a rozsudek ze dne 8. června 2017, W. F. Gözze Frottierweberei a Gözze,
C‑689/15
,
EU:C:2017:434
, bod
a citovaná judikatura).
Řádné užívání ochranné známky tak předpokládá její užívání na trhu s výrobky nebo službami chráněnými ochrannou známkou, a nikoli pouze v rámci dotčeného podniku. Užívání ochranné známky se musí týkat výrobků a služeb, které jsou již uvedeny na trh nebo jejichž uvedení na trh, připravované podnikem za účelem získání zákazníků, má bezprostředně následovat (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. března 2003, Ansul,
C‑40/01
,
EU:C:2003:145
, bod
).
Naproti tomu umístění ochranné známky na výrobky, které nejsou předmětem distribuce, pomocí které mají proniknout na trh výrobků uvedených v zápisu ochranné známky, nemůže být kvalifikováno jako řádné užívání této ochranné známky v rozsahu, v němž takové umístění nepřispívá k vytvoření odbytu pro výrobky, a dokonce ani k tomu, aby byly v zájmu spotřebitele odlišeny od výrobků pocházejících od jiných podniků (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. ledna 2009, Silberquelle,
C‑495/07
,
EU:C:2009:10
, bod
).
Posouzení, zda je ochranná známka užívána řádně, je třeba provést na základě souhrnu skutečností a okolností, které jsou způsobilé prokázat její skutečné obchodní využívání v obchodním styku, zvláště užívání, které je v dotyčném hospodářském odvětví považováno za odůvodněné za účelem udržení nebo získání podílů na trhu pro výrobky nebo služby chráněné ochrannou známkou, povahy těchto výrobků nebo služeb, znaků trhu, rozsahu a četnosti užívání ochranné známky (rozsudek ze dne 11. března 2003, Ansul,
C‑40/01
,
EU:C:2003:145
, bod
, a rozsudek ze dne 31. ledna 2019, Pandalis v. EUIPO,
C‑194/17 P
,
EU:C:2019:80
, bod
).
V projednávaném případě Tribunál v bodě 36 napadeného rozsudku uvedl, že skutečnosti, které společnost Viridis uplatnila před EUIPO za účelem prokázání řádného užívání zpochybněné ochranné známky a které jsou uvedeny v bodě 35 tohoto rozsudku, umožňují konstatovat, že společnost Viridis učinila přípravné úkony spočívající v uskutečnění klinického hodnocení za účelem podání žádosti o registraci a zahrnující některé úkony mající poskytnout reklamu tomuto hodnocení.
Tribunál však v tomtéž bodě 36 uvedl, že „až získání registrace udělené příslušnými orgány mohlo umožnit veřejné užívání [této] ochranné známky směřované navenek“, jelikož právní předpisy týkající se léčivých přípravků zakazují reklamu na léčivé přípravky, které ještě nejsou zaregistrovány, a tudíž veškeré úkony sdělování směřující k získání nebo zachování části trhu.
Tribunál v bodech 37 a 38 napadeného rozsudku doplnil, že i když může docházet k řádnému užívání před jakýmkoli uvedením výrobků označených ochrannou známkou na trh, je tomu tak pouze pod podmínkou, že uvedení na trh bezprostředně následuje. Podle Tribunálu přitom společnost Viridis v projednávané věci neprokázala, že uvedení léčivého přípravku určeného k léčbě roztroušené sklerózy, který je označen zpochybněnou ochrannou známkou, na trh mělo bezprostředně následovat, jelikož nepředložila důkazy umožňující konstatovat, že klinické hodnocení bylo téměř dokončeno.
Konečně v odpověď na některé argumenty společnosti Viridis Tribunál v bodě 39 napadeného rozsudku posoudil konkrétní okolnosti užívání zpochybněné ochranné známky v rámci dotčeného klinického hodnocení a v podstatě rozhodl, že toto užívání spadá pod interní užívání, v jehož případě není prokázáno, že by jeho rozsah byl ve farmaceutickém odvětví významný.
Zaprvé z úvah Tribunálu uvedených v napadeném rozsudku tak vyplývá, že Tribunál v souladu s judikaturou připomenutou v bodech 38 až 41 tohoto rozsudku provedl konkrétní posouzení veškerých skutečností a okolností vlastních projednávané věci za účelem určení, zda úkony spojené s užíváním, kterých se společnost Viridis dovolává, mohou odrážet užívání zpochybněné ochranné známky v souladu s její funkcí označení původu uvedených výrobků a s jejím obchodním odůvodněním, které spočívá ve vytvoření nebo zachování odbytu pro výrobky, pro které byla zapsána.
Pokud jde o argument společnosti Viridis, že Tribunál v bodě 36 napadeného rozsudku stanovil zásadu, že ochranná známka zapsaná pro léčivý přípravek může být řádně užívána pouze tehdy, pokud byl tento léčivý přípravek zaregistrován, je třeba uvést, že Tribunál v rámci svého konkrétního posouzení pouze vyvodil důsledky ze svého závěru, že léčivý přípravek, jehož uvedení na trh nebylo ještě povoleno, nemůže být v souladu s použitelnými právními předpisy ani předmětem reklamy za účelem získání nebo zachování části trhu. Není tudíž možné užívat ochrannou známku označující takový léčivý přípravek na dotyčném trhu, a to na rozdíl od toho, co vyžaduje judikatura citovaná v bodě 39 tohoto rozsudku.
Je třeba doplnit, že okolnost, že úkony spojené s užíváním, kterých se dovolává společnost Viridis, byly dle této společnosti v souladu s použitelnými zákonnými požadavky, nemůže – i kdyby byla prokázána – stačit k prokázání řádné povahy tohoto užívání ve smyslu čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, jelikož tato povaha se konkrétně posuzuje s ohledem na veškeré skutečnosti a okolnosti vlastní dané věci a nemůže záviset výlučně na zákonné povaze úkonů spojených s užíváním. V projednávaném případě se přitom nejednalo o užívání na trhu výrobků chráněných zpochybněnou ochrannou známkou.
V rozsahu, v němž společnost Viridis uplatňuje argument vycházející z údajné nedostatečnosti lhůty pěti let, která je stanovena v čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, pro farmaceutické odvětví, je třeba poznamenat, jak uvedl generální advokát v bodě 45 svého stanoviska, že tato lhůta se uplatní bez ohledu na hospodářské odvětví, pod nějž spadají výrobky nebo služby, pro které byla dotčená ochranná známka zapsána. Tento argument je tudíž irelevantní.
Zadruhé v odpověď na některé argumenty společnosti Viridis Tribunál v bodě 39 napadeného rozsudku, který je uveden v bodě 45 tohoto rozsudku, rozhodl, že užívání zpochybněné ochranné známky v rámci klinického hodnocení nelze postavit na roveň uvedení na trh, a dokonce ani přímému přípravnému úkonu, nýbrž musí být považováno za užívání interní povahy, neboť probíhalo mimo hospodářskou soutěž v rámci omezeného kruhu zúčastněných a nesměřovalo k získání nebo zachování částí trhu.
Tribunál tím nejednal v rozporu s judikaturou citovanou v bodě 39 tohoto rozsudku a uplatňovanou společností Viridis, podle které může být ochranná známka Evropské unie řádně užívána i v případě, že označené výrobky ještě nejsou uvedeny na trh. Tribunál naopak v bodě 37 napadeného rozsudku správně připomenul, že takové užívání může být konstatováno pouze pod podmínkou, že dotčené výrobky budou bezprostředně uvedeny na trh, a v bodech 38 a 39 uvedeného rozsudku rozhodl, že společnost Viridis neprokázala, že tomu tak bylo v projednávané věci.
Tribunál zejména při přezkumu, zda bylo údajné užívání zpochybněné ochranné známky uskutečněno ve vztahu k třetím osobám a zda byl rozsah užívání dostatečně významný vzhledem k nepředvídatelnostem vlastním farmaceutickému odvětví, zkoumal v souladu s judikaturou Soudního dvora řádnou povahu tohoto užívání.
S ohledem na judikaturu citovanou v bodech 38 až 41 tohoto rozsudku a jak v podstatě uvedl generální advokát v bodech 57, 59 a 61 až 63 svého stanoviska, je totiž třeba mít za to, že vzhledem k tomu, že řádné užívání ochranné známky Evropské unie může být úkony spojenými s užíváním ve fázi předcházející uvedení označených výrobků nebo služeb na trh prokázáno pouze tehdy, pokud uvedení na trh bezprostředně následuje, úkony spojené s užíváním, které mohou takové řádné užívání prokázat, musí mít vnější povahu a musí zakládat účinky pro budoucí adresáty těchto výrobků nebo služeb, a to i v takové fázi předcházející uvedení na trh.
Konečně na rozdíl od toho, co tvrdí společnost Viridis, nelze z čl. 15 odst. 1 druhého pododstavce písm. a) nařízení č. 207/2009 dovodit pružnější výklad pojmu „řádné užívání“.
Na základě posledně uvedeného ustanovení je totiž užívání ochranné známky v podobě, která se liší od podoby, ve které byla tato ochranná známka zapsána, považováno za užívání ve smyslu čl. 15 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 207/2009, pokud rozlišovací způsobilost ochranné známky v podobě, ve které byla zapsána, není změněna (rozsudek ze dne 11. října 2017, EUIPO v. Cactus,
C‑501/15 P
,
EU:C:2017:750
, bod
).
Článek 15 odst. 1 druhý pododstavec písm. a) nařízení č. 207/2009 má tím, že nevyžaduje striktní soulad mezi podobou užívanou v obchodním styku a podobou, ve které byla ochranná známka zapsána, za cíl umožnit majiteli této ochranné známky, aby na označení v rámci jeho obchodního využívání provedl různé obměny, které mu beze změny rozlišovací způsobilosti umožňují lépe se přizpůsobit požadavkům uvádění na trh a propagace dotčených výrobků nebo služeb (rozsudek ze dne 11. října 2017, EUIPO v. Cactus,
C‑501/15 P
,
EU:C:2017:750
, bod
).
I když tak čl. 15 odst. 1 druhý pododstavec písm. a) nařízení č. 207/2009 zavádí určitou pružnost, co se týče podoby užívání ochranné známky Evropské unie, nic to nemění na tom, že toto ustanovení nemá žádný vliv na posouzení řádné povahy tohoto užívání, které musí být provedeno v souladu s kritérii stanovenými v judikatuře připomenuté v bodech 38 až 41 tohoto rozsudku.
Z toho vyplývá, že první důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut zčásti jako irelevantní a zčásti jako neopodstatněný.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
V druhém důvodu kasačního opravného prostředku společnost Viridis Tribunálu v podstatě vytýká, že porušil čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, když vyloučil existenci řádného důvodu pro neužívání zpochybněné ochranné známky.
Tribunál jí ve svém posouzení důvodů pro neužívání v podstatě vytýkal, že předčasně zapsala zpochybněnou ochrannou známku. Vyloučil tedy možnost odůvodnit neužívání v situaci, kdy je tato ochranná známka užívána v souvislosti s klinickým hodnocením za účelem přípravy žádosti o registraci na základě právních předpisů o farmaceutických výrobcích, pokud je žádost týkající se uvedeného hodnocení podána až dlouhou dobu po zápisu ochranné známky nebo pokud vynaložené finanční prostředky nebyly dostatečné k co nejrychlejšímu dokončení klinického hodnocení.
Zaprvé Tribunál tím, že zdůrazňoval uplynutí času, popřel podle navrhovatelky smysl pětileté lhůty uvedené v čl. 15 odst. 1 prvním pododstavci a v čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009. Ochranná známka zapsaná pro léčivý přípravek, v jejímž případě tato lhůta brzy uplyne nebo již uplynula, by se ve skutečnosti stala nepoužitelnou, protože pouze podání žádosti o registraci by mohlo odůvodnit neužívání. Podle jejího názoru je lhůta tří měsíců stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. a)
in fine
nařízení č. 207/2009 v tomto ohledu nedostatečná, neboť neumožňuje dokončení klinického hodnocení.
Zadruhé vzhledem k tomu, že jsou zohledněny vynaložené finanční prostředky, vede teze Tribunálu k tomu, že pro podniky v dobré finanční situaci je snadnější získat náležitou ochranu jejich investic prostřednictvím práva ochranných známek než pro podniky v horší finanční situaci. V každém případě Tribunál nemůže podle navrhovatelčina názoru vycházet z abstraktního postulátu, že při vynaložení vyšších investic by bylo možné klinické hodnocení dotčené v projednávané věci dokončit dříve.
EUIPO a podpůrně Hecht-Pharma mají za to, že druhý důvod kasačního opravného prostředku je neopodstatněný.
Závěry Soudního dvora
Ve druhém důvodu kasačního opravného prostředku společnost Viridis Tribunálu v podstatě vytýká, že porušil čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, když vyloučil, že uskutečnění klinického hodnocení by mohlo představovat řádný důvod pro neužívání zpochybněné ochranné známky.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 mohou řádné důvody pro neužívání bránit zrušení ochranné známky Evropské unie pro nedostatek řádného užívání za podmínek stanovených v tomto ustanovení.
Podle judikatury Soudního dvora platí, že pouze překážky s dostatečně přímým vztahem k ochranné známce, které znemožňují její užívání nebo kvůli nimž užívání této ochranné známky ztrácí smysl a které jsou nezávislé na vůli majitele této ochranné známky, mohou být považovány za „řádné důvody“ pro neužívání této ochranné známky. Je třeba posuzovat případ od případu, zda kvůli změně obchodní strategie s cílem obejít předmětnou překážku ztratí užívání uvedené ochranné známky smysl (rozsudek ze dne 14. června 2007, Häupl,
C‑246/05
,
EU:C:2007:340
, bod
, a rozsudek ze dne 17. března 2016, Naazneen Investments v. OHIM,
C‑252/15 P
, nezveřejněný,
EU:C:2016:178
, bod
).
Mimoto je třeba upřesnit, že čl. 19 odst. 1 dohody TRIPS, jejíž je Unie smluvní stranou a kterou Soudní dvůr zohlednil v judikatuře uvedené v předchozím bodě, mezi příklady řádných důvodů pro neužívání ochranné známky uvádí podmínky stanovené orgány veřejné moci států, které se vztahují na zboží nebo služby označené touto ochrannou známkou.
V projednávaném případě Tribunál právě na základě této judikatury, která je v podstatě připomenuta v bodě 53 napadeného rozsudku, v bodě 61 uvedeného rozsudku rozhodl, že i když uskutečnění klinického hodnocení může představovat důvod pro neužívání ochranné známky, úkony a události, které společnost Viridis uvádí v projednávané věci a které Tribunál posoudil v bodech 55 až 60 uvedeného rozsudku, spadají do sféry jejího vlivu a je za ně zodpovědná, takže je nelze považovat za překážky nezávislé na její vůli.
Zejména z bodů 55 až 60 napadeného rozsudku v podstatě vyplývá, že zaprvé Tribunál konstatoval, že společnost Viridis na základě vlastní volby, a nikoli zákonné povinnosti podala přihlášku k zápisu zpochybněné ochranné známky již v roce 2003, ačkoli bylo značně nejisté datum uvedení výrobku označeného touto ochrannou známkou na trh i samotná možnost tohoto uvedení na trh, jelikož tento výrobek se nacházel ve fázi klinického hodnocení. Zadruhé Tribunál zohlednil skutečnost, že údajné obtíže při dotčeném klinickém hodnocení, jehož datum dokončení zůstávalo mimoto nejisté, odkazovaly na nedostatečnou investici společnosti Viridis s ohledem na zvláštnosti dotyčného odvětví. Zatřetí Tribunál uvedl, že žádost společnosti Viridis týkající se klinického hodnocení byla podána více než tři roky po zapsání zpochybněné ochranné známky.
Na rozdíl od toho, co společnost Viridis naznačuje v projednávaném kasačním opravném prostředku, tak Tribunál nikterak nevyloučil, že klinické hodnocení může představovat řádný důvod pro neužívání ochranné známky. Tribunál naopak použil judikaturu Soudního dvora citovanou v bodě 66 tohoto rozsudku, když provedl konkrétní posouzení okolností, které před ním byly uplatňovány.
Tribunál se rovněž nedopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že uplynutí doby mezi daty přihlášky a zápisu zpochybněné ochranné známky na jedné straně a datem zahájení klinického hodnocení a délkou jeho trvání na straně druhé a finanční prostředky poskytnuté za účelem jeho rychlého uskutečnění v zásadě spadají do sféry odpovědnosti majitele této ochranné známky, a nemohou být tudíž kvalifikovány jako překážky nezávislé na jeho vůli.
Mimoto na rozdíl od toho, co tvrdí společnost Viridis, přístup Tribunálu nezbavuje pětiletou lhůtu uvedenou v čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 jejího smyslu. Existence této lhůty neznamená, že majitel dotyčné ochranné známky nemusí včas dokončit veškeré nezbytné přípravy, aby mohl po uplynutí této lhůty tuto ochrannou známku řádně užívat.
Ve světle bodu 10 odůvodnění nařízení č. 207/2009 se totiž jeví, že příliš široké pojetí pojmu „řádné důvody pro neužívání ochranné známky“ by bylo v rozporu se systematikou čl. 51 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení (obdobně viz rozsudek ze dne 14. června 2007, Häupl,
C‑246/05
,
EU:C:2007:340
, bod
).
S ohledem na výše uvedené je třeba zamítnout druhý důvod kasačního opravného jako neopodstatněný, a tudíž zamítnout kasační opravný prostředek v plném rozsahu.
K nákladům řízení
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu platí, že není-li kasační opravný prostředek opodstatněný, Soudní dvůr rozhodne o nákladech řízení. Článek 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, který se na základě jeho čl. 184 odst. 1 použije na řízení o kasačním opravném prostředku, uvádí, že se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
Vzhledem k tomu, že EUIPO a Hecht-Pharma požadovaly náhradu nákladů řízení a společnost Viridis neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené EUIPO a společností Hecht-Pharma.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:

1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.

2)
Společnost Viridis Pharmaceutical Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a společností Hecht-Pharma GmbH.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.