CELEX: 62019TJ0603
Državne pomoči
Avtobusni prevoz
Posojilo za opremo in investicijska posojila, ki jih je odobrilo mesto Helsinki
Sklep o razglasitvi pomoči za nezdružljivo z notranjim trgom in o odreditvi njenega vračila
Gospodarska kontinuiteta
Procesne pravice zainteresiranih strank
Člen 6(1) Uredbe (EU) 2015/1589
Obveznost obrazložitve

)
Tožeča stranka, družba Helsingin Bussiliikenne Oy, s tožbo na podlagi člena 263 PDEU predlaga razglasitev ničnosti Sklepa Komisije (EU) 2020/1814 z dne 28. junija 2019 o državni pomoči SA.33846 – (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP), ki jo je Finska izvedla za družbo Helsingin Bussiliikenne Oy (
UL 2020, L 404, str. 10
), v nadaljevanju: izpodbijani sklep).
I.

Dejansko stanje
Družbo Helsingin Bussiliikenne (v nadaljevanju: nekdanja družba HelB) je 1. januarja 2005 ustanovila družba Suomen Turistiauto Oy, zasebno prevozno podjetje v lasti Helsingin kaupunki (mesto Helsinki, Finska), potem ko je ta prevzela sredstva in obveznosti družbe HKL-Bussiliikenne Oy, ki je bilo podjetje, ustanovljeno leta 1995 iz oddelka za prevozne storitve mesta Helsinki. Nekdanja družba HelB je upravljala avtobusne linije na območju Helsinkov (Finska) ter ponujala čarterski prevoz in storitve najema avtobusov. Ta družba je bila v 100‑odstotni lasti mesta Helsinki.
Mesto Helsinki je med letoma 2002 in 2012 sprejelo različne ukrepe v korist družbe HKL-Bussiliikenne in nekdanje družbe HelB (v nadaljevanju: sporni ukrepi). Tako je bilo, prvič, leta 2002 družbi HKL-Bussiliikenne odobreno posojilo za opremo v višini 14,5 milijonov EUR za financiranje nakupa opreme za avtobusni prevoz. To posojilo je 1. januarja 2005 prevzela nekdanja družba HelB. Drugič, mesto Helsinki je zadnjenavedenemu podjetju ob njegovi ustanovitvi odobrilo investicijsko posojilo v skupnem znesku 15.893.700,37 EUR za refinanciranje nekaterih obveznosti družb HKL-Bussiliikenne in Suomen Turitiauto. Tretjič, mesto Helsinki je 31. januarja 2011 in 23. maja 2012 nekdanji družbi HelB odobrilo dve novi investicijski posojili v višini 5,8 milijona EUR in 8 milijona EUR.
Podjetji javnega avtobusnega prevoza Nobina Sverige AB in Nobina Finland Oy sta 31. oktobra 2011 pri Evropski komisiji vložili pritožbo, h kateri se je 15. novembra 2011 pridružila njuna matična družba Nobina AB. V pritožbi sta trdili, da je Republika Finska odobrila nezakonito pomoč nekdanji družbi HelB. Komisija je 22. novembra 2011 to pritožbo posredovala Republiki Finski.
Komisija je s Sklepom C(2015) 80 final z dne 16. januarja 2015 o ukrepu SA.33846 (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP) – Finska – Helsingin Bussiliikenne Oy (
UL 2015, C 116, str. 22
, v nadaljevanju: sklep o začetku postopka) začela formalni postopek preiskave, določen v členu 108(2) PDEU, med drugim v zvezi s spornimi ukrepi. Ta sklep je bil 10. aprila 2015 objavljen v
Uradnem listu Evropske unije
, zainteresirane strani pa so bile pozvane, naj v enem mesecu od te objave predložijo svoje pripombe. Komisija od tožeče stranke ni prejela pripomb.
Poleg tega je mesto Helsinki 24. junija 2015, to je med postopkom, Komisijo obvestilo o tem, da je v teku postopek prodaje nekdanje družbe HelB. Republika Finska je 5. novembra 2015 Komisiji posredovala osnutek prodajne pogodbe s tožečo stranko.
Nekdanja družba HelB je bila 14. decembra 2015 prodana tožeči stranki, prej imenovani Viikin Linja Oy. V skladu z določbami pogodbe o prodaji je bilo ime te družbe spremenjeno v Helsingin Bussiliikenne Oy (v nadaljevanju: nova družba HelB). Dokumentacija o prodaji je vključevala klavzulo o plačilu popolne odškodnine kupcu nekdanje družbe HelB v primeru zahtevka za vračilo državne pomoči (v nadaljevanju: klavzula o odškodnini), del prodajne cene pa je bil položen na račun za hrambo do sprejetja dokončne odločitve o državni pomoči ali najpozneje do 31. decembra 2022. Ta dokumentacija je zajemala tudi mehanizem sukcesivnega izplačila, s katerim se je kupec zavezal, da bo prodajalcu na isti račun za hrambo izplačal dodatek, če bodo predhodno dogovorjene ravni dobička presežene.
Prenos na družbo Viikin Linja je vključeval vse poslovne dejavnosti nekdanje družbe HelB. Nekdanja družba HelB ni obdržala nobenih sredstev, razen zneskov, ki so bili ali bodo v prihodnje nakazani na račun za hrambo. Obveznosti, ki izhajajo iz spornih ukrepov, niso bile prenesene na novo HelB. Po prodaji nekdanje družbe HelB je mesto Helsinki to družbo oprostilo vračila preostalega dolgovanega zneska iz naslova posojila za opremo iz leta 2002. Poleg tega je mesto Helsinki 11. decembra 2015 investicijska posojila iz let 2005, 2011 in 2012, ki niso bila vrnjena, pretvorilo v lastniški kapital nekdanje družbe HelB.
Komisija je 18. junija 2019 sprejela izpodbijani sklep. V izreku izpodbijanega sklepa je določeno:
„Člen 1
Državna pomoč v višini 54.231.850 EUR, ki jo je [Republika] Finska v okviru [spornih] ukrepov […] v nasprotju s členom 108(3) [PDEU] nezakonito odobrila v korist družb[e] Helsingin Bussiliikenne Oy, ni združljiva z notranjim trgom.
Člen 2
1. [Republika] Finska od upravičenca izterja pomoč iz člena 1.
2. Glede na gospodarsko kontinuiteto med nekdanjo družbo HelB (zdaj Helsingin kaupungin Linja-autotoiminta Oy) in novo družbo HelB (polno ime Helsingin Bussiliikenne Oy, prej Viikin Linja Oy) se obveznost vračila pomoči razširi na novo družbo HelB (polno ime Helsingin Bussiliikenne Oy).
3. Znesku, ki ga je treba vrniti, se prištejejo obresti za obdobje od datuma, ko je bil dan na voljo upravičenki, do datuma njegovega dejanskega vračila.
[…]
Člen 4
1. [Republika] Finska v dveh mesecih od datuma uradnega obvestila o tem sklepu Komisiji predloži naslednje informacije:
(a)
skupni znesek (glavnica in obresti pri vračilu), ki ga mora upravičenka vrniti;
[…]“.
II.

Predlogi strank
Tožeča stranka ob intervenciji Republike Finske Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijani sklep v celoti ali delno razglasi za ničen;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov, skupaj z zakonskimi obrestmi.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Družba Nobina podpira predloge Komisije in predlaga, naj se tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
III.

Pravo
[…]
B.

Prvi tožbeni razlog: bistvena kršitev postopka, ker so bile pri sprejetju izpodbijanega sklepa kršene procesne pravice tožeče stranke
[…]
Najprej je treba opozoriti, da je postopek nadzora nad državnimi pomočmi glede na svojo splošno sistematiko postopek, uveden proti državi članici, ki je glede na svoje obveznosti na podlagi prava Unije odgovorna za odobritev pomoči. Komisija tako zaradi spoštovanja pravice do obrambe v sklepu zoper državo članico ne more uporabiti informacij, glede katerih ta država članica ni smela podati pripomb (sodba z dne 11. marca 2020, Komisija/Gmina Miasto Gdynia in Port Lotniczy Gdynia Kosakowo,
C‑56/18 P
,
EU:C:2020:192
, točka
).
Poleg tega mora Komisija na podlagi člena 108(2) PDEU, če se odloči začeti formalni postopek preiskave v zvezi z ukrepom pomoči, zainteresiranim strankam omogočiti, da predložijo pripombe. To pravilo je bistvena postopkovna zahteva (sodba z dne 11. decembra 2008, Komisija/Freistaat Sachsen,
C‑334/07 P
,
EU:C:2008:709
, točka
; glej tudi sodbo z dne 11. novembra 2021, Autostrada Wielkopolska/Komisija in Poljska,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
, točka
in navedena sodna praksa).
Čeprav te zainteresirane stranke ne morejo uveljavljati pravice do obrambe, pa, nasprotno, imajo pravico do tega, da so ustrezno vključene v upravni postopek Komisije glede na okoliščine zadeve. V zvezi s tem je objava obvestila v
Uradnem listu Evropske unije
ustrezen način za seznanitev vseh zainteresiranih strank z začetkom postopka. Namen tega obvestila je od zadnjenavedenih pridobiti vse informacije, ki bodo Komisiji pomagale pri nadaljnjem ravnanju. Tak postopek drugim državam članicam in zadevnim strankam zagotavlja, da se lahko izjavijo (sodba z dne 11. marca 2020, Komisija/Gmina Miasto Gdynia in Port Lotniczy Gdynia Kosakowo,
C‑56/18 P
,
EU:C:2020:192
, točki
in
).
Zato člen 6(1), prvi stavek, Uredbe št. 2015/1589 Komisiji nalaga, da v sklepu o začetku postopka „povzame“ bistvena dejanska in pravna vprašanja, vanj vključi predhodno oceno tega ukrepa, katere namen je ugotoviti, ali ima naravo pomoči, in navede razloge, iz katerih dvomi o združljivosti navedenega ukrepa z notranjim trgom.
V obravnavanem primeru je treba ob predpostavki, da se tožeča stranka sklicuje na kršitev svoje pravice do obrambe, tak očitek zavrniti kot brezpredmeten, ker, kot je bilo opozorjeno v točki 29 zgoraj, take pravice nima.
V zvezi z zatrjevano kršitvijo njene pravice do sodelovanja v postopku, kakršen je ta iz člena 108(2) PDEU, je treba navesti, da tožeča stranka, kot je potrdila na obravnavi, ne izpodbija zakonitosti sklepa o začetku postopka na dan njegove objave v Uradnem listu.
Tožeča stranka nasprotno trdi, da bi morala Komisija po prenosu nekdanje družbe HelB popraviti ali dopolniti sklep o začetku postopka ali ji vsaj omogočiti, da predloži pripombe.
Na prvem mestu, v delu, v katerem tožeča stranka trdi, da bi morala Komisija sprejeti sklep o spremembi sklepa o začetku postopka, je treba navesti, da čeprav v besedilih, s katerimi je urejen postopek v zvezi z državnimi pomočmi, sklep o popravku in razširitvi odprtega postopka ni izrecno predviden (sodba z dne 13. junija 2013, HGA in drugi/Komisija,
od C‑630/11 P do C‑633/11 P
,
EU:C:2013:387
, točka
), bi Komisija, če bi po sprejetju sklepa o začetku formalnega postopka preiskave ugotovila, da ta sklep temelji bodisi na nepopolnih dejstvih bodisi na napačni pravni opredelitvi teh dejstev, morala imeti možnost oziroma dolžnost s sprejetjem sklepa o popravku ali novega sklepa o začetku postopka prilagoditi svoje stališče, da bi lahko zainteresirane stranke učinkovito predložile pripombe (glej v tem smislu sodbo z dne 30. aprila 2019, UPF/Komisija,
T‑747/17
,
EU:T:2019:271
, točka
in navedena sodna praksa).
Natančneje, kadar Komisija po sklepu o začetku formalnega postopka preiskave spremeni svojo obrazložitev o dejstvih ali pravni opredelitvi teh dejstev, ki so odločilna pri njeni presoji glede obstoja pomoči ali njene združljivosti z notranjim trgom, mora sklep o začetku tega postopka popraviti ali ga razširiti, da lahko zainteresirane stranke učinkovito predložijo svoje pripombe (glej v tem smislu sodbo z dne 30. aprila 2019, UPF/Komisija,
T‑747/17
,
EU:T:2019:271
, točka
).
V obravnavanem primeru tožeča stranka obveznost Komisije, da popravi sklep o začetku postopka, utemeljuje z dejstvom, da naj bi Komisija v izpodbijanem sklepu spremenila svoje stališče glede prejemnika spornih ukrepov in predmet postopka.
Vendar je iz izpodbijanega sklepa razvidno, da Komisija ni spremenila analize, ki jo je v sklepu o začetku postopka opravila v zvezi s prejemnikom spornih ukrepov, niti, splošneje, glede obstoja pomoči ali njene združljivosti z notranjim trgom. Tako je v izpodbijanem sklepu jasno navedena nekdanja družba HelB kot podjetje, ki so mu bili odobreni sporni ukrepi, analiza glede obstoja pomoči in njene združljivosti z notranjim trgom pa je bila izvedena izključno v zvezi z njo.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je izrek sklepa o državni pomoči neločljivo povezan z njegovo obrazložitvijo, tako da ga je treba po potrebi razlagati ob upoštevanju razlogov za njegovo sprejetje (glej v tem smislu sodbi z dne 15. maja 1997, TWD/Komisija,
C‑355/95 P
,
EU:C:1997:241
, točka
, in z dne 29. aprila 2021, Komisija/Španija (Digitalna prizemna televizija v Kastilji–Manči),
C‑704/19
, neobjavljena,
EU:C:2021:342
, točka
in navedena sodna praksa). Zato čeprav je v členu 1 izpodbijane odločbe kot prejemnica spornih ukrepov res navedena družba „Helsingin Bussiliikenne“, ne da bi bilo pojasnjeno, ali gre za nekdanjo HelB ali novo HelB, iz celovitega branja tega sklepa izhaja, da se to poimenovanje nujno nanaša na nekdanjo HelB.
Tako v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, okoliščine, da je Komisija v izreku izpodbijanega sklepa odločila, da je treba obveznost vračila pomoči, ki izhaja iz spornih ukrepov, zaradi gospodarske kontinuitete med nekdanjo in novo družbo HelB razširiti na novo družbo HelB, ni mogoče enačiti s spremembo prejemnika ukrepov, v zvezi s katerim mora Komisija presojati o obstoju pomoči in njene združljivosti z notranjim trgom.
Take okoliščine tudi ni mogoče enačiti z razširitvijo predmeta postopka, saj je ta ostal omejen na štiri sporne ukrepe, navedene zgoraj v točki 3. Tako je Komisija prenos dejavnosti nekdanje družbe HelB preučila le v okviru analize obstoja gospodarske kontinuitete med nekdanjo družbo HelB in tožečo stranko. Natančneje, Komisija ni razširila formalnega postopka preiskave na vprašanje, ali je prenos dejavnosti nekdanje družbe HelB na tožečo stranko lahko pomenil državno pomoč. Prav tako, kot je jasno razvidno iz točk 269 in 270 obrazložitve izpodbijanega sklepa, Komisija ni presojala o tem, ali klavzula o odškodnini in sporazum o računu za hrambo pomenita državno pomoč.
Iz tega sledi, da tožeča stranka neutemeljeno trdi, da bi morala Komisija sprejeti sklep o popravku ali razširitvi formalnega postopka preiskave.
Na drugem mestu, glede očitka tožeče stranke, da ji Komisiji ni dala možnosti, da bi predložila pripombe, je treba opozoriti, da je treba pravico zainteresiranih strank, da so vključene v postopek, presojati glede na okoliščine vsakega primera (glej zgoraj točko 29). Lahko pa obstajajo okoliščine, v katerih je lahko ugotovitev dejstev, ki so nova glede na dejstva, navedena v sklepu o začetku postopka, taka, da je treba zainteresirane stranke zaradi njih še toliko bolj vključiti (glej v tem smislu sodbo z dne 11. novembra 2021, Autostrada Wielkopolska/Komisija in Poljska,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
, točka
).
V obravnavanem primeru je iz listin v spisu razvidno, da je bila Komisija po objavi sklepa o začetku postopka 10. aprila 2015 z dopisom mesta Helsinki z dne 24. junija 2015 obveščena, da je bil v teku postopek prodaje dejavnosti nekdanje družbe HelB. Temu dopisu je bil priložen memorandum iz aprila 2015 v zvezi s projektom prodaje, imenovanim „projekt Viima“. Republika Finska je 5. novembra 2015 Komisiji med drugim poslala pogodbo o prodaji, ki naj bi se sklenila s tožečo stranko. Komisija je Republiki Finski predložila vprašanja v zvezi s tem prenosom, zlasti leta 2016. Komisija je torej menila, da je treba v izpodbijanem sklepu odločiti o vprašanju, ali je bila pomoč, ki izhaja iz spornih ukrepov, po tem prenosu prenesena na tožečo stranko, in odločila, da obstaja gospodarska kontinuiteta med nekdanjo in novo družbo HelB. Komisija je s tem smatrala, kot je potrdila na obravnavi, da je tožeča stranka postala dejanski prejemnik zadevne pomoči in s tem potencialni dolžnik obveznosti njenega vračila.
Iz obrazložitvenega memoranduma o prodajni ceni z dne 21. septembra 2015, ki ga je na zahtevo mesta Helsinki pripravila neodvisna družba (v nadaljevanju: poročilo o prodajni ceni) in je priložen tožbi, je razvidno tudi, da je skupina, ki ji pripada tožeča stranka, 3. junija 2015 predložila zavezujočo ponudbo za odkup in da je bil akt o prenosu podpisan 14. decembra 2015, pri čemer sta ta datuma poznejša od datuma, ko se je iztekel rok, v katerem so lahko zainteresirane stranke predložile pripombe po objavi sklepa o začetku postopka v
Uradnem listu Evropske unij
e.
Navesti je treba tudi, da Komisija tožeči stranki ni poslala nobene zahteve po informacijah na podlagi člena 7 v povezavi s členom 12(2), drugi pododstavek, Uredbe 2015/1589.
Iz tega sledi, da čeprav je bila Komisija od junija 2015 obveščena o postopku prenosa dejavnosti nekdanje družbe HelB in je med datumom tega prenosa in sprejetjem izpodbijanega sklepa preteklo tri leta in pol, Komisija tožeče stranke kot dejanske prejemnice spornih ukrepov nikoli ni vključila v ta postopek, čeprav se je na koncu tega postopka odločila, da bo obveznost vračila zadevne pomoči razširila nanjo.
V zvezi s tem, tožeča stranka je seveda bila o tem, da poteka formalni postopek preiskave, in o posledicah morebitne obveznosti vračila zadevne pomoči zagotovo obveščena, saj je pogodba o prodaji vsebovala klavzulo o odškodnini, v kateri je bilo navedeno, da je razbremenjena odgovornosti glede morebitnih zahtevkov za vračilo državne pomoči. Čeprav bi tožeča stranka kot skrben gospodarski subjekt lahko Komisiji na lastno pobudo predložila vse koristne informacije o prevzemu dejavnosti nekdanje družbe HelB, taka okoliščina Komisije ne more razbremeniti njenih procesnih obveznosti.
Zaradi posebnih okoliščin obravnavanega primera bi morala Komisija, ker je nameravala preučiti vprašanje gospodarske kontinuitete med poslovanjem nekdanje in nove HelB, tožečo stranko kot dejansko prejemnico spornih ukrepov bolj vključiti v postopek. Komisija je s tem, da tožeči stranki ni omogočila predložitve pripomb o vprašanju gospodarske kontinuitete, kršila pravico, zagotovljeno s členom 108(2) PDEU.
Na tretjem mestu, v zvezi z vprašanjem, ali je Komisija, kot trdi tožeča stranka, kršila bistveno postopkovno zahtevo, je treba opozoriti, da je obveznost Komisije, da zainteresiranim strankam v fazi sklepa o začetku postopka omogoči, da predložijo svoje pripombe, bistvena postopkovna zahteva (glej točko 28), katere kršitev povzroči razglasitev ničnosti akta, pri katerem je podana napaka (glej sodbo z dne 10. marca 2022, Komisija/Freistaat Bayern in drugi,
C‑167/19 P in C‑171/19 P
,
EU:C:2022:176
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavani zadevi pa ni sporno, da je sklep o začetku postopka vseboval vse zahtevane informacije in da je bil pravilno objavljen v
Uradnem listu Evropske unije
(glej točko 32 zgoraj). Kršitev, ugotovljena zgoraj v točki 48, se torej ne nanaša na obveznosti, ki jih ima Komisija na dan začetka formalnega postopka preiskave, na podlagi določb člena 108(2) PDEU in člena 6(1) Uredbe 2015/1589, ampak na obveznosti, ki jih ima Komisija zaradi posebne okoliščine, ki izhaja iz dogodka, ki se je zgodil po tem, ko so bile zainteresirane stranke pozvane k predložitvi pripomb, in pred sprejetjem spornega sklepa. V tem smislu se obravnavana zadeva razlikuje od zadev, v katerih sta bili izdani sodbi z dne 22. februarja 2006, Le Levant 001 in drugi/Komisija (
T‑34/02
,
EU:T:2006:59
), in z dne 12. decembra 2018, Freistaat Bayern/Komisija (
T‑683/15
,
EU:T:2018:916
), na kateri se sklicuje tožeča stranka in ki se nanašata na to, da Komisija ni spoštovala svojih obveznosti v zvezi z vsebino sklepa o začetku postopka na datum začetka formalnega postopka preiskave. Poleg tega je bilo ugotovljeno, da Komisiji v obravnavanem primeru ni bilo treba sprejeti sklepa o popravku ali razširitvi formalnega postopka preiskave (glej točko 41 zgoraj).
Iz tega izhaja, da Komisija s tem, da ni spoštovala pravice, zagotovljene s členom 108(2) PDEU, kot je bilo ugotovljeno v točki 48 zgoraj, ni kršila bistvene postopkovne zahteve, temveč je storila postopkovno nepravilnost, ki lahko povzroči razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa v celoti ali deloma le, če se ugotovi, da bi lahko bila vsebina izpodbijanega sklepa brez te nepravilnosti drugačna (glej sodbo z dne 11. marca 2020, Komisija/Gmina Miasto Gdynia in Port Lotniczy Gdynia Kosakowo,
C‑56/18 P
,
EU:C:2020:192
, točka
in navedena sodna praksa).
Tožeča stranka v zvezi s tem trdi, da bi, če bi ji bila dana možnost, da predloži pripombe, Komisiji posredovala odločilne dodatne informacije o tem, ali je bila zadevna pomoč prenesena nanjo, in da zato ni mogoče izključiti, da bi bil izpodbijani sklep ob takih informacijah drugačen. Natančneje, tožeča stranka trdi, da je Komisija med postopkom Republiko Finsko spraševala o prevzemu dejavnosti nekdanje družbe HelB s strani nove družbe HelB ter da na vprašanja v zvezi s poslovnim načrtom in morebitno kontinuiteto poslovne strategije nekdanje družbe HelB ni bilo odgovorjeno. Tožeča stranka v okviru tretjega tožbenega razloga pojasnjuje, da je izvedla številne naložbe in sprejela ukrepe za vključitev dejavnosti nekdanje družbe HelB v skupino, ki ji pripada (prenos nalog vodenja in upravljanja na matično družbo skupine, združitev avtobusov z avtobusi drugih družb v skupini, združitev osebja, integracija storitev garažiranja, servisnih delavnic in informacijske tehnologije). Tako naj bi se Komisija izrekla o gospodarski kontinuiteti, ne da bi imela na voljo vse zahtevane informacije.
Najprej je treba poudariti, da pri preučitvi vpliva ugotovljene kršitve postopka na izpodbijani sklep ne gre za ugotavljanje, ali so trditve tožeče stranke utemeljene, temveč za presojo, ali bi Komisija ob upoštevanju zgoraj navedenih informacij lahko sprejela sklep z drugačno vsebino.
V zvezi s tem je treba navesti, da se v skladu s sodno prakso gospodarska kontinuiteta med družbama, ki sta stranki prenosa sredstev, presoja glede na predmet prenosa – in sicer sredstva in obveznosti, ohranitev delovne sile, sredstva v paketu – na ceno prenosa, na identiteto delničarjev ali lastnikov prevzemnega podjetja in prvotnega podjetja, na čas transakcije – in sicer po začetku preiskave, začetku postopka ali končnem sklepu – in na ekonomske razloge za transakcijo (glej zlasti sodbo z dne 7. marca 2018, SNCF Mobilités/Komisija,
C‑127/16 P
,
EU:C:2018:165
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavani zadevi je Komisija na eni strani v izpodbijanem sklepu ugotovila, da je treba vračilo zadevne državne pomoči razširiti na tožečo stranko, potem ko je preučila, prvič, obseg transakcije prenosa dejavnosti, drugič, ceno prenosa, tretjič, identiteto nekdanjega in sedanjega lastnika, četrtič, čas transakcije in, petič, ekonomske razloge za transakcijo.
Tožeča stranka s svojimi trditvami poskuša dokazati, da bi lahko s svojimi pripombami vplivala na presojo Komisije glede merila, povezanega z ekonomskimi razlogi za transakcijo. Zato se pripombe, ki bi jih bilo po mnenju tožeče stranke mogoče podati, če ne bi prišlo do ugotovljene postopkovne nepravilnosti, nanašajo le na eno od meril, uporabljenih za ugotovitev obstoja gospodarske kontinuitete.
Po drugi strani je treba v zvezi z ekonomskimi razlogi za transakcijo navesti, da je namen tega dejavnika ugotoviti, ali so sredstva pridobljena za opravljanje gospodarske dejavnosti, za katero je bila prejeta zadevna pomoč, ali pa se uporabljajo za opravljanje drugačnih dejavnosti ali na podlagi drugačne strategije ali poslovnega modela. Dejstvo, da podjetje, ki je prevzelo sredstva podjetja, ki je bilo prvotno prejemnik ukrepa pomoči, ta sredstva uporablja enako kot zadnjenavedeno podjetje, brez spremembe poslovne strategije, govori v prid gospodarski kontinuiteti med podjetjema (glej v tem smislu sodbo z dne 29. aprila 2021, Fortischem/Komisija,
C‑890/19 P
, neobjavljena,
EU:C:2021:345
, točka
).
V obravnavani zadevi je Komisija v točkah 250 in 251 obrazložitve izpodbijanega sklepa ugotovila, da je prevzem s strani tožeče stranke vključeval vsa sredstva, potrebna za nadaljevanje poslov nekdanje družbe HelB kot delujočega podjetja, skupaj z vsemi zaposlenimi nekdanje družbe HelB ter s tem povezanimi pravicami in obveznostmi (razen v zvezi s posojilom za opremo iz leta 2002 ter investicijskimi posojili iz let 2005, 2011 in 2012) in da je bila prodaja izvedena v smislu delujočega podjetja. Komisija je tudi menila, da prevzem dejavnosti s strani družbe, ki posluje na istem trgu kot nekdanja družba HelB, pomeni, da se je poslovanje nekdanje družbe HelB brez večjih razlik nadaljevalo z istimi avtobusi, ki so vozili na istih progah in so bili iste barve.
Tožeča stranka ne izpodbija obsega prevzema, neprekinjenosti poslovanja in nadaljevanja dejavnosti z istimi avtobusi, na istih progah in z isto barvo. Tožeča stranka prav tako ne izpodbija, da je bilo, kot je navedeno v točki 221 obrazložitve izpodbijanega sklepa, v pogodbi o prodaji, sklenjeni 14. decembra 2015, določeno, da se posli nekdanje družbe HelB prenesejo kot delujoče podjetje in da se prodaja nanaša na vsa sredstva in vse pogodbe in obveznosti, potrebne za nadaljevanje poslovanja. V zvezi s tem ni sporno, da je tožeča stranka nasledila nekdanjo družbo HelB v pogodbah, sklenjenih s koncedentom, pristojnim za javni prevoz na območju Helsinkov, tako da deluje v strogem okviru pogojev, določenih s temi pogodbami, ki jih ni mogoče bistveno spremeniti. Tožeča stranka navaja tudi, da vsi posli, ki jih je prevzela, temeljijo na teh pogodbah.
Tožeča stranka prav tako ne izpodbija dejstva, da je posle prevzela družba iz skupine, ki deluje na trgu avtobusnih prevozov na Finskem, to je na istem trgu, na katerem je delovala nekdanja družba HelB. Natančneje, tožeča stranka v svojih pisanjih ni nikoli izpodbijala dejstva, navedenega v točki 23 obrazložitve izpodbijanega sklepa, da je imela ta skupina leta 2016 na tem trgu 21,9‑odstotni delež. Okoliščina, da naj tožeča stranka ali skupina, ki ji pripada, ne bi več delovala na tem trgu v Helsinkih od leta 2001, ne vpliva na oceno gospodarske kontinuitete.
Nasprotno pa tožeča stranka izpodbija dejstvo, da sredstva nekdanje družbe HelB uporablja na enak način. Trdi, da bi lahko predložila dokaze v tem smislu, ki izhajajo iz okoliščin, v skladu s katerimi naj bi, na eni strani, skupina, ki ji pripada, izvedla velike naložbe, ki so obsegale zlasti nakup 83 novih avtobusov, na drugi strani pa naj bi ta sprejela številne ukrepe za vključitev poslov nekdanje družbe HelB, kar ji je omogočilo doseči velike sinergijske učinke.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je Republika finska v odgovor na vprašanja v zvezi s poslovno strategijo tožeče stranke, ki jih je Komisija predložila Republiki Finski, navedla, da ne pozna strategije in poslovnih načrtov skupine, ki ji pripada tožeča stranka, je pa povzela informacije z internetne strani navedene skupine, ki so se nanašale zlasti na postopek vključitve tožeče stranke v to skupino. Vendar, kot trdi Komisija, racionalizacija upravljanja poslovne dejavnosti z ukrepi za njeno vključitev v skupino, zlasti z delitvijo nekaterih stroškov, ne more dokazati, da je bil spremenjen poslovni model ali strategija, medtem ko je tožeča stranka poslovanje nadaljevala v skladu z obstoječimi pogodbami, ki naj se ne bi bistveno spremenile.
Iz tega sledi, da v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, ukrepi za integracijo dejavnosti nekdanje družbe HelB v skupino, ki ji pripada tožeča stranka, glede na okoliščine obravnavanega primera ne morejo dokazati, da je bila poslovna strategija spremenjena. Enako velja za okoliščino, da naj bi navedena skupina izvedla navedene naložbe v korist tožeče stranke.
Zato je treba ugotoviti, da tožeča stranka ni dokazala, da bi, če bi ji bilo omogočeno, da predloži pripombe o vprašanju gospodarske kontinuitete, te lahko spremenile presojo Komisije v zvezi s tem.
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba prvi tožbeni razlog zavrniti.
[…]

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (šesti razširjeni senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Družba Helsingin Bussiliikenne Oy nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije, vključno s stroški postopka za izdajo začasne odredbe, ter stroške družb Nobina Oy in Nobina AB.

3.
Republika Finska nosi svoje stroške.

Papasavvas
Marcoulli
Schwarcz
Iliopoulos
Norkus
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 14. septembra 2022.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: finščina.
(
)	Navedene so le točke zadevne sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.