CELEX: 62021CJ0115
Apeliacinis skundas
Institucinė teisė
Europos Parlamento nariai
Tinkamumo eiti pareigas reikalavimo nebeįvykdymas priėmus apkaltinamąjį nuosprendį
Paskelbimas apie laisvą Europos Parlamento nario vietą
Prašymas nedelsiant imtis iniciatyvos patvirtinti Europos Parlamento nario imunitetą
Ieškinys dėl panaikinimo
Nepriimtinumas

Apeliaciniu skundu Oriol Junqueras i Vies prašo panaikinti 2020 m. gruodžio 15 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį Junqueras i Vies / Parlamentas (
T‑24/20
,
EU:T:2020:601
, toliau – skundžiama nutartis); ja šis teismas kaip nepriimtiną atmetė jo ieškinį, kuriuo prašyta panaikinti, pirma, Europos Parlamento pirmininko per 2020 m. sausio 13 d. plenarinį posėdį paskelbtą konstatavimo aktą, kuriuo apeliantui skirta Europos Parlamento nario vieta pripažinta laisva (toliau – 2020 m. sausio 13 d. konstatavimo aktas), ir, antra, šio pirmininko aktą, kuriuo tariamai atmestas 2019 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento narės D. Riba i Giner pateiktas prašymas „nedelsiant imtis iniciatyvos“ patvirtinti apelianto imunitetą pagal Parlamento darbo tvarkos taisyklių 8 straipsnį (toliau – 2019 m. gruodžio 20 d. prašymo atmetimo aktas).
Teisinis pagrindas
Protokolas dėl privilegijų ir imunitetų
Protokolo Nr. 7 dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų, pridėto prie ESS ir SESV (toliau – Protokolas dėl privilegijų ir imunitetų), III skyriuje „Europos Parlamento nariai“, be kita ko, yra 9 straipsnis; jame nustatyta:
„<…> Parlamento nariai sesijų metu naudojasi:
a)
savo valstybės teritorijoje – imunitetais, kurie toje valstybėje yra suteikiami parlamento nariams;
b)
visų kitų valstybių narių teritorijose – imunitetu nuo bet kokios sulaikymo priemonės ir patraukimo atsakomybėn.
Imunitetas taip pat galioja <…> Parlamento nariams vykstant į <…> Parlamento susitikimų vietą arba grįžtant iš jos.
Imunitetu negali naudotis narys, užkluptas darantis nusikaltimą, taip pat joks imunitetas negali sukliudyti <…> Parlamentui pasinaudoti savo teise atšaukti vieno iš narių imunitetą.“
Rinkimų aktas
Prie 1976 m. rugsėjo 20 d. Tarybos sprendimo 76/787/EAPB, EEB, Euratomas pridėto Akto dėl atstovų į Europos Parlamentą rinkimų remiantis tiesiogine visuotine rinkimų teise (
OL L 278, 1976, p. 1
) (toliau – pirminės redakcijos Rinkimų aktas), iš dalies pakeisto 2002 m. birželio 25 d. ir 2002 m. rugsėjo 23 d. Tarybos sprendimu 2002/772/EB, Euratomas (
OL L 283, 2002, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 137) (toliau – Rinkimų aktas), 6 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„<…> Parlamento nariai naudojasi privilegijomis ir imunitetais, taikytinais jiems remiantis [Protokolu dėl privilegijų ir imunitetų].“
Rinkimų akto 7 straipsnyje nustatyta:
„1.   <…> Parlamento narių pareigos yra nesuderinamos su tokiomis pareigomis:
–
valstybės narės vyriausybės nario,
–
[Europos] Komisijos nario,
–
Teisingumo Teismo arba Bendrojo Teismo teisėjo, generalinio advokato arba kanclerio,
–
Europos [C]entrinio [B]anko [v]ykdomosios valdybos nario,
–
[Europos] Audito Rūmų nario,
–
[Europos] ombudsmeno,
–
[Europos] ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nario,
–
Regionų komiteto nario,
–
komitetų ar kitų įstaigų, kurios įsteigtos pagal Europos ekonominės bendrijos ir Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutartis, kad valdytų Bendrijų lėšas arba atliktų nuolatinę tiesioginę administracinę užduotį, nario,
–
Europos investicijų banko direktorių valdybos, valdymo komiteto ar personalo nario,
–
[Europos Sąjungos] institucijose ar prie jų veikiančiose specializuotose įstaigose arba Europos [C]entriniame [B]anke oficialias pareigas einančio pareigūno ar tarnautojo.
2.   Nuo 2004 m. <…> Parlamento rinkimų <…> Parlamento narių pareigos yra nesuderinamos su nacionalinio parlamento nario pareigomis.
<…>
3.   Be to, 8 straipsnyje nustatytomis aplinkybėmis kiekviena valstybė narė gali išplėsti su nesuderinamumu susijusias nacionalinio lygmens taisykles.
<…>“
Šio akto 8 straipsnyje numatyta:
„Remiantis šio Akto nuostatomis, rinkimų procedūrą kiekvienoje valstybėje narėje reglamentuoja jos nacionalinės nuostatos.
Šios nacionalinės nuostatos, kuriose prireikus gali būti atsižvelgta į ypatingą padėtį valstybėse narėse, nepažeidžia iš esmės proporcinio balsavimo sistemos pobūdžio.“
Minėto akto 12 straipsnis suformuluotas taip:
„Parlamentas <…> tikrina <…> Parlamento narių įgaliojimus <…>. „Tam [jis] atsižvelgia į valstybių narių oficialiai paskelbtus rezultatus ir priima sprendimus dėl bet kokių ginčų, kurių gali kilti dėl šio Akto nuostatų, išskyrus ginčus dėl šiame Akte nurodytų nacionalinių nuostatų.“
To paties akto 13 straipsnyje numatyta:
„1.   Laisva vieta atsiranda, kai dėl atsistatydinimo, mirties ar mandato netekimo pasibaigia <…> Parlamento nario mandatas.
2.   Atsižvelgdama į kitas šio Akto nuostatas, kiekviena valstybė narė nustato atitinkamą tvarką, kad per 5 straipsnyje nurodytą penkerių metų kadenciją atsiradusi laisva vieta būtų užimta likusiam tos kadencijos laikui.
3.   Jei valstybės narės teisėje yra tikslios <…> Parlamento [nario] mandato netekimą reglamentuojančios nuostatos, šis mandatas nustoja galioti pagal tas teisines nuostatas. Kompetentingos nacionalinės institucijos apie jas [tai] praneša <…> Parlamentui.
4.   Jei laisva vieta atsiranda dėl atsistatydinimo ar mirties, <…> Parlamento pirmininkas nedelsdamas apie tai informuoja suinteresuotos valstybės narės kompetentingas institucijas.“
Darbo tvarkos taisyklės
Parlamento darbo tvarkos taisyklių (toliau – Darbo tvarkos taisyklės) 3 straipsnyje „Įgaliojimų patikrinimas“ nustatyta:
„1.   Pasibaigus <…> Parlamento visuotiniams rinkimams, Parlamento pirmininkas paragina valstybių narių kompetentingas valdžios institucijas nedelsiant pranešti Parlamentui išrinktųjų Parlamento narių pavardes, kad visi Parlamento nariai galėtų užimti savo vietas Parlamente per pirmąjį po rinkimų plenarinį posėdį.
<…>
3.   Remdamasis atsakingo komiteto pranešimu, Parlamentas nedelsdamas patikrina Parlamento nario įgaliojimus ir sprendžia dėl kiekvieno naujai išrinkto Parlamento nario mandato teisėtumo bei visų ginčų, dėl kurių į jį kreipiamasi remiantis [Rinkimų akto] nuostatomis, išskyrus tuos ginčus, kuriems pagal šį Aktą išimtinai taikomos Akte nurodytos nacionalinės nuostatos.
<…>
6.   Atsakingas komitetas užtikrina, kad valstybių narių ar Sąjungos institucijos neatidėliodamos perduotų Parlamentui visą informaciją, galinčią turėti įtakos Europos Parlamento nario tinkamumui eiti šias pareigas ar pakeisiančių Parlamento narių tinkamumui arba eiliškumui, ir, jei tai susiję su paskyrimu, nurodytų, kada Parlamento narys pradės eiti pareigas.
Valstybių narių kompetentingoms institucijoms pradėjus procedūrą, galinčią baigtis Parlamento nario mandato panaikinimu [netekimu], Parlamento pirmininkas prašo reguliariai informuoti jį apie procedūros eigą. Jis perduoda šį klausimą nagrinėti atsakingam komitetui, kurio siūlymu Parlamentas gali priimti savo poziciją.“
Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio „Europos Parlamento nario įgaliojimų laikas“ 2, 4 ir 7 dalyse nustatyta:
„2.   <…>
Jeigu atsakingas komitetas mano, kad mandato atsisakymas atitinka [Rinkimų aktą], paskelbiama, kad laisva vieta atsiranda nuo datos, nurodytos oficialiame Parlamento nario pranešime apie mandato atsisakymą, ir Parlamento pirmininkas informuoja apie tai Parlamentą.
Jeigu atsakingas komitetas mano, kad mandato atsisakymas neatitinka [Rinkimų akto], jis pasiūlo Parlamentui nepaskelbti, jog yra laisva vieta.
<…>
4. Kai kompetentingos valstybių narių ar Sąjungos institucijos arba atitinkamas Parlamento narys praneša Parlamento pirmininkui apie paskyrimą arba išrinkimą eiti pareigas, kurios nesuderinamos su <…> Parlamento nario mandatu, kaip numatyta [Rinkimų akto] 7 straipsnio 1 ar 2 dalyje, Parlamento pirmininkas apie tai informuoja Parlamentą ir Parlamentas paskelbia, jog nuo nesuderinamumo dienos yra laisva vieta.
Kai kompetentingos valstybių narių institucijos praneša Parlamento pirmininkui apie <…> Parlamento nario įgaliojimų pabaigą dėl papildomo nesuderinamumo, nustatyto tos valstybės narės teisėje, kaip numatyta [Rinkimų akto] 7 straipsnio 3 dalyje, arba Parlamento nariui netekus mandato, kaip numatyta Akto 13 straipsnio 3 dalyje, Parlamento pirmininkas praneša Parlamentui, kad to Parlamento nario įgaliojimai baigia galioti valstybės narės kompetentingos institucijos nurodytą dieną. Kai tokia diena nenurodoma, įgaliojimų pabaigos data yra tos valstybės narės pranešimo data.
<…>
7.   Jeigu paaiškėja, jog mandatas priimtas ar pasibaigė esant esminiam neatitikimui arba iškreipus asmens valią, Parlamentas gali paskelbti atitinkamą mandatą negaliojančiu ar atsisakyti konstatuoti, kad Parlamento nario vieta yra laisva.“
Darbo tvarkos taisyklių 5 straipsnyje „Privilegijos ir imunitetai“ numatyta:
„1.   Parlamento nariai naudojasi privilegijomis ir imunitetais, nustatytais [Protokole dėl privilegijų ir imunitetų].
2.   Parlamentas, vykdydamas savo įgaliojimus, susijusius su privilegijomis ir imunitetais, išlieka principinga demokratiška teisėkūros asamblėja ir užtikrina Parlamento narių nepriklausomumą, einant savo pareigas. Parlamento nario imunitetas nėra jo asmeninė privilegija, bet viso Parlamento ir jo narių nepriklausomybės garantija.
<…>“
Darbo tvarkos taisyklių 7 straipsnyje „Privilegijų ir imuniteto gynimas“ nurodyta:
„1.   Tais atvejais, kai įtariama, kad valstybės narės valdžios institucijos yra pažeidusios arba ruošiasi pažeisti Parlamento nario ar buvusio Parlamento nario privilegijas ir imunitetus, pagal 9 straipsnio 1 dalį gali būti kreipiamasi su prašymu, kad Parlamentas priimtų sprendimą dėl to, ar tos privilegijos ir imunitetai buvo arba, kaip manoma, bus pažeisti.
2.   Toks prašymas ginti privilegijas ir imunitetus visų pirma gali būti pateiktas tais atvejais, kai manoma, jog susiklostė tokios aplinkybės, kuriomis laisvam Parlamento narių, vykstančių į Parlamento posėdžių vietą bei grįžtantiems iš jos, judėjimui arba einant pareigas pareiškiamai nuomonei ar balsavimui galėtų būti taikomi administraciniai ar kitokie apribojimai, arba tokios aplinkybės galėtų būti priskirtos [Protokolo dėl privilegijų ir imunitetų] 9 straipsnio taikymo sričiai.
<…>
5.   Tais atvejais, kai buvo priimtas sprendimas neginti Parlamento nario privilegijų ir imunitetų, Parlamento narys gali išimties tvarka pateikti prašymą dėl sprendimo persvarstymo, pridėdamas naujų įrodymų, kaip numatyta 9 straipsnio 1 dalyje. Prašymas persvarstyti nepriimtinas, jei sprendimas buvo apskųstas pradėjus procedūrą pagal [SESV] 263 straipsnį arba jei Parlamento pirmininkas nusprendžia, kad pateikti nauji įrodymai nepakankamai pagrįsti, kad būtų galima leisti prašymą persvarstyti.“
Darbo tvarkos taisyklių 8 straipsnis „Skubūs Parlamento pirmininko veiksmai siekiant patvirtinti imunitetą“ suformuluotas taip:
„1.   Tuo atveju, kai Parlamento narys sulaikomas ar jo judėjimo laisvė apribojama, kaip manoma, pažeidžiant jo privilegijas ir imunitetus, Parlamento pirmininkas, pasikonsultavęs su atsakingo komiteto pirmininku ir pranešėju, gali skubos tvarka imtis iniciatyvos, kad patvirtintų atitinkamo Parlamento nario privilegijas ir imunitetus. Apie tokią iniciatyvą Parlamento pirmininkas praneša komitetui ir informuoja Parlamentą.
<…>“
Darbo tvarkos taisyklių 9 straipsnyje „Su imunitetu susijusios procedūros“ nustatyta:
„1.   Bet koks prašymas atšaukti kurio nors Parlamento nario imunitetą, kurį Parlamento pirmininkui pateikia valstybės narės kompetentinga valdžios institucija, arba Parlamento nario ar buvusio Parlamento nario prašymas apginti privilegijas ir imunitetus paskelbiamas per plenarinį posėdį ir perduodamas atsakingam komitetui.
2.   Atitinkamam Parlamento nariui ar buvusiam Parlamento nariui sutikus, prašymą gali pateikti kitas Parlamento narys, kuriam leidžiama atstovauti atitinkamam Parlamento nariui arba buvusiam Parlamento nariui visais procedūros etapais.
<…>
3.   Prašymus atšaukti imunitetą ar prašymus ginti privilegijas ir imunitetus komitetas nagrinėja nedelsdamas, tačiau atsižvelgdamas į jų santykinį sudėtingumą.
4.   Komitetas pateikia pasiūlymą dėl pagrįsto sprendimo, kuriuo rekomenduojama patenkinti ar atmesti prašymą atšaukti imunitetą ar prašymą ginti privilegijas ir imunitetus. Pakeitimai nėra priimtini. Jei pasiūlymas atmetamas, laikoma, kad priimtas priešingas sprendimas.
5.   Komitetas gali prašyti atitinkamos valdžios institucijos suteikti jam informaciją ar paaiškinimus, kuriuos mano esant būtinus nustatant, ar imunitetas turėtų būti atšauktas, ar privilegijos ir imunitetai turėtų būti ginami.
6.   Atitinkamam Parlamento nariui suteikiama galimybė pasiaiškinti ir jis gali pateikti dokumentus ir kitus rašytinius įrodymus, kuriuos mano esant svarbius.
<…>
Komiteto pirmininkas pakviečia Parlamento narį, kurio paaiškinimą ketinama išklausyti, ir nurodo datą ir laiką. Atitinkamas Parlamento narys gali atsisakyti teisės būti išklausytam.
<…>
7.   Kai prašoma atšaukti arba ginti imunitetą turint kelis pagrindus, dėl kiekvieno iš jų gali būti priimamas atskiras sprendimas. Komiteto išvadoje išimties tvarka gali būti pasiūlyta, kad imuniteto atšaukimas arba gynimas būtų taikomas tiktai traukimo [baudžiamojon] atsakomybėn atžvilgiu ir kad iki galutinio sprendimo priėmimo Parlamento narys nebūtų sulaikytas, areštuotas ir jam nebūtų taikomos kitokios priemonės, trukdančios atlikti pagal mandatą priderančias pareigas.
8.   Komitetas gali pateikti pagrįstą nuomonę dėl šios institucijos kompetencijos ir dėl prašymo priimtinumo, bet jokiais atvejais neišsako nuomonės dėl Parlamento nario kaltumo ar nekaltumo ir dėl to, ar nuomonės ir veiksmai, kuriais Parlamento narys yra kaltinamas, užtraukia jam atsakomybę, net jei nagrinėdamas prašymą komitetas galėjo išsamiai susipažinti su šia byla.
9.   Komiteto pasiūlymas dėl sprendimo įtraukiamas į pirmo Parlamento plenarinio posėdžio, įvyksiančio po jo pateikimo dienos, darbotvarkę. Negali būti teikiami jokie tokio pasiūlymo pakeitimai.
<…>
Nedarant poveikio [Darbo tvarkos taisyklių] 173 straipsnio nuostatų taikymui, Parlamento narys, dėl kurio privilegijų ir imuniteto vyksta tyrimas, negali dalyvauti diskusijose.
Dėl pranešime esančio (‑ių) pasiūlymo (‑ų) dėl sprendimo balsuojama pirmo balsavimo po diskusijų metu.
Pasibaigus Parlamento svarstymui, atskirai balsuojama dėl kiekvieno pranešime esančio pasiūlymo. Jei kuris nors pasiūlymas atmetamas, laikomas priimtu priešingas jam sprendimas.
10.   Apie šį Parlamento sprendimą Parlamento pirmininkas nedelsdamas praneša atitinkamam Parlamento nariui ir kompetentingai atitinkamos valstybės narės institucijai, prašydamas informuoti jį apie proceso eigą ir su juo susijusius teismo sprendimus. Gavęs šią informaciją, Parlamento pirmininkas apie tai praneša Parlamentui priimtiniausiu jam būdu, jei reikia, pasikonsultavęs su atsakingu komitetu.
11.   Šiuos klausimus ir visus gaunamus dokumentus komitetas nagrinėja ypač konfidencialiai. Posėdžiai, kuriuose komitetas nagrinėja prašymus dėl imunitetų procedūrų, visada yra uždari.
12.   Parlamentas svarsto tik teisminių institucijų arba valstybių narių nuolatinių atstovybių jam perduotus prašymus atšaukti Parlamento nario imunitetą.
<…>
14.   Visi kompetentingų valdžios institucijų atsiųsti prašymai, susiję su Parlamento nario privilegijų ar imunitetų taikymu, nagrinėjami pagal pirmiau išdėstytas taisykles.“
Ginčo aplinkybės
Ginčo aplinkybes, išdėstytas skundžiamos nutarties 15–31 punktuose, galima apibendrinti taip.
Tuo metu, kai buvo priimtas 2017 m. rugsėjo 6 d.
Ley 19/2017 del Parlamento de Cataluña, reguladora del referéndum de autodeterminación
(Katalonijos Parlamento įstatymas Nr. 19/2017, kuriuo reglamentuojamas referendumas dėl apsisprendimo) (DOGC Nr. 7449A, 2017 m. rugsėjo 6 d., p. 1) ir 2017 m. rugsėjo 8 d.
Ley 20/2017 del Parlamento de Cataluña, de transitoriedad jurídica y fundacional de la República
(Katalonijos Parlamento įstatymas Nr. 20/2017 dėl pereinamojo laikotarpio, per kurį įtvirtinama teisės sistema ir sukuriama Respublika) (DOGC Nr. 7451A, 2017 m. rugsėjo 8 d., p. 1), taip pat 2017 m. spalio 1 d. surengtas pirmajame iš minėtų dviejų įstatymų (tuo metu jo nuostatų galiojimas buvo sustabdytas
Tribunal Constitucional
(Konstitucinis Teismas, Ispanija) sprendimu) numatytas referendumas dėl apsisprendimo, O. Junqueras i Vies buvo
Gobierno autonómico de Cataluña
(Katalonijos autonominė vyriausybė, Ispanija) pirmininko pavaduotojas.
Priėmus šiuos įstatymus ir įvykus šiam referendumui
Ministerio fiscal
(Prokuratūra, Ispanija),
Abogado del Estado
(valstybės advokatas, Ispanija) ir
Partido político VOX
(politinė partija VOX) inicijavo baudžiamąją bylą keliems asmenims, įskaitant O. Junqueras i Vies, manydami, kad jie dalyvavo separatistiniame procese ir padarė nusikalstamas veikas, kvalifikuojamas kaip „sukilimas“ arba „maištas“, „nepaklusnumas“ ir „valstybės lėšų pasisavinimas“.
Vykdant pagal
Ley de Enjuiciamiento Criminal
(Baudžiamojo proceso kodeksas) 503 straipsnį 2017 m. lapkričio 2 d. priimtą nutartį, O. Junqueras i Vies buvo paskirtas suėmimas, kol vyks ikiteisminis tyrimas šioje baudžiamojoje byloje.
Tai bylai pasiekus teisminio nagrinėjimo stadiją, apeliantas iškėlė savo kandidatūrą 2019 m. gegužės 26 d. vykusiuose Europos Parlamento rinkimuose ir buvo išrinktas Europos Parlamento nariu, kaip tai matyti iš 2019 m. birželio 13 d.
Junta Electoral Central
(Centrinė rinkimų komisija) sprendimo „Paskelbimas apie 2019 m. gegužės 26 d. vykusiuose rinkimuose išrinktus Europos Parlamento narius“ (BOE, Nr. 142, 2019 m. birželio 14 d., p. 62477), priimto vadovaujantis 1985 m. birželio 19 d.
Ley orgánica 5/1985, de Régimen Electoral General
(Organinis įstatymas Nr. 5/1985 dėl bendrosios rinkimų tvarkos) (BOE, Nr. 147, 1985 m. birželio 20 d., p. 19110, toliau – Ispanijos rinkimų įstatymas) 224 straipsnio 1 dalimi. Be to, tuo sprendimu Centrinė rinkimų komisija išrinktiems asmenims, įskaitant apeliantą, paskirstė Ispanijos Karalystei skirtas vietas Parlamente.
2019 m. birželio 14 d. nutartimi
Tribunal Supremo
(Aukščiausiasis Teismas, Ispanija) atmetė apelianto prašymą išimties tvarka suteikti jam leidimą išeiti, prižiūrimam policijos, iš įkalinimo įstaigos, kad galėtų atvykti į Centrinę rinkimų komisiją ir duoti priesaiką arba pasižadėti laikytis Ispanijos Konstitucijos, kaip to reikalaujama pagal Ispanijos rinkimų įstatymo 224 straipsnio 2 dalį.
2019 m. birželio 20 d. Centrinė rinkimų komisija konstatavo, kad apeliantas nedavė šios priesaikos arba šio pažado, tad, vadovaujantis Ispanijos rinkimų įstatymo 224 straipsnio 2 dalimi, jam skirta Europos Parlamento nario vieta buvo paskelbta laisva, taip pat sustabdytas visų privilegijų, kurios jam galėtų būti suteiktos einant šias pareigas, taikymas.
Apeliantas pateikė
Tribunal Supremo
(Aukščiausiasis Teismas) apeliacinį skundą dėl šio sprendimo 19 punkte nurodytos nutarties, remdamasis Protokolo dėl privilegijų ir imunitetų 9 straipsnyje numatytu imunitetu.
2019 m. liepos 1 d.
Tribunal Supremo
(Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti šio skundo nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui prejudicinius klausimus byloje, kurioje priimtas 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Junqueras Vies (
C‑502/19
,
EU:C:2019:1115
).
2019 m. liepos 2 d. Parlamento pirmininkas, nedalyvaujant O. Junqueras i Vies, pradėjo pirmąją per 2019 m. gegužės 26 d. vykusius rinkimus išrinkto Parlamento kadencijos sesiją.
2019 m. liepos 4 d. Europos Parlamento narė D. Riba i Giner, remdamasi Darbo tvarkos taisyklių 8 straipsniu, O. Junqueras i Vies vardu paprašė Parlamento pirmininko nedelsiant imtis priemonių, kad būtų užtikrintas apelianto, kaip Parlamento nario, imunitetas.
2019 m. rugpjūčio 22 d. Parlamento pirmininkas šį prašymą atmetė.
2019 m. spalio 14 d. nuosprendžiu
Tribunal Supremo
(Aukščiausiasis Teismas) paskyrė O. Junqueras i Vies, pirma, trylikos metų laisvės atėmimo bausmę ir, antra, trylikai metų atėmė visas jo pilietines teises, dėl ko šis galutinai prarado visas teises vykdyti viešas pareigas ir funkcijas, įskaitant renkamas, taip pat jam užkirstas kelias būti paskirtam į naujas pareigas ir vykdyti naujas funkcijas.
Į šio sprendimo 22 punkte nurodytus prejudicinius klausimus Teisingumo Teismas atsakė priimdamas 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Junqueras Vies (
C‑502/19
,
EU:C:2019:1115
). Jis nusprendė, kad asmuo, kuris buvo oficialiai paskelbtas išrinktu Parlamento nariu tada, kai jam buvo taikoma suėmimo priemonė baudžiamojoje byloje dėl sunkių nusikalstamų veikų, tačiau kuriam nebuvo sudaryta galimybės įvykdyti kai kurių nacionalinėje teisėje nustatytų reikalavimų, vykdytinų po tokio paskelbimo, ir nuvykti į Parlamentą, kad galėtų dalyvauti pirmojoje sesijoje, turi būti laikomas asmeniu, kuriam taikomas imunitetas pagal Protokolo dėl privilegijų ir imunitetų 9 straipsnio antrą pastraipą. Teisingumo Teismas pažymėjo, kad toks imunitetas reiškia, kad turėtų būti panaikinta suėmimo priemonė, kad suinteresuotasis asmuo galėtų nuvykti į Parlamentą ir ten įvykdyti nustatytus reikalavimus pagal Sąjungos teisę. Galiausiai Teisingumo Teismas nurodė, kad jeigu kompetentingas nacionalinis teismas mano, kad šią priemonę reikia taikyti ir toliau, suinteresuotajam asmeniui jau įgijus Parlamento nario statusą, jis turėtų kuo greičiau paprašyti Parlamento atšaukti imunitetą pagal to paties protokolo 9 straipsnio trečią pastraipą.
2019 m. gruodžio 20 d. Parlamento narė D. Riba i Giner apelianto vardu pateikė naują prašymą Parlamento pirmininkui, kad šis pagal Darbo tvarkos taisyklių 8 straipsnį nedelsiant imtųsi priemonių apelianto imunitetui patvirtinti (toliau – 2019 m. gruodžio 20 d. prašymas).
2020 m. sausio 3 d. sprendimu Centrinė rinkimų komisija paskelbė, kad apeliantas neatitinka reikalavimų pareigoms eiti, nes šio Teisingumo Teismo sprendimo 26 punkte nurodytu 2019 m. spalio 14 d. nuosprendžiu jis buvo nuteistas laisvės atėmimo bausme. Apeliantas šį sprendimą apskundė
Tribunal Supremo
(Aukščiausiasis Teismas) ir paprašė sustabdyti jo vykdymą.
2020 m. sausio 9 d. nutartyje
Tribunal Supremo
(Aukščiausiasis Teismas) sprendė dėl 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Junqueras Vies (
C‑502/19
,
EU:C:2019:1115
) poveikio apeliantui iškeltai baudžiamajai bylai. Jis nusprendė, kad nereikia kreiptis į Parlamentą su prašymu atšaukti apelianto, kaip Parlamento nario, imunitetą, remdamasis, be kita ko, tuo, kad tuomet, kai apeliantas buvo paskelbtas išrinktu, jo baudžiamasis procesas buvo pasibaigęs ir buvo prasidėjęs teisėjų pasitarimas.
Tribunal Supremo
(Aukščiausiasis Teismas) teigimu, kadangi Europos Parlamento nario statusą apeliantas įgijo tada, kai jo baudžiamasis procesas jau buvo pasiekęs nuosprendžio priėmimo etapą, jis negalėjo remtis imunitetu, siekdamas užkirsti kelią šiam procesui. Nutarties rezoliucinėje dalyje
Tribunal Supremo
(Aukščiausiasis Teismas) visų pirma nusprendė, kad nebuvo pagrindo leisti apeliantui išvykti į Parlamento būstinę, nurodyti jį paleisti, pripažinti 2019 m. spalio 14 d. nuosprendį negaliojančiu ir pateikti Parlamentui prašymą atšaukti imunitetą. Be to, jis nusprendė apie savo nutartį pranešti Centrinei rinkimų komisijai ir Parlamentui. Tą pačią dieną šis teismas nusprendė bendra proceso tvarka išnagrinėti prašymą sustabdyti 2020 m. sausio 3 d. Centrinės rinkimų komisijos sprendimo vykdymą ir atmetė apelianto pateiktus prašymus imtis ypatingos skubos priemonių.
2020 m. sausio 10 d. ir 13 d. Europos Parlamento narė D. Riba i Giner papildė 2019 m. gruodžio 20 d. prašymą, pateiktą O. Junqueras i Vies vardu, be kita ko, prašydama Parlamento pirmininko atsisakyti pripažinti apelianto vietą laisva, ir pateikė papildomų dokumentų.
Per plenarinį posėdį 2020 m. sausio 13 d. konstatavimo aktu Parlamento pirmininkas paskelbė, kad, pirma, priėmus 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Junqueras Vies (
C‑502/19
,
EU:C:2019:1115
), ši institucija pripažįsta apelianto išrinkimo į Parlamentą faktą nuo 2019 m. liepos 2 d. ir, antra, priėmus 2020 m. sausio 3 d. Centrinės rinkimų komisijos sprendimą ir 2020 m. sausio 9 d.
Tribunal Supremo
(Aukščiausiasis Teismas) nutartį, – tai, kad apelianto vieta Parlamente yra laisva nuo 2020 m. sausio 3 d.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiama nutartis
Ieškiniu (jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2020 m. sausio 17 d.) O. Junqueras i Vies prašė panaikinti, pirma, 2020 m. sausio 13 d. konstatavimo aktą ir, antra, 2019 m. gruodžio 20 d. prašymo atmetimo aktą.
Atskiru tos pačios dienos dokumentu apeliantas, remdamasis SESV 278 ir 279 straipsniais, kartu su ieškiniu pateikė laikinųjų apsaugos priemonių prašymą, prašydamas sustabdyti 2020 m. sausio 13 d. konstatavimo akto ir 2019 m. gruodžio 20 d. prašymo atmetimo akto vykdymą, įpareigoti Parlamento pirmininką imtis visų būtinų priemonių apelianto privilegijoms ir imunitetui apsaugoti bei jų veiksmingumui užtikrinti, taip pat apsaugoti jo pagrindines teises visapusiškai vykdyti savo, kaip Parlamento nario, pareigas, ir galiausiai įpareigoti Ispanijos Karalystę nedelsiant paleisti apeliantą iš įkalinimo įstaigos, kad jis galėtų eiti Parlamento nario pareigas.
2020 m. kovo 3 d. Nutartimi Junqueras i Vies / Parlamentas (
T‑24/20 R
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2020:78
) Bendrojo Teismo pirmininko pavaduotojas atmetė šį laikinųjų apsaugos priemonių prašymą, nes nebuvo įvykdyta
fumus boni juris
sąlyga.
2020 m. spalio 8 d. Nutartimi Junqueras i Vies / Parlamentas (
C‑201/20 P(R)
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2020:818
) Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotoja atmetė apelianto apeliacinį skundą dėl šios 2020 m. kovo 3 d. nutarties.
2020 m. gruodžio 15 d. Bendrasis Teismas priėmė skundžiamą nutartį, ja patenkino Parlamento atsiliepime į ieškinį pateiktus nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus ir atmetė O. Junqueras i Vies reikalavimus panaikinti 2020 m. sausio 13 d. konstatavimo aktą bei 2019 m. gruodžio 20 d. prašymo atmetimo aktą, nes jie pateikti dėl aktų, dėl kurių negalima pareikšti ieškinio dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį.
Konkrečiau kalbant, dėl reikalavimo panaikinti 2020 m. sausio 13 d. konstatavimo aktą Bendrasis Teismas nusprendė, kad jis pateiktas dėl išimtinai informacinio pobūdžio akto, neturinčio teisinio poveikio O. Junqueras i Vies padėčiai, nes juo pagal Rinkimų akto 13 straipsnio 3 dalį tik pripažįstamas suinteresuotojo asmens mandato netekimas dėl apkaltinamojo nuosprendžio, remiantis vien nacionaline teise.
Dėl reikalavimo panaikinti 2019 m. gruodžio 20 d. prašymo atmetimo aktą Bendrasis Teismas nusprendė, kad jis pateiktas dėl neegzistuojančio akto, nes nepriimta aiškaus sprendimo atmesti prašymą. Bet kuriuo atveju Bendrasis Teismas subsidiariai konstatavo, kad Darbo tvarkos taisyklių 8 straipsnyje numatyta galimybė nedelsiant imtis iniciatyvos patvirtinti Europos Parlamento nario imunitetą priklauso Parlamento pirmininko diskrecijai, nesuteikiant teisės reikalauti, kad šis imtųsi tokios iniciatyvos, todėl tokio prašymo atmetimas negali būti laikomas aktu, dėl kurio galima pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnį.
Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
2021 m. birželio 9 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu Ispanijos Karalystei buvo leista įstoti į bylą palaikyti Parlamento reikalavimų.
2021 m. rugsėjo 28 d. nutartimi Teisingumo Teismo pirmininkas atmetė Carles Puigdemont i Casamajó ir Antoni Comín i Oliveres prašymą leisti įstoti į bylą palaikyti O. Junqueras i Vies reikalavimų.
Apeliaciniu skundu O. Junqueras i Vies Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą nutartį,
–
pripažinti Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio priimtinumą,
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl pagrindų, dėl kurių dar nepriėmė sprendimo,
–
priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas, susijusias su byloje T‑24/20 pateiktu nepriimtinumu grindžiamu prieštaravimu ir apeliaciniu procesu.
Parlamentas Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti visą apeliacinį skundą kaip nepagrįstą ir
–
priteisti iš apelianto bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdamas savo apeliacinį skundą O. Junqueras i Vies remiasi keturiais pagrindais. Pirmajame–trečiajame pagrinduose jis ginčija motyvus, kuriais remdamasis Bendrasis Teismas pripažino nepriimtinu reikalavimą panaikinti 2020 m. sausio 13 d. konstatavimo aktą. Ketvirtajame pagrinde jis ginčija motyvus, kuriais remdamasis Bendrasis Teismas pripažino nepriimtinu reikalavimą panaikinti 2019 m. gruodžio 20 d. prašymo atmetimo aktą.
Dėl priimtinumo
Šalių argumentai
Parlamentas visų pirma teigia, kad apeliacinio skundo pirmasis, trečiasis ir ketvirtasis pagrindai yra nepriimtini, motyvuodamas tuo, kad jie neatitinka SESV 256 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punkto ir 169 straipsnio 2 dalies reikalavimų, nes nepakankamai tiksliai nurodyti ginčijami skundžiamos nutarties motyvų punktai ir reikalavimą pagrindžiantys teisiniai argumentai. Parlamentas pažymi, kad apeliacinio skundo pirmasis pagrindas taip pat nepriimtinas, nes juo siekiama ginčyti ne Bendrojo Teismo pateiktą Rinkimų akto 13 straipsnio 3 dalies aiškinimą, bet tai, kaip šis teismas aiškino 2020 m. sausio 3 d. Centrinės rinkimų komisijos sprendimą, o tai susiję su faktinių aplinkybių vertinimu ar nacionalinės teisės aiškinimu ir nepatenka į Teisingumo Teismo kontrolę nagrinėjant apeliacinį skundą.
Apeliantas nesutinka su šiais argumentais.
Teisingumo Teismo vertinimas
Nors kai kurios O. Junqueras i Vies rašytinės pastabos, pateiktos apeliacinio skundo pirmajam, trečiajam ir ketvirtajam pagrindams pagrįsti, iš tiesų yra painios, konstatuotina, kad apeliaciniame skunde yra nurodyti ginčijami skundžiamos nutarties motyvų punktai, o teisiniai argumentai, kuriais apeliantas siekia užginčyti šiuos punktus, išdėstyti pakankamai tiksliai, kad Teisingumo Teismas galėtų priimti sprendimą.
Be to, dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo konstatuotina, kad savo argumentais apeliantas siekia užginčyti ne faktinių aplinkybių vertinimą ar nacionalinės teisės aiškinimą, o Bendrojo Teismo pateiktą Rinkimų akto aiškinimą.
Vadinasi, priešingai, nei teigia Parlamentas, apeliacinio skundo pirmasis, trečiasis ir ketvirtasis pagrindai yra priimtini.
Dėl pirmojo–trečiojo pagrindų
Šalių argumentai
Pirmasis–trečiasis pagrindai, kuriuos reikia nagrinėti kartu, pateikti, kaip nurodyta šio sprendimo 44 punkte, dėl skundžiamos nutarties motyvų, kuriais remdamasis Bendrasis Teismas pripažino nepriimtinu O. Junqueras i Vies reikalavimą panaikinti 2020 m. sausio 13 d. konstatavimo aktą.
Konkrečiau kalbant, pirmajame pagrinde apeliantas priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis nusprendė, jog apelianto padėtis turi būti vertinama kaip nesuderinamumas arba mandato netekimas, kaip tai suprantama pagal Rinkimų akto 7 straipsnio 3 dalį ir 13 straipsnio 3 dalį, nors ji turėjo būti vertinama kaip
ex post
atsiradęs nesuderinamumas, kuriam netaikoma nė viena iš šių nuostatų. Pateikdamas antrąjį pagrindą apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą dėl Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 7 dalies, kurioje numatyti atvejai, kai Parlamentas gali atsisakyti konstatuoti, kad vieno iš jo narių vieta yra laisva. Galiausiai pateikdamas trečiąjį pagrindą O. Junqueras i Vies teigia, kad, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, nei iš Rinkimų akto 8 ir 12 straipsnių, nei iš Darbo tvarkos taisyklių 3 straipsnio 3 dalies nematyti, kad Parlamentas negalėtų ginčyti tokio valstybės narės sprendimo, kaip nagrinėjamas šioje byloje.
Parlamentas ir Ispanijos Karalystė mano, kad šiuos apeliacinio skundo pagrindus reikia atmesti.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pažymėtina, kad pagal Rinkimų akto 7 straipsnio 1 ir 2 dalis Parlamento nario pareigos nesuderinamos su šiose nuostatose išvardytų pareigų vykdymu. Pagal šio akto 7 straipsnio 3 dalį kiekviena valstybė narė gali numatyti papildomą nesuderinamumą, išplėsdama su nesuderinamumu susijusias nacionalinio lygmens taisykles.
Rinkimų akto 13 straipsnyje reglamentuojami atvejai, kai Parlamento nario vieta atsilaisvina jam atsistatydinus, mirus ar netekus mandato. Pagal to paties straipsnio 3 dalį, kai mandato netekimas yra aiškiai numatytas valstybės narės teisės aktuose, mandatas baigia galioti pagal šiuos teisės aktus, o Parlamentui apie tai praneša nacionalinės valdžios institucijos.
Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 4 dalies antroje pastraipoje nurodyta, kad tais atvejais, kai kompetentingos valstybių narių institucijos praneša Parlamentui apie Parlamento nario įgaliojimų pabaigą dėl papildomo nesuderinamumo, kaip numatyta Rinkimų akto 7 straipsnio 3 dalyje, arba jam netekus mandato, kaip numatyta Rinkimų akto 13 straipsnio 3 dalyje, Parlamento pirmininkas praneša Parlamentui, kad suinteresuotojo asmens įgaliojimai nutrūksta nacionalinių valdžios institucijų nurodytą dieną.
Visų pirma dėl 2020 m. sausio 13 d. konstatavimo akto teisinio pagrindo pažymėtina, kad iš skundžiamos nutarties 57–67 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog O. Junqueras i Vies Europos Parlamento nario įgaliojimai nutrūko netekus mandato pagal nacionalinę teisę, t. y. Rinkimų akto 13 straipsnio 3 dalyje numatytu atveju. Nors šios nutarties 57 ir 58 punktuose Bendrasis Teismas taip pat paminėjo Rinkimų akto 7 straipsnio 3 dalį, jis tai padarė tik dėl to, kad Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 4 dalies antroje pastraipoje nustatyta, kad tokių pačių pasekmių kyla atsiradus papildomam nesuderinamumui pagal tą nuostatą ir netekus mandato pagal šio akto 13 straipsnio 3 dalį.
Priešingai, nei teigia apeliantas, taip Bendrasis Teismas nepadarė klaidos dėl 2020 m. sausio 13 d. konstatavimo akto teisinio pagrindo. Neatsižvelgiant į nacionalinėje teisėje vartojamą terminiją, pagal šią teisę Europos Parlamento nario mandato galiojimo pabaiga dėl apkaltinamojo nuosprendžio iš tikrųjų yra mandato netekimo atvejis, kaip tai suprantama pagal Rinkimų akto 13 straipsnio 3 dalį (šiuo klausimu dėl pirminės redakcijos Rinkimų akto žr. 2005 m. liepos 7 d. Sprendimo Le Pen / Parlamentas,
C‑208/03 P
,
EU:C:2005:429
,
punktą), o ne nesuderinamumas, kaip jis suprantamas pagal šio akto 7 straipsnį, nes šis mandatas baigia galioti ne dėl draudimo vienu metu eiti tam tikras pareigas nepaisymo.
Šiomis aplinkybėmis negalima priekaištauti Bendrajam Teismui, kad šis pažeidė apelianto teisę į veiksmingą teisminę gynybą ar teisę į veiksmingą teisinės gynybos priemonę ir savavališkai atėmė iš jo mandatą, kai nusprendė, kad 2020 m. sausio 13 d. konstatavimo aktas yra grindžiamas Rinkimų akto 13 straipsnio 3 dalimi.
Toliau dėl Parlamento turimos diskrecijos, susijusios su mandato netekimo pagal nacionalinę teisę pasekmėmis, pirmiausia primintina, kad pagal ESS 5 straipsnio 1 ir 2 dalis ir 13 straipsnio 2 dalį Parlamentas veikia neviršydamas jam pagal Sutartis suteiktų įgaliojimų.
Pažymėtina ir tai, kad nenustatyta vienodos rinkimų tvarkos, todėl Parlamento narių rinkimų tvarka kiekvienoje valstybėje narėje reglamentuojama nacionalinės teisės nuostatose, atsižvelgiant į Rinkimų akto nuostatas, kaip numatyta šio akto 8 straipsnyje.
Iš pačių Rinkimų akto 13 straipsnio 3 dalies ir Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 4 dalies antros pastraipos nuostatų matyti, kad tuo atveju, kai Parlamento nario vieta atsilaisvina netekus mandato pagal aiškias nacionalinės teisės nuostatas, mandatas baigia galioti remiantis vien šios teisės nuostatomis, o nacionalinės valdžios institucijos tiesiog praneša Parlamentui apie suinteresuotojo asmens, kaip Europos Parlamento nario, statuso praradimą.
Tokiu atveju, kaip matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, susijusios su pirminės Rinkimų akto redakcijos 12 straipsnio 2 dalimi, tačiau ji gali būti pritaikyta ginčui taikytinos Rinkimų akto redakcijos 13 straipsnio 3 daliai, Parlamentas neturi jokios diskrecijos konstatuoti, kad pagal nacionalinę teisę atsilaisvino Parlamento nario vieta (šiuo klausimu žr. 2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo Italija ir Donnici / Parlamentas,
C‑393/07 ir C‑9/08
,
EU:C:2009:275
,
punktą), nes jis turi tik pripažinti nacionalinių valdžios institucijų jau nustatytą laisvą vietą (šiuo klausimu žr. 2005 m. liepos 7 d. Sprendimo Le Pen / Parlamentas,
C‑208/03 P
,
EU:C:2005:429
,
punktą).
Būtent kompetentingi nacionaliniai teismai, prireikus po to, kai Teisingumo Teismas išnagrinėjo pagal SESV 267 straipsnį pateiktą prašymą priimti prejudicinį sprendimą arba pagal SESV 258 straipsnį pareikštą ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, turi patikrinti, ar Sąjungos teisę atitinka nacionalinėje teisėje numatyta Parlamento nario mandato netekimo procedūra (šiuo klausimu žr. 2020 m. spalio 8 d. Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojos nutarties Junqueras i Vies / Parlamentas,
C‑201/20 P(R)
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2020:818
,
punktą).
Tai, kad, priešingai nei pirminės redakcijos Rinkimų akte, ginčui taikytinos Rinkimų akto redakcijos 13 straipsnio 3 dalyje nebevartojamas terminas „pripažinti“, negali paneigti prieš tai pateiktos analizės, nes iš pačios šios nuostatos ir Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 4 dalies antros pastraipos formuluotės matyti, kad jeigu mandato netenkama pagal aiškias nacionalinės teisės nuostatas, nacionalinės valdžios institucijos tik praneša Parlamentui apie mandato galiojimo pabaigą pagal nacionalinę teisę.
Vis dėlto Parlamento vaidmuo yra aktyvesnis, kai mandatas baigia galioti atsistatydinus ar mirus vienam iš jo narių; tokiais atvejais, kaip numatyta Rinkimų akto 13 straipsnio 4 dalyje, ši institucija pati turi konstatuoti, kad atsilaisvino Parlamento nario vieta, ir apie tai informuoti nacionalines valdžios institucijas (šiuo klausimu žr. 2005 m. liepos 7 d. Sprendimo Le Pen / Parlamentas,
C‑208/03 P
,
EU:C:2005:429
,
punktą).
Šiomis aplinkybėmis Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 7 dalyje numatyta galimybe atsisakyti dėl esminės neatitikties arba iškreipiamos asmens valios konstatuoti, kad atsilaisvino Parlamento nario vieta, Parlamentas bet kuriuo atveju negali pasinaudoti tais atvejais, kai visų pirma neturi įgaliojimų konstatuoti, kad tokia vieta atsilaisvino. Kaip nurodyta šio sprendimo 62 punkte, Parlamentas neturi tokių įgaliojimų, jeigu Parlamento nario vieta atsilaisvina netekus mandato pagal Rinkimų akto 13 straipsnio 3 dalį.
Šiuo klausimu primintina, kad Darbo tvarkos taisyklės yra vidaus organizavimo aktas ir juo Parlamentui negalima suteikti kompetencijos, kuri nėra jam aiškiai pripažinta norminiu teisės aktu, šiuo atveju – Rinkimų aktu, antraip būtų pažeista normų hierarchija (šiuo klausimu žr. 2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo Italija ir Donnici / Parlamentas,
C‑393/07 ir C‑9/08
,
EU:C:2009:275
,
ir
punktus).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pažymėtina, kad Bendrasis Teismas bet kuriuo atveju nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, jog ši institucija negalėjo pasinaudoti Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 7 dalyje numatyta galimybe ir atsisakyti konstatuoti, kad atsilaisvino O. Junqueras i Vies vieta.
Kaip skundžiamos nutarties 60 punkte konstatavo Bendrasis Teismas, šią analizę patvirtina Rinkimų akto 8 ir 12 straipsnių ir Darbo tvarkos taisyklių 3 straipsnio 3 dalies formuluotės; juose primenama, kad rinkimų tvarka reglamentuojama nacionalinėje teisėje, ir nurodoma, kad Parlamentas turi tik įgaliojimus priimti sprendimą dėl ginčų, susijusių su Rinkimų akto taikymu, išskyrus ginčus, susijusius su nacionalinių nuostatų taikymu.
Šiuo klausimu pabrėžtina, kad Rinkimų akto 8 straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „rinkimų procedūra“ reiškia ne tik balsavimo ir mandatų suteikimo tvarką, bet ir, priešingai, nei teigia apeliantas, tinkamumo eiti Parlamento nario pareigas taisykles. Vadinasi, netinkamumas eiti pareigas, dėl kurio O. Junqueras i Vies neteko mandato pagal Ispanijos rinkimų įstatymą, priskirtinas, kaip nusprendė Bendrasis Teismas, prie nacionalinės teisės reglamentuojamos Rinkimų akto 8 straipsnio 1 dalyje nurodytos „rinkimų procedūros“, kurios laikymosi Parlamentas neturi tikrinti.
Galiausiai reikia atmesti kaip nepriimtiną apelianto subsidiariai pateiktą Rinkimų akto 13 straipsnio 3 dalies ir Darbo tvarkos taisyklių 4 straipsnio 7 dalies neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, nes jis pirmą kartą pateiktas per apeliacinį procesą (šiuo klausimu žr. 2020 m. kovo 4 d. Sprendimo Marine Harvest / Komisija,
C‑10/18 P
,
EU:C:2020:149
,
–
punktus).
Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada: kadangi 2020 m. sausio 13 d. konstatavimo aktas yra išimtinai informacinio pobūdžio aktas, taigi nesukelia privalomų teisinių pasekmių, galinčių turėti įtakos apelianto interesams ir iš esmės pakeisti jo teisinę padėtį, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, kad O. Junqueras i Vies reikalavimas panaikinti šį konstatavimo aktą buvo pateiktas dėl akto, dėl kurio negali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį.
Vadinasi, apeliacinio skundo pirmąjį–trečiąjį pagrindus reikia atmesti.
Dėl ketvirtojo pagrindo
Šalių argumentai
Ketvirtajame pagrinde O. Junqueras i Vies ginčija motyvus, kuriais remdamasis Bendrasis Teismas atmetė kaip nepriimtiną reikalavimą panaikinti 2019 m. gruodžio 20 d. prašymo atmetimo aktą. Jis priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis skundžiamoje nutartyje padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Parlamento pirmininko iniciatyva, kurios jis ėmėsi pagal Darbo tvarkos taisyklių 8 straipsnį, nėra privaloma kompetentingoms valstybių narių institucijoms ir neturi jokios įtakos atitinkamo Europos Parlamento nario teisinei padėčiai.
Parlamentas ir Ispanijos Karalystė mano, kad šį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti.
Teisingumo Teismo vertinimas
Iš skundžiamos nutarties 103–106 punktų matyti, kad atmesdamas kaip nepriimtiną reikalavimą panaikinti 2019 m. gruodžio 20 d. prašymo atmetimo aktą Bendrasis Teismas pirmiausia rėmėsi tuo, kad, nesant aiškaus Parlamento pirmininko atsakymo į šį prašymą ir nuostatų ar ypatingų aplinkybių, leidžiančių nustatyti, kad buvo priimtas implicitinis sprendimas atmesti prašymą, šis reikalavimas buvo pateiktas dėl neegzistuojančio akto. Tik dėl išsamumo Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 107–137 punktuose patikslino, kad darant prielaidą, jog 2020 m. sausio 13 d. konstatavimo aktas parodo, kad buvo priimtas implicitinis sprendimas atmesti 2019 m. gruodžio 20 d. prašymą, apelianto reikalavimas panaikinti šį sprendimą bet kuriuo atveju taip pat turi būti atmestas kaip nepriimtinas, nes jis pateiktas dėl akto, dėl kurio negali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo. Iš tiesų, Bendrojo Teismo teigimu, priešingai nei atsakymas į pagal Darbo tvarkos taisyklių 9 straipsnį pateiktą prašymą ginti privilegijas ir imunitetus, iniciatyva, kurios imamasi pagal šių taisyklių 8 straipsnio 1 dalį siekiant patvirtinti Europos Parlamento nario privilegijas ir imunitetus, priklauso Parlamento pirmininko diskrecijai, todėl nėra privaloma kompetentingoms nacionalinėms institucijoms ir neturi jokio teisinio poveikio atitinkamo Parlamento nario padėčiai.
Dėl Bendrojo Teismo nurodytų pagrindinių motyvų apeliantas tik nurodo faktinių aplinkybių chronologiją iki 2019 m. gruodžio 20 d. prašymo, tačiau nepaaiškina, kodėl dėl šios chronologijos reikėtų daryti išvadą, kad neatsakydamas į šį prašymą Parlamento pirmininkas priėmė implicitinį sprendimą jį atmesti. Šiomis aplinkybėmis tokie argumentai turi būti laikomi nepriimtinais. Jie neleidžia abejoti Bendrojo Teismo išvada, kad apelianto ieškinys dėl 2019 m. gruodžio 20 d. prašymo atmetimo akto panaikinimo buvo pareikštas dėl neegzistuojančio akto.
Tokiomis aplinkybėmis likusius O. Junqueras i Vies argumentus apeliacinio skundo ketvirtajam pagrindui pagrįsti, pateiktus dėl perteklinių Bendrojo Teismo motyvų, išdėstytų skundžiamos nutarties 107–137 punktuose, reikia atmesti kaip nereikšmingus.
Vadinasi, apeliacinio skundo ketvirtąjį pagrindą ir apeliacinį skundą reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
Pagal šio Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Parlamentas reikalavo priteisti iš apelianto bylinėjimosi išlaidas, o šis pralaimėjo bylą, jis turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jo priteisiamos Parlamento patirtos bylinėjimosi išlaidos.
Pagal Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Todėl Ispanijos Karalystė, į bylą apeliacinėje instancijoje įstojusi šalis, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Oriol Junqueras i Vies padengia ne tik savo, bet ir Europos Parlamento patirtas bylinėjimosi išlaidas.

3.
Ispanijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.