CELEX: 62020TJ0540
Támogatások
Egyiptomból származó folytonosüvegrost‑szál termékek behozatala
(EU) 2020/870 végrehajtási rendelet
Végleges kiegyenlítő vám és az ideiglenes kiegyenlítő vám végleges beszedése
Védelemhez való jog
A támogatás betudhatósága
Nyilvánvaló értékelési hiba
A behozatali vámok visszatérítésének rendszere
Átváltási veszteségek adóügyi kezelése
Az alákínálási különbözet kiszámítása

(
)
Az EUMSZ 263. cikken alapuló keresetével a felperes, a Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE az Egyiptomból származó folytonosüvegrost‑szál termékek behozatalára vonatkozó végleges kiegyenlítő vám kivetéséről, a kivetett ideiglenes kiegyenlítő vám végleges beszedéséről, valamint az Egyiptomból származó folytonosüvegrostszál termékek nyilvántartásba vett behozatalára vonatkozó végleges kiegyenlítő vám megállapításáról szóló, 2020. június 24‑i (EU) 2020/870 bizottsági végrehajtási rendeletnek (HL 2020. L 201., 10. o.; a továbbiakban: megtámadott végrehajtási rendelet) az őt érintő részében történő megsemmisítését kéri.
I.
A jogvita előzményei
A felperes az Egyiptomi Arab Köztársaság jogszabályai alapján létrehozott társaság, amelynek a részvényesei kínai jogalanyok. A felperes tevékenysége egyes szőtt és/vagy tűzött üvegrost szövetek (a továbbiakban: ÜRSZ‑ek), valamint folytonosüvegrost‑szál termékek (a továbbiakban: ÜEF‑ek) gyártásából és kiviteléből áll, mivel ez utóbbiak képezik az ÜRSZ‑ek előállításához felhasznált fő alapanyagot. E termékeket többek között az Európai Unión belül értékesítik.
A.
A szuezi kínai
‑
egyiptomi gazdasági és kereskedelmi együttműködési övezet
A felperes a szuezi (Egyiptom) kínai‑egyiptomi gazdasági és kereskedelmi együttműködési övezetben (a továbbiakban: SETC‑övezet) letelepedett társaság. A SETC‑övezetet az Egyiptomi Arab Köztársaság és a Kínai Népköztársaság közösen hozta létre. Létrejöttének története az 1990‑es évekre nyúlik vissza. 1997‑ben a kínai és az egyiptomi miniszterelnök egyetértési megállapodást írt alá, amelyben a két ország megállapodott abban, hogy „együttműködik a Szuezi‑öböl északi szabad gazdasági övezetének fejlesztése érdekében”.
2002‑ben az egyiptomi kormány a SETC‑övezetet magában foglaló, 20 km²‑es nagyobb földrajzi övezetet különleges gazdasági övezetté minősítette, ezáltal alkalmazhatóvá téve a SETC‑övezetre a különleges gazdasági övezetekről szóló 83/2002. sz. egyiptomi törvényt (a továbbiakban: 83/2002. sz. törvény).
Ezt követően kínai és egyiptomi közjogi szervezetek létrehozták az Egypt TEDA Investment Co. (a továbbiakban: Egypt TEDA) nevű vállalatot, amelyben a kínai állam 80%‑os részesedéssel rendelkezik, a fennmaradó 20% pedig az egyiptomi állam tulajdonában van.
2012‑ben az egyiptomi elnök egyik, Kínában tett látogatása során ez utóbbi a SETC‑övezetet kulcsfontosságú projektnek minősítette a két ország közötti kétoldalú együttműködés szempontjából.  Kifejezte azon meggyőződését is, hogy kívánatosnak tartja, hogy minél több kínai vállalkozás fektessen be a SETC‑övezetbe, és ezáltal vegyen részt Egyiptom felzárkóztatásának programjában.
2013‑ban az Egypt TEDA és az egyiptomi hatóságok közötti szerződés értelmében a SETC‑övezetet 6 km²‑rel kibővítették. Ugyanezen évtől kezdve a SETC‑övezetet az „Egy övezet, egy út” elnevezésű kínai kezdeményezés keretében fejlesztették tovább. Ez a kezdeményezés – a kínai üzleti államtanácsnak a termelési kapacitás és a berendezésgyártás terén folytatott nemzetközi együttműködés előmozdításáról szóló, 2015. május 13‑i iránymutatásai szerint – magában foglalja annak a lehetőségét is, hogy a „külföldre nyitó” vállalkozások kedvező adópolitikában és adózási támogatásban, kevésbé szigorú feltételekhez kötött hitelekben, szindikátusi hitelek útján nyújtott pénzügyi támogatásban, exporthitelekben és projektfinanszírozásban, sajáttőke‑beruházásokban és exporthitel‑biztosításban részesüljenek.
2015‑ben a fenti 4. pontban említett különleges jellegű gazdasági térséget, amelynek részét képezte a SETC‑övezet, hivatalosan integrálták a Szuezi‑csatorna gazdasági övezetbe (a továbbiakban: szuezi övezet), amely egy kiterjedtebb övezet, amely magában foglalja a Szuezi‑csatorna közelében lévő és a 83/2002. sz. törvény által szabályozott régiót, az Egyiptom által indított, „a Szuezi‑csatorna folyosó fejlesztésére vonatkozó terv” keretében.
2016‑ban a kínai és egyiptomi elnök hivatalosan is megindította a SETC‑övezet 6 km²‑es bővítésére irányuló projektet, és 2016. január 21‑én megállapodást írtak alá a kínai és az egyiptomi kormány között (a továbbiakban: 2016. évi együttműködési megállapodás), amely még világosabbá tette a SETC‑övezet jelentőségét és jogállását.
Az együttműködési megállapodás értelmében a kormányok megegyeztek a SETC‑övezet közös fejlesztésében. Ezt a munkát a saját nemzeti stratégiáikkal összhangban végzik, Kína részéről az „Egy övezet, egy út” kezdeményezés, Egyiptom részéről pedig a Szuezi‑csatorna folyosójának fejlesztési terve keretében. E célból az egyiptomi kormány földterületet, munkaerőt és bizonyos adómentességeket biztosít, míg az övezetben működő kínai vállalatok az eszközeiken és vezetőiken keresztül a termelő létesítményeket üzemeltetik. Az egyiptomi források hiányának kompenzálása érdekében a kínai kormány szintén támogatja ezt a projektet, azáltal, hogy az Egypt TEDA és a SETC‑övezetben működő kínai vállalkozások rendelkezésére bocsátja a szükséges pénzügyi eszközöket.
B.
A megtámadott végrehajtási rendelet elfogadásához vezető eljárásról
2019. április 24‑én a beavatkozó fél, az Association des producteurs de fibres de verre européens (APFE) által az uniós össztermelés 71%‑át képviselő gyártók nevében benyújtott panasz érkezett a Bizottsághoz, amely szerint az Egyiptomból származó ÜEF‑ek behozatalai támogatások tárgyát képezték, és kárt okoztak az uniós gazdasági ágazatnak.
E panaszt követően a Bizottság az Európai Unióban tagsággal nem rendelkező országokból érkező támogatott behozatallal szembeni védelemről szóló, 2016. június 8‑i (EU) 2016/1037 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2016. L 176., 55. o.; a továbbiakban: szubvencióellenes alaprendelet) 10. cikke alapján 2019. június 7‑én szubvencióellenes vizsgálatot indított az ÜEF‑ek behozatalait illetően, pontosabban – amint az e vizsgálat megindításáról szóló értesítés 2. pontjából kiderül –  a következő termékek behozatalait illetően: legfeljebb 50 mm hosszúságú vágott üvegrostszál, üvegrost‑előfonat, kivéve az impregnált és bevonattal ellátott üvegrost‑előfonatokat, amelyeknek az (ISO 1887 szabvány szerint meghatározott) izzítási vesztesége meghaladja a 3%‑ot, és üvegrostszálból készült szövedék, az üveggyapotból készült szövedék kivételével.
A támogatásokra és a kárra vonatkozó vizsgálat a 2018. április 1. és 2019. március 31. közötti időszakra terjedt ki, még a kár felmérése szempontjából lényeges tendenciák vizsgálata a 2016. január 1‑je és a vizsgálati időszak vége közötti időszakra terjedt ki.
A vizsgálati időszakban a felperes ÜEF‑eket értékesített független ügyfeleknek, mind Egyiptomban, mind külföldön. Ezenfelül értékesített ÜEF‑eket három, uniós kapcsolt ügyfélnek is, nevezetesen a Jushi Spain SA‑nak, a Jushi France SAS‑nak és a Jushi Italia Srl‑nek, valamint a Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE‑nek (a továbbiakban: Hengshi), amely szintén a SETC‑övezetben található.
A felperes 2019. június 24‑én nyújtotta be a Bizottságnak a támogatásokra és a kárra vonatkozó észrevételeit, 2019 júliusában pedig benyújtotta válaszát a szubvencióellenes kérdőívre. A Bizottság ezenfelül ellenőrző látogatást is tett a felperes helyiségeiben.
2019. augusztus 7‑én az egyiptomi kormány szintén benyújtotta a szubvencióellenes kérdőívre adott válaszát.
2020. február 12‑én a Bizottság módosította az eljárás megindításáról szóló, 2019. június 7‑i értesítést, mivel a szubvencióellenes vizsgálat keretében figyelembe veendő támogatásokra – nevezetesen a kínai állami bankok vagy az állam ellenőrzése alatt álló bankok által a felperes részére állítólagosan nyújtott kedvezményes hitelekre – vonatkozóan újabb bizonyítékokat tárt fel, és úgy ítélte meg, hogy a szubvencióellenes alaprendelet 10. cikke (7) bekezdésének megfelelően e támogatásokra is indokolt kiterjeszteni a folyamatban lévő vizsgálatot. A Bizottság hozzátette, hogy ezenkívül meg fogja vizsgálni, hogy az egyiptomi és a kínai kormány közötti együttműködés kihatással volt‑e más támogatási programokra.
Az eljárás megindításáról szóló értesítés módosítását követően a Bizottság 2020. február 12‑én információkéréssel fordult a felpereshez és az egyiptomi kormányhoz, a vizsgálat alá vont további támogatási programokra vonatkozóan.
2020. február 14‑én a Bizottság megküldte előzetes értesítési dokumentumát, amelyben tájékoztatta a felperest azon szándékáról, hogy átmeneti kiegyenlítő intézkedéseket kíván bevezetni az ÜEF behozatalaira. Ugyanezen a napon a Bizottság közzétette az Egyiptomból származó folytonosüvegrostszál termékek behozatalára vonatkozó nyilvántartásbavételi kötelezettség bevezetéséről szóló, 2020. február 13‑i (EU) 2020/199 végrehajtási rendeletet (HL 2020. L 42., 10. o.). A felperes 2020. február 19‑én benyújtotta az ezen értesítésre vonatkozó észrevételeit.
2020. február 17‑én az egyiptomi kormány a Bizottság információkérésére válaszul előterjesztette észrevételeit, amelyekben azt kérte, hogy vonják vissza ezt az információkérést, mivel ő nem rendelkezik semmilyen jogi felhatalmazással a saját államterületén kívül található kínai jogalanyok válaszának összehangolására. 2020. február 20‑án a Bizottság válaszolt az egyiptomi kormány levelére, és fenntartotta azon álláspontját, hogy a kért információkat az egyiptomi kormány vagy saját maga vagy a kínai kormánnyal együttműködve tudja szolgáltatni. 2020. február 27‑én az egyiptomi kormány újabb levelet küldött, amelyben megismételte az arra irányuló kérelmét, hogy a Bizottság vonja vissza az információkérését, azzal az indokkal, hogy a kínai jogalanyok cselekményeit nem lehet az egyiptomi kormánynak tulajdonítani, és hogy a Bizottság megsértette a védelemhez való jogát. E levélben meghallgatást is kértek a meghallgató tisztviselőtől, amelyre 2020. április 1‑jén került sor.
Az egyiptomi kormány, valamint a felperes végül 2020. március 5‑én benyújtották válaszaikat a Bizottság információkérésére.
2020. március 4‑én a Bizottság megküldte előzetes tájékoztatását a felperesnek. Másnap elfogadta az Egyiptomból származó folytonosüvegrostszál termékek behozatalára vonatkozó ideiglenes kiegyenlítő vám kivetéséről szóló (EU) 2020/379 végrehajtási rendeletet (HL 2020. L 69., 14. o.; a továbbiakban: ideiglenes végrehajtási rendelet). E végrehajtási rendeletet 2020. március 6‑án tették közzé az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
, és az egy 8,7%‑os ideiglenes kiegyenlítő vámot vetett ki a felperesre.
2020. március 18‑i levelében a Bizottság arról tájékoztatta a felperest, hogy az információkérésre adott válaszai alapján meg kell fontolnia a szubvencióellenes alaprendelet 28. cikke rendelkezéseinek alkalmazását egyes kért információkra vonatkozóan. A felperes 2020. március 20‑án válaszolt e levélre.
2020. március 18‑án a felperes ezenfelül előterjesztette az ideiglenes végrehajtási rendelettel kapcsolatos észrevételeit, és ezt követően meghallgatásra került sor e végrehajtási rendeletre vonatkozóan a Bizottsággal.
2020. április 29‑én a Bizottság megküldte végleges tájékoztatását a felperesnek, amellyel kapcsolatban a felperes 2020. május 9‑én előterjesztette észrevételeit. Ezt követően e tájékoztatásra vonatkozóan meghallgatásra került sor a Bizottsággal.
A Bizottság 2020. június 24‑én elfogadta a megtámadott végrehajtási rendeletet. Az említett végrehajtási rendelet 13,1%‑os végleges kiegyenlítő vámot vet ki a felperes ÜEF‑jeinek Unióba irányuló behozatalaira.
II.
A felek kérelmei
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a megtámadott rendeletet a felperest érintő részében;
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére;
–        a beavatkozó felet kötelezze saját költségeinek viselésére.
A Bizottság és a beavatkozó fél azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
III.
A jogkérdésről
[omissis]
A.
A szubvencióellenes alaprendelet 2. cikke a) és b) pontjának, 3. cikke 1. pontja a) alpontjának, 4. cikke (2) és (3) bekezdésének, valamint 28. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított első jogalapról
[omissis]
2.
Az első jogalapnak a szubvencióellenes alaprendelet 2
. cikk
e a) és b
) pont
jának, valamint 3
. cikk
e 1
. pont
ja a
) alpont
jának megsértésére alapított második részéről
A felperes e rész alátámasztása érdekében három fő kifogásra hivatkozik. Először is, véleménye szerint a Bizottságnak a szubvencióellenes alaprendelet 3. cikke 1. pontja a) alpontjára vonatkozó értelmezése nem igazolt az uniós jogra való tekintettel. Másodszor az, hogy a Bizottság a WTO jogára hivatkozik e rendelet 3. cikke 1. pontja a) alpontjának értelmezése érdekében, megalapozatlan. Harmadszor, a szubvenciókról és kiegyenlítő intézkedésekről szóló WTO‑megállapodás (a továbbiakban: SCM‑megállapodás)  1. cikke (1) bekezdése a) pontja 1. alpontjának Bizottság általi értelmezése nem tartja tiszteletben a WTO ítélkezési gyakorlatát és a nemzetközi közjogot.
Az első kifogás alátámasztásaként a felperes arra hivatkozik, hogy a szubvencióellenes alaprendelet 3. cikke 1. pontja a) alpontjának szó szerinti értelmezéséből – amelynek szövege egyértelmű és pontos, és anélkül, hogy egyébként azt a szerződések jogáról szóló, 1969. május 23‑i Bécsi Egyezmény (a továbbiakban: Bécsi Egyezmény) és Egyesült Nemzetek Szervezete Nemzetközi Jogi Bizottsága által 2001‑ben elfogadott, az államok nemzetközi jogot sértő cselekményei miatti felelősségére vonatkozó cikkek (a továbbiakban: NJB cikkek) tervezete fényében is értelmezni kellene – az következik, hogy nem csupán a pénzügyi támogatást nyújtó kormány(zat)oknak, hanem maguknak a pénzügyi hozzájárulásoknak is a származási vagy exportáló ország joghatósága alá kell tartozniuk. Ezt az értelmezést erősíti meg a szubvencióellenes alaprendelet általános kontextusa is, különösen annak 10. cikke (7) bekezdése és 13. cikkének (1) bekezdése.
A második kifogás alátámasztásaként a felperes arra hivatkozik, hogy a Bizottság tévesen értelmezte a szubvencióellenes alaprendelet 3. cikke 1. pontjának a) alpontját a WTO jogának fényében. Jelzi, hogy bár az ítélkezési gyakorlat szerint az uniós bíróság felülvizsgálhatja valamely uniós jogi aktus jogszerűségét a WTO‑szabályok fényében, amennyiben az Unió a WTO keretében vállalt valamely különös kötelezettséget kíván végrehajtani, a jelen ügyben azonban nem lehet a WTO jogának fényében értelmezni a szubvencióellenes alaprendeletnek az SCM‑megállapodás rendelkezéseitől eltérő rendelkezéseit. Márpedig a felperes szerint az SCM‑megállapodás szövege a „támogatás” fogalmának meghatározását illetően nyilvánvalóan eltér az e rendelet által használt megszövegezéstől.
A harmadik kifogás alátámasztásaként a felperes azzal érvel, hogy még ha feltételezzük is, hogy a szubvencióellenes alaprendeletben szereplő „kormányzat” kifejezés értelmezéséhez figyelembe kell venni a WTO jogát, az SCM‑megállapodás 1. cikke (1) bekezdése a) pontja 1. alpontjának Bizottság általi értelmezése akkor is téves, mivel sérti a Bécsi Egyezmény 31. cikkének (1) és (3) bekezdését. Az SCM‑megállapodás ezen cikkéből ugyanis egyértelműen kiderül, hogy a harmadik országok kormányainak aktusai nem tulajdoníthatók a származási vagy az exportáló ország kormányainak.  Ezt az értelmezést erősítik meg e megállapodás más rendelkezései is, mint például a 13. cikk (1), (2) és (4) bekezdése, valamint a 18. cikk (1) bekezdésének a) pontja.
Ezenkívül az NJB cikkek 11. cikke szerinte nem minősül a nemzetközi jog „releváns” szabályának a Bécsi Egyezmény 31. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében az SCM‑megállapodás 1. cikke (1) bekezdésének a) pontjának 1. alpontjában szereplő „kormány” kifejezés értelmezésére vonatkozóan. Szerinte a WTO Fellebbviteli Testülete sem állapított meg mást az „Egyesült Államok – Egyes, Kínából származó termékekre vonatkozó végleges dömpingellenes és kiegyenlítő vámok” (WT/DS 379/AB/R) ügyben. A felperes a válaszban hozzáteszi, hogy ha az e vizsgálat során alkalmazandó jog az SMC‑megállapodás lett volna és nem a szubvencióellenes alaprendelet, a Bizottság az SCM‑megállapodás 1. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatásoknak minősíthette volna a kínai szervezetek által a felperesnek nyújtott pénzügyi hozzájárulásokat anélkül, hogy az NJB cikkek 11. cikke alapján e pénzügyi hozzájárulásokat az egyiptomi hatóságoknak kellett volna „tulajdonítani”. Az NJB cikkek 11. cikke szerinte semmiképpen sem alkalmazható a jelen ügyben, mivel annak az a célja, hogy szabályozza a másik államba valamely terület megszerzését követően beépült állam azon magatartását, amely a jogutód államnak tulajdonítható, vagy pedig valamely magánjogilag kifogásolható olyan magatartás valamely állam általi későbbi elfogadását, amelyet korábban tanúsítottak vagy jelenleg tanúsítanak. Szerinte ugyanis az NJB cikkek 16–18. cikke és nem e cikkek 11. cikke szabályozza az állam valamely másik állam létének betudható felelősségét.
A beavatkozó fél által támogatott Bizottság vitatja ezeket az érveket.
Amint az a fenti 39. pontból kitűnik, a felperes szerint az uniós jogra tekintettel nem igazolt a szubvencióellenes alaprendelet 3. cikke 1. pontja a) alpontjának, különösen a származási vagy exportáló ország „kormánya” fogalmának Bizottság általi értelmezése.
E kérdés megválaszolásához emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint minden egyes uniós jogi rendelkezést saját szövegösszefüggésébe kell helyezni, és e jog rendelkezéseinek összessége, annak céljai, valamint a szóban forgó rendelkezés alkalmazási időpontjában fennálló fejlődési állapota tükrében kell értelmezni (lásd ebben az értelemben: 2016. július 28‑i Association France Nature Environnement ítélet, C‑379/15, EU:C:2016:603, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy a szubvencióellenes alaprendelet 3. cikke úgy rendelkezik, hogy támogatás akkor áll fenn, ha az 1. és 2. pontjában felsorolt feltételek teljesülnek, azaz: ha a származási vagy az exportáló ország kormányzata „pénzügyi támogatást” nyújt, és ebből „előny” származik.
Az említett rendelet 2. cikkének b) pontja úgy határozza meg a „kormányzat” fogalmát, mint a származási ország vagy az exportáló ország kormányát vagy bármilyen illetékes közjogi szervét.
Márpedig a „kormányzat” e cikkben szereplő meghatározása arra szorítkozik, hogy a „kormányzat” fogalmát úgy értelmezi, mint amely magában foglalja a származási vagy exportáló ország közjogi szerveit is. Ugyanakkor e rendelkezés nem zárja ki, hogy a pénzügyi hozzájárulást a rendelkezésre álló konkrét bizonyítékok alapján az érintett termék származási vagy exportáló országa kormányzatának lehessen tulajdonítani.
Másodszor, hangsúlyozni kell, hogy e rendelet (5) preambulumbekezdése úgy rendelkezik, hogy „[e]gy támogatás meglétének a megállapításához szükséges annak bizonyítása, hogy egy ország területén egy kormányzat vagy közjogi szerv által nyújtott pénzügyi hozzájárulást, vagy a 1994. évi GATT XVI. cikke értelmében valamilyen jövedelem‑ vagy ártámogatást alkalmaztak, és az abból származó gazdasági előnyt átruházták a támogatásban részesülő vállalkozásra”.
Márpedig az e preambulumbekezdésben alkalmazott „egy ország területén” kifejezés nem jelenti azt, hogy a pénzügyi támogatásnak közvetlenül a származási vagy az exportáló ország kormányzatától kell származnia. Épp ellenkezőleg, e kifejezések használata, amint arra a Bizottság rámutat, nem zárja ki annak a megállapíthatóságát, hogy a pénzügyi hozzájárulásokat az érintett termék származási vagy exportáló országa kormányzatának lehet tulajdonítani.
Így a szubvencióellenes alaprendelet nem zárja ki, hogy még ha a pénzügyi támogatás nem is közvetlenül a származási vagy az exportáló ország kormányzatától származik, e támogatást nekik lehessen tulajdonítani.
A fenti következtetés még inkább releváns a SETC‑övezet konkrét összefüggésében, ahol a felperes már részben letelepedett vállalat.
Elsőként a Bizottság a megtámadott végrehajtási rendelet (78) preambulumbekezdésében figyelembe vette két egyiptomi elnöknek a SETC‑övezetre vonatkozó két nyilatkozatát is. Az első, amely 2012‑ből származik, e projekt övezetét kulcsfontosságúnak minősítette az Egyiptom és Kína közötti kétoldalú együttműködés szempontjából. A második, amely 2014‑ből származik, az „Egy övezet, egy út” kezdeményezésre vonatkozott, és többek között pontosította, hogy e kezdeményezés fontos lehetőség Egyiptom felzárkóztatása szempontjából, és hogy az egyiptomi hatóságok mindebben készen állnak tevőlegesen is részt venni és támogatást nyújtani. Az egyiptomi hatóságok együtt kívántak működni Kínával, többek között a Szuezi‑csatorna folyosója és a SETC‑övezet projektjeinek fejlesztése érdekében, és a kínai vállalkozásokat egyiptomi beruházásokra kívánták ösztönözni.
E tekintetben a megtámadott végrehajtási rendelet (79) preambulumbekezdése jelzi, hogy a kínai „Egy övezet, egy út” kezdeményezés jellemzői ismertek, és hogy a kínai üzleti államtanácsnak a termelési kapacitás és a berendezésgyártás terén folytatott nemzetközi együttműködés előmozdításáról szóló, 2015. május 13‑i iránymutatásai szerint a „külföldre nyitó” vállalkozásokkal szemben alkalmazható intézkedések magukban foglalják a kedvező adópolitikában és adózási támogatásban, kevésbé szigorú feltételekhez kötött hitelekben, szindikátusi hitelek útján nyújtott pénzügyi támogatásban, exporthitelekben és projektfinanszírozásban, sajáttőke‑beruházásokban és exporthitel‑biztosításban való részesítést.
Másodikként, a Bizottság a megtámadott végrehajtási rendelet (81) preambulumbekezdésében figyelembe vette azt a tényt, hogy a SETC‑övezet a kínai és az egyiptomi kormány közötti 2016. évi együttműködési megállapodás tárgyát képezte. Márpedig e megállapodás az 1. cikke szerint többek között lehetővé teszi a Kínai Népköztársaság számára, hogy a SETC‑övezeten belül alkalmazza egyes törvényeit. Az említett megállapodás 4. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] kínai kormány a [SETC]‑övezetet Kína külföldi gazdasági és kereskedelmi együttműködési övezetének tekinti”, valamint hogy „[a]z együttműködési övezet a kiépítés, az üzemeltetők odavonzása és az üzemeltetés során a kínai kormány által a tengerentúli gazdasági és kereskedelmi együttműködési övezetek számára nyújtott politikai támogatást és könnyítéseket élvez”. E megállapodás 5. cikkének (1) bekezdése ezenfelül úgy rendelkezik, hogy a kínai kormány azzal is támogatja az együttműködési övezetet, hogy „arra bátorítja a megfelelő pénzügyi intézményeket, hogy biztosítsanak finanszírozási eszközöket […] az együttműködési övezetben lévő beruházási projektek számára, feltéve, hogy teljesülnek a hitelezési feltételek és a hitelfelhasználási követelmények”.
Harmadikként, a megtámadott végrehajtási rendelet (48) preambulumbekezdése jelzi, hogy a 2016. évi együttműködési megállapodás végrehajtásának biztosítása érdekében a kínai és az egyiptomi kormány egy háromszintű konzultációs mechanizmust hozott létre, nevezetesen egy együttműködési megállapodást a SETC‑övezettel megbízott igazgatási bizottság létrehozása céljából,  egy övezetigazgatási bizottságot, illetve egy, a problémáknak és nehézségeknek az Egypt TEDA társaság és az egyiptomi kollégák által történő jelzésére szolgáló rendszert. Egyébiránt ugyanezen rendelet (40) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az Egypt TEDA 80 %‑ban a kínai kormány tulajdonában, 20 %‑ban pedig az egyiptomi kormány tulajdonában van, és célja az egyiptomi SETC‑övezet fejlődésének előmozdítása.
Végül a megtámadott végrehajtási rendelet (173) preambulumbekezdéséből kiderül, hogy a felperesnek nyújtott pénzügyi támogatás különösen jelentős összegű volt.
A kínai és az egyiptomi kormány tehát szoros együttműködéssel, olyan övezetként hozta létre a SETC‑övezetet, amely olyan jogi és gazdasági sajátosságokkal jellemezhető övezet, amely lehetővé tette a kínai kormányzat számára, hogy közvetlenül nyújtson a kínai „Egy övezet, egy út” kezdeményezéshez szervesen kapcsolódó kedvezményeket az ezen övezetben letelepedett kínai vállalkozások számára.
E körülmények között nem fogadható el az az álláspont, hogy egy olyan mélységű gazdasági és jogi konstrukció, mint amilyen a SETC‑övezeté, amelyet a legmagasabb szinten, a kínai és az egyiptomi kormány szoros együttműködésével hoztak létre, kikerüljön a szubvencióellenes alaprendelet hatálya alól, anélkül hogy ez sértené annak hatékony érvényesülését, illetve alapvető rendeltetését és céljait.
Harmadszor, a felperesek állításával ellentétben, a szubvencióellenes alaprendelet 3. cikke 1. pontja a) alpontjának Bizottság általi értelmezése nem ellentétes sem ugyanezen rendelet 10. cikkének (7) bekezdésével, sem annak 13. cikke (1) bekezdésével. Ami ugyanis a 10. cikk (7) bekezdését illeti, a szubvencióellenes alaprendelet egyáltalán nem zárja ki, hogy a származási vagy az exportáló ország kormányzataival konzultálni lehessen a nekik tulajdonítható pénzügyi hozzájárulásokról. A jelen ügyben egyébként az ügyiratokból kitűnik, hogy a Bizottság felkérte az egyiptomi kormányt arra, hogy kezdjenek konzultációt az olyan kérdésekről, mint a kínai szervezetek által nyújtott kedvezményes hitelek.
Ami az említett rendelet 13. cikkének (1) bekezdését illeti, amely többek között lehetővé teszi a származási vagy exportáló ország számára a támogatás megszüntetését, korlátozását vagy a hatásaival kapcsolatos egyéb intézkedések meghozatalát, ez a lehetőség továbbra is érvényes abban az esetben, ha a pénzügyi hozzájárulást a származási vagy az exportáló ország kormányzatának lehet tulajdonítani. A jelen ügyben ugyanis az egyiptomi kormányzatnak lehetősége volt arra, hogy véget vessen a kínai kormánnyal a pénzügyi hozzájárulásokat illetően folytatott szoros együttműködésnek, vagy hogy a szóban forgó támogatások hatásainak korlátozására irányuló intézkedéseket javasoljon.
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy sem a szubvencióellenes alaprendelet 3. cikke 1. pontjának a) alpontja, sem annak általános rendszere nem zárja ki, hogy olyan esetben, mint a jelen ügy tárgyát képező eset, valamely harmadik ország kormányzata által nyújtott pénzügyi támogatást a rendelkezésre álló, a fenti 53–58. pontban ismertetett konkrét bizonyítékokra tekintettel a származási vagy exportáló ország kormányzatának lehessen tulajdonítani.
Ezenkívül, a felperes állításával ellentétben, e következtetést erősítik meg az SCM‑megállapodás 1. cikkének rendelkezései is, amelynek fényében a szubvencióellenes alaprendeletet értelmezni kell. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy abban az esetben, ha az Unió a WTO keretében vállalt valamely különös kötelezettséget szándékozott teljesíteni, vagy ha az uniós jogi aktus kifejezetten utal a WTO megállapodások meghatározott rendelkezéseire, az uniós bíróság vizsgálhatja a szóban forgó uniós jogi aktusnak a WTO‑szabályok alapján fennálló jogszerűségét (lásd analógia útján: 2021. július 14‑i Interpipe Niko Tube et Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant kontra Bizottság ítélet, T‑716/19, EU:T:2021:457, 95. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Márpedig a szubvencióellenes alaprendelet (3) preambulumbekezdéséből kiderül, hogy e rendelet célja többek között az SCM‑megállapodás szabályainak az uniós jogba való, „lehető legteljesebb mértékű átültetése”.
Egyébiránt, az ítélkezési gyakorlat korábban már megállapította, hogy a szubvencióellenes alaprendelet „A támogatás fogalmának meghatározása” című 3. cikke és az SCM‑megállapodás 1. cikke a megszövegezésüket tekintve igen nagy részben azonosak, lényegüket tekintve pedig teljesen azonosak (lásd ebben az értelemben:  2019. április 10‑i Jindal Saw és Jindal Saw Italia kontra Bizottság ítélet, T‑300/16, EU:T:2019:235, 99. pont).
Ezenkívül a szubvencióellenes alaprendelet preambulumbekezdéseiből semmilyen, az SCM‑megállapodás 1. cikke (1) bekezdése a) pontja 1. alpontjának lényegétől való eltérésre irányuló jogalkotói szándék nem tűnik ki. Éppen ellenkezőleg, amint az e rendeletnek a fenti 64. pontban idézett (3) preambulumbekezdéséből kiderül, a jogalkotó igenis az SCM‑megállapodás keretében vállalt, a fenti 63. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében vett különös kötelezettséget akarta végrehajtani.
Így a felperes állításaival ellentétben a szubvencióellenes alaprendelet rendelkezéseit, amennyire csak lehetséges, az SCM‑megállapodás vonatkozó rendelkezéseinek fényében kell értelmezni (2019. április 10‑i Jindal Saw és Jindal Saw Italia kontra Bizottság ítélet, T‑300/16, EU:T:2019:235, 101. pont).  Ugyanez elmondható e rendelet 3. cikkéről is, amely az SCM‑megállapodás 1. cikkének végrehajtására irányul (2019. április 10‑i Jindal Saw és Jindal Saw Italia kontra Bizottság ítélet, T‑300/16, EU:T:2019:235, 102. pont).
Az SCM‑megállapodás 1. cikke (1) bekezdése a) pontjának 1. alpontját illetően először is meg kell állapítani, hogy e megállapodás a támogatást úgy határozza meg, mint a WTO „[valamely]” tagjának területén a kormány vagy más állami szerv által nyújtott pénzügyi támogatást. Ez a megfogalmazás tehát nem zárja ki annak lehetőségét, hogy egy harmadik ország által nyújtott pénzügyi támogatást a származási vagy az exportáló ország kormányzatának lehessen tulajdonítani, mivel elegendő, ha a kormány vagy más állami szerv pénzügyi hozzájárulására a WTO „[valamely]” tagjának a területén kerül sor.
Másodszor, az SCM‑megállapodásnak a konzultációkra, illetve a kötelezettségvállalásokra vonatkozó 13. és 18. cikke nem kérdőjelezi meg a fenti megállapításokat. E rendelkezések szövege és tárgya ugyanis nem zárja ki azokat a helyzeteket, amelyekben a pénzügyi hozzájárulást a WTO valamely tagjának tulajdonítják, mivel egyrészt a tagokkal, akiknek termékei vizsgálat tárgyát képezhetik, konzultálni lehet a nekik tulajdonítható pénzügyi hozzájárulásokkal kapcsolatban, másrészt pedig a tagok, akiknek a termékei vizsgálat tárgyát képezhetik, korlátozásokat szabhatnak a nekik tulajdonítható támogatásokat illetően.
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy mivel a Bizottság helyesen értelmezte a szubvencióellenes alaprendeletet az SCM megállapodás fényében, az a körülmény, hogy figyelembe vette‑e az NJB cikkek 11. cikkét vagy sem, hatástalan. Ennélfogva a jelen rész harmadik kifogását szintén el kell vetni, ennek következtében pedig azt teljes egészében el kell utasítani.
[omissis]
[omissis]
[omissis]
[omissis]
[omissis]
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített első tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
A Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE saját költségein felül viseli az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket.
3)
Az Association des producteurs de fibres de verre européens (APFE) maga viseli saját költségeit.
Kanninen
Jaeger
Półtorak
Porchia

Stancu
Kihirdetve Luxembourgban, a 2023. március 1‑jei nyilvános ülésen.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: angol.
A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.