CELEX: 62016CJ0635
Fellebbezés
Megsemmisítés iránti kereset
Elfogadhatóság
A kereset tárgyának meghatározása
Az Európai Hálózatfinanszírozási Eszközből (CEF) nyújtandó pénzügyi támogatás
A közlekedési ágazat 2014-2020 közötti programja
Ajánlattételi felhívás
Innovációs és Hálózati Projektek Végrehajtó Ügynökség (INEA)
A fellebbezőt pályázata elutasításáról tájékoztató elektronikus levél
A kiválasztott pályázatok listáját felállító utólagos európai bizottsági határozat
Hatékony bírói jogvédelem

Fellebbezésével a Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (a továbbiakban: Spliethoff) az Európai Unió Törvényszéke 2016. október 11‑iSpliethoff’s Bevrachtingskantoor kontra Bizottság végzésének (
T‑564/15
, nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott végzés,
EU:T:2016:611
) hatályon kívül helyezését kéri, amely végzésében a Törvényszék elutasította az Innovációs és Hálózati Projektek Végrehajtó Ügynökség (INEA) 2015. július 17‑i elektronikus levelében állítólagosan szereplő határozat megsemmisítésére irányuló kérelmét.
Jogi háttér
Az 58/2003/EK rendelet
A közösségi programok igazgatásában bizonyos feladatokkal megbízott végrehajtó hivatalokra vonatkozó alapszabály megállapításáról szóló, 2002. december 19‑i 58/2003/EK tanácsi rendelet (
HL 2003. L 11, 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 4. kötet, 235. o.) határozza meg a végrehajtó hivatalok létrehozásának és működésének jogi keretét.
E rendelet „Végrehajtó hivatalok létrehozása és felszámolása” címet viselő 3. cikke az (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A Bizottság egy előzetes költség‑haszon elemzést követően határozathat egy végrehajtó hivatal létrehozásáról abból a célból, hogy megbízza azt egy vagy több közösségi program igazgatására vonatkozó bizonyos feladatokkal. Meghatározza a végrehajtó hivatal működésének időtartamát.
[…]”
Az említett rendelet „Feladatok” címet viselő 6. cikkének (1) és (3) bekezdése az alábbiakat írja elő:
„(1)   A 3. cikk (1) bekezdésében meghatározott célkitűzés elérése céljából a Bizottság megbízhat egy végrehajtó hivatalt bármilyen feladattal, amely a közösségi program végrehajtásához szükséges, kivéve azon feladatokat, amelyeknél a politikai döntések gyakorlati megvalósítása diszkrecionális hatásköröket igényel.
[…]
(3)   A Bizottság a felhatalmazó jogi aktusban határozza meg azon feltételeket, kritériumokat, paramétereket és eljárásokat, amelyeket a (2) bekezdésben említett feladatok teljesítése során a végrehajtó hivatalnak be kell tartania, továbbá a Bizottság olyan közösségi programokért felelős szervezeti egységei által végrehajtott ellenőrzések részleteit, amelyek igazgatásában a végrehajtó hivatal részt vesz.”
A 1316/2013/EU rendelet
Az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz létrehozásáról, a 913/2010/EU rendelet módosításáról és a 680/2007/EK és 67/2010/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 11‑i 1316/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2013. L 348., 129. o.
; helyesbítés:
HL 2015. L 21.
o.) célja az 1. cikke értelmében, hogy létrehozza azt az európai hálózatfinanszírozási eszközt (CEF), amely meghatározza a transzeurópai hálózatok uniós pénzügyi támogatásának feltételeit, módszereit és eljárásait a közlekedési, a távközlési és az energetikai infrastruktúrák ágazatában megvalósítandó közös érdekű projektek támogatása, valamint az említett ágazatok közötti potenciális szinergiák kihasználása érdekében. A rendelet emellett megállapítja a 2014–2020‑as időszakra szóló többéves pénzügyi keret értelmében rendelkezésre bocsátandó források elosztását.
E rendelet „Uniós pénzügyi támogatás nyújtása” címet viselő 18. cikke így rendelkezik:
„(1)   A […] többéves vagy éves munkaprogramokon alapuló valamennyi ajánlattételi felhívást követően a Bizottság a 25. cikkben említett vizsgálati eljárásnak megfelelően határoz a kiválasztott projekteknek vagy részprojekteknek nyújtandó pénzügyi támogatás összegéről. A Bizottság megállapítja a projektek végrehajtására irányadó feltételeket és módszereket.
(2)   A Bizottság értesíti a kedvezményezetteket és az érintett tagállamokat a nyújtandó pénzügyi támogatásról.”
Az említett rendelet „Bizottsági eljárás” című 25. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A Bizottságot a CEF koordinációs bizottsága segíti. Ez a bizottság a [Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános elveinek megállapításáról szóló, 2011. február 16‑i 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2011. L 55., 13. o.
)] szerinti bizottságnak minősül.
(2)   Az e bekezdésre történő hivatkozáskor a [182/2011 rendelet] 5. cikkét kell alkalmazni.
(3)   A bizottság a […] munkaprogramok horizontális áttekintése révén gondoskodik azok egységességéről, valamint arról, hogy a közlekedési, a távközlési és az energetikai ágazatok közötti szinergiák feltárása, kiaknázása és értékelése biztosítva legyen. A bizottság törekszik különösen a munkaprogramok koordinálására a több ágazatot érintő ajánlattételi felhívások lehetővé tétele céljából.”
2013/801/EU végrehajtási határozat
Az INEA‑t az 58/2003/EK rendelet alapján hozta létre az a 2013. december 23‑i 2013/801/EU bizottsági végrehajtási határozat (
HL 2013. L 352, 65. o.
).
E határozat „Célok és feladatok” címet viselő 3. cikke többek között az alábbiakat írja elő:
„(1)   Az [INEA] a következő uniós programok egyes részeinek végrehajtásáért felelős:
a)
[CEF];
[…]
(3)   Az [INEA] az (1) és (2) bekezdésben említett uniós programok egyes részeihez kapcsolódó következő feladatok végrehajtásáért felelős:
a)
a Bizottság által elfogadott megfelelő munkaprogramok alapján igazgatja a programvégrehajtás egyes szakaszait, továbbá konkrét projektek egyes szakaszait a teljes projektciklus során, amennyiben a Bizottság erre felhatalmazta a felhatalmazó jogi aktusban;
b)
elfogadja a bevételekkel és a kiadásokkal kapcsolatos, a költségvetés végrehajtását szolgáló jogi aktusokat, továbbá elvégzi a program igazgatásához szükséges műveleteket, amennyiben a Bizottság erre felhatalmazta a felhatalmazó jogi aktusban;
c)
támogatást nyújt a programvégrehajtáshoz, amennyiben a Bizottság erre felhatalmazta a felhatalmazó jogi aktusban.”
A C(2013) 9235 final határozat
A közlekedési, energetikai és távközlési infrastruktúra, valamint a közlekedési és energetikai kutatás és innováció terén az uniós programok – különösen az uniós költségvetésben szereplő előirányzatok felhasználását érintő – végrehajtásához kötődő feladatok elvégzése céljából az Innovációs és Hálózati Projektek Végrehajtó Ügynökségre ruházott hatáskörökről szóló, 2013. december 23‑i C(2013) 9235 final bizottsági határozat részletesen meghatározza az INEA feladatait, előírja azok végrehajtásának, valamint a Bizottság és az INEA viszonyának kereteit.
E határozat „Felügyeleti főigazgatóságok” című 2. cikke az alábbiakat írja elő:
„Az alábbi főigazgatóságok minősülnek az [INEA] felügyeleti főigazgatóságának:
–
Mobilitáspolitikai és Közlekedési Főigazgatóság;
[…]
Ez alapján e főigazgatóságok felügyelik a Bizottság és az [INEA] közti viszonyt, továbbá nyomon követik és felügyelik az [INEA‑t] […].”
Az említett határozatnak „Az [INEÁ‑ra] ruházott feladatok” című 4. cikkének 1. pontja szerint:
„(1)
[Az INEA] az alábbi részprogramok és feladatok megvalósításáért felelős:
–
a közlekedési, energetikai és távközlési [CEF] tekintetében az I. mellékletben megjelölt részprogramok és feladatok;
[…]”
Ugyanezen határozat „A Bizottság részére fenntartott feladatok” című 5. cikke kimondja:
„(1)
Az [INEA] kizárólag a 4. cikknek megfelelően hatáskörébe utalt feladatokat látja el.
(2)
Az [INEA] semmilyen olyan feladatot nem végez, amely politikai döntések végrehajtását lehetővé tevő széles mérlegelési mozgástérrel járna. Különösen tartózkodik az alábbiaktól:
[…]
e)
a [CEF] keretében nyújtandó vissza nem térítendő támogatásra vonatkozó határozatok meghozatala, valamint e határozatok esetleges módosítása;
[…]”
A C(2013) 9235 final határozat I. mellékletének B. része az alábbiakat írja elő:
„A Bizottság által átruházott hatáskör értelmében, valamint a Bizottság által elfogadott vonatkozó éves munkaprogram keretében [az INEA] a felügyeletet ellátó felelős főigazgatósággal együttműködve és egyetértésben irányítja a program megvalósításának egyes fázisait vagy az összes fázisát, vagy a CEF‑nek az [INEA‑ra] ruházott részeihez kapcsolódó projektek életciklusának egyes szakaszait vagy az összes szakaszát.
E tekintetben [az INEA] feladata, hogy biztosítsa a CEF általi finanszírozásban részesülő közös érdekű projektek nyomon követését, ellenőrzéseket végezzen […] és adott esetben segítséget nyújtson a Bizottságnak a jelen határozat értelmében a Bizottság számára fenntartott programokkal, valamint projektekkel kapcsolatos bizonyos feladatok tekintetében. Így különösen:
a)
műveletek és eljárások lebonyolítása a támogatás odaítélésére és a vissza nem térítendő támogatásra vonatkozó bizottsági határozatok elfogadását és a vissza nem térítendő támogatásra vonatkozó megállapodás megkötését megelőzően, valamint a megfelelő határozatok és megállapodások kezelése:
[…]
–
az elutasított és a sikeres pályázók tájékoztatása a Bizottság támogatás odaítélésére vonatkozó határozatairól;
[…]
–
ellátja az utólagos közzététellel az eredmények terjesztésével kapcsolatos szokásos feladatokat;
[…]”
A 2015. július 31‑i végrehajtási határozat
A többéves munkaprogram alapján 2014. szeptember 11‑én kiírt ajánlattételi felhívások nyomán az Európai Hálózatfinanszírozási Eszközből (CEF) a közlekedési ágazatnak nyújtandó uniós pénzügyi támogatásra jogosult pályázatok listájának megállapításáról szóló 2015. július 31‑i C(2015) 5274 final bizottsági végrehajtási határozatot (a továbbiakban: 2015. július 31‑i végrehajtási határozat) 2015. október 12‑én a Bizottság Mobilitáspolitikai és Közlekedési Főigazgatóságának, 2015. október 14‑én pedig az INEA internetes oldalán tették közzé.
E határozat a (4) és (6) premabulumbekezdésében az alábbiakat mondja ki:
„(4)
A többéves munkaprogram alapján 2014‑ben kiírt ajánlattételi felhívások és az értékelési és kiválasztási eljárások nyomán a Bizottságnak az [1316/2013 rendelet] 25. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárásnak megfelelően ki kell választania az elfogadott közös érdekű projekteket és meg kell határoznia a kiválasztott projektek vagy részprojektek számára nyújtandó pénzügyi támogatás összegét.
[…]
(6)
A jelen határozatban elfogadott közös érdekű projektek listája összhangban áll az [1316/2013 rendelet] 25. cikkének (2) bekezdése alapján felállított bizottság véleményével.”
Az említett határozat 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A Bizottság elfogadta a mellékletben szereplő, a [CEF] keretében uniós pénzügyi támogatásra elfogadott közös érdekű projektek listáját, a cselekvések becsült elszámolható összköltségét, a pénzügyi támogatásnak a becsült elszámolható összköltséghez képest vett százalékos arányát és a pénzügyi támogatás felső határait.”
A jogvita előzményei
A Spliethoff egy amszterdami (Hollandia) székhelyű társaság, amely 50 teherhajóból álló flottát tart fenn.
2014. szeptember 11‑én az INEA az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz keretében a közlekedési ágazatnak a 2014–2020 közötti időszakra nyújtandó pénzügyi támogatást célzó többéves munkaprogram (2014) megállapításáról szóló, 2014. március 26‑i C(2014) 1921 final bizottsági végrehajtási határozat keretében a közlekedési ágazatban ajánlattételi felhívást írt ki.
A Spliethoff e felhívás alapján 2015. február 25‑én pénzügyi támogatás iránti pályázatot nyújtott be.
2015. július 17‑én a Spliethoff az INEA értékelő csapata által aláírt, angol nyelven írt elektronikus levelet (a továbbiakban: 2015. július 17‑i elektronikus levél) kapott a következő tartalommal:
„Tisztelt Hölgyem/Uram!
A [CEF] keretében a közlekedési ágazatban 2014. szeptember 11‑én kiírt ajánlattételi felhívás nyomán a támogatható pályázatok értékelése megtörtént, és a Bizottság elkészítette azon pályázatok listáját, amelyeket az [Európai] Unió pénzügyi támogatásának folyósítására kiválasztottak. 2015. július 10‑én a tagállami képviselők CEF koordinációs bizottsága ezen ideiglenes listával kapcsolatban pozitív véleményt nyilvánított.
Sajnálattal kell közölnünk Önnel, hogy kérelme a fent ismertetett eljárásban nem volt eredményes, éspedig az alábbi okokból:
[…]
Jelenleg folyamatban van a transzeurópai közlekedésinfrastruktúra‑hálózatok terén megvalósuló [CEF] keretében a közös érdekű projektekhez hozzájáruló intézkedések kiválasztásával és a támogatások odaítélésével kapcsolatos [bizottsági] határozat elfogadására irányuló eljárás. Abban a valószínűtlen esetben, hogy e határozat elfogadása az Ön kérelmét érintő változásokhoz vezet, elektronikus levélben külön tájékoztatást kap.
[…]
Bármiféle, az Ön részéről felmerülő kérdésnek, a mi részünkről vagy a Bizottság részéről adott válasznak vagy az Ön által a helytelen ügyintézés miatt benyújtandó panasznak sem célja, sem hatása nem lehet azon határidő meghosszabbítása, amely az ezen üzenettel közölt bizottsági határozat elleni megsemmisítés iránti kereset indítására vonatkozik; e kereset a jelen üzenet kézhezvételét követő két hónapon belül indítható meg. A megsemmisítés iránti kereset elbírálására az Európai Unió Törvényszéke rendelkezik hatáskörrel:
[…]
Az INEA értékelő csapata.”
2015. július 31‑én a Bizottság azon ajánlattételi felhívás alapján, amelyre a Spliethoff jelentkezett, elfogadta a 2015. júliusi végrehajtási határozatot. A Spliethoff projektje nem szerepelt e listán.
A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott végzés
A Spliethoff a Törvényszék Hivatalához 2015. szeptember 25‑én benyújtott keresetlevelével az állítólagosan a 2015. július 17‑i elektronikus levélben szereplő határozat megsemmisítése céljából keresetet indított a Bizottsággal szemben.
A Törvényszék Hivatalához 2015. december 18‑án benyújtott külön beadványában a Bizottság elfogadhatatlansági kifogást emelt a Törvényszék eljárási szabályzatának 130. cikke alapján.
A Bizottság az elfogadhatatlansági kifogásának alátámasztására két kifogást hozott fel, amelyek egyrészt azon alapulnak, hogy a 2015. július 17‑i elektronikus levél előkészítő intézkedésnek és ezáltal nem megtámadható jogi aktusnak minősült, másrészt a kereset nem irányulhat érvényesen a Bizottság ellen, mivel a 2015. július 17‑i elektronikus levél nem tőle származik.
A Spliethoff az elfogadhatatlansági kifogásra vonatkozó észrevételeiben úgy érvelt, hogy noha az 2015. július 17‑i elektronikus levelet az INEA küldte, a célja az volt, hogy közölje vele a pályázatát elutasító bizottsági határozatot, legalábbis így tudta ezt értelmezni, mert nem volt tudomása a 2015. július 31‑i végrehajtási határozatról, és a 2015. július 17‑i elektronikus levél megtartotta őt ebben a tévedésben. A Spliethoff azt is kérte, hogy annak megállapítása esetén, hogy a 2015. július 31‑i végrehajtási határozat képezi a pályázatát elutasító bizottsági határozatot, a Törvényszék mondja ki, hogy keresete ezen határozat ellen irányul.
A Törvényszék a megtámadott végzés 17–25. pontjában először is a második elfogadhatatlansági kifogást vizsgálta meg érdemben, amely kifogás azon alapult, hogy a 2015. július 17‑i elektronikus levél nem a Bizottságtól származik.
E tekintetben a Törvényszék a megtámadott végzés 19. pontjában emlékeztetett arra, hogy noha főszabály szerint a kereseteket a megtámadott jogi aktus kibocsátójával szemben kell benyújtani, bizonyos esetekben az átruházott hatáskör alapján elfogadott aktusok a hatáskört átruházó intézmény aktusainak minősülnek, többek között akkor, ha az aktus kibocsátója csak tanácsadó hatáskörrel rendelkezik, vagy ha azon határozat elfogadása, amelynek megsemmisítését kérik, a hatáskört átruházó intézmény előzetes hozzájárulásától függ.
A Törvényszék, miután a megtámadott végzés 20–21. pontjában számba vette a Bizottság által a 58/2003 rendelet értelmében az INEA‑ra átruházott hatásköröket, e végzés 22. pontjában megállapította, hogy az előtte megtámadott jogi aktus – azaz a Bizottság által az 58/2003 rendelet alapján átruházott hatáskör keretében megírt 2015. július 17‑i elektronikus levél – kibocsátója az INEA, és nem bizonyított, hogy a Bizottság közreműködött volna abban.
Ami a Spliethoff azon érvét illeti, miszerint a 2015. július 17‑i elektronikus levelet úgy értelmezte, hogy az az INEA‑tól származik, és az a Bizottság által hozott, támogatásról szóló határozatot közöl vele, a Törvényszék a megtámadott végzés 23. pontjában megállapította, hogy az INEA feladata a bizottsági határozatok közlése, és nem jogosult arra, hogy saját hatáskörben hozzon a CEF keretében nyújtandó támogatásról szóló határozatot. A Törvényszék hozzátette, hogy az első elfogadhatatlansági kifogás vizsgálatából kitűnik, hogy az említett elektronikus levél elküldésének időpontjában még mindig folyamatban volt a kiválasztással és a támogatások odaítélésével kapcsolatos bizottsági határozat elfogadására irányuló eljárás.
A Törvényszék ebből a megtámadott végzés 24. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy a Spliethoff keresetét mint elfogadhatatlant el kell utasítani, mivel az a Bizottság ellen irányult, azonban a 2015. július 17‑i elektronikus levél nem tőle származik.
A megtámadott végzés 25. pontjából kitűnik, hogy a Törvényszék mindemellett célszerűnek vélte, hogy nyilatkozzon az azon alapuló első elfogadhatatlansági kifogásról, hogy a 2015. július 17‑i elektronikus levél előkészítő aktusnak minősül, és ezáltal keresettel nem támadható meg.
E tekintetben a Törvényszék a megtámadott végzés 32. pontjában kiemelte, hogy jóllehet ezen elektronikus levél szövege, amely többek között a Spliethoff számára nyitva álló jogorvoslati lehetőségekkel és az azokra alkalmazandó határidőkkel kapcsolatos, azt a képzetet keltette, hogy végleges bizottsági határozatot közöl, az említett elektronikus levél többször is kifejezetten utalt a Bizottság előtt folyamatban lévő eljárásra, és arról tájékoztatta a Spliethoffot, hogy a folyamatban lévő eljárás adott szakaszában kérelmét nem fogadták el.
A Törvényszék, miután a megtámadott végzés 33. pontjában emlékeztetett arra, hogy a 2015. július 17‑i elektronikus levél kifejtette, hogy még mindig folyamatban van a kiválasztással és a támogatások odaítélésével kapcsolatos bizottsági határozat elfogadására irányuló eljárás, és lehetséges, bár kevéssé valószínű, hogy e határozat elfogadása a Spliethoff pályázatával kapcsolatos módosításokat eredményez, a megtámadott végzés 34. és 35. pontjában megállapította, hogy az említett elektronikus levélből kitűnik, hogy a Bizottság ezen eljárásban még nem végezte el a végső értékelést, és végleges álláspontra csak a 2015. július 31‑i végrehajtási határozat elfogadásával jutott.
Következésképpen a Törvényszék a megtámadott végzés 37. pontjában elfogadta az első elfogadhatatlansági kifogást.
A Spliethoff arra irányuló kérelmét illetően, hogy abban az esetben, ha a Törvényszék úgy vélné, hogy a 2015. július 31‑i végrehajtási határozat képezi a pályázatát elutasító határozatot, állapítsa meg, hogy keresete e határozat ellen irányul, a Törvényszék a megtámadott végzés 38. pontjában jelezte, hogy eljárási szabályzata, valamint az ítélkezési gyakorlat nem engedi, hogy a jogvita tárgyát a 2015. július 31‑i végrehajtási határozat megsemmisítése iránti kérelemmé terjessze ki.
E tekintetben a Törvényszék a megtámadott végzés 39. pontjában emlékeztetett arra, hogy az eljárási szabályzata 86. cikkének (1) bekezdése szerint, ha a megsemmisíteni kért jogi aktus helyébe azonos tárgyú másik jogi aktus lép, vagy azt módosítja, a felperes ezen új körülmény figyelembevétele érdekében kiigazíthatja a keresetlevelet. Ugyanakkor a Törvényszék pontosította, hogy e rendelkezés nem vonatkozik olyan helyzetekre, amelyekben a kereset tárgya nem végleges jogi aktus. A Törvényszék arra is rámutatott, hogy azelőtt, mielőtt a 86. cikket beillesztették volna az eljárási szabályzatába, a kereset tárgyának az ítélkezési gyakorlat által elfogadott kiterjesztése olyan aktusokra vonatkozott, amelyek jellege és alapvető tárgya megegyezik azon aktusok jellegével és tárgyával, amelyekre az eljárást megindító irat irányul.
A Törvényszék a megtámadott végzés 40. pontjában kiemelte, hogy a 2015. július 17‑i elektronikus levél csupán ideiglenes jellegű volt, és így nem minősült végleges jogi aktusnak, következésképpen nem fejtett ki olyan joghatásokat, amelyeket egy olyan későbbi határozat, mint a 2015. július 31‑i végrehajtási határozat megváltoztathat vagy elhalaszthat. A Törvényszék arra is emlékeztetett, hogy az eljárás során elfogadott későbbi aktus nem minősül olyan új elemnek, amelyhez a felperes úgy igazíthatná hozzá a kérelmeit, hogy az magán a jogvita tárgyán nem változtat.
A Törvényszék következésképpen a megtámadott végzés 41. pontjában elutasította a Spliethoff kereseti kérelmek kiigazítása iránti kérelmét.
A fentiekre tekintettel a Törvényszék a Spliethoff által megindított keresetet a megtámadott végzés 42. pontjában elfogadhatatlannak nyilvánította.
A felek kérelmei a Bíróság előtt
A Spliethoff azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott végzést;
–
utalja vissza az ügyet a Törvényszékhez, és
–
a Bizottságot kötelezze az eljárási költségek, köztük a Törvényszék előtt felmerült költségek viselésére is.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–
nyilvánítsa a fellebbezést egészben vagy részben elfogadhatatlannak, vagy – másodlagosan – mint megalapozatlant utasítsa el, és
–
a Spliethoffot kötelezze a költségek viselésére.
A fellebbezésről
A Spliethoff fellebbezésének alátámasztása érdekében három jogalapra hivatkozik, amelyek azon alapulnak, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot annak megállapításával, hogy a kereset elfogadhatatlan amiatt, hogy azt a Bizottsággal szemben nyújtották be, a 2015. július 17‑i elektronikus levél pusztán ideiglenes jellegű volt, és nem fogadható el a Spliethoff arra irányuló kérelme, hogy keresetét a 2015. július 31‑i végrehajtási határozat ellen irányulónak tekintsék.
Az egymással való összefüggésükre tekintettel az első és a harmadik jogalap együttesen vizsgálandó.
A felek érvei
A Spliethoff első jogalapjában azt rója fel a Törvényszéknek, hogy tévesen alkalmazta a jogot annak megállapításával, hogy a 2015. július 17‑i elektronikus levél az INEA‑tól származik, és a keresetét elfogadhatatlan nyilvánította amiatt, hogy azt a Bizottsággal szemben nyújtotta be.
E tekintetben a Spliethoff azt állítja, hogy a Törvényszék előtt megtámadott aktus a pályázatát elutasító bizottsági határozat. Márpedig noha a 2015. július 17‑i elektronikus levél az INEA‑tól származik, aki e határozatot a Spliethoffal közölte, a határozat kibocsátója nem ő maga. Ez egyértelműen kiderül az említett elektronikus levél szövegéből, amely „az ezen üzenettel közölt bizottsági határozatra” utal.
A Spliethoff ebből azt a következtetést vonja le, hogy a jelen ügy különbözik a megtámadott végzés 19–21. pontjában hivatkozott ítéletek alapjául szolgáló ügyektől, mivel azokban az érintett ügynökség ténylegesen a szóban forgó határozat kibocsátója volt, és a Bizottság nem vett részt e határozat elfogadásában. Következésképpen téves a Törvényszék által a megtámadott végzés 22. pontjában tett megállapítás, amely szerint „az INEA a megtámadott aktus – a jelen esetben a 2015. július 17‑i elektronikus levél – kibocsátója, amelyet a Bizottság által […] átruházott hatáskör keretében fogadott el, és nem bizonyított, hogy ezen intézmény közreműködött volna abban”.
A Spliethoff hozzáteszi, hogy a Törvényszék előtt megtámadott aktus nem tulajdonítható az INEA‑nak, mivel kizárólag a Bizottság rendelkezik hatáskörrel arra, hogy elutasító határozatot hozzon azon pályázatok kiválasztási eljárásának keretében, amelyek részére a CEF kertében támogatás nyújtható.
Harmadik jogalapjával a Spliethoff azt rója fel a Törvényszéknek, hogy a megtámadott végzés 39–41. pontjában tévesen alkalmazta a jogot, mivel nem volt hajlandó úgy tekinteni a keresetét, hogy az a 2015. július 31‑i végrehajtási határozat ellen irányul.
A Spliethoff úgy érvel, hogy jóhiszeműen járt el, mivel a 2015. július 17‑i elektronikus levélben foglalt utasításoknak megfelelően a Törvényszék előtt az előírt határidőn belül megsemmisítés iránti keresetet indított az említett elektronikus levéllel szemben. A 2015. július 31‑i végrehajtási határozatról csupán akkor szerzett tudomást, amikor kézhez kapta a Bizottság elfogadhatatlansági kifogással kapcsolatos észrevételeit, amelyekben az említett intézmény azt állította, hogy a Spliethoffnak meg kellett volna támadnia ez utóbbi határozatot.
A Spliethoff szerint a Bizottság döntően hozzájárult a 2015. július 17‑i elektronikus levél által keltett zavarhoz, mivel elmulasztotta a 2015. július 31‑i végrehajtási határozatról és annak jellegéről való tájékoztatást. Márpedig, ellentétben a 2015. július 17‑i elektronikus levéllel, e határozat nem jelöli meg a nyitva álló jogorvoslati lehetőségeket, semmilyen említést nem tesz a Spliethoffal vagy más, mellőzött pályázóval kapcsolatban, és kizárólag a Bizottság által kiválasztott pályázatokra hivatkozik olyan módon, hogy a Spliethoff az alapján akkor sem tudta volna megállapítani, hogy e határozat releváns‑e vele kapcsolatban, ha megfelelő időben tudomást szerzett volna arról.
A Spliethoff azt állítja, hogy ilyen körülmények között a Törvényszéknek az ő hatékony bírói jogvédelemhez való jogának biztosítása érdekében el kellett volna ismernie vele kapcsolatban a menthető tévedés fennállását, következésképpen helyt kellett volna adnia azon kérelmének, hogy keresetét tekintsék úgy, hogy az a 2015. július 31‑i végrehajtási határozat ellen irányul.
A Bizottság azt állítja, hogy a Spliethoff által az első jogalap keretében felhozott érvek elfogadhatatlanok, mivel azok megegyeznek a Törvényszék előtt már előadott jogalapokkal és érvekkel, és egy ténymegállapítás, valamint a 2015. július 17‑i elektronikus levél jogi minősítésének felülvizsgálatára irányulnak, amely fellebbezés keretében nem tartozik a Bíróság hatáskörébe. Ezen érvek mindenesetre a megtámadott végzés és az abban hivatkozott ítélkezési gyakorlat téves értelmezésén alapulnak.
A harmadik jogalapot illetően a Bizottság úgy véli, hogy a menthető tévedés elméletén alapuló érv új érvnek minősül, és ennélfogva elfogadhatatlan. A Spliethoff által hivatkozott különleges körülmények mindenesetre nem alkalmasak annak kétségbe vonására, hogy a Törvényszék eljárási szabályzata 86. cikkének (1) bekezdése a jelen ügyben nem alkalmazandó.
A Bíróság álláspontja
–
Az elfogadhatóságról
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 256. cikk (1) bekezdésének második albekezdése, a Bíróság alapokmánya 58. cikkének első bekezdése, valamint az Európai Unió Bírósága eljárási szabályzata 168. cikke (1) bekezdésének d) pontja és 169. cikkének (2) bekezdése szerint a fellebbezésben pontosan meg kell jelölni a Törvényszék azon határozatának kifogásolt részeit, amelynek megsemmisítését kérik, valamint a kérelmet konkrétan alátámasztó jogi érveket. Az a fellebbezés, amely pusztán megismétli, vagy szó szerint újra előadja a Törvényszék elé terjesztett jogalapokat és érveket, ideértve azokat is, amelyek e bíróság által kifejezetten elvetett tényeken alapulnak, nem tesz eleget az e rendelkezések által támasztott indokolási követelményeknek (2013. október 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ítélet,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
,
46.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ugyanakkor, ha a fellebbező az uniós jognak a Törvényszék általi értelmezését vagy alkalmazását kifogásolja, az elsőfokú eljárásban megvizsgált jogkérdések a fellebbezés keretében újból vita tárgyát képezhetik. Ha ugyanis a fellebbező ily módon nem alapíthatná fellebbezését a Törvényszék előtt már előadott jogalapokra és érvekre, a fellebbezési eljárás részben értelmét vesztené. A fellebbezés célja ugyanis éppen a Törvényszék által az elsőfokú eljárásban előadott érveléssel kapcsolatosan kifejtett jogi fejtegetések felülvizsgálata (2013. október 3‑iInuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ítélet,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
,
47.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen esetben meg kell állapítani, hogy a Spliethoff első jogalapjával nem csupán arra szorítkozott, hogy megismételje az elsőfokú eljárásban már előadott érveket, hanem egyértelműen megjelöli a megtámadott végzés azon részeit, amelyekről úgy véli, hogy téves jogalkalmazást tartalmaznak, valamint a megtámadott végzés hatályon kívül helyezésére vonatkozó kérelmének alátámasztására hivatkozott jogi érveket is.
Ezenfelül a Spliethoff első jogalapjának keretében a 2015. július 17‑i elektronikus levél Törvényszék általi jogi értékelését is kifogásolja.
Következésképpen az első jogalapot elfogadhatónak kell tekinteni.
A harmadik jogalapot illetően elegendő azt megállapítani, hogy a Spliethoff a menthető tévedéssel kapcsolatos elméletét, amint az a jelen ítélet 28. pontjából kitűnik, a Törvényszék előtt már – többek között a Spliethoffnak a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogással kapcsolatos észrevételeiben – előadta. Ennélfogva ez nem minősül új érvnek.
Következésképpen a harmadik jogalap szintén elfogadható.
–
Az ügy érdeméről
A Spliethoff az első és a harmadik jogalap keretében lényegében azt rója fel a Törvényszéknek, hogy helyt adott a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogásnak és a keresetét elfogadhatatlannak nyilvánította, mivel tévesen úgy ítélte meg, hogy a 2015. július 17‑i elektronikus levél a megtámadott jogi aktus, és megtagadta tőle, hogy helyt adjon az arra irányuló kérelmének, hogy keresetét tekintsék úgy, hogy az a 2015. július 31‑i végrehajtási határozat ellen irányul.
Amint azt a jelen ítélet 26. pontja felidézte, a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogás két kifogáson alapult, egyrészt azon, hogy a 2015. július 17‑i elektronikus levél jellegénél fogva előkészítő aktusnak minősül, és ezáltal keresettel nem támadható meg, másrészt a Spliethoff által indított kereset nem irányulhat a Bizottság ellen, mivel a 2015. július 17‑i elektronikus levél nem tőle származik.
A Spliethoff által e tekintetben előadott érvelés – amint az a megtámadott végzés 18. és 27. pontjából kitűnik – azon alapul, hogy a 2015. július 17‑i elektronikus levelet a pályázatát elutasító végleges bizottsági határozat közléseként kell értelmezni, és a keresete ennélfogva a Bizottság mint az elutasító határozat kibocsátója ellen irányul. A Spliethoff szerint a jogvita tárgyát valójában a pályázatát elutasító végleges bizottsági határozat képezte.
A Törvényszék ezen érvelést elvetette azzal, hogy a megtámadott végzés 23. és 36. pontjában megállapította, hogy noha az INEA feladata a bizottsági határozatok közlése, és nem jogosult arra, hogy saját hatáskörben hozzon a CEF keretében nyújtandó támogatásról szóló határozatot, a 2015. július 17‑i elektronikus levél elküldésének időpontjában még mindig folyamatban volt a kiválasztással és a támogatások odaítélésével kapcsolatos bizottsági határozat elfogadására irányuló eljárás, így az említett elektronikus levél nem értelmezhető úgy, hogy a Bizottság ekkor már meghozta volna az egyes pályázatokat – köztük a Spliethoffét – elutasító határozatot.
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a 2015. július 17‑i elektronikus levél szövegéből – ahogy az a jelen ítélet 21. pontjában szerepel – kitűnik, hogy az INEA kifejezetten tájékoztatta a Spliethoffot arról, hogy „pályázatát nem fog[adták] el”. Kétségtelen, hogy az INEA pontosította, hogy még mindig folyamatban volt a kiválasztással és a támogatások odaítélésével kapcsolatos bizottsági határozat elfogadására irányuló eljárás. Ugyanakkor hozzátette, hogy „abban a valószínűtlen esetben, hogy e határozat elfogadása az Ön kérelmét érintő változásokhoz vezet, elektronikus levélben külön tájékoztatást kap”. Márpedig a továbiakban a Spliethoff e tekintetben sem az INEA‑tól, sem a Bizottságtól nem kapott semmilyen más levelet.
Ezenkívül a Törvényszék a megtámadott végzés 32. pontjában maga is elismeri, hogy a – többek között a Spliethoff számára nyitva álló jogorvoslati lehetőségekkel és az azokra alkalmazandó határidőkkel kapcsolatos – 2015. július 17‑i elektronikus levél szövege „azt a képzetet keltette, hogy ez az elektronikus levél végleges bizottsági határozatot közöl”.
Azt is hangsúlyozni kell, hogy nem vitatott, hogy a kereset benyújtásának időpontjában – 2015. szeptember 25‑én – a Spliethoffnak nem volt tudomása a 2015. július 31‑i végrehajtási határozat létezéséről. Ugyanis nem vitatott, hogy e határozatot a Mobilitáspolitikai és Közlekedési Főigazgatóság internetes honlapján 2015. október 12‑én és az INEA honlapján 2015. október 14‑én tették közzé, ráadásul – és a megfelelő ügyintézés elve által megköveteltekkel ellentétben – az említett határozatot egyáltalán nem közölték a Spliethoffal.
Márpedig, amint azt a Bizottság is elismerte írásbeli észrevételiben, továbbá a Törvényszék maga is rámutatott a megtámadott végzés 35. pontjában, a Bizottság a 2015. július 31‑i végrehajtási határozatban elutasította a Spliethoff pályázatát.
E megfontolások összességére tekintettel meg kell állapítani, hogy a Spliethoff keresete megindításának időpontjában keresetlevelében nem tudta beazonosítani a 2015. július 31‑i végrehajtási határozatot mint a pályázatát elutasító bizottsági határozatot, és – ellentétben a Törvényszéknek a megtámadott végzés 23. és 36. pontjában tett megállapításaival – jogosan vélhette úgy, hogy pályázatának a Bizottság általi elutasítását a 2015. július 17‑i elektronikus levél közölte vele.
Ebből következik, ahogy azt a főtanácsnok indítványának 65. és 67. pontjában kiemelte, valamint ahogy azt a Spliethoff egyébként kifejezetten kérte, hogy a Törvényszéknek – a jelen eset körülményeire tekintettel és annak érdekében, hogy a Spliethof részére biztosítsa a hatékony bírói jogvédelemhez való jogot – meg kellett volna állapítania, hogy a kereset nem a 2015. július 17‑i elektronikus levél megsemmisítésére, amelyre a Spliethoff tévesen hivatkozott a Törvényszékhez benyújtott keresetlevelében, hanem a Spliethoff pályázatát elutasító végleges bizottsági határozat – azaz a 2015. július 31‑i végrehajtási határozat – megsemmisítésére irányult.
Ez annál is inkább így van, amint azt a főtanácsnok indítványának 53., 54. és 66. pontjában megállapította, a Spliethoff által indított keresetet kifejezetten a Bizottság ellen irányult, és a Törvényszék maga is elismerte a megtámadott végzés 21. és 23. pontjában, hogy kizárólag a Bizottság rendelkezik hatáskörrel arra, hogy elutasító határozatot hozzon azon pályázatok kiválasztási eljárásának keretében, amelyek részére a CEF keretében támogatás nyújtható.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot azáltal, hogy a Spliethoff által benyújtott keresetet elfogadhatatlannak nyilvánította amiatt, hogy a 2015. július 17‑i elektronikus levél volt a megtámadott jogi aktus, és elutasította a Spliethoff arra irányuló kérelmét, hogy keresetét a 2015. július 31‑i végrehajtási határozat ellen irányulónak tekintsék.
Ennélfogva helyt kell adni a fellebbezés első és harmadik jogalapjának, és következésképpen hatályon kívül kell helyezni a megtámadott végzést anélkül, hogy a fellebbezés második jogalapját meg kellene vizsgálni.
A Törvényszékhez benyújtott keresetről
Az Európai Unió Bíróságának alapokmánya 61. cikkének első bekezdése szerint a Bíróság a Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezése esetén az ügyet maga is érdemben eldöntheti, amennyiben a per állása megengedi, illetve visszautalhatja az ügyet a Törvényszék elé.
A jelen esetben, mivel a Törvényszék a keresetet anélkül nyilvánította elfogadhatatlannak, hogy a jogvitában érdemben döntést hozott volna, a Bíróság úgy ítéli meg, hogy a jelen jogvita nem érett meg a határozathozatalra. Ennélfogva az ügyet vissza kell utalni a Törvényszék elé.
A költségekről
Mivel az ügyet a Bíróság visszautalja a Törvényszék elé, a jelen fellebbezési eljárás költségeiről jelenleg nem kell határozni.

A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:

1)
A Bíróság az Európai Unió Törvényszékének 2016. október 11‑iSpliethoff’s Bevrachtingskantoor kontra Bizottság végzését (
T‑564/15
, nem tették közzé,
EU:T:2014:611
) hatályon kívül helyezi.

2)
A Bíróság az ügyet visszautalja az Európai Unió Törvényszéke elé.

3)
A Bíróság a költségekről jelenleg nem határoz.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.