CELEX: 62016TJ0796
Európai uniós védjegy
Felszólalási eljárás
Európai uniós térbeli védjegy bejelentése
Egy palackban lévő fűszál formája
Korábbi nemzeti térbeli védjegy
A korábbi védjegy tényleges használata
A 40/94/EK rendelet 15. cikkének (1) bekezdése, valamint 43. cikkének (2) és (3) bekezdése (jelenleg az (EU) 2017/1001 rendelet 18. cikkének (1) bekezdése, valamint 47. cikkének (2) és (3) bekezdése)
A használat jellege
A megkülönböztető képesség változása
Más védjegyekkel együttesen történő használat
Az oltalom tárgya
Az egyértelműség és a pontosság követelménye
A leírásnak az ábrázolással való egyezésére vonatkozó követelmény
Egy korábbi határozat Törvényszék általi hatályon kívül helyezését követően hozott határozat
Hatályon kívül helyezett korábbi határozat indokolására való utalás
Indokolási kötelezettség

)
A jogvita előzményei
1996. április 1‑jén a beavatkozó fél, az Underberg AG európai uniós védjegybejelentést nyújtott be az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatalához (EUIPO) a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (
HL 1994. L 11.,1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.; helyébe lépett az európai uniós védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK módosított tanácsi rendelet [
HL 2009. L 78., 1. o.
; helyesbítés:
HL 2017. L 142., 104. o.
] amelynek helyébe lépett az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet [
HL 2017. L 154, 1. o.
]) alapján.
A lajstromoztatni kívánt védjegy a következő térbeli megjelölés volt:
A bejelentett védjegy ezen ábrázolásához az alábbi leírást csatolták: „A védjegyoltalom tárgya egy palackban lévő, zöldesbarna fűszál; a fűszál hossza körülbelül a palack magasságának háromnegyede”.
A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 33. osztályba tartozó áruk tekintetében nyújtották be, a következő leírással: „Szeszes italok és likőrök”.
A 33266. számú védjegybejelentést a
Közösségi Védjegyértesítő
2003. június 23‑i, 51/2003. számában hirdették meg.
2003. szeptember 15‑én a Przedsiębiorstwo Polmos Białystok (Spółka Akcyjna), amelynek jogutódja a 2011. július 27‑én történt beolvadást követően a felperes CEDC International sp. z o.o. lett, felszólalást terjesztett elő a 40/94 rendelet 42. cikke (később a 207/2009 rendelet 41. cikke, majd a 2017/1001 rendelet 46. cikke) alapján a bejelentett védjegynek a fenti 4. pontban említett áruk tekintetében történő lajstromozásával szemben.
A felszólalás többek között a Nizzai Megállapodás szerinti 33. osztályba tartozó „alkoholtartalmú italok” tekintetében 1995. szeptember 18‑án bejelentett, 1997. április 18‑án 95588457. számon lajstromozott, majd 2005. június 9‑én és (a felperes részére 2011. október 28‑án történt továbbítást követően) 2015. július 13‑án megújított, korábbi francia térbeli védjegyen alapult.
A bejelentett védjegy ezen ábrázolásához a következő leírást csatolták: „A védjegy a fenti módon ábrázolt palackból áll, amelynek belsejében nagyjából átlósan egy fűszál helyezkedik el a palacktesten belül”.
[omissis]
A felszólalás alátámasztásaként hivatkozott jogalapok a következők voltak: először is, a fenti 7. pontban látható, a 95588457. számú korábbi francia térbeli védjegyet illetően a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja (később a 207/2009 rendelet, majd a 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja), másodszor ugyanezen védjegyet, valamint a fenti 9. pontban említett lajstromozott védjegyeket illetően a 40/94 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése (később a 207/2009 rendelet, majd a 2017/1001 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése), harmadszor pedig a fenti 9. pontban említett, lajstromozatlan megjelöléseket illetően a 40/94 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése (később a 207/2009 rendelet, majd a 2017/1001 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése).
[omissis]
A Törvényszék a 2014. december 11‑én hozott CEDC International kontra OHIM – Underberg (Egy üvegben elhelyezett fűszál formája) ítéletében (
T‑235/12
, a továbbiakban: hatályon kívül helyező ítélet,
EU:T:2014:1058
), a Törvényszék hatályon kívül helyezte az első határozatot.
A Törvényszék elöljáróban megállapította, hogy a felperes az EUIPO‑nak az összes felszólalási okra, azaz a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdése a) pontjában, 8. cikkének (3) bekezdésében és 8. cikkének (4) bekezdésében foglalt valamennyi okra vonatkozó megállapításait és értékelését vitatja, ugyanakkor előadja, hogy érvelését kizárólag a fellebbezési tanácsnak a használatra vonatkozóan benyújtott bizonyítékok értékelésére vonatkozó megállapításaira korlátozza, mivel ezek a megállapítások ugyanúgy vonatkoznak az összes felszólalási okra (a hatályon kívül helyező ítélet 29. pontja).
[omissis]
Az EUIPO negyedik fellebbezési tanácsa az R 1248/2015‑4. sz. ügyben 2016. augusztus 29‑én hozott határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) elutasította a fellebbezést.
A fellebbezési tanács többek között azt állapította meg, hogy még ha mérlegelési jogkörét gyakorolva figyelembe is veszi a felperest támogató, késedelmesen előterjesztett bizonyítékokat, azok nem változtatnak azon a korábbi határozatán, amely szerint a felperes nem bizonyította a 207/2009 rendelet 42. cikke (2) és (3) bekezdésének (jelenleg a 2017/1001 rendelet 47. cikkének (2) és (3) bekezdése) megfelelően a korábbi francia térbeli védjegy használatának jellegét, és ebből következően annak tényleges használatát (a megtámadott határozat 35. pontja).
A fellebbezési tanács először is megjegyezte, hogy a védjegyoltalom terjedelmét a védjegynek a bejelentésben szereplő grafikai ábrázolása határozza meg, nem pedig a védjegy felperes által benyújtott leírása. Hozzátette, hogy a védjegyleírásban meg kell határozni, hogy mi látható a védjegy ábrázolásán, az oltalom terjedelme pedig nem terjeszthető ki annak egyik lehetséges értelmezésével, hogy mit kíván a bejelentő ezzel az ábrázolással jelezni, vagy mit gondol arról. A jelen ügyben a fellebbezési tanács rámutatott arra, hogy a korábbi francia térbeli védjegy grafikai ábrázolása egy közönséges formájú palackot ábrázol, amelyen egy, a palack bal oldaláról átlósan kiinduló, a palack nyaka alatt kezdődő és a palack alsó széléig tartó vonal látható; a vonal, amely a palack testének állandó részeként jelenik meg, csupán egy egyenes, átlós vonal, és semmi más, és ezen a megállapításon a felperes által szolgáltatott leírás sem változtat, mivel a védjegyoltalom terjedelmét nem a felperes védjegybejelentés során tanúsított szándéka határozza meg (a megtámadott határozat 38. és 39. pontja).
A fellebbezési tanács megállapította, hogy az első fokon benyújtott bizonyítékok egyike sem ábrázolja a védjegyet a lajstromozott alakban, azaz a védjegylajstromban szereplő grafikai ábrázolásának megfelelően. Egyik palackon sem látható ugyanis folytonos átlós vonal, vagy akár olyan vonal, mint amely a korábbi védjegy részét képezi; ezt a vonalat nem a bemutatott palackok valamelyikének külső felületén helyezték el, és nem jelenik meg magán a címkén vagy azon át, továbbá nem látható, mi van a palackban a címke mögött, mivel a nem átlátszó címke a palack felületének szinte egészét lefedi. A fellebbezési tanács hozzátette, hogy a felperes további bizonyítékokat nyújtott be hozzá, köztük olyan palackokat, amelyeken olvashatatlan címke vagy „żubrówka bison vodka” feliratú címke szerepel, ellenben az összes palack – csakúgy, mint az első fokon bemutatott palackok – nem átlátszó címkével van ellátva, amely megakadályozza, hogy a címke mögötti rész látható legyen, és sem a palack külső felületén, sem magán a címkén áthaladva nem látható rajtuk a korábbi védjegy részét képező átlós vonal. Ami a késedelmesen előterjesztett bizonyítékokat és különösen az M. K. nyilatkozatához csatolt, „żubrówka bison vodka” feliratú címkével ellátott palackról készült fényképeket illeti, amelyeket ezúttal nemcsak szemből, hanem hátulnézetből és két oldalról is ábrázoltak, a fellebbezési tanács megállapította, hogy a fényképeken szereplő oldalnézeteken egy hosszú, folytonos vonal észlelhető, amelyek bár enyhén eltérnek egymástól a két fényképen, nem egyeznek meg a korábbi védjegy részét képező egyenes, átlós vonallal: például nem ugyanazon a helyen vannak, sokkal hosszabbak, a palack alsó részének nem ugyanazon pontján kezdődnek, és nem teljesen egyenesek (a megtámadott határozat 40–42. pontja).
A fellebbezési tanács úgy vélte, hogy a felperes által bemutatott ezen használat nem minősül a védjegy lajstromozott alakjának használatának, de nem is a védjegy olyan alakban történő használata, amely a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja (jelenleg a 2017/1001 rendelet 18. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja) értelmében a lajstromozott alaktól csak a megkülönböztető képességet nem érintő elemekben tér el. E tekintetben a fellebbezési tanács figyelembe vette azt a tényt, hogy a korábbi francia védjegy megkülönböztető képessége önmagában véve inkább csekély, mivel egy meghatározott helyzetű, adott hosszúságú, egyszerű egyenes vonallal ellátott, közönséges formájú palackból áll, és valójában ez a vonal, illetve annak elhelyezkedése és adott hosszúsága teszi az összbenyomás szempontjából némileg megkülönböztető jellegűvé a védjegyet. Így a korábbi védjegy grafikai ábrázolásával meghatározott védjegyoltalom terjedelme igen csekély, következésképpen a benyújtott bizonyítékokban bemutatottaktól eltérő forma semmiképpen nem minősül a korábbi védjegy használatának. A fellebbezési tanács azt is hangsúlyozta, hogy a felperes magyarázata, amely szerint a benyújtott bizonyítékokban bemutatott palackokban egy fűszál található, amely a ŻUBRÓWKA védjeggyel jelölt vodkájának egyik fontos jellemzője, nem szól a felperes mellett, és nem is releváns, mivel a korábbi francia védjegy nem részesíti oltalomban a palackban elhelyezett fűszál koncepcióját (a megtámadott határozat 43–45. pontja).
A fellebbezési tanács arra a következtetésre jutott, hogy még ha figyelembe is vesszük az első ízben előtte benyújtott bizonyítékokat, a felperes nem bizonyította a korábbi francia térbeli védjegy használatának jellegét, amely a 207/2009 rendelet 42. cikke (2) és (3) bekezdésének megfelelően e korábbi védjegy tényleges használatának bizonyításához szükséges követelmény. Ebből azt a következtetést vonta le, hogy önmagában ezen ok miatt már nem szükséges tovább vizsgálni a késedelmesen előterjesztett bizonyítékokat, illetve azt, hogy ezeket a bizonyítékokat összességükben figyelembe kell‑e venni. Álláspontja szerint ez nem változtat azon, hogy a korábbi francia térbeli védjegyre alapított felszólalást és a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában foglalt okokat el kell utasítani. Ami a felszólalás egyéb indokait és a hivatkozott egyéb korábbi jogokat illeti, a fellebbezési tanács „kifejezetten hivatkoz[ott] az R 2506/2010‑4. sz. ügyben 2012. március 26‑án hozott határozatában foglalt érvelésre”. Arra a következtetésre jutott, hogy a felszólalást a felszólalás alapjául szolgáló valamennyi indok és korábbi jog alapján el kell utasítani (a megtámadott határozat 46–49. pontja).
Az eljárás és a felek kérelmei
[omissis]
A felperes keresetében azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
teljes egészében helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–
az EUIPO‑t és a beavatkozó felet kötelezze a Törvényszék és a fellebbezési tanács előtti eljárások során felmerült költségek viselésére.
Az EUIPO azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
kötelezze a felperest a költségek viselésére;
A beavatkozó fél azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére, ideértve a beavatkozó fél részéről felmerült valamennyi költséget is.
A jogkérdésről
Keresete alátámasztásaként a felperes három jogalapra hivatkozik. Az első jogalap a 207/2009 rendelet 65. cikke (6) bekezdésének (jelenleg a 2017/1001 rendelet 72. cikkének (6) bekezdése) megsértésén alapul. A második jogalap a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének és a 2868/95 rendelet 22. szabálya (3) bekezdésének (jelenleg a 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet 10. cikkének (3) bekezdése), valamint a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdése a) és b) pontjának, valamint 42. cikke (2) és (3) bekezdésének megsértésén alapul. A harmadik jogalap a 207/2009 rendelet 75. cikkének, valamint 76. cikke (1) és (2) bekezdésének megsértésén alapul.
Előzetes észrevételek
Az időbeli hatály alapján alkalmazandó jog
Az ügy iratainak tanúsága szerint a fellebbezési tanács a 207/2009 rendeletet alkalmazta (lásd a megtámadott határozat 4. pontját), a felperes jogalapjait erre a rendeletre alapította (lásd a keresetlevél 4. pontját), a beavatkozó fél válaszát az említett rendeletre alapította, az EUIPO válaszbeadványában pedig az „EUVR” olyan változatára hivatkozott, amely rendelkezéseinek számozása megegyezik ugyanezen rendelet rendelkezéseinek számozásával.
Mindazonáltal a Törvényszék által a tárgyaláson feltett kérdésre válaszolva az EUIPO rámutatott, hogy mivel a védjegybejelentés időpontja meghatározó, a jelen ügyben alkalmazandó jog, legalábbis az ügy érdemét illetően, a 40/94 rendelet.
Meg kell állapítani, hogy a bejelentett védjegy lajstromozása iránti kérelem benyújtásának az alkalmazandó anyagi jog meghatározása szempontjából meghatározó időpontját (lásd ebben az értelemben: 2015. október 26‑iPopp és Zech kontra OHIM végzés,
C‑17/15 P
, nem tették közzé,
EU:C:2015:728
,
2.
pont; 2019. december 12‑iEUIPO kontra Wajos ítélet,
C‑783/18 P
, nem tették közzé,
EU:C:2019:1073
,
2.
pont), a jelen esetben 1996. április 1‑jét figyelembe véve, és a megtámadott határozat meghozatalának az alkalmazandó eljárási jog meghatározása szempontjából meghatározó időpontját, a jelen esetben 2016. augusztus 29‑ét figyelembe véve a jelen jogvitára egyrészt a 40/94 rendelet anyagi jogi rendelkezései, másrészt pedig a 207/2009 rendelet eljárási rendelkezései az irányadók. E két rendeletnek a jelen jogvita szempontjából releváns anyagi jogi rendelkezései lényegében megegyeznek.
Ami a különböző anyagi jogi rendelkezések megsértésére alapított második jogalapot illeti, tekintettel arra, hogy a 40/94 és a 207/2009 rendelet releváns rendelkezései lényegében megegyeznek, a Törvényszék a 40/94 rendelet anyagi jogi rendelkezéseit fogja alkalmazni. Meg kell azonban állapítani, hogy a 207/2009 rendelet azonos rendelkezéseinek fellebbezési tanács általi alkalmazása – amelyet végeredményben a felperes sem vitatott – nem vonhatja maga után a megtámadott határozat hatályon kívül helyezését. Az egyik vagy a másik rendelet időbeli hatályának alkalmazása ugyanis nem vezet eltérő eredményre, és az említett határozat ezen az alapon történő bármilyen vitatása hatástalan lenne.
Ami a több eljárási rendelkezés megsértésére alapított első és harmadik jogalapot illeti, mivel a megtámadott határozatot 2016. augusztus 29‑én hozták meg, a 207/2009 rendeletnek – adott esetben a 207/2009 rendelet és a 2868/95 rendelet módosításáról, valamint a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalnak (védjegyek és formatervezési minták) fizetendő díjakról szóló 2869/95/EK bizottsági rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, (EU) 2015/2424 európai parlamenti és tanácsi rendelettel (
HL 2015. L 341., 21. o.
; helyesbítések:
HL 2016. L 71., 322. o.
;
HL 2016. L 110., 4. o.
;
HL 2016. L 267., 1. o.
;
HL 2017. L 142., 104. o.
) módosított – rendelkezései alkalmazandók (lásd ebben az értelemben: 2019. október 31‑iRepower kontra EUIPO ítélet,
C‑281/18 P
,
EU:C:2019:916
,
2.
és
3.
pont). Közelebbről a 2015/2424 rendelet 4. cikke úgy rendelkezik, hogy e rendelet 2016. március 23‑án lép hatályba, azonban a 207/2009 rendelet bizonyos rendelkezései, köztük a 75. cikk, csak 2017. október 1‑jétől alkalmazandók. A jelen ügyben a szóban forgó határozat meghozatalának időpontjára tekintettel a 207/2009 rendelet 75. cikkének eredeti változata továbbra is alkalmazandó erre a határozatra. Ezzel szemben átmeneti rendelkezés hiányában a 207/2009 rendelet 65. cikke (6) bekezdésének és 76. cikke (1) bekezdésének a 2015/2424 rendelettel módosított változata alkalmazandó az említett határozatra. Végeredményben a 207/2009 rendelet eljárási rendelkezései eredeti vagy módosított változatának időbeli hatálya nem vezet eltérő eredményre az első és a harmadik jogalap vizsgálata tekintetében.
[omissis]
A 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének és a 2868/95 rendelet 22. szabálya (3) bekezdésének, valamint a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdése a) és b) pontjának és 42. cikke (2) és (3) bekezdésének megsértésére alapított második jogalap
Második jogalapjával a felperes lényegében azt kifogásolja, hogy a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a (felszólalási osztályhoz és a fellebbezési tanácshoz) benyújtott bizonyítékok nem támasztják alá a korábbi francia térbeli védjegynek a releváns időszakban történt tényleges használatát. E tekintetben négy kifogásra hivatkozik.
[omissis]
Meg kell állapítani, hogy a jelen jogalap lényegében arra a kérdésre vonatkozik, hogy a korábbi védjegyet használták‑e a lajstromozott alakban (vagy olyan alakban, amely a lajstromozott alaktól csupán elhanyagolható elemekben tér el), és ennélfogva a védjegy által nyújtott oltalom pontos tárgyának kérdésére irányul.
[omissis]
Ezen megfontolások fényében kell megvizsgálni a felperes második jogalapjában szereplő négy kifogást, és azt, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 46. pontjában helyesen állapította‑e meg, hogy még ha figyelembe is veszik az első alkalommal hozzá benyújtott bizonyítékokat, a felperes akkor sem bizonyította a korábbi francia térbeli védjegy használatának jellegét, ami pedig e védjegy tényleges használatának a 207/2009 rendelet 42. cikke (2) és (3) bekezdése szerinti igazolásához szükséges követelmény.
Az alkalmazandó anyagi jogot illetően elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint, ha az európai uniós védjegy jogosultja a tényleges használat igazolását kéri, akkor ez a használat olyan feltételnek minősül, amelynek a 40/94 rendelet értelmében nemcsak az európai uniós védjegyeknek, hanem az említett európai uniós védjeggyel szembeni felszólalás alátámasztásaként hivatkozott korábbi nemzeti védjegyeknek is meg kell felelniük. Következésképpen a 40/94 rendelet 43. cikke (2) bekezdésének a korábbi nemzeti védjegyekre az említett cikk (3) bekezdése alapján történő alkalmazása azt jelenti, hogy a tényleges használat fogalmát ugyanezen rendelet 15. cikke, nem pedig a nemzeti jog alapján kell meghatározni (lásd analógia útján, törlési eljárással kapcsolatban: 2019. július 12‑imobile.de kontra EUIPO – Droujestvo S Ogranichena Otgovornost Rezon (mobile.ro) ítélet,
T‑412/18
, nem tették közzé,
EU:T:2019:516
,
23.
pont). A fellebbezési tanács tehát nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a jelen jogvitában azt értékelte, hogy a korábbi nemzeti védjegy ez utóbbi uniós jogi rendelkezés értelmében, nem pedig a francia jog szerint képezte‑e tényleges használat tárgyát.
[omissis]
Annak megállapítása érdekében, hogy ezek a bizonyítékok alátámasztják‑e a korábbi védjegy használatának jellegét, előzetesen helyesen meg kell határozni a korábbi védjegy által biztosított oltalom tárgyát.
[omissis]
A korábbi védjegy téves azonosítására alapított első kifogás
Első kifogásával a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács nem azonosította helyesen a korábbi védjegyet, amikor egy olyan palackról volt szó, amelynek a belsejében egy fűszál található.
–
A jogszabályok ismertetése és az ítélkezési gyakorlat
Érdemes felidézni a korábbi védjegyhez hasonló térbeli védjegy által nyújtott oltalom tárgyára, a védjegyábrázolás egyértelműségének és pontosságának követelményére, valamint a védjegyábrázolás és az ilyen védjegy esetlegesen mellékelt leírása közötti összhang követelményére vonatkozó jogszabályi hátteret és ítélkezési gyakorlatot.
A Bíróságnak az európai uniós védjegyjogra vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlata szerint valamely megjelölés csak akkor lajstromozható védjegyként, ha azt a bejelentő a 40/94 rendelet 4. cikkében (később a 207/2009 rendelet 4. cikke, majd a 2017/1001 rendelet 4. cikke) szereplő követelménynek megfelelően grafikailag ábrázolja, méghozzá úgy, hogy abban az igényelt oltalom tárgya és terjedelme világosan és pontosan meg van határozva (lásd ebben az értelemben: 2019. július 29‑iRed Bull kontra EUIPO ítélet,
C‑124/18 P
,
EU:C:2019:641
,
36.
pont; lásd még ebben az értelemben, analógia útján: 2019. március 27‑iHartwall ítélet,
C‑578/17
,
EU:C:2019:261
,
38.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Amennyiben a védjegybejelentés tartalmazza a megjelölés szöveges leírását, annak hozzá kell járulnia a védjegyjog alapján igényelt oltalom tárgyának és terjedelmének pontos meghatározásához, és nem állhat ellentmondásban a védjegy grafikai ábrázolásával, továbbá nem támaszthat kételyeket a grafikai ábrázolás tárgyát és terjedelmét illetően (lásd ebben az értelemben: 2019. július 29‑iRed Bull kontra EUIPO ítélet,
C‑124/18 P
,
EU:C:2019:641
,
37.
pont; lásd még ebben az értelemben, analógia útján: 2019. március 27‑iHartwall ítélet,
C‑578/17
,
EU:C:2019:261
,
39.
és
40.
pont).
A grafikai ábrázolásnak biztosítania kell a megjelölés vizuális megjelenítését, különösen alakok, vonalak, betűk segítségével, oly módon, hogy a megjelölés pontosan meghatározható legyen. A grafikai ábrázolás követelményének elsősorban az a rendeltetése, hogy meghatározza magát a védjegyet annak érdekében, hogy meg lehessen állapítani, mi a pontos tárgya a lajstromozott védjegy által a védjegyjogosult számára biztosított oltalomnak. Továbbá ahhoz, hogy ezt a rendeltetést az illetékes hatóságok és a nyilvánosság, különösen a gazdasági szereplők tekintetében betöltse, a grafikus ábrázolásnak egyértelműnek, pontosnak, önmagában teljesnek, könnyen hozzáférhetőnek, érthetőnek, tartósnak és objektívnek kell lennie (lásd ebben az értelemben: 2017. június 21‑iM/S. Indeutsch International kontra EUIPO – Crafts Americana Group [Két párhuzamos vonal közötti halszálkaminta ábrázolása] ítélet,
T‑20/16
,
EU:T:2017:410
,
33.
és
34.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; lásd még ebben az értelemben, analógia útján: 2002. december 12‑iSieckmann ítélet,
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
,
46.
és
–
55.
pont; 2004. június 24‑iHeidelberger Bauchemie ítélet,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
,
25.
és
–
32.
pont). Az ábrázolásnak közelebbről tekintve pontosan az a célja, hogy a megjelölés azonosításának és észlelésének folyamatában kizárja a szubjektív elemeket. Következésképpen a grafikai ábrázolás módjának egyértelműnek és objektívnek kell lennie (lásd még ebben az értelemben, analógia útján: 2002. december 12‑iSieckmann ítélet,
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
,
54.
pont).
A pontosságot és egyértelműséget nélkülöző grafikai ábrázolás nem teszi lehetővé a kért oltalom terjedelmének meghatározását (lásd ebben az értelemben, analógia útján: 2003. november 27‑iShield Mark ítélet,
C‑283/01
,
EU:C:2003:641
,
59.
pont). A védjegy oltalmának terjedelme szempontjából az a meghatározó tényező, hogy hogyan észlelik a védjegyet kizárólag a lajstromozott megjelölés alapján (lásd ebben az értelemben: 2018. január 17‑iDeichman kontra EUIPO – Munich [Egy sportcipő oldalán látható kereszt ábrázolása] ítélet (
T‑68/16
,
EU:T:2018:7
,
44.
pont). A grafikai ábrázolás követelményének elsősorban az a rendeltetése, hogy meghatározza magát a védjegyet annak érdekében, hogy meg lehessen állapítani, mi a pontos tárgya a lajstromozott védjegy által a védjegyjogosult számára biztosított oltalomnak. Következésképpen a védjegybejelentőnek a védjegy olyan grafikus ábrázolását kell benyújtania, amely pontosan megfelel az általa igényelt oltalom tárgyának. A védjegy lajstromozását követően a jogosult nem tarthat igényt szélesebb körű oltalomra, mint amelyet a grafikai ábrázolás biztosít, illetve olyan oltalomra, amely nem felel meg a grafikai ábrázolásnak (lásd ebben az értelemben: 2017. november 30‑iRed Bull kontra EUIPO – Optimum Mark [Kék és ezüst szín kombinációja] ítélet,
T‑101/15 és T‑102/15
,
EU:T:2017:852
,
71.
pont; 2019. június 19‑iadidas kontra EUIPO – Shoe Branding Europe [Három párhuzamos sáv ábrázolása] ítélet,
T‑307/17
,
EU:T:2019:427
,
30.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A 2868/95 rendelet 3. szabályának (3) bekezdése továbbá úgy rendelkezik, hogy a védjegybejelentés fakultatív módon „a megjelölés leírását is tartalmazhatja”. Ennélfogva, amennyiben a bejelentés leírást is tartalmaz, e leírást a grafikus ábrázolással együttesen kell vizsgálni. A 2003. május 6‑iLibertel ítéletből (
C‑104/01
,
EU:C:2003:244
) ugyanis az következik, hogy a megjelölés leírása szükséges lehet a 207/2009 rendelet 4. cikkében foglalt követelményeknek való megfeleléshez (lásd ebben az értelemben: 2017. november 30‑iKék és ezüst szín kombinációja ítélet,
T‑101/15 és T‑102/15
,
EU:T:2017:852
,
79.
és
80.
pont; 2019. június 19‑iHárom párhuzamos sáv ábrázolása ítélet,
T‑307/17
,
EU:T:2019:427
,
31.
pont). A leírás együttes vizsgálata azonban nem terjesztheti ki az oltalomnak az ábrázolás által meghatározott pontos tárgyát (lásd a fenti 108. pontban), csupán segítheti annak tisztázását és pontosítását.
A térbeli védjegyekkel kapcsolatban a 2868/95 rendelet 3. szabályának (4) bekezdése (jelenleg a 2017/1001 rendelet egyes rendelkezéseinek végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról és az (EU) 2017/1431 végrehajtási rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. március 5‑i (EU) 2018/626 bizottsági végrehajtási rendelet [
HL 2018. L 104., 37. o.
] 3. cikke (3) bekezdésének c) pontja), amely nem követeli meg az ilyen védjegyekre vonatkozó leírást, a következőképpen rendelkezik:
„Ha térbeli megjelölés védjegyként történő lajstromozását kérik, erre a bejelentésben utalni kell. Az ábrázolás ebben az esetben a megjelölés fényképes vagy grafikus ábrázolásából áll. Az ábrázolás a megjelölés legfeljebb hat különböző nézetű képéből állhat.”
A fentiekből az következik, hogy az európai uniós védjegyjog értelmezését és alkalmazását illetően a védjegy ábrázolása, amelynek egyértelműnek és pontosnak kell lennie, meghatározza a lajstromozás által biztosított oltalom tárgyát. Ezenkívül az ábrázoláshoz esetlegesen mellékelt leírásnak egyeznie kell a lajstromozás szerinti ábrázolással, és nem terjesztheti ki az így meghatározott védjegy hatályát. Az esetlegesen mellékelt leírásnak az ábrázolással való egyezésére vonatkozó ezen követelmény tehát az oltalom tárgyát meghatározó ábrázolás egyértelműségére és pontosságára vonatkozó követelmény folyománya.
Ezen elvekre tekintettel a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 38. pontjában helyesen jegyezte meg, hogy a védjegyoltalom terjedelmét a a védjegynek a bejelentésben szereplő (abban az időben grafikus) ábrázolása határozza meg, nem pedig a védjegy felperes által szolgáltatott leírása, majd helyesen fűzte hozzá, hogy a védjegyleírásban meg kell határozni, hogy mi látható a védjegy ábrázolásán, az oltalom terjedelme pedig nem terjeszthető ki annak egyik lehetséges értelmezésével, hogy mit kíván a bejelentő ezzel az ábrázolással jelezni, vagy mit gondol arról.
–
A jelen ügyben a korábbi védjegy által nyújtott oltalom pontos tárgyának meghatározására és a védjegy leírásának az ábrázolásával való egyezésére történő alkalmazás
A jelen ügyben a korábbi francia térbeli védjegynek az Institut national de la propriété industrielle (INPI, Franciaország) által kiállított védjegyokiratából az tűnik ki, hogy ez a védjegy egy (a fenti 7. pontban szereplő) ábrázolást és egy leírást tartalmaz, amely szerint „[a] védjegy a fenti módon ábrázolt palackból áll, amelynek belsejében nagyjából átlósan egy fűszál helyezkedik el a palacktesten belül”.
Erre a védjegyokiratra tekintettel először is hangsúlyozni kell, hogy a korábbi védjegy leírása nem egyezik meg annak ábrázolásával. Meg kell ugyanis állapítani, hogy az ábrázolás egy vonalat foglal magában, nem pedig a leírás szerinti fűszálat. Ezenkívül az ábrázoláson a vonal inkább a palack testén látható, és nem tűnik ki egyértelműen, hogy a palack belsejében van. Egyébiránt az említett védjegy leírása, mivel nem egyezik meg a védjegy ábrázolásával, nem szolgálhat annak tisztázására vagy pontosítására.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 39. pontjában helyesen mutatott rá arra, hogy a korábbi térbeli védjegy grafikai ábrázolása „egy közönséges formájú palackot ábrázol, amelyen egy, a palack bal oldaláról átlósan kiinduló, a palack nyaka alatt kezdődő és a palack alsó széléig tartó [egyenes] vonal látható”, hogy a vonal, amely a palack testének állandó részeként jelenik meg, csupán egy egyenes, átlós vonal, és semmi más, valamint hogy ezen a megállapításon a felperes által szolgáltatott leírás sem változtat, mivel a védjegyoltalom terjedelmét nem a felperes védjegybejelentés során tanúsított szándéka határozza meg.
Amint arra a beavatkozó fél rámutat, a fellebbezési tanács ezen értékelése megfelel a térbeli védjegyek helyes azonosítása szempontjából releváns elveknek, amelyek szerint a térbeli védjegyek oltalma terjedelmének meghatározása szempontjából az ábrázolásnak van döntő jelentősége, a leírás pedig nem változtathatja meg és nem értelmezheti a védjegy ábrázolását.
Ezt a megállapítást nem cáfolják a felperes azon érvei, amelyek szerint a korábbi francia térbeli védjegy olyannak történő észlelése, hogy az a palack belsejében egy fűszálat tartalmaz, először is megfelel a Törvényszék által a hatályon kívül helyező ítéletben tett megállapításoknak, másodszor a védjegy védjegyokiratában szereplő ábrázolásának, típusának és leírásának, harmadszor pedig az előterjesztett bizonyítékoknak.
Először is, a hatályon kívül helyező ítéletben a Törvényszék nem határozott érdemben a korábbi francia térbeli védjegy által biztosított oltalom pontos tárgyáról. A Törvényszék csupán helyt adott az első kereset harmadik jogalapjának, amelyet az indokolás hiányára és az első alkalommal a fellebbezési tanács előtt benyújtott, használatra vonatkozó bizonyítékok tekintetében a mérlegelési jogkör gyakorlásának hiányára alapítottak, vagyis egy olyan, eljárási jellegű jogalapnak, amely a használatra vonatkozó bizonyítékok figyelmen kívül hagyására, nem pedig az oltalom tárgyának meghatározására irányul (lásd még a fenti 70–82. pontban az első jogalapra adott választ).
Másodszor, éppen a korábbi francia térbeli védjegynek a védjegyokiratában szereplő ábrázolásán alapul a fellebbezési tanács azon értékelése, amely szerint ez a védjegy „egy közönséges formájú palackot” részesít oltalomban, „amelyen egy, a palack bal oldaláról átlósan kiinduló, a palack nyaka alatt kezdődő és a palack alsó széléig tartó egyenes vonal látható”. Ezzel szemben a fűszál állítólagos jelenléte nem az ábrázolásból, hanem csak a leírásból derül ki.
Márpedig, amint arra a beavatkozó fél rámutat, ez a leírás az ábrázolás indokolatlan értelmezését tartalmazza, mivel a vonal grafikus elemét a látható elemeken túlmutatva értelmezi, amikor azt állítja, hogy ez az elem fűszálnak minősül. A fekete‑fehér ábrázoláson ugyanis (amely tehát nem korlátozódik egy konkrét színre, például a barnászöldre, hanem minden színt magában foglal), a grafikus elem egy teljesen egyenes, minden görbületet vagy szabálytalanságot nélkülöző fekete vonal, míg a fűszál általában nem egyenes, hanem görbe és szabálytalan. Ráadásul ezen ábrázoláson nem látszik egyértelműen, hogy a vonal a palack belsejében található, hanem inkább úgy tűnik, mintha a palack testén lenne rajta. Következésképpen az ábrázolásnak a leírás által történő bármilyen értelmezése vagy megváltoztatása ellentétes lenne a fenti 104–112. pontban ismertetett elvekkel.
A beavatkozó fél hozzáteszi, hogy ha a felperes egy palackban lévő fűszálat kívánt volna oltalomban részesíttetni, akkor egy fűszál teljesen valósághű képét kellett volna benyújtania, ahogyan azt a felperes által lajstromozott más védjegyek esetében tették.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a Törvényszék korábban már határozott a fellebbező alábbiakban ábrázolt, 189866. sz. lengyel térbeli védjegye által nyújtott oltalom pontos tárgyáról:
A Törvényszék a 2015. november 12‑iCEDC International kontra OHIM – Fabryka Wódek Polmos Łańcut (WISENT) ítélet (
T‑449/13
, nem tették közzé,
EU:T:2015:839
)
94.
,
95.
,
97.
és
98.
pontjában és a 2015. november 12‑iCEDC International kontra OHIM – Fabryka Wódek Polmos Łańcut (WISENT VODKA) ítélet (
T‑450/13
, nem tették közzé,
EU:T:2015:841
)
96.
,
97.
,
99.
és
100.
pontjában kimondta, hogy az ütköző korábbi védjegy egy olyan ábrás elemet tartalmaz, amely a palackon áthaladó, vékony vonalból áll, az említett vonal pedig egyenes, enyhén balra dől, zöld színű, és egy részét a címke kitakarja. A Törvényszék szerint azonban azok a vázlatos ábrázolások, amelyeken fűszál is szerepelhet, nem érzékelhetők valódi fűszálként. Az ábrázolás és a lajstromozás szerinti, ütköző védjegyekben szereplő vonalat egyszerű vonalként, nem pedig fűszálként észlelik. Kizárólag a fűszál valóságnak jobban megfelelő ábrázolása vagy a palack belsejében elhelyezett fűszál valósághű képe utalhat a fűszál képére, amit egyébként a fűszál leírása is megerősíthet. A Törvényszék azonban úgy ítélte meg, hogy a jelen ügyben nem ez a helyzet. A Törvényszék szerint így tehát a fellebbezési tanács, mivel az említett ábrás elemet egy palackban keresztben álló, enyhén dőlt, illetve átlósan elhelyezkedő, egyszerű egyenes vonalként észlelte, helyesen állapította meg azt, hogy más ábrás elemek jelenléte esetén az említett elem kevésbé megkülönböztető jellegű, és másodlagos szerepet játszik az ütköző védjegyek hasonlóságának értékelésénél. Ezt a következtetést a Törvényszék szerint nem cáfolja a felperes azon érve, amely szerint a fűszál különösen feltűnő, illetve eredeti elem. E tekintetben a Törvényszék szerint emlékeztetni kell arra, hogy az ábrázolás és a lajstromozás szerinti ütköző védjegyekben szereplő ábrás elem egy enyhén dőlt, illetve átlós egyenes vonal, amelyet a palackban keresztben álló vonalként, nem pedig fűszálként észlelnek. Az említett vonal mint egyszerű forma nem tűnik különösen eredetinek vagy feltűnőnek. Ez a vonal továbbá mind a bejelentett védjegy, mind pedig a korábbi védjegy esetében háttérbe szorul az említett védjegyekben szereplő egyéb szó‑ és ábrás elemek jelenléte miatt. Így kevésbé láthatóvá válik, és ezáltal kisebb az esélye, hogy feltűnjön a fogyasztónak.
Ami a jelen ügyben szóban forgó korábbi francia térbeli védjegyet illeti, még inkább meg kell állapítani, hogy csak a fűszál valóságnak jobban megfelelő ábrázolásával vagy a palack belsejében elhelyezett fűszál valósághű képével lehetett volna egyértelműen és pontosan meghatározni a fűszál e védjegyben való jelenlétét, amit egyébként a védjegy leírása is megerősíthetett volna, amely így tehát egybevágott volna azzal. A jelen ügyben azonban nem ez a helyzet.
Harmadszor, főszabály szerint a benyújtott bizonyítékok nem befolyásolhatják a védjegy által biztosított oltalom pontos tárgyának meghatározását. Ezt a tárgyat ugyanis a védjegynek a védjegyokiratban szereplő ábrázolása határozza meg, amelyet esetleg a leírás egyértelműsíthet és pontosíthat abban az esetben, ha összhangban van az ábrázolással, de semmiképpen nem módosítható a védjegy tényleges piaci használata révén. A 40/94 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése (később a 207/2009 rendelet 43. cikkének (2) bekezdése, majd a 2017/1001 rendelet 49. cikkének (2) bekezdése) továbbá nem teszi lehetővé, hogy a bejelentés későbbi módosítása lényegesen érintse a védjegyet.
Végeredményben a jelen ügyben az ábrázolás és az ahhoz kapcsolódó leírás nem kellően világos és pontos jellegét inkább megerősíteni látszik az a tény, hogy a felperes a használatra vonatkozóan olyan bizonyítékokat terjesztett elő, amelyek a korábbi védjegyet a védjegyokiratban szereplő ábrán látható vonal jellegétől, hosszától és elhelyezkedésétől eltérően ábrázolják (lásd ebben az értelemben: 2019. július 29‑iRed Bull kontra EUIPO ítélet,
C‑124/18 P
,
EU:C:2019:641
,
45.
pont; 2017. november 30‑iKék és ezüst szín kombinációja ítélet,
T‑101/15 és T‑102/15
,
EU:T:2017:852
,
65.
pont).
Végül a megtámadott határozat 45. pontjában a fellebbezési tanács helyesen fejtette ki, hogy a korábbi védjegy nem részesíti oltalomban a palackban elhelyezett fűszál koncepcióját.
Ezzel kapcsolatban a Bíróság kimondta, hogy egy adott koncepciónak bármely elképzelhető formában való elvont ábrázolása nem hordozza magában a 40/94 rendelet 4. cikkében megkövetelt pontosság és állandóság jellemzőit. A gyakorlatban ugyanis az ilyen ábrázolások számos eltérő kombináció használatára jogosítanának, ami nem tenné lehetővé a fogyasztó számára, hogy egy adott kombinációt felismerhessen vagy megjegyezhessen, és arra használhasson, hogy később biztosan ugyanabban a vásárlási élményben részesüljön, továbbá a hatáskörrel rendelkező hatóságok és a gazdasági szereplők számára sem tenné lehetővé, hogy megismerjék a védjegyjogosult számára biztosított oltalom terjedelmét (lásd analógia útján: 2019. július 29‑iRed Bull kontra EUIPO ítélet,
C‑124/18 P
,
EU:C:2019:641
,
38.
pont; lásd még ebben az értelemben, analógia útján: 2004. június 24‑iHeidelberger Bauchemie ítélet,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
,
–
35.
pont).
A Bíróság ezenfelül kimondta, hogy a védjegybejelentés olyan tárgya, amely valamely áru vagy annak egy része tekintetében valamennyi elképzelhető formára vonatkozik, nem minősül a 40/94 rendelet 4. cikke értelmében vett „megjelölésnek”, és ennélfogva nem minősülhet e rendelet értelmében védjegynek (lásd analógia útján: 2007. január 25‑iDyson ítélet,
C‑321/03
,
EU:C:2007:51
,
40.
pont).
Ebből az következik, hogy a védjegyekre vonatkozó szabályozás nem teszi lehetővé egy fogalom vagy ötlet védelmét, hanem kizárólag az olyan fogalom vagy ötlet konkrét kifejezésének védelmét, amely a megjelölésbe bekerül, és amelyet az említett megjelölés ábrázolása határoz meg.
A felperes maga is elismeri, hogy nem kívánja elvont módon kisajátítani a palackban lévő fűszál bármely ábrázolását, hanem azt állítja, hogy kizárólagosság illeti meg e két elem kombinációjának a védjegye részét képező, konkrét ábrázolására.
Tehát a korábbi védjegy konkrét ábrázolása határozza meg a védjegyhasználat jellegének vizsgálata szempontjából a védjegy által biztosított oltalom pontos tárgyát.
Márpedig meg kell állapítani, hogy a korábbi védjegynek a fellebbezési tanács által helyesen azonosított ábrázolásából kitűnik, hogy a védjegy által biztosított oltalom pontos tárgya csupán „egy közönséges formájú palackra” irányul, „amelyen egy, a palack bal oldaláról átlósan kiinduló, a palack nyaka alatt kezdődő és a palack alsó széléig tartó egyenes vonal látható”. és nem pedig – ahogyan azt a felperes állítja – egy fűszál.
Az első jogalapot tehát mint megalapozatlant el kell utasítani.
A korábbi védjegy tényleges használatát illetően téves és nem megfelelő kritérium alkalmazására, több védjegy egyidejű használata lehetőségének figyelmen kívül hagyására, és a korábbi védjegy megkülönböztető képességének a használat során történt megváltozásának hiányára alapított második, harmadik és negyedik kifogás
Második kifogásával a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács „ismételten” téves és nem megfelelő szempontot alkalmazott a korábbi francia térbeli védjegy tényleges használatát illetően, mivel „leegyszerűsítő és síkbeli” módon, nem pedig dinamikus helyzetben és több oldalról nézve közelítette meg, és a bizonyítékokat csupán egymástól függetlenül értékelte, nem összességükben vizsgálta. Harmadik kifogásával előadja, hogy a fellebbezési tanács nem vette figyelembe a több különböző típusú védjegy egyidejű használatának lehetőségét, amikor tévesen azt állította, hogy a címke használata módosítja a szóban forgó védjegy megkülönböztető képességét. Negyedik kifogásával a felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács tévesen értékelte a védjegynek a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett tényleges használatát azáltal, hogy a tényleges használatot tévesen kizárólag azon esetekre korlátozta, amikor az alak „megegyező” vagy „azonos” a lajstromozott alakkal, és nem ismerte el, hogy a francia piacon használt palackban lévő fűszál hossza és elhelyezkedése közötti csekély eltérések nem változtatták meg az említett lajstromozott védjegy megkülönböztető képességét.
–
A jogszabályok és az ítélkezési gyakorlat ismertetése
A 40/94 rendelet 15. cikke (2) bekezdésének a) pontjában (később a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja és a 2017/1001 rendelet 18. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja) foglalt rendelkezések értelmében a korábbi nemzeti vagy európai uniós védjegyek tényleges használatának igazolása magában foglalja a korábbi védjegy olyan alakban történő használatának igazolását is, amely a lajstromozott alaktól csak a megkülönböztető képességet nem érintő elemekben tér el.
A 40/94 rendelet 15. cikke (2) bekezdése a) pontjának szövegéből közvetlenül következik, hogy e cikk első bekezdése értelmében vett használatnak minősül a védjegy olyan alakban történő használata, amely a lajstromozott alaktól eltér, amennyiben nem módosul a védjegy lajstromozott alakjának megkülönböztető képessége (lásd ebben az értelemben: 2013. július 18‑iSpecsavers International Healthcare és társai ítélet,
C‑252/12
,
EU:C:2013:497
,
21.
pont; 2017. február 28‑iLabeyrie kontra EUIPO – Delpeyrat [Sötét alapon világos halak sorozatának ábrázolása] ítélet, nem tették közzé,
EU:T:2017:122
,
18.
pont; 2017. június 28‑iTayto Group kontra EUIPO – MIP Metro [real] ítélet,
T‑287/15
, nem tették közzé,
EU:T:2017:443
,
22.
pont). Az a szabály, amely szerint a védjegy olyan alakban történő használata, amely a lajstromozott alaktól csak a megkülönböztető képességet nem érintő elemekben tér el, szintén az említett védjegy használatának tekinthető, röviden „megengedett variánsokra vonatkozó szabálynak” nevezhető (lásd ebben az értelemben: 2019. június 19‑iHárom párhuzamos sáv ábrázolása ítélet,
T‑307/17
,
EU:T:2019:427
,
48.
pont).
[omissis]
Ennek megállapítása szempontjából figyelembe kell venni a kizárólag összetett védjegy részeként vagy más védjeggyel együttesen használt védjegy önmagában rejlő tulajdonságait, és különösen megkülönböztető képességének többé‑kevésbé magas fokát is. Minél csekélyebb ugyanis a védjegy megkülönböztető képessége, annál könnyebben lehet azt megváltoztatni valamely – önmagában véve megkülönböztető jellegű – elem hozzáadásával, és annál inkább elveszti a szóban forgó védjegy arra való alkalmasságát, hogy az áru származására utaló megjelölésként észleljék. Ez a megállapítás fordítva is helytálló (2015. szeptember 24‑iEgy kemence formája ítélet,
T‑317/14
, nem tették közzé,
EU:T:2015:689
,
33.
pont; 2016. szeptember 13‑iEgy sokszög formája ítélet,
T‑146/15
,
EU:T:2016:469
,
29.
pont; 2017. február 28‑iSötét alapon világos halak sorozatának ábrázolása ítélet,
T‑767/15
, nem tették közzé,
EU:T:2017:122
,
22.
pont).
[omissis]
Abban az esetben tehát, ha a védjegyet egy másik védjeggyel együtt használják, a védjegy tényleges használatára vonatkozó feltétel akkor teljesülhet, ha a védjegyet továbbra is a szóban forgó áru származására utaló megjelölésként észlelik (2017. február 28‑iSötét alapon világos halak sorozatának ábrázolása ítélet,
T‑767/15
, nem tették közzé,
EU:T:2017:122
,
48.
pont; 2017. október 10‑iKlement kontra EUIPO – Bullerjan [Egy kemence formája] ítélet,
T‑211/14 RENV
, nem tették közzé,
EU:T:2017:715
,
47.
pont; 2019. február 28‑iPEPERO original ítélet,
T‑459/18
, nem tették közzé,
EU:T:2019:119
,
97.
pont).
[omissis]
Ahhoz, hogy az áru külső megjelenéséből álló térbeli védjegyekkel kapcsolatban arra a következtetésre lehessen jutni, hogy a korábbi védjegyet ténylegesen alapvető rendeltetésének megfelelően használták, a használat igazolásának olyan elemekben kell megjelennie, amelyek egyértelműen arra engednek következtetni, hogy a fogyasztó a korábbi védjegy oltalma alatt álló formáról egy meghatározott vállalkozásra tud asszociálni (lásd ebben az értelemben: 2018. szeptember 27‑iM J Quinlan & Associates kontra EUIPO – Intersnack Group [Egy kenguru formája] ítélet,
T‑219/17
, nem tették közzé,
EU:T:2018:610
,
33.
pont; 2019. február 28‑iPEPERO original ítélet,
T‑459/18
, nem tették közzé,
EU:T:2019:119
,
72.
pont).
Végül meg kell állapítani, hogy egy rendkívül egyszerű védjegy esetében még a védjegyen eszközölt apró változtatások is nem elhanyagolható mértékű eltéréseket képezhetnek, és így a módosított alak nem tekinthető összességében egyenértékűnek az említett védjegy lajstromozott alakjával. Ugyanis minél egyszerűbb egy védjegy, annál kevésbé rendelkezik megkülönböztető képességgel, és annál inkább kihathat a védjegyen eszközölt bárminemű változtatás a védjegy alapvető jellemzőire, és módosíthatja ezáltal az említett védjegy érintett fogyasztói kör általi észlelését (lásd ebben az értelemben: 2016. szeptember 13‑iEgy sokszög formája ítélet,
T‑146/15
,
EU:T:2016:469
,
33.
és
52.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2019. június 19‑iHárom párhuzamos sáv ábrázolása ítélet,
T‑307/17
,
EU:T:2019:427
,
72.
pont).
–
A jelen ügyre történő alkalmazás
A jelen ügyben a negyedik kifogással kapcsolatban először is meg kell állapítani, hogy az ábrázolás szerinti korábbi védjegyet, amely oltalmának tárgya „egy közönséges formájú palack, amelyen egy, a palack bal oldaláról átlósan kiinduló, a palack nyaka alatt kezdődő és a palack alsó széléig tartó egyenes vonal látható”, nem pedig egy fűszál (lásd a fenti 115. és 133. pontot), a felperes a használatra vonatkozó bizonyítékokban nem használta ilyenként, ezzel megegyező alakban.
A felszólalási osztály elé terjesztett bizonyítékokat (lásd a fenti 15. pontot) illetően, amelyek között palackok is vannak, megállapítható, hogy egyik palackon sem látható folytonos átlós vonal, vagy akár olyan egyenes vonal, mint amely a korábbi védjegyben szerepel. Ezenkívül ezt a vonalat nem valamelyik palack külső felületén helyezték el, és nem jelenik meg magán a címkén vagy a címkén keresztül. Ráadásul valamennyi palack egy nem átlátszó (olvashatatlan vagy „żubrówka bison vodka” megjelölést viselő) címkével van ellátva, amely befolyásolhatja a címke mögötti rész láthatóságát és észlelését.
A fellebbezési tanácshoz késedelmesen benyújtott bizonyítékokat (lásd a fenti 25. pontot), és különösen az M. K. nyilatkozatához csatolt, „żubrówka bison vodka” feliratú címkével ellátott palackról készült fényképeket illeti, amelyeket ezúttal nemcsak szemből, hanem hátulnézetből és két oldalról is ábrázoltak, meg kell állapítani, hogy az oldalnézeteken valóban egy hosszú, folytonos vonal figyelhető meg.
Mivel azonban ezek a vonalak, bár kissé eltérnek egymástól, a használat igazolásának mindkét oldalnézetén megjelennek, jelentősen különböznek a korábbi védjegyben szereplő egyenes, átlós vonaltól. Jellegüket tekintve eltérnek attól, ugyanis nem teljesen egyenesek, hanem felső hosszuknál és elhelyezkedésüknél fogva kicsit begörbülnek, mivel a palack szélén és alsó részén különböző pontokon kezdődnek és végződnek, ami eltérő dőlésszöget eredményez.
A fellebbezési tanács tehát a megtámadott határozat 40–42. pontjában helyesen állapította meg, hogy a felszólalási osztályhoz (lásd a fenti 15. pontot), illetve hozzá (lásd a fenti 25. pontot) benyújtott bizonyítékok egyike sem a lajstromozott alakban, vagyis olyan módon mutatja a védjegyet, ahogyan azt a védjegyokiratban grafikailag ábrázolták.
Másodszor meg kell állapítani, hogy az ábrázolás szerinti korábbi védjegyet, amely oltalmának tárgya „egy közönséges formájú palack, amelyen egy, a palack bal oldaláról átlósan kiinduló, a palack nyaka alatt kezdődő és a palack alsó széléig tartó egyenes vonal látható”, nem pedig egy fűszál (lásd a fenti 115. és 133. pontot), a felperes olyan alakban sem használta, amely a lajstromozott védjegy alakjától csupán a megkülönböztető jelleget nem érintő vagy elhanyagolható elemekben tér el.
E tekintetben a fellebbezési tanács által a megtámadott határozat 44. pontjában tett megállapításhoz hasonlóan figyelembe kell venni azt a tényt, hogy a korábbi védjegy megkülönböztető képessége önmagában véve csekély. A védjegy ugyanis egy adott hosszúságú, meghatározott dőlésszöget eredményező helyzetű, egyszerű egyenes vonallal ellátott, közönséges formájú palackból áll. Az összbenyomásban ez az egyszerű egyenes vonal – adott hosszúságával és meghatározott helyzetével együtt – teszi az említett védjegyet némileg megkülönböztető jellegűvé.
Így tehát a korábbi védjegy grafikai ábrázolásában meghatározott alak oltalmának terjedelme szűknek bizonyul, és megkülönböztető képessége könnyen megváltoztatható (lásd a fenti 140. pontot), főként mivel térbeli védjegyről van szó (lásd a fenti 143. és 147. pontot).
Márpedig a benyújtott bizonyítékokban bemutatott alakok a jelleg, a hosszúság és az elhelyezkedés nem elhanyagolható eltérései miatt különböznek a korábbi védjegy oltalma alatt álló alaktól (lásd a fenti 152. pontot), és nem tekinthetők az ítélkezési gyakorlat értelmében az említett védjegy lajstromozott alakjához képest „nem elhanyagolható” vagy „összességében egyenértékű” változatoknak.
A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 43–45. pontjában helyesen vélte úgy, hogy az első alkalommal előtte bemutatott bizonyítékokkal igazolt ezen használat nemcsak hogy nem minősül a korábbi védjegy lajstromozott alakjában történő használatnak, de nem tekinthető a védjegy olyan alakban történő használatának sem, amely a 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja értelmében a lajstromozott alaktól csak a megkülönböztető képességet nem érintő elemekben tér el.
Meg kell tehát állapítani, hogy a korábbi védjegynek a használat szerinti alakja – amint az a benyújtott bizonyítékokból kitűnik – nem egyezik az említett védjegynek az ábrázolásban és a lajstromozásban szereplő alakjával, és a köztük lévő különbségek oly mértékben megváltoztatják az említett védjegy megkülönböztető képességét, amely meghaladja a „megengedett variánsokra vonatkozó szabály” értelmében vett elhanyagolható eltéréseket.
A negyedik kifogást tehát mint megalapozatlant el kell utasítani.
[omissis]
Ami a több különböző típusú védjegy egyidejű használatának lehetőségére alapított harmadik kifogást illeti, kétségkívül emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a védjegy használata magában foglalhatja a védjegy önálló használatát és egy másik védjegy alkotóelemeként vagy azzal együttesen történő használatát is (2013. április 18‑iColloseum Holding ítélet,
C‑12/12
,
EU:C:2013:253
,
32.
pont; lásd még ebben az értelemben: 2013. július 18‑iSpecsavers International Healthcare és társai ítélet,
C‑252/12
,
EU:C:2013:497
,
23.
,
24.
és
26.
pont; 2015. szeptember 24‑iEgy kemence formája ítélet,
T‑317/14
, nem tették közzé,
EU:T:2015:689
,
29.
pont).
Mindazonáltal hangsúlyozni kell, hogy az olyan lajstromozott védjegyet, amelyet kizárólag valamely összetett védjegy részeként vagy valamely más védjeggyel együtt használnak, ahhoz, hogy ez a használat megfeleljen a 40/94 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „tényleges használat” fogalmának, továbbra is a szóban forgó áru származására utaló megjelölésként kell észlelni (2013. április 18‑iColloseum Holding ítélet,
C‑12/12
,
EU:C:2013:253
,
35.
pont; 2015. szeptember 24‑iEgy kemence formája ítélet,
T‑317/14
, nem tették közzé,
EU:T:2015:689
,
30.
pont).
A jelen ügyben először is meg kell jegyezni, hogy bár a fellebbezési tanács említette (az olvashatatlan vagy „żubrówka bison vodka” megjelöléssel ellátott) címke jelenlétét, ezt mindenekelőtt azért tette, mert úgy ítélte meg, hogy az ilyen címke jelenléte befolyásolhatja a használatra vonatkozó bizonyítékokon lévő korábbi francia térbeli védjegy láthatóságát és észlelését, és nem csupán azért, mert egy másik típusú, ábrás vagy szóvédjegy jelenléte megváltoztatja ennek a védjegynek a megkülönböztető képességét. A fenti 15. pontban bemutatott fényképeken ugyanis esettől függően vagy egyáltalán nem látható vonal, vagy semmi nem látható a palack alsó részében, a címke alatt, vagy pedig több (két vagy három) vonal látható a címke alatt.
Amint arra az EUIPO rámutat, a fellebbezési tanácsot arra a következtetésre, hogy a korábbi védjegy használata nem bizonyított, nem kizárólag az a tény vezette tehát, hogy ugyanazon az árun több védjegyet is használtak, hanem főként az, hogy nehezen látható, mi van a címke mögött, különösen, mivel a fényképek ellentmondanak egymásnak abban, hogy van‑e vonal vagy fűszál.
Ebből következően a fellebbezési tanács egyáltalán nem kérdőjelezte meg a fenti 166. és 167. pontban hivatkozott, a különböző típusú védjegyek együttes használatának lehetőségére vonatkozó ítélkezési gyakorlatot, amely szerint a védjegy tényleges használatára vonatkozó feltétel akkor is teljesülhet, ha a védjegyet egy másik védjeggyel együtt használják, feltéve, hogy a védjegyet továbbra is a szóban forgó áru származására utaló megjelölésként észlelik.
Másodszor pedig a beavatkozó féllel egyezően meg kell állapítani, hogy a térbeli védjegy más védjegyekkel együttesen történő ilyen együttes használatára vonatkozó feltételek a jelen ügyben nem teljesülnek. Ugyanis, noha két védjegy együttes használata főszabály szerint e védjegyek egyikének használatát képezheti, ez csak akkor van így, ha e védjegy megkülönböztető képessége nem változik, ez a feltétel pedig csak akkor teljesül, ha az érintett fogyasztói kör az említett védjegyet a másik védjegytől önállóan és függetlenül származásra való utalásként észleli.
Márpedig a jelen esetben a korábbi védjegyet nemcsak hogy egy olyan, nem átlátszó címkén elhelyezett másik védjeggyel együtt használják, amely akadályozza a láthatóságot és befolyásolja az említett korábbi védjegy megkülönböztető részének észlelését, de a felperes a használatra vonatkozóan bemutatott bizonyítékokban azt sem bizonyította – például piackutatással –, hogy az érintett fogyasztó kör az említett védjegyet a másik védjegytől önállóan és függetlenül származásra való utalásként észleli.
E tekintetben a Törvényszék az ezekhez a fényképekhez hasonló ábrával kapcsolatban már megállapította, hogy a vonal az összetett védjegy alkotóelemeként használt védjegyekben szereplő más szó‑ és ábrás elemek megléte miatt háttérbe szorul, így kevésbé láthatóvá válik, és ezáltal kisebb az esélye, hogy feltűnjön a fogyasztónak (lásd ebben az értelemben: 2015. november 12‑iWISENT ítélet,
T‑449/13
, nem tették közzé,
EU:T:2015:839
,
98.
pont; 2015. november 12‑iWISENT VODKA ítélet,
T‑450/13
, nem tették közzé,
EU:T:2015:841
,
100.
pont).
A jelen esetben is ez a helyzet. Nem bizonyított, hogy a korábbi védjegyet, amikor azt a ŻUBRÓWKA VODKA BISON szóvédjeggyel vagy a címkén látható bölényhez kapcsolódó grafikai elemekkel együtt használják, az érintett fogyasztó kör továbbra is származásra való utalásként érzékeli. Már csak azért sem ez az eset áll fenn, mivel a korábbi védjegy önmagában vett megkülönböztető képessége csekély (lásd a fenti 155. pontot), nyilvánvalóan gyengébb, mint az említett szóvédjegy megkülönböztető képessége, és ennélfogva az jelentősen megváltoztatta (lásd a fenti 156. pontot).
Mindent egybevetve emlékeztetni kell arra, hogy a korábbi védjegy megkülönböztető képessége megváltozott, mindenekelőtt abból eredően, hogy a használat igazolására vonatkozóan – még ha elkésetten is – benyújtott bizonyítékokban szereplő vonalak jellegüknél fogva jelentősen eltérnek a korábbi védjegy ábrázolásán szereplő vonaltól, mivel nem teljesen egyenesek, hanem felső hosszuknál és elhelyezkedésüknél fogva kicsit begörbülnek, és a palack alsó részén nem ugyanott kezdődnek, ami eltérő dőlésszöget eredményez (lásd a fenti 151. pontot). Márpedig az összbenyomásban ez az egyenes vonal teszi sajátos elhelyezkedésével és hosszával a korábbi védjegyet csekély mértékben megkülönböztetővé, mivel a korábbi védjegy egy ilyen vonallal ellátott, közönséges formájú palackból áll.
[omissis]
Mivel a korábbi védjegy önmagában rejlő csekély megkülönböztető képességét a használatra vonatkozó bizonyítékokban a címkén szereplő többi védjegy, illetve elem jelentősen megváltoztatja, az együttes használatra vonatkozó feltételek nem teljesülnek.
A harmadik kifogást ezért mint ténybeli alapot nélkülözőt, de mindenesetre mint megalapozatlant el kell utasítani.
Helyben kell tehát hagyni a fellebbezési tanács azon értékelését, amely szerint az ábrázolás és a lajstromozás szerinti korábbi francia térbeli védjegy használatát nem igazolták.
A fenti megfontolások összességére tekintettel a második jogalapot el kell utasítani.
A 207/2009 rendelet 75. cikkének és 76. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított harmadik jogalap
A harmadik jogalappal a felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács megsértette a 207/2009 rendelet 75. cikkét (indokolás hiánya) és a 207/2009 rendelet 76. cikkének (1) bekezdését (a tények helyes vizsgálatának hiánya). Ezzel kapcsolatban négy kifogásra hivatkozik, amelyeket a 207/2009 rendelet 8. cikkének (1) bekezdésében foglalt felszólalási okra vonatkozó első három kifogás tekintetében együttesen kell megvizsgálni, és külön kell vizsgálni az ugyanezen rendelet 8. cikkének (3) és (4) bekezdésében foglalt felszólalási okokra vonatkozó utolsó kifogást illetően.
[omissis]
Az arra vonatkozó negyedik kifogás, hogy a fellebbezési tanács a Törvényszék által hatályon kívül helyezett korábbi határozat indokolására hivatkozott
Negyedik kifogásával a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács nem vizsgálta meg a fellebbezés és a felszólalás fennmaradó, a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) és (4) bekezdésére alapított indokait. A megtámadott határozat 48. pontjában megelégedett azzal, hogy egyszerűen az R 2506/2010‑4. sz. ügyben hozott első határozatának indokolására utalt. Úgy tűnik, „elkerülte”, hogy ezt a korábbi határozatot a hatályon kívül helyező ítélet teljes egészében hatályon kívül helyezte. Következésképpen a megtámadott határozatban a fellebbezési tanácsnak a felperes által fellebbezésében hivatkozott valamennyi indokról határoznia kellett volna, és nem utalhatott volna olyan határozatra, amely már nem létezik.
Az EUIPO vitatja ezeket az érveket. Hangsúlyozza, hogy – amint ez a hatályon kívül helyező ítélet 29. pontjában is szerepel – maga a felperes korlátozta érvelését a fellebbezési tanácsnak azokra a megállapításaira, amelyek az első határozatban előterjesztett, használatra vonatkozó bizonyítékok értékeléseire vonatkoztak, és maga a felperes hivatkozott arra, hogy ezek a megállapítások a felszólalás alátámasztásaként hivatkozott valamennyi indokra is ugyanúgy vonatkoznak.
A beavatkozó fél vitatja ezeket az érveket. Álláspontja szerint az, hogy a fellebbezési tanács által az R 2506/2010‑4. sz. ügyben 2012. március 26‑án hozott első határozatra hivatkozott annak bizonyítása érdekében, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) és (4) bekezdésében foglalt követelmények nem teljesültek, szintén nem minősül ugyanezen rendelet 75. és 76. cikke megsértésének. Úgy véli, hogy a Törvényszék előtti eljárást követően az említett rendelet 8. cikkének (3) és (4) bekezdése már nem képezte részét a fellebbezési tanács előtti jogvita tárgyának, mivel a hatályon kívül helyező ítélet tárgya ugyanezen rendelet 75. és 76. cikkének e rendelet 8. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összefüggésben történő megsértése volt, és kizárólag a használat igazolására vonatkozott. Rámutat arra, hogy a jogvita tárgyát maga a felperes e rendelkezések megsértésére korlátozta, mert a korábbi ügyben benyújtott keresetlevelének 5.2. pontjában kijelentette, hogy „érvelését kizárólag a fellebbezési tanácsnak a használatra vonatkozóan benyújtott bizonyítékok értékelésére vonatkozó megállapításaira korlátozza, mivel ezek a megállapítások ugyanúgy vonatkoznak az összes felszólalási okra”. A beavatkozó fél azonban úgy véli, hogy a használatra vonatkozó bizonyítékok nem vonatkoznak a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) és (4) bekezdésében szereplő valamennyi felszólalási okra, mivel a 2011. március 29‑iAnheuser‑Busch kontra Budějovický Budvar ítéletből (
C‑96/09 P
,
EU:C:2011:189
,
143.
pont) eredő ítélkezési gyakorlat szerint ő maga nem kérheti e jogok használatának igazolását. Éppen ellenkezőleg, a használatra vonatkozó követelmény kizárólag az ugyanezen rendelet 8. cikkének (1) bekezdése szerinti korábbi jogok tekintetében írható elő. Ezért véli úgy, hogy a Törvényszék előtti korábbi eljárásban már nem volt szó az említett rendelet 8. cikkének (3) és (4) bekezdéséről, és e rendelkezések a megtámadott határozatra vonatkozó jelen eljárás tárgyát sem képezik.
A beavatkozó fél továbbá rámutat, hogy az első határozat 20–34. pontjában a fellebbezési tanács részletes indokokkal szolgált annak magyarázatával, hogy e rendelkezések miért nem alkalmazhatók. Márpedig a felperes semmilyen érvet vagy okfejtést nem adott elő annak megindokolására, hogy a határozat ezen része miért hibás, hanem tévesen csak a tényleges használat kérdésére hivatkozott, mint ezen indokok értékelésének előfeltételére. A beavatkozó fél szerint ez nem felel meg az eljárási szabályzat 76. cikke d) pontjának, amely megköveteli a felperestől, hogy részletesen ismertesse azokat az érveket, amelyek szerint az EUIPO jogot sértett. Következésképpen, még ha a felperes a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) és (4) bekezdése szempontjából kívánta volna is megtámadni az első határozatot, ez a jogalap akkor is elfogadhatatlan volt, és a határozatot e rendelkezések alapján nem lehetett volna hatályon kívül helyezni. A beavatkozó fél azt a következtetést vonja le, hogy a Törvényszék, amikor a határozatot teljes egészében hatályon kívül helyezte, azt csak annyiban helyezhette hatályon kívül, amennyiben az vitatott volt. Márpedig a felperes nem vitatta a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) és (4) bekezdésében foglalt felszólalási okok elutasítását. Ráadásul az ugyanezen rendelet 8. cikkének (1) bekezdésében foglalt felszólalási okra való korlátozás a csak ezen ok megsértésére hivatkozó felperes érveléséből is kitűnik.
Meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 48. pontjában „[a] felszólalás egyéb indokait és a hivatkozott egyéb korábbi jogokat illetően kifejezetten hivatkoz[ott] az R 2506/2010‑4. sz. ügyben 2012. március 26‑án hozott határozatában foglalt érvelésre”.
Márpedig meg kell állapítani, hogy ezt az első határozatot a Törvényszék teljes egészében hatályon kívül helyezte a hatályon kívül helyező ítéletben, amely nem képezte fellebbezés tárgyát és jogerőre emelkedett.
Amennyiben a hatályon kívül helyező ítélet
ex tunc
hatályú, és a hatályon kívül helyezett jogi aktust visszaható hatállyal kiiktatja a jogrendből (lásd a fenti 72. pontot), az említett első határozat nem létezik az uniós jogrendben, és nem fejthet ki abban semmilyen joghatást.
Következésképpen ez az első határozat nem képezi részét azon jogi háttérnek, amelyre tekintettel a megtámadott határozat indokolását értékelni kell.
Egyébiránt a több indokra alapított felszólalás csak akkor utasítható el, ha az alátámasztására felhozott valamennyi indokot megvizsgálják és elutasítják.
Ebből következően a fellebbezési tanács nem volt jogosult arra, hogy a megtámadott határozat valamennyi hivatkozott felszólalási okot elutasító rendelkező részének alátámasztása érdekében ezen okok némelyike tekintetében a Törvényszék által teljes egészében hatályon kívül helyezett első határozat indokolására utaljon anélkül, hogy az összes felszólalási okot megvizsgálná és elutasítaná.
Meg kell tehát állapítani, hogy a fellebbezési tanács azzal, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) és (4) bekezdésében foglalt felszólalási okokat illetően a Törvényszék teljes egészében hatályon kívül helyezett első határozatban foglalt érvelésre való „kifejezett hivatkozásra” szorítkozott, és ezt követően a hozzá benyújtott fellebbezés elutasításának rendelkező részét részben ilyen hivatkozásra alapította, nem indokolta meg a jogilag megkövetelt módon a megtámadott határozatot, és ezzel megsértette a 207/2009 rendelet 75. cikkét.
E következtetést nem cáfolja az a tény, hogy a hatályon kívül helyező ítélet 29. pontjában a Törvényszék elöljáróban a következőket állapította meg:
„[A] felperes az [EUIPO]‑nak a felszólalási okok – nevezetesen a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének a) pontjában, valamint 8. cikkének (3) és (4) bekezdésében foglalt okok – egészére vonatkozó megállapításait és értékeléseit vitatja. Ugyanakkor a felperes közli, hogy érvelése a fellebbezési tanácsnak a benyújtott bizonyítékok értékelésére vonatkozó következtetéseire korlátozódik, mivel e következtetések ugyanúgy [vonatkoznak az összes] felszólalási ok[ra].”
E tekintetben – anélkül, hogy meg kellene határozni, hogy a használatra vonatkozóan benyújtott bizonyítékok értékelése ugyanúgy vonatkozott‑e valamennyi felszólalási okra – elegendő megállapítani, hogy az a tény, hogy a Törvényszék a hatályon kívül helyező ítéletben helyt adott az arra alapított harmadik jogalapnak, hogy a fellebbezési tanács megsértette a 207/2009 rendelet 75. cikkét és 76. cikkének (1) bekezdését, és egyes használatra vonatkozó bizonyítékokat indokolás nélkül figyelmen kívül hagyott, megkérdőjelezi legalábbis az ugyenezen rendelet 8. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt felszólalási ok vizsgálatát, és ezzel a felszólalási osztály felszólalást elutasító határozata ellen benyújtott fellebbezést elutasító első határozat rendelkező részének egészét.
Amikor ugyanis a fellebbezési tanács olyan határozata ellen nyújtanak be keresetet, mint amilyen az első határozat, és a Törvényszék megállapítja, hogy a fellebbezési tanács értékelése – akár csak az egyik hivatkozott felszólalási okra tekintettel – érvénytelen, akkor ezt a határozatot teljes egészében hatályon kívül kell helyeznie, ahogyan azt a Törvényszék a hatályon kívül helyező ítéletben meg is tette.
A jelen kereset alátámasztására felhozott harmadik jogalap negyedik kifogásának tehát helyt kell adni.
A fenti megfontolások összességére tekintettel a megtámadott határozatot kizárólag a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) és (4) bekezdésében foglalt, a harmadik jogalap negyedik kifogásában említett felszólalási okok tekintetében kell hatályon kívül helyezni, és a keresetet ezt meghaladó részében, vagyis az ugyanezen rendelet 8. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában foglalt felszólalási ok tekintetében el kell utasítani.
A költségekről
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Egyébiránt az eljárási szabályzat 134. cikkének (3) bekezdése alapján részleges pernyertesség esetén mindegyik fél maga viseli saját költségeit.
A jelen ügyben a felperes részben pervesztes lett, mivel a harmadik jogalap negyedik kifogása megalapozottságának megállapítása csak a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) és (4) bekezdésében foglalt felszólalási okok tekintetében vonja maga után a megtámadott határozat hatályon kívül helyezését, és a keresetet ezt meghaladó részében pedig el kell utasítani. Az EUIPO és a beavatkozó fél csak e kifogás tekintetében lett pervesztes, míg a keresetet az ugyanezen rendelet 8. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában foglalt felszólalási ok tekintetében teljes egészében el kell utasítani.
Ennélfogva úgy kell határozni, hogy mindegyik fél maga viseli saját költségeit.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kilencedik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) negyedik fellebbezési tanácsának 2016. augusztus 29‑i határozatát (R 1248/2015‑4. sz. ügy) az európai uniós védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet 8. cikkének (3) és (4) bekezdésében foglalt felszólalási okokra vonatkozó részében hatályon kívül helyezi.

2)
A Törvényszék a keresetet az ezt meghaladó részében elutasítja.

3)
A CEDC International sp. z o.o., az EUIPO és az Underberg AG maga viseli saját költségeit.

Costeira
Gratsias
Kancheva
Kihirdetve Luxembourgban, a 2020. szeptember 23‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.
(
)	A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.