CELEX: 62020CJ0022
Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru
Directiva 91/271/CEE
Articolele 4, 5, 10 și 15
Tratarea apelor urbane reziduale
Tratare secundară sau echivalentă a apelor urbane reziduale care provin din aglomerări de anumite dimensiuni
Tratare mai riguroasă a evacuărilor în zonele sensibile
Articolul 4 alineatul (3) TUE
Verificare a datelor comunicate de statele membre
Obligația de cooperare loială

Prin cererea introductivă, Comisia Europeană solicită Curții să constate că:
–
prin faptul că nu a comunicat Comisiei informațiile necesare pentru a verifica exactitatea afirmațiilor potrivit cărora apele urbane reziduale evacuate de stațiile de epurare ale aglomerărilor Habo și Töreboda îndeplinesc cerințele Directivei 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (
JO 1991, L 135, p. 40
, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43), astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1137/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2008 (
JO 2008, L 311, p. 1
) (denumită în continuare „Directiva 91/271”), Regatul Suediei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (3) TUE;
–
prin faptul că nu a vegheat ca apele urbane reziduale provenite din aglomerările Lycksele, Malå, Mockfjärd, Pajala, Robertsfors și Tänndalen să fie supuse, înainte de a fi evacuate, unei tratări secundare sau echivalente, în conformitate cu cerințele Directivei 91/271, Regatul Suediei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din directiva menționată coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta și
–
prin faptul că nu a vegheat ca apele urbane reziduale provenite din aglomerările Borås, Skoghall, Habo și Töreboda să fie supuse, înainte de a fi evacuate, unui tratament mai riguros decât cel descris la articolul 4 din Directiva 91/271, în conformitate cu cerințele acesteia, Regatul Suediei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 din directiva menționată coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta.
Cadrul juridic
Articolul 1 din Directiva 91/271 prevede:
„Prezenta directivă se aplică colectării, tratării și evacuării apelor urbane reziduale, precum și tratării și evacuării apelor uzate care provin din anumite sectoare industriale.
Prezenta directivă are ca obiect protejarea mediului împotriva deteriorării datorate evacuărilor de ape reziduale menționate anterior.”
Articolul 4 din această directivă are următorul cuprins:
„(1)   Statele membre veghează ca apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate, să facă obiectul unei tratări secundare sau echivalente, în următoarele împrejurări:
–
până la 31 decembrie 2000, pentru toate evacuările care provin de la aglomerări cu [echivalent‑locuitor (EL)] mai mare de 15000;
–
până la 31 decembrie 2005, pentru toate evacuările care provin de la aglomerări cu EL cuprins între 10000 și 15000;
–
până la 31 decembrie 2005, pentru evacuările în apele dulci și în estuare, care provin de la aglomerări cu EL cuprins între 2000 și 10000.
[…]
(2)   Evacuările de ape urbane reziduale în apele situate în regiuni muntoase (la o altitudine mai mare de 1500 m), unde este dificil să se aplice o tratare biologică eficientă din cauza temperaturilor scăzute, pot face obiectul unei tratări mai puțin riguroase decât cea prevăzută la alineatul (1), cu condiția să se indice pe baza unor studii aprofundate că aceste evacuări nu deteriorează mediul.
(3)   Evacuările care provin din stațiile de tratare a apelor urbane reziduale descrise la alineatele (1) și (2) trebuie să respecte cerințele relevante din secțiunea B din anexa I. Comisia poate modifica cerințele în cauză. Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentei directive, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 18 alineatul (3).
(4)   Încărcarea exprimată în EL se calculează pe baza încărcării medii maxime săptămânale care intră în instalația de tratare în cursul anului, cu excepția situațiilor neobișnuite, cum ar fi cele produse de precipitații intense.”
Articolul 5 din directiva menționată prevede:
„(1)   În sensul alineatului (2), statele membre identifică, până la 31 decembrie 1993, zonele sensibile pe baza criteriilor definite la anexa II.
(2)   Statele membre veghează ca apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate în zonele sensibile, să facă obiectul unei tratări mai riguroase decât cea descrisă la articolul 4, până la 31 decembrie 1998, pentru toate evacuările care provin din aglomerări cu EL mai mare de 10000.
(3)   Evacuările care provin de la stațiile de tratare a apelor urbane reziduale descrise la alineatul (2) trebuie să respecte cerințele relevante din secțiunea B din anexa I. Comisia poate modifica cerințele în cauză. Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentei directive, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 18 alineatul (3).
(4)   Cu toate acestea, condițiile impuse unei stații de epurare în conformitate cu alineatele (2) și (3) nu se aplică în mod obligatoriu zonelor sensibile, dacă se poate dovedi că procentul minim de reducere a încărcării globale care intră în toate stațiile de epurare a apelor reziduale urbane din această zonă atinge cel puțin 75 % pentru cantitatea totală de fosfor și cel puțin 75 % pentru cantitatea totală de azot.
(5)   Pentru evacuările de la stațiile de epurare a apelor urbane situate în bazinele hidrografice corespunzătoare zonelor sensibile și care contribuie la poluarea acestor zone, se aplică alineatele (2), (3) și (4).
Atunci când bazinele hidrografice menționate la primul paragraf se situează, în totalitate sau parțial, într‑un alt stat membru, se aplică articolul 9.
(6)   Statele membre veghează ca lista zonelor sensibile să fie revizuită cel puțin la fiecare patru ani.
(7)   Statele membre veghează ca zonele identificate ca sensibile ca urmare a revizuirii prevăzute la alineatul (6) să se conformeze condițiilor menționate anterior în termen de șapte ani.
(8)   Un stat membru nu este obligat să identifice zonele sensibile în sensul prezentei directive, dacă acest stat aplică pe întreg teritoriul său tratarea prevăzută la alineatele (2), (3) și (4).”
Potrivit articolului 10 din aceeași directivă:
„Statele membre veghează ca stațiile de epurare a apelor urbane reziduale, construite în conformitate cu condițiile prevăzute la articolele 4, 5, 6 și 7, să fie concepute, construite, exploatate și întreținute astfel încât să aibă un randament suficient în toate condițiile climatice normale ale locului în care sunt amplasate. Este necesar să se țină seama de variațiile sezoniere ale încărcării în momentul conceperii acestor instalații.”
Articolul 15 din Directiva 91/271 prevede:
„(1)   Autoritățile competente sau organismele corespunzătoare supraveghează:
–
evacuările care provin de la stațiile de tratare a apelor urbane reziduale, pentru a verifica respectarea condițiilor din anexa I punctul B, în conformitate cu procedurile de control stabilite la anexa I punctul D;
–
cantitățile și compoziția nămolurilor de epurare evacuate în apele de suprafață.
(2)   Autoritățile competente sau organismele corespunzătoare supraveghează apele receptoare de deșeuri provenind de la stațiile de epurare a apelor urbane reziduale și din evacuări directe, cum ar fi cele descrise la articolul 13, atunci când există temeri că mediul receptor va fi puternic deteriorat de aceste evacuări.
(3)   În cazul evacuărilor conforme cu dispozițiile articolului 6 și în cazul evacuării de nămoluri în apele de suprafață, statele membre stabilesc o supraveghere și efectuează orice studiu care poate fi necesar pentru a garanta că deversarea sau evacuarea de nămoluri nu deteriorează mediul.
(4)   Informațiile colectate de autoritățile competente sau de organismele corespunzătoare în conformitate cu alineatele (1), (2) și (3) se păstrează în statul membru și se pun la dispoziția Comisiei în decurs de șase luni de la primirea unei cereri în acest sens.
(5)   Comisia poate formula orientări privind monitorizarea menționată la alineatele (1), (2) și (3), în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 18 alineatul (2).”
Punctul B din anexa I la această directivă are următorul cuprins:
„Evacuările provenind de la stațiile de epurare a apelor urbane reziduale în apele receptoare […]
1.
Stațiile de epurare a apelor uzate sunt concepute sau modificate astfel încât probele reprezentative din apele uzate care intră și din efluenții tratați să se poată obține înaintea evacuării în apele receptoare.
2.
Evacuările provenind de la stațiile de tratare a apelor urbane reziduale, tratate în conformitate cu articolele 4 și 5 din prezenta directivă, corespund dispozițiilor din tabelul 1.
3.
Evacuările instalațiilor de tratare a apelor urbane reziduale în zonele sensibile predispuse la eutrofizare, cum ar fi cele identificate la anexa II punctul A litera (a), respectă, în afară de aceasta, dispozițiile care figurează în tabelul 2 din prezenta anexă.
4.
După caz, pentru a garanta că apele receptoare respectă dispozițiile oricărei alte directive din domeniu, se aplică dispoziții mai riguroase decât cele care figurează în tabelele 1 și/sau 2.
5.
Punctele de evacuare a apelor urbane reziduale se aleg, în măsura posibilului, astfel încât să reducă la minimum efectele asupra apelor receptoare.”
Punctul D din anexa I la directiva menționată prevede:
„Metodele de referință pentru urmărirea și evaluarea rezultatelor
1.
Statele membre asigură aplicarea unei metode de supraveghere care să corespundă cel puțin cerințelor descrise mai jos.
Se pot folosi alte metode decât cele prevăzute la punctele 2, 3 și 4, cu condiția să se poată dovedi că acestea permit obținerea unor rezultate echivalente.
Statele membre transmit Comisiei toate informațiile corespunzătoare privind metodele aplicate. Dacă estimează că nu se îndeplinesc condițiile prevăzute la punctele 2, 3 și 4, Comisia prezintă Consiliului o propunere corespunzătoare în această privință.
2.
Pe o perioadă de 24 de ore se prelevează probe, proporțional cu debitul sau la intervale regulate, într‑un punct bine determinat la ieșirea din și, dacă este necesar, la intrarea în instalația de tratare, pentru a se verifica dacă se respectă dispozițiile prezentei directive în domeniul evacuărilor de ape uzate.
Se vor aplica practici internaționale de laborator corecte, pentru a reduce la minimum degradarea probelor între momentul colectării și cel al analizei.
3.
Numărul minim de probe care trebuie prelevate la intervale regulate într‑un an se fixează în funcție de mărimea stației de epurare:
– EL cuprins între 2 000 și 9 999:
12 probe în cursul primului an.
4 probe în anii următori, dacă se poate demonstra că apele respectă dispozițiile prezentei directive în primul an; dacă una dintre cele 4 probe nu corespunde normelor, în anul următor se vor preleva 12 probe.
– EL cuprins între 10 000 și 49 999:
12 probe
– EL de 50 000 sau mai mult:
24 de probe
4.
Se consideră că apele uzate tratate respectă valorile fixate pentru diferiți parametri dacă, pentru fiecare parametru în parte, [probele] prelevate arată că se respectă valorile corespunzătoare, în funcție de următoarele dispoziții:
(a) pentru parametrii care figurează în tabelul 1 și la articolul 2 punctul 7, numărul maxim de probe care pot să nu corespundă valorilor de concentrație și/sau procentelor de reducere indicate în tabelul 1 și la articolul 2 punctul 7 este precizat în tabelul 3;
(b) pentru parametrii care figurează în tabelul 1 și care sunt exprimați în valori de concentrație, numărul maxim de probe prelevate în condiții de exploatare normale nu trebuie să se abată cu mai mult de 100 % de valorile parametrilor. Pentru valorile de concentrație care se raportează la totalul de materii solide în suspensie, abaterea poate merge până la 150 %;
(c) pentru parametrii care figurează în tabelul 2, media anuală a probelor trebuie să respecte valorile corespunzătoare, pentru fiecare parametru.
5.
Pentru calitatea apei avută în vedere, nu se ține seama de valorile extreme, dacă acestea se datorează unor circumstanțe excepționale, cum ar fi precipitațiile intense.”
Tabelele 1-3 din anexa I la aceeași directivă au următorul cuprins:
„Tabelul 1: Dispoziții privind evacuările provenind de la stații de epurare a apelor urbane reziduale în conformitate cu dispozițiile articolelor 4 și 5 din prezenta directivă. Se va aplica valoarea concentrației sau procentul de reducere.
Parametri
Concentrație
Procent minim de reducere
(
)
Metodă de măsurare de referință
Cerere biochimică de oxigen (CBO5 la 20 °C) fără nitrificare
(
)
25 mg/l O
70-90
40 conform articolului 4 alineatul (2)
Probă omogenizată, nefiltrată, nedecantată. Determinarea oxigenului dizolvat înainte și după o incubare de 5 zile la 20 °C ± 1 °C, în întuneric complet. Adaos de inhibator de nitrificare.
Cerere chimică de oxigen (CCO)
125 mg/l O
Probă omogenizată, nefiltrată, nedecantată. Bicromat de potasiu.
Totalul materiilor solide în suspensie
35 mg/l (
)
35 conform articolului 4 alineatul (2) (peste 10 000 EL)
60 conform articolului 4 alineatul (2) (de la 2 000 la 10 000 EL)
90 (
)
90 conform articolului 4 alineatul (2) (peste 10 000 EL)
70 conform articolului 4 alineatul (2) (de la 2 000 la 10 000 EL)
– Filtrarea unei probe reprezentative pe o membrană de 0,45 μm, uscare la 105 °C și cântărire.
– Centrifugarea unei probe reprezentative (timp de cel puțin 5 minute, cu accelerare medie de 2 800-3 200 g), uscare la 105 °C, cântărire.
(1) Reducere în raport cu valorile la intrare.
(2) Acest parametru se poate înlocui cu un altul: carbon organic total (COT) sau cerere totală de oxigen (CTO), dacă se poate stabili o relație între CBO5 și parametrul înlocuitor.
(3) Această cerință este facultativă.
Analizele privind evacuările care provin din depozite lagunare trebuie efectuate pe probe filtrate; cu toate acestea, concentrația totalului de materii solide în suspensie în probele de apă nefiltrată nu trebuie să depășească 150 mg/l.
Tabelul 2: Cerințe pentru evacuările din uzinele de tratare a apelor urbane reziduale în zone sensibile expuse eutrofizării, identificate în anexa II punctul (A) litera (a). În funcție de condițiile locale, se aplică unul sau doi parametri. Se aplică valorile concentrației sau procentajul de reducere.
Parametri
Concentrație
Procent minim de reducere
(
)
Metodă de măsurare de referință
Total fosfor
2 mg/l (10 000-100 000 e.p.)
Spectrofotometrie de absorbție moleculară
1 mg/l (e.p.> 100 000)
Total azot
(
)
15 mg/l (10 000-100 000 e.p.)
(
)
70-80
Spectrofotometrie de absorbție moleculară
10 mg/l (e.p > 100 000)
(3)
(1) Reducere în raport cu cantitatea de efluent.
(2) Total azot reprezintă suma dintre totalul de azot Kjeldahl (azot organic și amoniacal), azotul din nitrați și azotul din nitriți.
(3) Aceste valori pentru concentrație sunt mediile anuale prevăzute în anexa I alineatul D punctul 4 litera (c). Totuși, cerințele pentru azot pot fi verificate folosindu‑se medii zilnice atunci când se dovedește, în conformitate cu anexa I alineatul D punctul 1, că se obține același nivel de protecție. În acest caz, media zilnică nu trebuie să depășească 20 mg/l de total azot pentru toate mostrele când temperatura efluentului din reactorul biologic este mai mare sau egală cu 12 °C. Condițiile de temperatură pot fi înlocuite printr‑o limitare a timpului de operare ținând cont de condițiile climatice regionale.
Tabelul 3
Număr de probe prelevate într‑un an
Număr maxim admis de probe neconforme
4-7
8-16
17-28
29-40
41-53
54-67
68-81
82-95
96-110
111-125
126-140
141-155
156-171
172-187
188-203
204-219
220-235
236-251
252-268
269-284
285-300
301-317
318-334
335-350
351-365
25”
Procedura precontencioasă
La 29 ianuarie 2010, Comisia a trimis Regatului Suediei o scrisoare de punere în întârziere prin care a adresat acestui stat membru întrebări cu privire la conformitatea sistemului său de tratare a apelor urbane reziduale cu Directiva 91/271.
Mai exact, Comisia a considerat, pe de o parte, că statul membru menționat omisese să vegheze ca apele reziduale din 13 aglomerări să fie supuse unei tratări secundare sau unei tratări echivalente în conformitate cu cerințele articolului 4 alineatele (1) și (3) din Directiva 91/271. Pe de altă parte, această instituție a apreciat că același stat membru omisese să vegheze ca apele reziduale din trei aglomerări să facă obiectul unei tratări mai riguroase decât cea descrisă la articolul 4 din directiva menționată, în conformitate cu cerințele articolului 5 alineatele (2) și (3) din aceasta.
Regatul Suediei a răspuns la scrisoarea de punere în întârziere menționată prin scrisorile din 1 aprilie și din 4 noiembrie 2010.
Întrucât nu a considerat satisfăcătoare explicațiile oferite de acest stat membru, Comisia a decis să îi adreseze, la 25 septembrie 2015, o scrisoare de punere în întârziere complementară, în care a identificat 11 aglomerări suplimentare care nu dispuneau de un sistem de tratare secundară sau de un sistem de tratare echivalentă și 26 de aglomerări suplimentare pentru care acest stat membru nu a asigurat efectuarea unei tratări mai riguroase, în sensul articolului 5 alineatele (2) și (3) din Directiva 91/271. În plus, Comisia a solicitat Regatului Suediei să furnizeze clarificări referitoare la situația a două aglomerări cu privire la care această instituție considera că nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatele (1) și (3) din Directiva 91/271.
La 25 noiembrie 2015, Regatul Suediei a răspuns la scrisoarea de punere în întârziere complementară.
În urma primirii raportului, întocmit în conformitate cu articolul 15 din Directiva 91/271, comunicat de Regatul Suediei în anul 2016, Comisia a constatat că un număr chiar mai mare de aglomerări din acest stat membru nu îndeplineau cerințele acestei directive.
La 28 aprilie 2017, Comisia a adresat Regatului Suediei o a doua scrisoare de punere în întârziere complementară, prin care instituția menționată a precizat, pe de o parte, că articolul 15 din Directiva 91/271 constituia un temei juridic suplimentar pentru neîndeplinirea obligațiilor care reveneau statului membru respectiv în temeiul acesteia și, pe de altă parte, a menționat aglomerările suplimentare identificate ca neconforme cu cerințele Directivei 91/271 în urma raportului anual.
Regatul Suediei a răspuns la a doua scrisoare de punere în întârziere complementară prin scrisorile din 28 iunie 2017 și din 6 noiembrie 2018. În plus, dosarul privind neîndeplinirea obligațiilor a fost discutat în cadrul reuniunilor din anii 2017 și 2018 dintre Comisie și autoritățile suedeze.
La 8 noiembrie 2018, Comisia a adresat Regatului Suediei un aviz motivat în care a imputat acestui stat membru încălcarea articolului 4 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta în ceea ce privește 12 aglomerări și încălcarea articolului 5 din directiva menționată coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta în ceea ce privește 9 aglomerări. Întrucât una dintre aceste aglomerări prezenta o neconformitate a instalațiilor în raport cu ambele articole, numărul total de aglomerări vizate se ridica la 20. În plus, Comisia a constatat că Regatul Suediei a încălcat și articolul 4 alineatul (3) TUE în ceea ce privește 4 aglomerări cu privire la care acest stat membru invocase acțiunea retenției naturale fără a comunica însă informațiile care susțineau afirmațiile conținute în răspunsul său la a doua scrisoare de punere în întârziere complementară.
Regatul Suediei a răspuns la acest aviz motivat prin scrisorile din 11 și din 21 ianuarie 2019.
Întrucât a considerat aceste răspunsuri nesatisfăcătoare, Comisia a introdus prezenta acțiune.
Cu privire la acțiune
În susținerea acțiunii formulate, Comisia invocă în esență trei motive întemeiate, primul, pe încălcarea articolului 4 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din această directivă, al doilea, pe încălcarea articolului 5 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din aceeași directivă și, al treilea, pe încălcarea articolului 4 alineatul (3) TUE.
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe neîndeplinirea obligațiilor care revin Regatului Suediei în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta
Argumentația părților
Comisia consideră, pe de o parte, că o încălcare a articolului 4 din Directiva 91/271 are loc atunci când există o încălcare a articolului 15 din directiva menționată, care prevede numărul de probe ce trebuie prelevate și termenele de prelevare a acestora, în măsura în care, în cazul nerespectării acestui din urmă articol, nu este posibil să se verifice dacă cerințele prevăzute la articolul 4 din Directiva 91/271 sunt îndeplinite. Pe de altă parte, Comisia apreciază că respectarea articolului 4 din Directiva 91/271 coroborat cu articolul 15 din această directivă constituie o condiție pentru ca cerințele articolului 10 din directiva menționată, referitoare la conceperea, la construirea, la exploatarea și la întreținerea stațiilor de epurare, să poată fi îndeplinite.
În primul rând, Comisia arată că derogarea prevăzută la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 91/271 se aplică numai atunci când sunt îndeplinite patru condiții cumulative, care nu se regăsesc în cadrul prezentei cauze. Potrivit acestei instituții, pentru ca o aglomerare să fie scutită de tratarea secundară a apelor reziduale, este necesar ca,
primo
, să fie vorba despre ape urbane reziduale evacuate în regiuni muntoase, definite ca fiind regiunile situate la o altitudine mai mare de 1500 de metri,
secundo
, să fie dificilă aplicarea unei tratări biologice eficiente,
tertio
, aplicarea unei tratări biologice eficiente să fie dificilă din cauza temperaturilor scăzute și,
quarto
, studii aprofundate să indice faptul că evacuările nu alterează mediul.
În al doilea rând, Comisia arată că din articolul 4 alineatul (3) din Directiva 91/271 reiese că evacuările apelor urbane reziduale din aglomerările cu o încărcare mai mare de 2000 EL trebuie să îndeplinească cerințele prevăzute la punctul B din anexa I la această directivă. Punctul B.2 din anexa menționată ar face trimitere la cerințele cuprinse în tabelul 1 din aceasta, din care ar reieși că concentrația maximă autorizată pentru cererea biochimică de oxigen (denumită în continuare „CBO5”) este de 25 mg/l și că procentul minim de reducere autorizat pentru CBO5 este cuprins între 70 % și 90 % sau este de 40 % dacă derogarea prevăzută la articolul 4 alineatul (2) din directiva menționată este aplicabilă. Această instituție arată că concentrația maximă autorizată pentru cererea chimică de oxigen (denumită în continuare „CCO”) este de 125 mg/l și că procentul minim de reducere pentru CCO este de 75 %. Cei doi parametri privind aceste valori ar fi alternativi, astfel încât fiecare cerință ar putea fi îndeplinită prin respectarea valorii‑limită, fie a concentrației maxime, fie a procentului minim de reducere.
În al treilea rând, în ceea ce privește cerințele privind supravegherea, care intră sub incidența articolului 15 alineatul (1) din Directiva 91/271 coroborat cu punctul D din anexa I la directiva menționată, Comisia susține că reiese din cuprinsul punctului D.3 a doua liniuță din anexa I la aceasta că trebuie prelevate la intervale regulate într‑un an cel puțin 12 probe pentru o încărcare cuprinsă între 10000 și 49999 EL și 24 de probe pentru o încărcare de cel puțin 50000 EL sau mai mult. Dacă încărcarea se situează între 2000 și 9999 EL, în primul an trebuie prelevate 12 probe. Astfel, atunci când cerințele Directivei 91/271 sunt îndeplinite, prelevarea a patru probe pe an ar fi suficientă ulterior.
În al patrulea rând, Comisia amintește că, în conformitate cu punctul D.4 din anexa I la Directiva 91/271, se prezumă că apele reziduale tratate îndeplinesc cerințele în ceea ce privește parametrii care figurează în tabelul 1 din această anexă dacă numărul de probe care nu îndeplinesc cerințele este, astfel cum se prevede în tabelul 3 din anexa menționată, de 1 la 4-7 probe, de 2 la 8-16 probe, de 3 la 17-28 de probe, de 4 la 29-40 de probe și de 5 la 41-53 de probe. În plus, probele, în ceea ce privește CBO5 și CCO, exprimate în valori de concentrație, nu ar trebui să se abată cu mai mult de 100 % de la valorile‑limită.
Comisia susține că, la data stabilită pentru a se conforma avizului motivat, și anume 9 ianuarie 2019, Regatul Suediei încălca articolul 4 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta, în ceea ce privește 6 aglomerări, respectiv Lycksele, Malå, Mockfjärd, Pajala, Robertsfors și Tänndalen.
În primul rând, în ceea ce privește aglomerarea Lycksele, a cărei stație de epurare are o capacitate de tratare a apelor reziduale pentru un EL de 14000, Comisia arată că Regatul Suediei a admis, în răspunsul său la avizul motivat, că respectiva aglomerare nu a îndeplinit cerințele nici pentru CBO5, nici pentru CCO, dar a indicat că cerințele menționate vor fi îndeplinite către sfârșitul anului 2020. Comisia arată că 24 de probe au fost prelevate de la stația de epurare Lycksele între 7 noiembrie 2017 și 6 noiembrie 2018, că concentrația de CBO5 era mai mare decât valoarea‑limită de 25 mg/l în toate probele și că concentrația în CCO era mai mare decât valoarea limită de 125 mg/l în 10 probe, în timp ce numărul maxim de probe neconforme autorizat este de 4.
În al doilea rând, în ceea ce privește aglomerarea Malå, a cărei stație de epurare are o capacitate de tratare a apelor reziduale pentru un EL de 5000, Comisia arată că din răspunsul Regatului Suediei la avizul motivat reiese că aglomerarea menționată nu a îndeplinit cerințele referitoare la valorile maximale ale concentrației nici cu privire la CBO5, nici cu privire la CCO. Comisia susține că, pe de o parte, între 9 noiembrie 2017 și 7 noiembrie 2018 au fost prelevate 25 de probe pentru verificarea concentrației de CCO în apele evacuate și că aceasta depășea valoarea limită de 125 mg/l în 4 probe, în timp ce numărul maxim de probe neconforme autorizat era de 3. Pe de altă parte, au fost prelevate 13 probe pentru a verifica procentul de reducere a CCO între 9 noiembrie 2017 și 7 noiembrie 2018 și ar rezulta din acestea că reducerea respectivă era inferioară procentului minim de reducere, și anume 70 %, în 3 cazuri, în timp ce numărul maxim de probe neconforme autorizat era de 2.
În ceea ce privește concentrația de CBO5, Comisia susține că aceasta a fost măsurată de 25 ori și că concentrația maximă de 25 mg/l a fost depășită în 19 probe, în timp ce numărul maxim autorizat de probe neconforme este de 3. Ea adaugă că 7 probe se îndepărtau cu mai mult de 100 % de valoarea‑limită. Comisia contestă în această privință argumentul Regatului Suediei potrivit căruia aglomerarea menționată intră sub incidența derogării prevăzute la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 91/271, în măsura în care aceasta nu se situează la o altitudine de cel puțin 1500 de metri.
În al treilea rând, în ceea ce privește aglomerarea Mockfjärd, a cărei stație de epurare are o capacitate de tratare a apelor reziduale pentru un EL de 3000, Comisia arată că din răspunsul Regatului Suediei la avizul motivat reiese că între 11 ianuarie 2018 și 27 decembrie 2018 au fost prelevate 19 probe în vederea verificării concentrației de CBO5 în apele evacuate și 17 probe în ceea ce privește concentrația de CCO. Or, între 17 mai și 17 octombrie 2018, nu a fost prelevată nicio probă. Ca urmare a faptului că punctul D.3 din anexa I la Directiva 91/271 impune ca probele să fie prelevate la intervale regulate în cursul unui an, Comisia consideră că, în lipsa unei astfel de prelevări într‑o perioadă de 5 luni, nu au fost îndeplinite nici cerințele referitoare la control, nici cele referitoare la valorile maxime ale concentrației de CBO5 și de CCO în aceste evacuări.
În al patrulea rând, în ceea ce privește aglomerarea Pajala, a cărei stație de epurare are o capacitate de tratare a apelor reziduale pentru un EL de 2400, Comisia arată că din răspunsul Regatului Suediei la avizul motivat reiese că între 16 noiembrie 2017 și 1 noiembrie 2018 au fost prelevate 29 de probe. În ceea ce privește concentrația de CCO, aceasta era mai mare de 125 mg/l în 11 probe, în timp ce numărul maxim de probe neconforme autorizat este de 4.
În ceea ce privește concentrația de CBO5, Comisia observă, pe de o parte, că 20 de probe depășeau concentrația maximă de 25 mg/l, în timp ce numărul maxim de probe neconforme autorizat este de 4. Pe de altă parte, 9 probe se îndepărtau cu mai mult de 100 % de valoarea‑limită. În plus, această instituție adaugă că reducerea CBO5 prezentă în apele evacuate a fost măsurată de 25 ori și că 12 probe prezentau un rezultat inferior pragului minim de reducere de 70 %, în timp ce numărul maxim de probe neconforme autorizat este de 3. Comisia contestă în această privință argumentul Regatului Suediei potrivit căruia aglomerarea menționată intră sub incidența derogării prevăzute la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 91/271, în măsura în care nu se situează la o altitudine de cel puțin 1500 de metri.
În al cincilea rând, în ceea ce privește aglomerarea Robertsfors, a cărei stație de epurare are o capacitate de tratare a apelor reziduale pentru un EL de 2800, Comisia arată că din răspunsul Regatului Suediei la avizul motivat reiese că aglomerarea menționată a întâmpinat unele dificultăți în cursul anului 2018, dar că a îndeplinit cerințele Directivei 91/271 începând cu23 octombrie 2018. Comisia arată că din răspunsul menționat reiese că între 20 decembrie 2017 și 12 decembrie 2018 au fost prelevate 30 de probe în vederea verificării parametrilor referitori la CBO5. Au fost prelevate 21 de probe și, pe de o parte, reducerea CBO5 a fost inferioară valorii limită de 70 % de 7 ori în cursul anului 2018, în timp ce numărul maxim de probe neconforme autorizat este de 3. Pe de altă parte, concentrația de CBO5 a depășit valoarea limită de 25 mg/l de 20 de ori, în timp ce numărul maxim de probe neconforme autorizat este de 4 și, în plus, depășirea era mai mare de 100 % în 8 cazuri. Comisia contestă în această privință argumentul Regatului Suediei potrivit căruia aglomerarea menționată intră sub incidența derogării prevăzute la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 91/271, în măsura în care ea nu se situează la o altitudine de cel puțin 1500 de metri.
În al treilea rând, în ceea ce privește aglomerarea Tänndalen, a cărei stație de epurare are o capacitate de tratare a apelor reziduale pentru un EL de 6000, Comisia arată că din răspunsul Regatului Suediei la avizul motivat reiese că între 3 ianuarie 2018 și 12 decembrie 2018 au fost prelevate 35 de probe în vederea verificării parametrilor referitori la CBO5, dar că, dat fiind că toate priveau concentrația în CBO5 în efluenți, nu este disponibilă nicio informație privind procentajul de reducere. Comisia adaugă că concentrația de CBO5 a depășit valoarea limită de 25 mg/l în 6 probe, în timp ce numărul maxim de probe neconforme autorizat este de 4 și că într‑o probă era depășită concentrația maximă cu mai mult de 100 %.
Potrivit Comisiei, o scrisoare din 20 decembrie 2018 a municipalității Härjedalen, din care face parte aglomerarea Tänndalen, contrazice afirmațiile Regatului Suediei, în măsura în care din aceasta rezultă că supravegherea pentru anul 2018 evidențiază că cerința în materie de evacuare pentru CBO5 nu ar putea fi îndeplinită.
Regatul Suediei arată că poziția Comisiei potrivit căreia există o încălcare a articolului 4 din Directiva 91/271, din moment ce există o încălcare a articolului 15 din această directivă, nu poate fi admisă în măsura în care punctele B și D din anexa I la Directiva 91/271 prevăd numai indicații succinte privind construirea de stații de epurare și prelevarea de probe, iar nu criterii specifice.
Astfel, Regatul Suediei susține că din jurisprudența Curții reiese că o singură probă care îndeplinește cerințele prevăzute la punctul B din anexa I la Directiva 91/271 este suficientă pentru a dovedi că obligațiile care decurg din articolul 4 din aceasta din urmă au fost îndeplinite de statul membru în cauză. Regatul Suediei apreciază că argumentul Comisiei potrivit căruia un stat membru trebuie să dovedească prelevarea de probe conforme pentru o perioadă de 12 luni pentru ca cerințele în materie de evacuări prevăzute la articolul 4 din Directiva 91/271 coroborat cu articolul 15 din aceasta să poată fi considerate îndeplinite nu poate fi reținut.
Regatul Suediei susține că o astfel de interpretare ar împiedica obiectivul procedurii precontencioase în măsura în care Comisia acordă printre altele statului membru în cauză un termen, în mod normal de două luni, pentru a se conforma avizului motivat. Or, dacă trebuie să facă dovada luării de probe conforme pentru o perioadă de 12 luni, îi este imposibil să se conformeze unei asemenea cereri.
Regatul Suediei consideră că Comisia interpretează în mod eronat articolul 4 alineatul (2) din Directiva 91/271, în măsura în care această instituție consideră că derogarea menționată nu se aplică decât regiunilor care se află la o altitudine mai mare de 1500 de metri. Acest stat membru apreciază că factorul determinant care permite aplicarea derogării prevăzute de dispoziția respectivă sunt temperaturile scăzute care îngreunează aplicarea unui tratament eficace, astfel cum reiese în mod expres din modul de redactare a articolului 4 alineatul (2) din Directiva 91/271.
În primul rând, în ceea ce privește aglomerarea Lycksele, deși Regatul Suediei nu contestă că valorile constatate ale concentrației de CBO5 și de CCO în stația sa de epurare nu îndeplinesc cerințele Directivei 91/271, precizează că sunt în curs lucrări pentru a remedia această situație și că se prevede ca cerințele directivei menționate să fie îndeplinite până la sfârșitul anului 2020 sau începutul anului 2021.
În al doilea rând, în ceea ce privește aglomerarea Malå, Regatul Suediei nu contestă că aceasta nu îndeplinește cerințele Directivei 91/271 în ceea ce privește valorile concentrației de CCO stabilite de Directiva 91/271. În schimb, Regatul Suediei consideră, în ceea ce privește valorile concentrației de CBO5, că aglomerarea respectivă trebuie să beneficieze de derogarea prevăzută la articolul 4 alineatul (2) din această directivă din cauza temperaturilor scăzute în aglomerarea menționată. În orice caz, acest stat membru susține că era prevăzut că stația de epurare din Malå va fi conformă cerințelor prevăzute la articolul 4 din Directiva 91/271 cel târziu în primăvara anului 2021.
În al treilea rând, în ceea ce privește aglomerarea Mockfjärd, Regatul Suediei susține că din rezultatele referitoare la controlul valorilor concentrației de CBO5 efectuat între 11 ianuarie și 27 decembrie 2018, precum și la cel privind valorile concentrației de CCO între 19 decembrie 2017 și 6 decembrie 2018 reiese că respectiva aglomerare îndeplinea cerințele Directivei 91/271. Acest stat membru susține că, pe de o parte, în ceea ce privește CBO5, 3 dintre cele 19 probe prezentau o concentrație mai mare de 25 mg/l O
, ceea ce corespunde numărului de probe neconforme autorizat. Pe de altă parte, în ceea ce privește cerințele în materie de concentrație de CCO, toate probele, cu excepția uneia, erau conforme, concentrația evidențiată fiind mai mică de 125 mg/l O
.
În plus, probele nu au fost prelevate între 17 mai și 17 octombrie 2018 din cauza unor lucrări în stația de epurare. Potrivit Regatului Suediei, numai 4 probe trebuiau prelevate în această aglomerare în cursul anului 2018 pentru a îndeplini cerințele Directivei 91/271, din moment ce, pe baza probelor prelevate în cursul anului 2017, rezultatele monitorizării au arătat că stația de epurare îndeplinea cerințele acestei directive, atât pentru CBO5, cât și pentru CCO.
În al patrulea rând, în ceea ce privește aglomerarea Pajala, Regatul Suediei nu contestă că stația sa de epurare nu îndeplinește cerințele Directivei 91/271 referitoare la valorile autorizate ale CCO, însă susține că le îndeplinește pe cele referitoare la CBO5. În această privință, ca urmare a temperaturilor scăzute și ținând seama de faptul că documentația existentă menționează că evacuările provenite de la stația de epurare din Pajala sunt relativ reduse și nu afectează mediul, derogarea prevăzută la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 91/271 ar trebui să se aplice. În orice caz, Regatul Suediei susține că în aglomerarea respectivă va fi construită o nouă stație de epurare și că se prevede că cerințele articolul 4 alineatul (1) din această directivă în materie de evacuări vor fi îndeplinite în primăvara sau în vara anului 2022.
În al cincilea rând, în ceea ce privește aglomerarea Robertsfors, Regatul Suediei consideră că această aglomerare îndeplinește cerințele Directivei 91/271 referitoare la valorile maxime ale concentrației de CBO5, în măsura în care derogarea prevăzută la articolul 4 alineatul (2) din directiva menționată îi este aplicabilă. În plus, acest stat membru arată că, în cursul anului 2018, în stația de epurare de la Robertsfors au avut loc mai multe incidente de funcționare, care au fost remediate. Din rezultatele obținute între 20 decembrie 2017 și 12 decembrie 2018 ar reieși că, începând cu 23 octombrie 2018, această stație de epurare îndeplinește cerințele prevăzute la articolul 4 din Directiva 91/271 în ceea ce privește concentrația de CBO5, în măsura în care toate cele 6 probe prelevate după această dată ar menționa un procent de reducere a concentrației respective mai mare de 70.
În al șaselea și ultimul rând, în ceea ce privește aglomerarea Tänndalen, Regatul Suediei arată că, referitor la perioada cuprinsă între 3 ianuarie 2018 și 12 decembrie 2018, evacuările provenite de la stația de epurare Tänndalen au depășit valorile maxime ale concentrației de CBO5 până la 18 aprilie 2018. Totuși, începând cu 16 mai 2018, toate probele prelevate ar fi permis să se constate că apele reziduale evacuate aveau valori inferioare pragului maxim de concentrație de 25 mg/l O
. Regatul Suediei consideră că, în măsura în care totalitatea probelor prelevate între 16 mai 2018 și 15 mai 2019 au valori inferioare concentrației maxime autorizate de 25 mg/l O
, aglomerarea menționată îndeplinește cerințele Directivei 91/271.
Aprecierea Curții
–
Observații introductive
În primul rând, trebuie amintit că, pe de o parte, potrivit articolului 4 din Directiva 91/271, statele membre veghează ca apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate, să facă obiectul unei tratări secundare sau echivalente. Pe de altă parte, potrivit articolului 5 alineatele (2) și (3) din această directivă, ele veghează ca apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate în zonele sensibile, să facă obiectul unei tratări mai riguroase decât cea descrisă la articolul 4 din directiva menționată. În ambele cazuri, evacuările trebuie să îndeplinească cerințele prevăzute la punctul B din anexa I la aceeași directivă.
În al doilea rând, Curtea a statuat că, din moment ce un stat membru este în măsură să prezinte o probă care să corespundă prevederilor secțiunii B din anexa I la Directiva 91/271, obligațiile care decurg din articolul 4 din aceasta din urmă trebuie considerate îndeplinite, întrucât acest articol nu impune ca prelevările de probe să fie efectuate, astfel cum se prevede în secțiunea D din anexa I la această directivă, pe parcursul unui an întreg. Nimic nu permite să se considere că situația este diferită în ceea ce privește îndeplinirea obligațiilor care decurg din articolul 5 din Directiva 91/271, care nu face nici el trimitere la dispozițiile punctului D din anexa I la Directiva 91/271 (Hotărârea din 10 martie 2016, Comisia/Spania,
C‑38/15
, nepublicată,
EU:C:2016:156
, punctul
).
În al treilea rând, este necesar să se distingă obligațiile de rezultat care revin statelor membre în temeiul articolelor 4 și 5 din Directiva 91/271, în vederea verificării conformității evacuărilor stațiilor de epurare a apelor urbane reziduale cu prevederile punctului B din anexa I la această directivă, de obligația continuă de care sunt ținute în temeiul articolului 15 din directiva menționată, pentru a garanta că aceste evacuări îndeplinesc în timp condițiile de calitate impuse încă de la punerea în funcțiune a instalației de tratare (Hotărârea din 10 martie 2016, Comisia/Spania,
C‑38/15
, nepublicată,
EU:C:2016:156
, punctul
).
Rezultă că articolul 15 din Directiva 91/271 are o sferă de aplicare autonomă și un obiectiv diferit în raport cu articolele 4 și 5 din aceasta. Prin urmare, eventuala încălcare a obligațiilor de control care decurg din acest articol 15 nu implică în mod automat încălcarea cerințelor prevăzute la articolele 4 și 5 menționate.
Prin urmare, teza Comisiei potrivit căreia încălcarea articolului 4 sau 5 din Directiva 91/271 se produce atunci când există o încălcare a articolului 15 din această directivă nu poate fi admisă.
În plus, în ceea ce privește interpretarea articolului 4 alineatul (2) din Directiva 91/271, astfel cum a arătat doamna avocată generală la punctul 32 din concluzii, domeniul de aplicare al acestei dispoziții se limitează în mod univoc la regiuni muntoase înalte clar delimitate, situate la o altitudine mai mare de 1500 de metri. Prin urmare, interpretarea acestei dispoziții susținută de Regatul Suediei, astfel cum a fost amintită la punctul 40 din prezenta hotărâre, ar conduce la o interpretare
contra legem
a dispoziției respective, astfel încât nu poate fi reținută (a se vedea în acest sens Hotărârea din 1 octombrie 2020, Entoma,
C‑526/19
,
EU:C:2020:769
, punctul
).
Prin urmare, argumentul Regatului Suediei întemeiat pe aplicarea derogării prevăzute la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 91/271 trebuie să fie respins.
În lumina acestor observații trebuie apreciată existența neîndeplinirii obligațiilor pentru aglomerările care fac obiectul prezentei acțiuni.
–
Cu privire la aglomerările Malå, Pajala și Lycksele
În ceea ce privește aglomerările Malå, Pajala și Lycksele, trebuie arătat că părțile sunt de acord cu privire la faptul că valorile concentrației de CCO sunt superioare celor autorizate de articolul 4 alineatul (3) și de punctul B din anexa I la Directiva 91/271. În ceea ce privește ultima aglomerare, părțile sunt de acord și cu privire la faptul că concentrația de CBO5 este superioară celei autorizate de aceste dispoziții.
Pentru a justifica neîndeplinirea obligațiilor imputată, Regatul Suediei a susținut, pe de o parte, în ceea ce privește aglomerarea Lycksele, că cerințele referitoare la concentrațiile de CCO și de CBO5 vor fi îndeplinite către sfârșitul anului 2020. Pe de altă parte, în ceea ce privește concentrația de CBO5 în aglomerările Malå și Pajala, fără a contesta faptul că concentrațiile de CBO5 le depășesc pe cele autorizate de articolul 4 alineatul (3) și de punctul B din anexa I la Directiva 91/271, Regatul Suediei a invocat totuși derogarea prevăzută la articolul 4 alineatul (2) din această directivă.
În această privință, pe de o parte, trebuie amintit că, întrucât existența unei neîndepliniri a obligațiilor trebuie apreciată în funcție de situația din statul membru vizat astfel cum se prezenta aceasta la momentul expirării termenului stabilit în avizul motivat, schimbările intervenite ulterior nu pot fi luate în considerare de Curte [Hotărârea din 5 martie 2020, Comisia/Cipru (Colectarea și epurarea apelor urbane reziduale),
C‑248/19
, nepublicată,
EU:C:2020:171
, punctul
și jurisprudența citată].
În speță, întrucât termenul stabilit în avizul motivat este 8 ianuarie 2019, îndeplinirea eventuală a cerințelor Directivei 91/271 intervenită după această dată nu poate fi luată în considerare.
Pe de altă parte, după cum reiese din cuprinsul punctelor 53 și 54 din prezenta hotărâre, derogarea prevăzută la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 91/271 nu poate fi invocată în mod util de acest stat membru, astfel încât este necesar să se constate că neîndeplinirea obligațiilor prevăzute la articolul 4 din Directiva 91/271 este întemeiată.
În plus, în ceea ce privește obligația prevăzută la articolul 10 din această directivă, potrivit căreia stațiile de epurare trebuie să fie concepute, construite, exploatate și întreținute astfel încât să aibă un randament suficient în toate condițiile climatice normale ale locului în care sunt amplasate, îndeplinirea sa presupune printre altele ca cerințele prevăzute la articolul 4 din această directivă să fie îndeplinite [Hotărârea din 5 martie 2020, Comisia/Cipru (Colectarea și epurarea apelor urbane reziduale),
C‑248/19
, nepublicată,
EU:C:2020:171
, punctul
și jurisprudența citată].
În consecință, obligația menționată nu poate fi considerată îndeplinită în aglomerările în care obligația de a supune toate apele urbane reziduale unei tratări secundare sau echivalente, astfel cum este prevăzută la articolul 4 din Directiva 91/271, nu este îndeplinită [Hotărârea din 5 martie 2020, Comisia/Cipru (Colectarea și epurarea apelor urbane reziduale),
C‑248/19
, nepublicată,
EU:C:2020:171
, punctul
și jurisprudența citată].
În aceste condiții, trebuie să se constate că, întrucât nu a vegheat ca apele reziduale ale aglomerărilor Lycksele, Malå și Pajala să fie supuse, înainte de a fi evacuate, unei tratări secundare sau unei tratări echivalente, Regatul Suediei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271 coroborat cu articolul 10 din aceasta.
–
Cu privire la aglomerarea Mockfjärd
În ceea ce privește aglomerarea Mockfjärd, este necesar să se arate că Comisia apreciază că, din cauza faptului că între 16 mai și 18 octombrie 2018 nu a fost prelevată nicio probă, în conformitate cu punctul D.3 din anexa I la Directiva 91/271, Regatul Suediei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta.
Comisia nu contestă, pe de o parte, în ceea ce privește concentrația de CBO5, că, între 11 ianuarie și 27 decembrie 2018, numai 3 dintre cele 19 probe prelevate prezentau o concentrație superioară celei autorizate prin Directiva 91/271. Pe de altă parte, Comisia nu contestă nici faptul că, în ceea ce privește concentrația de CCO, între 19 decembrie 2017 și 6 decembrie 2018, toate probele, cu excepția uneia, erau conforme cu cerințele prevăzute în tabelul 3 din anexa I la Directiva 91/271, potrivit căruia neconformitatea a cel mult 3 probe este admisă în cazul a 17-28 de probe prelevate pe an.
Prin urmare, este necesar să se considere că Comisia urmărește să stabilească încălcarea articolului 4 din directiva menționată numai pentru motivul întemeiat pe lipsa prelevării de probe la intervale regulate, în conformitate cu articolul 15 din directiva respectivă coroborat cu punctul D.3 din anexa I la aceasta.
Or, pe de o parte, teza Comisiei potrivit căreia încălcarea articolului 15 din Directiva 91/271 implică în mod automat o încălcare a articolului 4 din aceasta a fost respinsă la punctul 51 din prezenta hotărâre.
Pe de altă parte, după cum reiese din cuprinsul punctului 49 din prezenta hotărâre, din moment ce un stat membru este în măsură să prezinte o probă care să corespundă prevederilor secțiunii B din anexa I la Directiva 91/271, obligațiile care decurg din articolul 4 din aceasta din urmă trebuie considerate îndeplinite, întrucât acest articol nu impune ca prelevările de probe să fie efectuate, astfel cum se prevede în secțiunea D din anexa I la această directivă, pe parcursul unui an întreg.
În aceste condiții, acțiunea Comisiei trebuie respinsă în ceea ce privește aglomerarea Mockfjärd.
–
Cu privire la aglomerarea Robertsfors
În ceea ce privește aglomerarea Robertsfors, este necesar să se arate, pe de o parte, că Regatul Suediei nu contestă că, în cursul anului 2018, stația de epurare a aglomerării menționate a cunoscut mai multe incidente de funcționare, care au fost remediate. Pe de altă parte, Comisia nu contestă că, începând cu 23 octombrie 2018, toate cele 6 probe prelevate pentru a controla concentrația de CBO5 au prezentat o reducere de cel puțin 70 %, ceea ce era în conformitate cu cerințele articolului 4 din Directiva 91/271.
Cu titlu introductiv, este necesar, astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 53 și 54 din prezenta hotărâre, să se respingă argumentul Regatului Suediei întemeiat pe aplicarea derogării prevăzute la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 91/271.
În plus, pe de o parte, teza Comisiei potrivit căreia încălcarea articolului 15 din Directiva 91/271 implică în mod automat o încălcare a articolului 4 din această directivă a fost respinsă la punctul 51 din prezenta hotărâre.
Pe de altă parte, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 48-52 din prezenta hotărâre, articolul 4 din Directiva 91/271 nu face trimitere la punctul D din anexa I la aceasta, astfel încât, din moment ce Regatul Suediei este în măsură să prezinte o probă care să îndeplinească cerințele prevăzute la punctul B din anexa I la directiva menționată pentru perioada vizată de prezenta acțiune, obligațiile care decurg din articolul 4 din aceasta din urmă trebuie considerate îndeplinite.
În speță, părțile nu contestă că, începând cu 23 octombrie 2018, toate cele 6 probe prelevate pentru a controla concentrația de CBO5 erau în conformitate cu cerințele Directivei 91/271.
Prin urmare, acțiunea Comisiei trebuie respinsă în ceea ce privește aglomerarea Robertsfors.
–
Cu privire la aglomerarea Tänndalen
În ceea ce privește aglomerarea Tänndalen, părțile nu contestă că au fost prelevate 35 de probe pentru a controla concentrația de CBO5 între 3 ianuarie și 12 decembrie 2018 și că 6 dintre aceste probe depășeau concentrația autorizată de Directiva 91/271, astfel încât, până la 18 aprilie 2018, stația de epurare din aglomerarea respectivă nu îndeplinea cerințele acesteia.
Regatul Suediei susține că toate probele prelevate între 16 mai 2018 și 15 mai 2019 au permis să se constate că apele reziduale evacuate aveau valori inferioare pragului maxim de concentrație.
În această privință, astfel cum s‑a amintit la punctele 58 și 59 din prezenta hotărâre, întrucât termenul stabilit în avizul motivat este 8 ianuarie 2019, îndeplinirea eventuală a cerințelor Directivei 91/271 intervenită după această dată nu poate fi luată în considerare.
Totuși, pe de o parte, teza Comisiei potrivit căreia încălcarea articolului 15 din Directiva 91/271 implică în mod automat o încălcare a articolului 4 din aceasta a fost respinsă la punctul 51 din prezenta hotărâre.
Pe de altă parte, după cum reiese de asemenea din cuprinsul punctelor 48-52 din prezenta hotărâre, articolul 4 din Directiva 91/271 nu face trimitere la punctul D din anexa I la aceasta, astfel încât, din moment ce Regatul Suediei este în măsură să prezinte o probă care să îndeplinească cerințele prevăzute la punctul B din anexa I la directiva menționată pentru perioada vizată de prezenta acțiune, obligațiile care revin acestui stat membru în temeiul articolului 4 din directiva menționată trebuie considerate îndeplinite.
În speță, toate probele colectate între 16 mai 2018 și 8 ianuarie 2019 erau conforme cu dispozițiile prevăzute de Directiva 91/271.
Rezultă că acțiunea Comisiei trebuie respinsă în ceea ce privește aglomerarea Tänndalen.
Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe neîndeplinirea obligațiilor care revin Regatului Suediei în temeiul articolului 5 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta
Argumentația părților
Comisia consideră, pe de o parte, că o încălcare a articolului 5 din Directiva 91/271 se produce atunci când există o încălcare a articolului 15 din această directivă, care prevede numărul de probe ce trebuie prelevate și termenele lor de prelevare, în măsura în care, în lipsa respectării acestui din urmă articol, nu este posibil să se verifice dacă cerințele prevăzute la articolul 5 din Directiva 91/271 au fost îndeplinite. Pe de altă parte, Comisia apreciază că respectarea acestei din urmă dispoziții, coroborată cu articolul 15 din directiva respectivă, constituie o condiție pentru ca cerințele articolului 10 din directiva menționată, referitoare la conceperea, la construirea, la exploatarea și la întreținerea stațiilor de epurare, să poată fi considerate îndeplinite.
Comisia arată că din articolul 5 alineatul (2) din Directiva 91/271 reiese că apele urbane reziduale evacuate din aglomerări cu un EL mai mare de 10000 trebuie să facă obiectul unei tratări mai riguroase decât cea prevăzută la articolul 4 din această directivă. Din articolul 5 alineatul (3) din directiva menționată ar reieși că astfel de evacuări trebuie să îndeplinească cerințele relevante din secțiunea B din anexa I la directiva respectivă, care fac trimitere la tabelele 1 și 2 din această anexă.
Comisia amintește că cele două criterii, aplicate alternativ, privesc azotul în apele reziduale, și anume concentrația maximă autorizată pentru azot, care este de 15 mg/l pentru aglomerările care au un EL cuprins între 10000 și 100000 și de 10 mg/l pentru aglomerările cu EL mai mare de 100000, și procentul minim de reducere pentru azot care trebuie să fie cuprins între 70 % și 80 %. În plus, Comisia arată că punctul D.4.a din anexa I la Directiva 91/271 prevede că se prezumă că apele reziduale tratate îndeplinesc cerințele din tabelul 2 din această anexă în ceea ce privește azotul dacă valoarea anuală medie a probelor nu depășește valoarea limită aplicabilă.
Comisia arată că, în ceea ce privește aglomerările Borås, Skoghall, Habo și Töreboda, Regatul Suediei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta.
În primul rând, în ceea ce privește aglomerarea Borås, ale cărei stații de epurare tratau sau tratează ape reziduale pentru EL de 110000 și, respectiv, de 150000, Comisia susține că din răspunsul Regatului Suediei la avizul motivat reiese că vechea stație de epurare, scoasă din funcțiune la 28 mai 2018, nu a îndeplinit cerințele Directivei 91/271, dar că noua stație îndeplinește aceste cerințe începând de la 17 septembrie 2018.
Comisia arată că tabelul rezultatelor referitoare la concentrațiile de azot, prezentat de Regatul Suediei, nu permite să se determine care sunt rezultatele provenite de la o anumită stație de epurare și că, în orice caz, tabelul menționat arată că cerințele Directivei 91/271 referitoare la valorile maxime ale concentrației de azot nu erau respectate în perioada cuprinsă între 1 noiembrie 2017 și 31 octombrie 2018. Astfel, în această perioadă de un an, valoarea anuală medie a probelor se ridica la 18 mg/l, în timp ce valoarea limită este de 10 mg/l.
În al doilea rând, în ceea ce privește aglomerarea Skoghall, ale cărei stații de epurare au o capacitate de tratare a apelor reziduale pentru EL de 5457 și, respectiv, de 15000, Comisia arată că din răspunsul la avizul motivat reiese că în una dintre cele două stații de epurare valoarea limită a concentrației de azot a fost depășită în perioada de 12 luni cuprinsă între 9 noiembrie 2017 și 6 noiembrie 2018, aspect care nu a fost contestat de Regatul Suediei. În această privință, Comisia susține că valoarea anuală medie a probelor s‑a ridicat la 17 mg/l, în timp ce valoarea limită este de 15 mg/l.
În al treilea rând, în ceea ce privește aglomerarea Habo, a cărei stație de epurare are o capacitate de tratare a apelor reziduale pentru un EL de 17000, Comisia apreciază că numai 33 % din azot a fost eliminat în stația menționată și că Regatul Suediei nu și‑a susținut în niciun fel afirmațiile potrivit cărora reducerea concentrației de azot între Habo și Marea Baltică era de 78-87 %. Potrivit Comisiei, modelul „Hydrological Predictions for the Environment” (Previziuni hidrologice pentru mediu, denumit în continuare „modelul HYPE”) nu permite să se stabilească dacă aglomerarea Habo îndeplinește sau nu cerințele Directivei 91/271. Din modelul HYPE ar reieși că reducerea azotului în toate lacurile și cursurile de apă dintre Habo și Marea Baltică se ridică la 87 %, înainte ca apele reziduale să ajungă la zona litorală sensibilă. Pe de altă parte, o declarație oficială a Institutului Meteorologic și Hidrologic din Suedia (denumit în continuare „IMHS”) ar indica faptul că reducerea totală a concentrației de azot, care ia în considerare și retenția naturală, s‑ar ridica la 91 %.
Or, Comisia arată că din răspunsul Regatului Suediei la avizul motivat reiese, pe de o parte, că valoarea anuală medie a reducerii concentrației de azot constatată în stația de epurare de la Habo nu ar fi decât de 32 % și, pe de altă parte, că stația de epurare menționată nici măcar nu ar fi echipată pentru tratarea azotului. Comisia apreciază că, deși Regatul Suediei se întemeiază pe modelul HYPE, acesta nu a comunicat informațiile pertinente pentru a verifica datele invocate, astfel încât instituția menționată consideră că reducerea de azot pentru Habo este de 32 %, în timp ce procentul minim de reducere trebuie să se situeze între 70 % și 80 %.
În al patrulea rând, în ceea ce privește aglomerarea Töreboda, a cărei stație de epurare are o capacitate de tratare a apelor reziduale pentru un EL de 35500, Comisia arată că din răspunsul Regatului Suediei la avizul motivat reiese că acest stat membru a susținut, pe de o parte, că cerințele referitoare la concentrația de CBO5 erau îndeplinite. Pe de altă parte, în esență, pentru aceleași motive precum cele invocate pentru aglomerarea Habo, Regatul Suediei a susținut că reducerea concentrației de azot asigurată de stația de epurare din Töreboda era de 43 %, acest procent atingând 71 % prin luarea în considerare a retenției naturale înainte ca apele reziduale să atingă zonele de coastă sensibile.
Comisia susține că din răspunsul menționat reiese că între 8 noiembrie 2017 și 6 noiembrie 2018 au fost prelevate 50 de probe în vederea verificării concentrației de CBO5 la stația de epurare Töreboda. Or, potrivit acestei instituții, între 8 noiembrie 2017 și 3 ianuarie 2018 nu au fost prelevate probe de apă la intrare și la ieșire, astfel încât reducerea nu a fost declarată pentru această perioadă, iar cerințele în materie de control prevăzute la punctul D.3 din anexa I la Directiva 91/271 nu erau îndeplinite.
În plus, Comisia arată că concentrația maximă de 25 mg/l a fost depășită în 18 probe, în timp ce numărul maxim de probe neconforme autorizate era de 5, și că 3 probe depășeau cu peste 100 % această valoare‑limită. Din moment ce această aglomerare nu ar îndeplini cerințele care decurg din articolul 4 din Directiva 91/271, ea nu le‑ar îndeplini nici pe cele ale articolului 5 din această directivă, care prevede obligația unei tratări mai riguroase pentru stațiile de epurare cu un EL mai mare de 10000.
În ceea ce privește reducerea concentrației de azot, Comisia arată că din răspunsul Regatului Suediei la avizul motivat reiese, pe de o parte, că valoarea anuală medie a reducerii concentrației de azot la stația de epurare este de 43 %, în timp ce procentul minim de reducere trebuie să se situeze între 70 % și 80 %, și, pe de altă parte, că stația de epurare menționată nu este echipată pentru tratarea azotului. Comisia susține că nu i‑a fost transmisă nicio informație care să permită verificarea informațiilor comunicate de Regatul Suediei sau informațiile ulterioare anului 2013.
Cu titlu introductiv, Regatul Suediei contestă, pentru aceleași motive prezentate în cadrul motivului întemeiat pe neîndeplinirea obligațiilor care decurg din articolul 4 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta, teza Comisiei potrivit căreia încălcarea articolului 15 determină încălcări ale articolelor 5 și 10 din această directivă.
În primul rând, în ceea ce privește aglomerarea Borås, Regatul Suediei consideră că argumentația Comisiei potrivit căreia nu este posibilă identificarea stației de epurare la care se referă rezultatele menționate nu poate fi reținută. Astfel, din răspunsul său la avizul motivat ar reieși că stația de epurare din Gässlösa era în funcțiune până la 28 mai 2018 și că, începând cu această dată, a fost pusă în funcțiune stația din Sobacken. În această privință, Regatul Suediei arată că, pentru perioada cuprinsă între 28 mai 2018 și 9 mai 2019, concentrația de azot din apele reziduale evacuate de această stație era inferioară valorii limită anuale medii de 10 mg/l, astfel încât stația menționată îndeplinește cerințele Directivei 91/271.
În al doilea rând, în ceea ce privește aglomerarea Skoghall, care a recurs la două stații de epurare, Regatul Suediei susține că probele prelevate de la stația Sättersviken au arătat o concentrație de azot de 17 mg/l ca urmare a unor dificultăți provocate de topirea zăpezii, combinată cu o perioadă îndelungată de temperaturi scăzute. Or, ar fi fost luate măsuri pentru remedierea acestei probleme, astfel încât, între 4 iunie 2018 și 15 mai 2019, concentrațiile de azot în apele evacuate de stația de epurare de la Sättersviken ar fi inferioare valorii limită anuale medii de 15 mg/l.
În al treilea rând, în ceea ce privește aglomerarea Habo, Regatul Suediei arată că analiza a 26 de probe, prelevate între 14 noiembrie 2017 și 13 noiembrie 2018, arată că procentul de reducere a cantității de azot la stația de epurare Habo era în medie de 32 %. Totuși, Regatul Suediei susține că concentrația de azot în apele evacuate de această stație de epurare este redusă cu 87 % ca urmare a retenției naturale care, potrivit jurisprudenței Curții, poate fi luată în considerare în scopul calculării reducerii cantității de azot.
Astfel, din declarația IMHS, întemeiată ea însăși pe datele disponibile pe site‑ul internet al Sveriges lantbruksuniversitet (Universitatea de Științe ale Agriculturii din Suedia, denumită în continuare „SLU”), ar reieși că modelul HYPE demonstrează procentul de reducere naturală a cantității de azot între stația de epurare și mare de până la 87 %. În măsura în care stația de epurare de la Habo realizează o reducere a azotului de 32 % și retenția naturală ajunge la 87 %, retenția totală se ridică în total la 91 %, Regatul Suediei consideră că îndeplinește cerințele Directivei 91/271 în această privință.
În al patrulea rând, în ceea ce privește aglomerarea Töreboda, Regatul Suediei susține, în ceea ce privește concentrația de CBO5, că, pe de o parte, din tabelul 2 din anexa I la Directiva 91/271 reiese că valorile concentrațiilor și procentele de reducere sunt aplicate în mod alternativ. Pe de altă parte, din tabelul 3 din aceeași anexă reiese că, deși numărul de probe prelevate într‑un anumit an trebuie cuprins între 17 și 28, cel mult 3 dintre acestea pot să fie neconforme. Or, între 4 ianuarie 2018 și 11 octombrie 2018, 22 dintre cele 23 de probe prelevate la intervale regulate ar fi fost conforme cu cerințele privind procentele minime de reducere, în timp ce stația menționată nu trebuia să preleveze decât 12 probe în cursul acestui an.
În ceea ce privește retenția de azot, Regatul Suediei arată că, între 10 noiembrie 2017 și 6 noiembrie 2018, procentul de reducere a conținutului de azot la stația de epurare Töreboda, stabilit pe baza a 54 de probe, era de 32 %, în timp ce reducerea cauzată de retenția naturală conducea la o reducere de 50 % a acestui conținut.
Din declarația IMHS, întemeiată ea însăși pe datele disponibile pe site‑ul internet al SLU, ar reieși că modelul HYPE demonstrează procentul de reducere naturală a conținutului de azot între stația de epurare și mare de până la 50 %. Ținând seama de faptul că reducerea în stația de epurare se ridică la 43 %, retenția totală de azot ajunge în total la 71 %.
Aprecierea Curții
Cu titlu introductiv, trebuie arătat că este necesar să se examineze neîndeplinirea obligațiilor care decurg din articolul 5 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta, în lumina observațiilor care figurează la punctele 48-52 din prezenta hotărâre.
–
Cu privire la aglomerarea Töreboda
Comisia reproșează Regatului Suediei în esență că a încălcat articolul 5 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta, ca urmare a faptului că, pe de o parte, stația de epurare din cadrul aglomerării menționate nu îndeplinește cerințele prevăzute la articolul 4 din directiva menționată, referitoare la concentrația de CBO5, astfel încât nu poate,
a fortiori
, să îndeplinească cerințele mai stricte prevăzute la articolul 5 din aceasta. Pe de altă parte, Comisia consideră că nici cerințele în ceea ce privește conținutul de azot al apelor tratate nu sunt îndeplinite.
În această privință, pe de o parte, teza Comisiei potrivit căreia încălcarea articolului 15 din Directiva 91/271 implică în mod automat o încălcare a articolului 5 din această directivă a fost respinsă la punctul 51 din prezenta hotărâre.
Pe de altă parte, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 48-52 din prezenta hotărâre, articolul 5 din Directiva 91/271 nu face trimitere la punctul D din anexa I la aceasta, astfel încât, din moment ce Regatul Suediei este în măsură să prezinte o probă care să îndeplinească cerințele prevăzute la punctul B din anexa I la directiva menționată pentru perioada vizată de prezenta acțiune, obligațiile care decurg din articolul 5 din aceasta din urmă trebuie considerate îndeplinite.
În această privință, deși părțile nu contestă că Regatul Suediei a comunicat 50 de probe pentru perioada cuprinsă între 8 noiembrie 2017 și 6 noiembrie 2018, acest stat membru contestă faptul că 9 probe neconforme în cursul primului semestru al anului 2018 arată că stația de epurare din această aglomerare reduce insuficient concentrația de CBO5.
Totuși, ținând seama de faptul că, pentru a îndeplini obligațiile prevăzute la articolul 5 din Directiva 91/271, statul membru menționat se poate limita la prezentarea unei singure probe care îndeplinește cerințele prevăzute la punctul B din anexa I la Directiva 91/271, numărul exact al probelor neconforme este lipsit de relevanță pentru a aprecia existența unei neîndepliniri a obligațiilor care decurg din articolul menționat.
Întrucât Comisia nu contestă că Regatul Suediei a prezentat cel puțin o probă conformă cerințelor punctului B din anexa I la Directiva 91/271, acțiunea trebuie respinsă în ceea ce privește concentrația de CBO5 în aglomerarea Töreboda.
În ceea ce privește procentul reducerii concentrației de azot prezente în aceste ape, trebuie amintit, pe de o parte, că, potrivit articolului 5 alineatul (2) din Directiva 91/271, autoritățile competente iau, până la 31 decembrie 1998, măsurile necesare pentru ca apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare și care provin din aglomerări cu un EL mai mare de 10000 să fie supuse unei tratări mai riguroase decât cea descrisă la articolul 4 din directivă, înainte de a fi evacuate în zone sensibile.
Pe de altă parte, articolul 5 alineatul (3) din Directiva 91/271 face trimitere la secțiunea B din anexa I la aceasta, care, la rândul său, face trimitere la cerințele care figurează în tabelul 2 din anexa respectivă. Tabelul menționat impune, în ceea ce privește azotul, fie o reducere care să permită atingerea unei norme de 15 mg/l pentru aglomerările cu un EL cuprins între 10000 și 100000, fie un procent minim de reducere de 70-80 %.
Astfel, Curtea a constatat deja că nicio dispoziție din Directiva 91/271 nu se opune ca retenția naturală de azot să fie considerată drept o metodă de eliminare a azotului din apele urbane reziduale (Hotărârea din 6 octombrie 2009, Comisia/Finlanda,
C‑335/07
,
EU:C:2009:612
, punctul
, și Hotărârea din 6 octombrie 2009, Comisia/Suedia,
C‑438/07
,
EU:C:2009:613
, punctul
).
În speță, deși Regatul Suediei nu contestă că stația de epurare din aglomerarea Töreboda nu dispune de niciun echipament special pentru a reduce concentrația de azot prezentă în apele uzate și nu elimină, așadar, decât aproximativ 43 % din aceasta, statul membru menționat susține că retenția naturală de 50 % suplimentară trebuie luată în considerare, astfel încât azotul prezent în apele reziduale este redus în total cu 71 % înainte de a ajunge la apele litorale sensibile.
În această privință, în primul rând, după cum a arătat doamna avocată generală la punctele 109 și 110 din concluzii, deși Comisia a susținut că Regatul Suediei nu a prezentat date pertinente care să îi permită să verifice afirmațiile referitoare la retenția naturală de azot, aceasta nu a indicat în mod precis nici în avizul motivat, nici în înscrisurile sale de procedură care erau datele de măsurare de care avea nevoie pentru a putea valida modelul HYPE, astfel încât Regatul Suediei nu a fost în măsură să prezinte în mod precis datele solicitate de Comisie.
În al doilea rând, în măsura în care Regatul Suediei a făcut referire la datele disponibile pe site‑ul internet al SLU, el a contestat, prin aceasta, în mod temeinic și detaliat datele prezentate de Comisie și consecințele care decurg de aici (a se vedea prin analogie Hotărârea din 18 octombrie 2012, Comisia/Regatul‑Unit,
C‑301/10
,
EU:C:2012:633
, punctul
și jurisprudența citată).
În aceste condiții, după cum a arătat doamna avocată generală la punctul 111 din concluzii, Comisia ar fi trebuit să examineze conținutul datelor disponibile pe site‑ul internet în discuție și, după caz, să solicite, dacă era necesar, o prelungire a termenului sau o suspendare a procedurii.
Or, întrucât Comisia, pe de o parte, nu a solicitat în mod clar și precis măsuri specifice pentru verificarea modelului HYPE și, pe de altă parte, nu este în măsură să pună în discuție în mod convingător argumentația Regatului Suediei referitoare la retenția naturală de azot, trebuie să se constate că aceasta nu a reușit să demonstreze neîndeplinirea obligațiilor prevăzute la articolul 5 din Directiva 91/271 în ceea ce privește evacuarea azotului de stația de epurare din aglomerarea Töreboda.
În aceste condiții, este necesar să se constate că acțiunea în constatarea neîndeplinirii obligațiilor trebuie respinsă în ceea ce privește aglomerarea Töreboda.
–
Cu privire la aglomerarea Borås
În ceea ce privește aglomerarea Borås, este necesar să se examineze neîndeplinirea obligațiilor referitoare la valorile‑limită și la reducerea concentrației de azot în apele reziduale, prevăzute la articolul 5 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta, în lumina punctelor 111-113 din prezenta hotărâre.
În speță, trebuie să se constate că, după cum a arătat doamna avocată generală la punctele 95-97 din concluzii, deși Regatul Suediei a comunicat inițial, ca urmare a înlocuirii vechii stații de epurare din această aglomerare la 28 mai 2018, o valoare medie anuală a concentrației de azot de 18 mg/l pentru cele două instalații, este la fel de adevărat că acest stat membru a prezentat, în memoriul în apărare, date suplimentare care provin de la probe colectate între 28 mai 2018 și 5 septembrie 2019 și care dovedesc o medie anuală de 9 mg/l, precum și o reducere medie de 70 % a concentrației de azot.
Astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 58 și 59 din prezenta hotărâre, întrucât termenul stabilit în avizul motivat este 8 ianuarie 2019, îndeplinirea eventuală a cerințelor Directivei 91/271 intervenită după această dată nu poate fi luată în considerare.
În aceste condiții, întrucât, pe de o parte, teza Comisiei potrivit căreia încălcarea articolului 15 din Directiva 91/271 implică în mod automat o încălcare a articolului 5 din această directivă a fost respinsă la punctul 51 din prezenta hotărâre, iar, pe de altă parte, Regatul Suediei a prezentat probe conforme cu cerințele directivei menționate pentru perioada cuprinsă între 28 mai 2018 și 8 ianuarie 2019, este necesar să se constate că stația de epurare din aglomerarea Borås era conformă cu cerințele impuse de articolele 5 și 10 din aceeași directivă la această din urmă dată.
În aceste condiții, este necesar să se constate că acțiunea în constatarea neîndeplinirii obligațiilor trebuie respinsă în ceea ce privește aglomerarea Borås.
–
Cu privire la aglomerarea Skoghall
În ceea ce privește aglomerarea Skoghall, este necesar să se examineze neîndeplinirea obligațiilor referitoare la valorile‑limită și la reducerea concentrației de azot în apele reziduale, prevăzute la articolul 5 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta, în lumina punctelor 111-113 din prezenta hotărâre.
În speță, după cum a arătat doamna avocată generală la punctele 102 și 103 din concluzii, deși Regatul Suediei a admis că, pentru una dintre stațiile de epurare ale aglomerării menționate, concentrația de azot în apele tratate de aceasta prezenta, pentru perioada cuprinsă între 9 noiembrie 2017 și 6 noiembrie 2018, o valoare medie anuală de 17 mg/l, este la fel de adevărat că acest stat membru a prezentat, în memoriul său în apărare, date suplimentare care provin de la probe colectate între 6 aprilie 2018 și 15 mai 2019 și care dovedesc o medie anuală de 12 mg/l și o reducere medie de 73 % a concentrației de azot.
Astfel cum rezultă din cuprinsul punctelor 58 și 59 din prezenta hotărâre, întrucât termenul stabilit în avizul motivat este 8 ianuarie 2019, îndeplinirea eventuală a cerințelor Directivei 91/271 intervenită după această dată nu poate fi luată în considerare.
În aceste condiții, pe de o parte, întrucât teza Comisiei potrivit căreia încălcarea articolului 15 din Directiva 91/271 implică în mod automat o încălcare a articolului 5 din această directivă a fost respinsă la punctul 51 din prezenta hotărâre și, pe de altă parte, întrucât Regatul Suediei a prezentat probe conforme cu cerințele directivei menționate pentru perioada cuprinsă între 6 aprilie 2018 și 8 ianuarie 2019, este necesar să se constate că stația de epurare din aglomerarea Skoghall era conformă cu cerințele impuse de articolele 5 și 10 din aceeași directivă la această din urmă dată.
În aceste condiții, este necesar să se constate că acțiunea în constatarea neîndeplinirii obligațiilor trebuie respinsă în ceea ce privește aglomerarea Skoghall.
–
Cu privire la aglomerarea Habo
În ceea ce privește aglomerarea Habo, este necesar să se examineze neîndeplinirea obligațiilor referitoare la valorile‑limită și la reducerea concentrației de azot în apele reziduale, prevăzute la articolul 5 din Directiva 91/271 coroborat cu articolele 10 și 15 din aceasta, în lumina punctelor 111-113 din prezenta hotărâre.
În speță, deși Regatul Suediei nu contestă că stația de epurare din aglomerarea Habo nu dispune de niciun echipament special pentru a reduce concentrația de azot în apele uzate și nu elimină, așadar, decât aproximativ 30 % din aceasta, ceea ce conduce la o medie anuală de 40 mg/l, acest stat membru susține că retenția naturală de 87 % suplimentară trebuie luată în considerare, astfel încât azotul prezent în apele reziduale este redus în total cu 91 % înainte de a ajunge la apele litorale sensibile.
În această privință, în primul rând, după cum a arătat doamna avocată generală la punctele 109 și 110 din concluzii, deși Comisia a susținut că Regatul Suediei nu i‑a comunicat date pertinente care să îi permită să verifice afirmațiile referitoare la retenția naturală de azot, aceasta nu a indicat în mod precis nici în avizul motivat, nici în cursul procedurii jurisdicționale care erau datele de măsurare de care avea nevoie pentru a putea valida modelul HYPE, astfel încât Regatul Suediei nu a fost în măsură să prezinte în mod precis datele solicitate de Comisie.
În al doilea rând, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 110 și 111 din concluziile menționate, Regatul Suediei a făcut referire la datele disponibile pe site‑ul internet al SLU, așa încât Comisia ar fi trebuit să examineze conținutul acestor date disponibile pe site‑ul internet menționat și, după caz, să solicite, dacă era necesar, o prelungire a termenului sau o suspendare a procedurii.
Or, întrucât Comisia, pe de o parte, nu a solicitat în mod clar și precis măsuri specifice pentru verificarea modelului HYPE și, pe de altă parte, nu este în măsură să conteste în mod convingător argumentația Suediei referitoare la retenția naturală de azot, trebuie să se constate că aceasta nu a reușit să demonstreze neîndeplinirea obligațiilor prevăzute la articolul 5 din Directiva 91/271 în ceea ce privește evacuarea azotului în stația de epurare din aglomerarea Habo.
În aceste condiții, este necesar să se constate că acțiunea în constatarea neîndeplinirii obligațiilor trebuie respinsă în ceea ce privește aglomerarea Habo.
Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe neîndeplinirea obligațiilor care revin Regatului Suediei în temeiul articolului 4 alineatul (3) TUE
Argumentația părților
Comisia arată că, prin faptul că a omis să îi comunice datele relevante referitoare la aglomerările Habo și Töreboda, astfel încât să permită acestei instituții să verifice argumentele opuse de Regatul Suediei neîndeplinirilor obligațiilor care îi sunt imputate în ceea ce privește aceste două aglomerări, statul membru respectiv nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (3) TUE.
În această privință, Comisia arată că nu este suficient ca un stat membru să formuleze simple afirmații fără a da acestei instituții mijloacele de a le verifica veridicitatea. Astfel, Comisia susține că, deși Regatul Suediei afirmă că modelul HYPE, utilizat în cadrul calculului retenției de azot, se întemeiază pe măsurători reale, această instituție nu a primit informații din partea statului membru menționat referitoare la retenția calculată în mod individual pentru fiecare aglomerare, așa încât nu a putut verifica afirmațiile respective.
Mai precis, această instituție nu ar fi fost în măsură nici să controleze dacă retenția naturală de azot avea loc în proporțiile invocate, nici să efectueze o apreciere științifică obiectivă a veridicității afirmațiilor Regatului Suediei în ceea ce privește modalitățile care au permis stabilirea procentului de retenție. În această privință, Comisia susține că, întrucât nu dispune ea însăși de competențe de investigare în această privință, principiul cooperării loiale impune ca un stat membru să îi furnizeze elementele necesare pentru a verifica dacă dispozițiile unei directive au fost puse în aplicare în mod corect.
În speță, datele care ar fi fost comunicate Comisiei, pe care se întemeiază declarația oficială a IMHS, ar proveni dintr‑o bază de date care nu este găzduită de IMHS și care nu ar preciza conținutul de azot al cursurilor de apă pentru perioada ulterioară anului 2013. Comisia adaugă că nici chiar datele care provin din baza menționată nu permit să se determine amploarea retenției azotului.
Regatul Suediei răspunde că, pe de o parte, a comunicat efectiv informații pertinente și, pe de altă parte, astfel de informații provin din datele supravegherii mediului accesibile în mod liber pe site‑ul internet al SLU, care, în cadrul supravegherii mediului, a colectat date privind apele dulci. IMHS ar utiliza aceste date pentru lucrările sale de validare și de calibrare.
În plus, Regatul Suediei susține că atât modelul HYPE, cât și modelele precedente pe care se întemeiază acesta sunt bine documentate și au făcut obiectul unor examinări și al unor teste științifice cu rezultate publicate în mai multe studii și în articole științifice. Acest stat membru susține că două studii științifice demonstrează că este vorba despre un model fiabil și subliniază, pe de o parte, că validările și scăderile sunt realizate în raport cu datele măsurate de SLU și, pe de altă parte, că studiile citate afirmă că site‑ul internet al IMHS dispune de un instrument care permite vizualizarea diferenței medii exprimate în procente între valorile modelului și datele măsurate.
În plus, în răspunsul său la scrisoarea de punere în întârziere din 28 iunie 2017, Regatul Suediei ar fi furnizat explicații detaliate cu privire la modelul HYPE și ar fi comunicat Comisiei informații provenite de la IMHS care indicau modul în care au loc transporturile și pierderile de azot, precum și retenția naturală finală care este obținută astfel la Habo și la Töreboda. Prin urmare, acest stat membru concluzionează că a făcut tot ce era posibil pentru a coopera cu Comisia.
Aprecierea Curții
Trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante privind sarcina probei în cadrul unei proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 258 TFUE, revine Comisiei sarcina de a dovedi existența pretinsei neîndepliniri a obligațiilor. Comisia este cea care trebuie să prezinte Curții elementele necesare pentru ca aceasta să verifice existența neîndeplinirii obligațiilor, fără a se putea întemeia pe o simplă prezumție [Hotărârea din 14 ianuarie 2021, Comisia/Italia (Contribuție la achiziția de carburanți),
C‑63/19
,
EU:C:2021:18
, punctul
și jurisprudența citată].
Cu toate acestea, în temeiul articolului 4 alineatul (3) TUE, statele membre sunt obligate să faciliteze Comisiei îndeplinirea misiunii sale, care constă, potrivit articolului 17 alineatul (1) TUE, mai ales în a veghea la aplicarea dispozițiilor Tratatului FUE și a dispozițiilor adoptate de instituții în temeiul acestuia. În special, trebuie să se țină cont de faptul că, pentru a verifica aplicarea corectă în practică a dispozițiilor naționale destinate să asigure punerea în aplicare efectivă a unei directive, Comisia, care nu dispune de puteri proprii de investigare în materie, se bazează în mare măsură pe elementele furnizate de eventuali petenți, precum și de statul membru în cauză (Hotărârea din 18 octombrie 2012, Comisia/Regatul‑Unit,
C‑301/10
,
EU:C:2012:633
, punctul
și jurisprudența citată).
În speță, este necesar să se arate că Regatul Suediei a răspuns la cererea Comisiei de a‑i comunica rezultatele măsurilor mai recente privind reducerea concentrației de azot în aglomerările Habo și Töreboda făcând trimitere la declarația IMHS care arăta că aceasta se întemeia efectiv pe măsuri mai recente cu privire la conținutul respectiv, dar că ele nu erau disponibile pe site‑ul său internet ca urmare a faptului că proveneau din baza de date a unei alte instituții.
Totuși, Regatul Suediei nu a informat Comisia că datele respective erau găzduite de SLU și că acestea erau disponibile în mod liber pe site‑ul internet al acestei universități decât în cadrul procedurii în fața Curții, și anume în memoriul în apărare.
Trebuie arătat că, procedând astfel, Regatul Suediei a comunicat Comisiei, în cursul procedurii precontencioase, informații incomplete și a împiedicat buna desfășurare a prezentei proceduri.
Așa cum a arătat doamna avocată generală la punctul 123 din concluzii, deși Comisia a criticat lipsa unor date specifice, acest stat membru nici nu a comunicat astfel de date, nici nu a menționat sursa unor date mai recente sau site‑ul internet unde se regăsesc. Această carență a afectat pregătirea prezentei acțiuni de către Comisie.
Rezultă că, întrucât nu a furnizat Comisiei, în cursul procedurii precontencioase, informațiile de care aceasta ar fi avut nevoie pentru a aprecia dacă stațiile de epurare ale aglomerărilor Habo și Töreboda îndeplinesc cerințele Directivei 91/271, Regatul Suediei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (3) TUE.
Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că:
–
întrucât nu a vegheat ca, înainte de a fi evacuate, apele reziduale ale aglomerărilor Lycksele, Malå și Pajala să fie supuse unei tratări secundare sau unei tratări echivalente, Regatul Suediei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271 coroborat cu articolul 10 din aceasta, și
–
întrucât nu a furnizat Comisiei, în cursul procedurii precontencioase, informațiile de care aceasta ar fi avut nevoie pentru a aprecia dacă stațiile de epurare ale aglomerărilor Habo și Töreboda îndeplinesc cerințele Directivei 91/271, Regatul Suediei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (3) TUE.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Conform articolului 138 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Curții, Comisia și Regatul Suediei suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată, întrucât fiecare dintre părți a căzut în pretenții cu privire la unul sau la mai multe capete de cerere.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară și hotărăște:

1)
Întrucât nu a vegheat ca apele reziduale ale aglomerărilor Lycksele, Malå și Pajala să fie supuse, înainte de a fi evacuate, unei tratări secundare sau unei tratări echivalente, Regatul Suediei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1137/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2008, coroborat cu articolul 10 din Directiva 91/271, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1137/2008, și
întrucât nu a furnizat Comisiei Europene, în cursul procedurii precontencioase, informațiile de care aceasta ar fi avut nevoie pentru a aprecia dacă stațiile de epurare ale aglomerărilor Habo și Töreboda îndeplinesc cerințele Directivei 91/271, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1137/2008, Regatul Suediei nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (3) TUE.

2)
Respinge în rest acțiunea.

3)
Comisia Europeană și Regatul Suediei suportă propriile cheltuieli de judecată.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: suedeza.