CELEX: 62021CJ0825
Előzetes döntéshozatal
A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség
Bevándorlási politika
2008/115/EK irányelv
Harmadik országok jogellenesen tartózkodó állampolgárainak visszatérése
Menedékjog iránti kérelem
Elutasítás
Kiutasítást elrendelő határozat
A 6. cikk (4) bekezdése
Egészségügyi okokra alapított tartózkodási engedély iránti kérelem
Elfogadható kérelem
A kérelem vizsgálata során ideiglenes tartózkodási engedély kiadása
A kérelem elutasítása
Szociális ellátás
Megtagadás
A tartózkodás jogszerűségére vonatkozó feltétel
Kiutasítási határozat hiánya
Az ideiglenes tartózkodási engedély hatása a kiutasítást elrendelő határozatra

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a harmadik országok illegálisan [helyesen: jogellenesen] tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16‑i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2008. L 348., 98. o.
) 6. és 8. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet egy harmadik országbeli állampolgár és a centre public d’action sociale de Liège (liège‑i szociális közellátási központ, Belgium; a továbbiakban: CPAS) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya az utóbbi által hozott, a szociális ellátásban részesülés visszavonásáról szóló határozat.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2008/115 irányelv (4) preambulumbekezdése értelmében:
„A jól szervezett migrációs politika elengedhetetlen elemeként átlátható és igazságos [helyesen: egyértelmű, átlátható és igazságos] közös szabályokat szükséges rögzíteni a hatékony visszatérési politika biztosítása céljából.”
Ezen irányelv „Fogalommeghatározások” címet viselő 3. cikke kimondja:
„Ezen irányelv alkalmazásában a következő fogalommeghatározások érvényesek:
[…]
4)
»kiutasítási határozat«: közigazgatási vagy bírósági határozat vagy intézkedés, amely valamely harmadik országbeli állampolgár tartózkodásának jogszerűtlenségét [helyesen: jogellenességét] megállapítja vagy kimondja, és visszatérési kötelezettséget állapít meg vagy mond ki;
[…]”
Az említett irányelv „Kiutasítási határozat” című 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok a (2)–(5) bekezdésben említett kivételek sérelme nélkül a területükön illegálisan [helyesen: jogellenesen] tartózkodó harmadik országbeli állampolgárokra vonatkozóan kiutasítási határozatot adnak ki [helyesen: hoznak].
[…]
(4)   A tagállamok bármikor dönthetnek úgy, hogy a területükön jogszerűtlenül [helyesen: jogellenesen] tartózkodó harmadik országbeli állampolgár számára könyörületességből, humanitárius vagy egyéb okokból önálló tartózkodási engedélyt vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedélyt adnak ki. Ebben az esetben kiutasítási határozat elrendelésére [helyesen: meghozatalára] nem kerül sor. Amennyiben már kiadták [helyesen: meghozták] a kiutasítási határozatot, azt vissza kell vonni, vagy a tartózkodási engedély vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedély érvényességének idejére fel kell függeszteni.
[…]”
A 2008/115 irányelv „Kitoloncolás” című 8. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„Amennyiben nem került sor a 7. cikk (4) bekezdésének megfelelően önkéntes távozásra vonatkozó határidő megállapítására, vagy a visszatérési kötelezettséget az érintettek nem teljesítették a 7. cikk alapján önkéntes távozásra megadott határidőn belül, a tagállamok minden szükséges intézkedést meghoznak a kiutasítási határozat végrehajtásához.”
A belga jog
A szociális ellátásra vonatkozó szabályozás
Az 1976. július 8‑i loi organique des centres publics d’action sociale (a szociális közellátási központokról szóló sarkalatos törvény,
Moniteur belge
, 1976. augusztus 5., 9876. o.) alapügyre alkalmazandó változata (a továbbiakban: CPAS‑ekről szóló törvény) 57. cikkének 2. §‑a következőképpen rendelkezik:
„E törvény többi rendelkezésétől eltérően a szociális közellátási központ feladata a következőkre korlátozódik:
1°
a Királyság területén jogellenesen tartózkodó külföldivel szemben sürgős orvosi ellátás nyújtása;
[…]
2°
Az a külföldi, aki azt állítja magáról, hogy menekült, és aki ennek elismerése iránt kérelemmel élt, jogellenesen tartózkodik a Királyság területén, amennyiben menedékjog iránti kérelmét elutasították, és az érintett külföldi személlyel szemben kiutasítást elrendelő határozatot hoztak.
[…]”
A külföldiekre vonatkozó szabályozás
A loi du 15 décembre 1980 sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers (a külföldieknek az ország területére történő beutazásáról, tartózkodásáról, letelepedéséről és kiutasításáról szóló, 1980. december 15‑i törvény;
Moniteur belge
, 1980. december 31., 14584. o.) alapügyre alkalmazandó változata (a továbbiakban: külföldiekről szóló törvény) 9 ter. cikke az 1. §‑ában a következőképpen rendelkezik:
„Az a Belgiumban tartózkodó külföldi […], és aki olyan betegségben szenved, amely valós veszélyt jelent életére vagy testi épségére nézve, vagy embertelen vagy megalázó bánásmód tényleges veszélyével jár, amennyiben származási országában, vagy abban az országban, ahol tartózkodik, nem létezik megfelelő kezelés […], tartózkodási engedélyt kérhet a Királyságban.”
A 2007. május 17‑i arrêté royal fixant des modalités d’exécution de la loi du 15 septembre 2006 modifiant la [loi sur les étrangers] ([a külföldiekről szóló törvény] módosításáról szóló 2006.szeptember 15‑i törvény részletes végrehajtási szabályainak meghatározásáról szóló királyi rendelet;
Moniteur belge
, 2007. május 31., 29535. o.) alapügyre alkalmazandó változata (a továbbiakban: 2007. május 17‑i királyi rendelet) 7. cikke előírja:
„A törvény 9 ter. cikke 3. §‑ában foglalt esetek kivételével a miniszter megbízottjának utasítására a település bejegyzi az érintettet a külföldiek nyilvántartásába és az A minta szerinti bejelentkezési igazolást állít ki számára. […]”
E királyi rendelet 8. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A törvény 9 ter. cikke alapján kiállított ideiglenes tartózkodási engedély és a külföldiek nyilvántartásába való bejegyzésről szóló igazolás legalább egy évig érvényes.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
2014. augusztus 19‑én az alapeljárás felperese, aki a Kongói Demokratikus Köztársaság állampolgára, nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be Belgiumban.
2014. szeptember 24‑i határozatával a Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (a menekültekkel és hontalanokkal foglalkozó általános biztos, CGRA, Belgium) elutasította ezt a kérelmet, és megtagadta tőle mind a menekült jogállást, mind a kiegészítő védelmi jogállást (a továbbiakban: a CGRA határozata).
2014. október 13‑án az État belge (belga állam) az Office des étrangers (idegenrendészeti hivatal, Belgium) útján kiutasítást elrendelő határozatot kézbesített az alapeljárás felperesének.
2014. október 16‑án az alapeljárás felperese keresetet terjesztett elő a CGRA határozatával szemben a Conseil du contentieux des étrangers (külföldiekkel kapcsolatos jogi ügyekben eljáró bíróság, Belgium) előtt. A kiutasítást elrendelő határozattal szemben jogorvoslattal nem éltek.
2015. január 19‑én az alapeljárás felperese a külföldiekről szóló törvény 9 ter. cikke alapján egészségügyi okokra alapított tartózkodási engedély iránti kérelmet nyújtott be az idegenrendészeti hivatalhoz.
Mivel az idegenrendészeti hivatal e kérelmet elfogadhatónak nyilvánította, 2015. június 8‑án bejelentkezési igazolást állítottak ki az alapeljárás felperese számára a 2007. május 17‑i királyi rendelet 7. cikke alapján. A CPAS ezért szociális ellátást folyósított a részére.
2015. július 22‑én a Conseil du contentieux des étrangers (külföldiekkel kapcsolatos jogi ügyekben eljáró bíróság) elutasította az alapeljárás felperese által a CGRA határozatával szemben benyújtott keresetet.
2016. április 20‑i határozatával az idegenrendészeti hivatal elutasította az egészségügyi okokra alapított tartózkodási engedély iránti kérelmet, így bejelentkezési igazolásokat már nem állítottak ki az alapeljárás felperese részére. E határozatot ez utóbbi részére 2016. április 29‑én kézbesítették.
Az alapeljárás felperese nem halasztó hatályú keresetet nyújtott be a Conseil du contentieux des étrangers (külföldiekkel kapcsolatos jogi ügyekben eljáró bíróság) előtt az említett határozattal szemben.
2016. május 31‑i, június 28‑i és július 19‑i határozataival a CPAS 2016. május 1‑jétől visszavonta az alapeljárás felperesétől a szociális ellátást, és úgy határozott, hogy visszatérítteti a 2016. április 29. óta folyósított 56,69 eurót.
2016. november 7‑i ítéletével a tribunal du travail de Liège (liège‑i munkaügyi bíróság, Belgium) elutasította az alapeljárás felperese által e három határozattal szemben benyújtott keresetet.
2017. március 15‑i ítéletével a cour du travail de Liège (liège‑i munkaügyi fellebbviteli bíróság, Belgium) elutasította az alapeljárás felperese által ezen ítélettel szemben benyújtott fellebbezést, lényegében azzal az indokkal, hogy az egészségügyi okokra alapított tartózkodási engedély iránti kérelem benyújtását megelőzően elfogadott kiutasítást elrendelő határozat joghatásait felfüggesztették, és e felfüggesztés véget ért, amikor a bejelentkezési igazolásokat már nem állították ki. Jogellenes tehát az alapeljárás felperesének tartózkodása a 2016. május 1. és 2016. november 2. közötti időszakban. Következésképpen a CPAS‑ekről szóló törvény 57. cikkének 2. §‑a alapján nem részesülhet a sürgős orvosi ellátáson kívüli szociális ellátásban.
Az alapeljárás felperese ezen ítélettel szemben felülvizsgálati kérelmet terjesztett a kérdést előterjesztő bíróság, a Cour de cassation (semmítőszék, Belgium) elé. Lényegében azt állítja, hogy ezen ítélet tévesen tartja fenn joghatásaiban a neki 2014. október 13‑án kézbesített kiutasítást elrendelő határozatot. A bejelentkezési igazolások olyan harmadik országbeli állampolgár részére történő kiállítása ugyanis, aki a külföldiekről szóló törvény 9 ter. cikke alapján orvosi okokból tartózkodási jogot kér, azt jelzi, hogy az érintett személy – még ha átmenetileg és visszavonható jelleggel is – tartózkodásra jogosult, és ennélfogva a korábban kézbesített kiutasítást elrendelő határozat hallgatólagos visszavonását foglalja magában. A megtámadott ítélet tehát e kiutasítást elrendelő határozat alapján nem állapíthatta meg, hogy az alapeljárás felperesének a tartózkodása a 2016. május 1. és november 2. közötti időszakban jogellenes volt, valamint hogy nem részesülhet a szóban forgó szociális ellátásban.
A Cour de cassation emlékeztet arra, hogy a belga jogban a CPAS‑ekről szóló törvény 57. cikke 2. §‑ának első albekezdése a CPAS‑ek feladatát a jogellenesen tartózkodó külföldi tekintetében a sürgős orvosi ellátás nyújtására korlátozza. Márpedig e rendelkezés negyedik albekezdésének megfelelően az a külföldi, aki azt állítja magáról, hogy menekült, és aki ennek elismerése iránt kérelemmel élt, jogellenesen tartózkodik Belgium területén, amennyiben menedékjog iránti kérelmét elutasították, és az érintett külföldi személlyel szemben kiutasítást elrendelő határozatot hoztak.
E bíróság rámutat egyrészt arra, hogy a 2008/115 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok a területükön jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárokra vonatkozóan kiutasítási határozatot hoznak, másrészt pedig arra, hogy ezen irányelv 8. cikke (1) bekezdésének megfelelően minden szükséges intézkedést meg kell hozniuk a kiutasítási határozat végrehajtásához. Az említett irányelv 6. cikkének (4) bekezdése alapján ugyanakkor a tagállamok bármikor dönthetnek úgy, hogy a területükön jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár számára könyörületességből, humanitárius vagy egyéb okokból önálló tartózkodási engedélyt vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedélyt adnak ki, és amennyiben már meghozták a kiutasítási határozatot, azt vissza kell vonni, vagy a tartózkodási engedély vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedély érvényességének idejére fel kell függeszteni.
E tekintetben a Cour de cassation megjegyzi, hogy a 2018. június 19‑iGnandi ítélet (
C‑181/16
,
EU:C:2018:465
)
36.
pontjában a Bíróság megállapította, hogy az idegenrendészeti hivatal által a harmadik országbeli állampolgárral szemben a nemzetközi védelem iránti kérelmének elutasítását követően hozott kiutasítást elrendelő határozat a 2008/115 irányelv 3. cikkének 4. pontja szerinti „kiutasítási határozatnak” minősül.
Márpedig a Bíróság a 2016. február 15‑iN. ítélet (
C‑601/15 PPU
,
EU:C:2016:84
)
75.
pontjában hangsúlyozta, hogy a 2008/115 irányelv hatékony érvényesülése megköveteli, hogy az ezen irányelv alapján megindított olyan eljárást, amelynek keretében kiutasítási határozatot fogadtak el, folytatni lehessen abban a szakaszban, ahol azt a nemzetközi védelem iránti kérelem benyújtása miatt felfüggesztették, amennyiben ezt a kérelmet első fokon elutasították; a tagállamok ugyanis nem veszélyeztethetik az említett irányelv által kitűzött cél megvalósítását, vagyis a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok hatékony visszatérési és hazatelepülési politikájának a megvalósítását.
E tekintetben a Bíróság ezen ítélet 76. pontjában pontosította, hogy mind az EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséből eredő, a tagállamok együttműködési kötelezettségéből, mind pedig a 2008/115 irányelvnek különösen a (4) preambulumbekezdésében kifejtett hatékonysági követelményekből következik, hogy a tagállamok számára az ezen irányelv 8. cikkében előírt azon kötelezettséget, hogy kitoloncolást foganatosítsanak, rövid időn belül teljesíteni kell, és hogy ezt a kötelezettséget nem tartanák tiszteletben akkor, ha a kitoloncolásra amiatt kerülne sor később, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelem első fokon történő elutasítását követően a szóban forgóhoz hasonló eljárást nem abban a szakaszban kellene folytatni, amelyben az felfüggesztésre került, hanem azt újra kellene kezdeni.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint ebből az következik, hogy az alapügyben a fellebbezés vizsgálata a 2008/115 irányelv 6. és 8. cikkének értelmezését igényli.
E körülmények között a Cour de cassation (semmítőszék) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Ellentétes‑e [a 2008/115] irányelv 6. és 8. cikkével az a belső jogi szabály, amely szerint az egészségügyi okokra alapított, a fent említett szempontokat figyelembe véve elfogadhatónak minősülő tartózkodási engedély iránti kérelem vizsgálata során tartózkodási jogot biztosító engedély megadása azzal a következménnyel jár, hogy a harmadik országbeli állampolgár e kérelem vizsgálata során – még ha átmenetileg és visszavonható jelleggel is – jogosult a tagállam területén tartózkodni, és hogy ezen engedély megadása ennélfogva magában foglalja az azzal összeegyeztethetetlen, korábban a menekültügyi eljárás keretében elfogadott kiutasítási határozat hallgatólagos visszavonását?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Az elfogadhatóságról
A belga kormány úgy véli, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre nem kell válaszolni, mivel az nem releváns az alapügy megoldása szempontjából. Az előterjesztő bíróság által e kérdésben említett belső jogi szabály ugyanis nem létezik a belga jogban. E bíróság e tekintetben két okból téves előfeltevésből indul ki.
Egyrészt a 2007. május 17‑i királyi rendelet 7. cikkének és a külföldiekről szóló törvény 9 ter. cikkének megfelelően olyan személy részére kiállított bejelentkezési igazolás, akinek egészségügyi okokra alapított tartózkodási engedély iránti kérelmét elfogadhatónak nyilvánították, nem minősül tartózkodási jogot keletkeztető engedélynek, hanem e személynek kizárólag a területen való ideiglenes tartózkodás jogát biztosítja.
Másrészt a belga jogban a területen maradás joga nem jelenti az érintettel szemben korábban hozott kiutasítási határozat hallgatólagos visszavonását. A Conseil d’État (államtanács, Belgium) ugyanis egy 2017. május 23‑i ítéletében a 2016. február 15‑iN. ítéletre (
C‑601/15 PPU
,
EU:C:2016:84
) hivatkozva elutasította ezt az értelmezést. Ezenkívül és mindenekelőtt ezen ítélet alapján illesztette be a belga jogalkotó a 2017. április 29‑én hatályba lépett és valamennyi folyamatban lévő eljárásra alkalmazandó 2017. február 24‑i törvénnyel az 1/3. cikket a külföldiekről szóló törvénybe. E rendelkezés immár egyértelműen kimondja, hogy a kiutasítási határozatot nem érinti, ha a külföldi tartózkodás iránti kérelmet vagy nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújt be, és hogy bár az érintett az e kérelemre vonatkozó határozat meghozataláig ideiglenesen az állam területén maradhat, a kiutasítási határozat végrehajtható jellegét csak felfüggesztik.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében kizárólag az alapeljárásban eljáró és a meghozandó bírósági döntésért felelős nemzeti bíróság jogosult mérlegelni – az ügy sajátosságaira figyelemmel – egyrészt az előzetes döntéshozatal szükségességét annak érdekében, hogy döntését meghozhassa, másrészt azt, hogy a Bíróság számára feltett kérdések relevánsak‑e. Következésképpen, amennyiben a feltett kérdések valamely uniós jogi rendelkezés értelmezésére vagy érvényességére vonatkoznak, a Bíróság – főszabály szerint – köteles határozatot hozni. Ebből következik, hogy a nemzeti bíróságok által előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem Bíróság általi elutasítása csak abban az esetben lehetséges, ha nyilvánvaló, hogy a kért értelmezés nem függ össze az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával, illetve ha a szóban forgó probléma hipotetikus jellegű, vagy a Bíróság nem rendelkezik azon ténybeli és jogi elemek ismeretével, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az említett kérdésekre hasznos választ adjon (2022. február 24‑iViva Telecom Bulgaria ítélet,
C‑257/20
,
EU:C:2022:125
,
41.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E tekintetben emlékeztetni kell különösen arra, hogy a Bíróság – az uniós és nemzeti bíróságok hatáskörmegosztásának keretén belül – azt az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban meghatározott ténybeli és szabályozási hátteret köteles figyelembe venni, amelybe az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések illeszkednek. Ezért az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a nemzeti jog kérdést előterjesztő bíróság általi értelmezése fényében kell vizsgálni, nem pedig az egy adott tagállam kormánya által hivatkozott értelmezése fényében (lásd ebben az értelemben különösen: 2016. június 21‑iNew Valmar ítélet,
C‑15/15
,
EU:C:2016:464
,
25.
pont; 2021. április 15‑iÉtat belge [Az átadásra vonatkozó határozatnál későbbi körülmények] ítélet,
C‑194/19
,
EU:C:2021:270
,
26.
pont).
Márpedig a jelen ügyben, amint az az előzetes döntéshozatal iránti kérelem kifejezett szövegéből, és különösen magának a Bíróság elé terjesztett kérdésnek a szövegéből kitűnik, a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az alapjogvita eldöntéséhez előzetesen meg kell vizsgálni, hogy a 2008/115 irányelv rendelkezéseivel ellentétes‑e az olyan nemzeti jogi szabály, amely előírja, hogy amennyiben a tartózkodási engedély iránti kérelmet benyújtó harmadik országbeli állampolgár számára ezen irányelv 6. cikkének (4) bekezdése szerinti okok valamelyike alapján, e kérelem elfogadható jellege miatt tartózkodási jogot biztosítanak, e jog biztosítása az ezen állampolgárral szemben korábban, a nemzetközi védelem iránti kérelme elutasítását követően elfogadott kiutasítási határozat hallgatólagos visszavonását vonja maga után.
Mivel e kérdéssel e bíróság azt állítja, hogy a belga jog tartalmaz ilyen szabályt, a Bíróság a jelen előzetes döntéshozatali eljárás céljából nem fogadhatja el e jognak a belga kormány által képviselt értelmezését, amely szerint az ilyen helyzetben lévő harmadik országbeli állampolgárnak adott engedély egyrészt nem biztosít számára tartózkodási jogot, másrészt kizárólag a korábban vele szemben elfogadott kiutasítási határozat joghatásainak felfüggesztését vonja maga után.
Kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság feladata tehát az alapeljárásban alkalmazandó nemzeti jog értelmezése, különösen annak vizsgálatával, hogy a külföldiekről szóló törvénynek az eljárás során, 2017. április 29‑én hatályba lépett 2017. február 24‑i törvénnyel beillesztett 1/3. cikke alkalmazandó‑e erre a jogvitára.
Ebből következik, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.
Az ügy érdeméről
Kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2008/115 irányelv 6. cikkének (4) bekezdését, hogy azzal ellentétes az a tagállami szabályozás, amely szerint amennyiben olyan harmadik országbeli állampolgár számára, aki e tagállam területén tartózkodási engedély iránti kérelem elbírálását várva jogellenesen tartózkodik, az e rendelkezés szerinti okok valamelyike alapján, e kérelem elfogadható jellege miatt tartózkodási jogot biztosítanak, e jog biztosítása az ezen állampolgárral szemben korábban, a nemzetközi védelem iránti kérelme elutasítását követően elfogadott kiutasítási határozat hallgatólagos visszavonását vonja maga után.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez annak kifejezéseit, szövegkörnyezetét, valamint annak a szabályozásnak a célkitűzéseit kell figyelembe venni, amelynek az említett rendelkezés részét képezi (lásd ebben az értelemben különösen: 2022. június 20‑iLondon Steam‑Ship Owners’ Mutual Insurance Association ítélet,
C‑700/20
,
EU:C:2022:488
,
55.
pont).
Meg kell állapítani, hogy a 2008/115 irányelv 6. cikke (4) bekezdésének első mondata értelmében a tagállamok „bármikor” dönthetnek úgy, hogy a területükön jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár számára „könyörületességből, humanitárius vagy egyéb okokból”„önálló tartózkodási engedélyt” vagy „tartózkodásra jogosító egyéb engedélyt” adnak ki.
Így magából e rendelkezés szövegéből, különösen az „egyéb” okokra való utalásból kitűnik, hogy az lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy az ilyen állampolgárok számára bármikor tartózkodási jogot biztosítsanak nemcsak a kifejezetten említett okokból, azaz könyörületességből vagy humanitárius okokból, hanem bármely más jellegű, általuk megfelelőnek tartott okból is.
Ebből az következik, hogy a tagállamok igen széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek arra vonatkozóan, hogy a területükön jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgároknak az uniós jog tiszteletben tartása mellett tartózkodási jogot biztosítsanak.
Ennélfogva semmi nem akadályozza meg a tagállamot abban, hogy a 2008/115 irányelv 6. cikkének (4) bekezdése szerinti valamely okból, e kérelem elfogadható jellege miatt tartózkodási jogot biztosítson a tartózkodási engedély iránti kérelmet benyújtó ilyen állampolgár számára, e kérelem érdemi elbírálását várva.
Márpedig a 2008/115 irányelv 6. cikke (4) bekezdése harmadik és utolsó mondatának egyértelmű szövegéből, különösen a „vagy” fordulatból kitűnik, hogy a tagállamok, amennyiben könyörületességből, humanitárius vagy egyéb okokból tartózkodási jogot biztosítanak, bár kétségkívül rendelkezhetnek úgy, hogy ez az érintettel szemben korábban elfogadott kiutasítási határozatot felfüggeszti, azt is előírhatják, hogy e tartózkodási jog az ilyen korábbi kiutasítási határozat megsemmisítését eredményezi.
Következésképpen az a tagállam, amely a területén tartózkodási engedély iránti kérelem elbírálását várva jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár számára a 2008/115 irányelv 6. cikkének (4) bekezdése szerinti okok valamelyike alapján, e kérelem elfogadható jellege miatt tartózkodási jogot biztosít, magának e rendelkezés szövegének megfelelően előírhatja, hogy az ilyen tartózkodási jog biztosítása az ugyanezen állampolgárral szemben korábban elfogadott kiutasítási határozat hallgatólagos visszavonását vonja maga után.
A 2008/115 irányelv 6. cikke (4) bekezdésének ezen értelmezését a belga kormány állításával ellentétben nem kérdőjelezi meg azon szabályozás szövegkörnyezete és célkitűzései, amelynek e rendelkezés a részét képezi.
Kétségtelen, hogy a 2008/115 irányelv célja – az érintett személyek alapvető jogainak és méltóságának tiszteletben tartása mellett – a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok hatékony visszatérési és hazatelepülési politikájának a megvalósítása (2022. március 10‑iLandkreis Gifhorn ítélet,
C‑519/20
,
EU:C:2022:178
,
39.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Márpedig mind az EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséből eredő, a tagállamok együttműködési kötelezettségéből, mind pedig a 2008/115 irányelvnek különösen a (4) preambulumbekezdésében kifejtett hatékonysági követelményekből az következik, hogy a tagállamok számára az ezen irányelv 8. cikkében előírt azon kötelezettséget, hogy az e cikk (1) bekezdésében érintett esetekben kitoloncolást foganatosítsanak, rövid időn belül teljesíteni kell (lásd ebben az értelemben: 2011. december 6‑iAchughbabian ítélet,
C‑329/11
,
EU:C:2011:807
,
45.
pont).
A Bíróság a 2016. február 15‑iN. ítélet (
C‑601/15 PPU
,
EU:C:2016:84
)
–
76.
és
80.
pontjában lényegében azt is megállapította, hogy a 2008/115 irányelv hatékony érvényesülése megköveteli, hogy az ezen irányelv alapján megindított olyan eljárást, amelynek keretében kiutasítási határozatot fogadtak el, ne az elejétől folytassák, hanem abban a szakaszban, ahol azt a nemzetközi védelem iránti kérelem benyújtása miatt felfüggesztették, amennyiben ezt a kérelmet első fokon elutasították; a tagállamok ugyanis nem veszélyeztethetik az ezen irányelv által kitűzött cél megvalósítását, miszerint a kitoloncolást rövid időn belül foganatosítani kell.
Mindazonáltal, amint arra az alapeljárás felperese és a Bizottság helyesen hivatkozott, a 2008/115 irányelvnek az előző pontban elfogadott értelmezése nem alkalmazható a jelen ügyre.
Ezt az értelmezést ugyanis a Bíróság egy olyan jogvita keretében alakította ki, amelyben egy jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár több nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be, és amely az ilyen jellegű új kérelem benyújtásához fűződő joghatások kérdését vetette fel, mivel az uniós jog nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely kifejezetten meghatározná az eljárás céljából a területen maradásra vonatkozó engedély megadásának a korábbi kiutasítási határozatra gyakorolt következményeit.
Ezzel szemben az előterjesztett kérdés olyan jogvita keretében merül fel, amely arra vonatkozik, hogy a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár a nemzetközi védelem iránti kérelmének elutasítását követően a 2008/115 irányelv 6. cikkének (4) bekezdése értelmében könyörületességből, humanitárius vagy egyéb okokból tartózkodási engedély iránti kérelmet nyújt be.
Márpedig ilyen esetben, amint az a jelen ítélet 46. és 47. pontjában megállapításra került, e rendelkezés harmadik és utolsó mondata kifejezetten lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy amennyiben önálló tartózkodási engedélyt vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedélyt adnak ki az ilyen állampolgár számára, előírják, hogy ezek megadása az érintettel szemben korábban hozott kiutasítási határozat megsemmisítését vonja maga után.
Következésképpen az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/115 irányelv 6. cikkének (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az a tagállami szabályozás, amely szerint amennyiben olyan harmadik országbeli állampolgár számára, aki e tagállam területén tartózkodási engedély iránti kérelem elbírálását várva jogellenesen tartózkodik, az e rendelkezés szerinti okok valamelyike alapján, e kérelem elfogadható jellege miatt tartózkodási jogot biztosítanak, e jog biztosítása az ezen állampolgárral szemben korábban, a nemzetközi védelem iránti kérelme elutasítását követően elfogadott kiutasítási határozat hallgatólagos visszavonását vonja maga után.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

A harmadik országok illegálisan [helyesen: jogellenesen] tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16‑i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 6. cikkének (4) bekezdését

a következőképpen kell értelmezni:

azzal nem ellentétes az a tagállami szabályozás, amely szerint amennyiben olyan harmadik országbeli állampolgár számára, aki e tagállam területén tartózkodási engedély iránti kérelem elbírálását várva jogellenesen tartózkodik, az e rendelkezés szerinti okok valamelyike alapján, e kérelem elfogadható jellege miatt tartózkodási jogot biztosítanak, e jog biztosítása az ezen állampolgárral szemben korábban, a nemzetközi védelem iránti kérelme elutasítását követően elfogadott kiutasítási határozat hallgatólagos visszavonását vonja maga után.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.