CELEX: 62018CJ0198
Eelotsusetaotlus
Määrus (EÜ) nr 1346/2000
Artiklid 4 ja 6
Maksejõuetusmenetlus
Kohaldatav õigus
Euroopa maksekäsu menetlus
Lepingulise võlgnevuse tasumata jätmine enne maksejõuetuks muutumist
Tasaarvestamise nõue, mis põhineb enne maksejõuetust tekkinud lepingulisel võlgnevusel

Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta (
EÜT 2000, L 160, lk 1
; ELT eriväljaanne 19/01, lk 191), mida on muudetud nõukogu 24. juuli 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 788/2008 (
ELT 2008, L 213, lk 1
) (edaspidi „määrus nr 1346/2000“), artikleid 4 ja 6.
Taotlus on esitatud Rootsis asuva äriühingu CeDe Group AB ja Poola maksejõuetu äriühingu KAN sp. z o.o. (edaspidi „KAN“) vahelises vaidluses seoses esimese äriühingu keeldumisega tasuda teisele äriühingule 1532489 Rootsi krooni (SEK) (ligikaudu 143951 eurot).
Õiguslik raamistik
Määrus nr 1346/2000
Määruse nr 1346/2000 põhjenduse 6 kohaselt:
„(6)
Vastavalt proportsionaalsuse põhimõttele peaks käesolev määrus piirduma sätetega, mis reguleerivad maksejõuetusmenetluste algatamise pädevust ning otsuseid, mis tehakse otseselt maksejõuetusmenetluse alusel ja on sellega tihedalt seotud. Lisaks sellele peaks käesolev määrus sisaldama nende otsuste tunnustamist ja kohaldatavat õigust käsitlevaid sätteid, mis samuti vastavad kõnealusele põhimõttele.“
Selle määruse artikli 1 lõikes 1 oli sätestatud:
„Käesolevat määrust kohaldatakse võlgniku kõiki võlakohustusi hõlmavate maksejõuetusmenetluste suhtes, mille käigus võlgnik kaotab täielikult või osaliselt oma vara käsutamise õiguse ja määratakse likvideerija.“
Selle määruse artikli 3 lõikes 1 oli ette nähtud:
„Maksejõuetusmenetluste algatamiseks on pädevad selle liikmesriigi kohtud, kus asub võlgniku põhihuvide kese. Äriühingu või muu juriidilise isiku puhul peetakse vastupidiste tõendite puudumisel tema põhihuvide keskmeks registrijärgset asukohta.“
Sama määruse artiklis 4 „Kohaldatav seadus“ oli sätestatud:
„1.   Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse maksejõuetusmenetluse ja selle mõjude suhtes selle liikmesriigi seadust, kelle territooriumil menetlus on algatatud, edaspidi „menetluse algatanud riik“.
2.   Menetluse algatanud riigi seadustes sätestatakse menetluste algatamise, läbiviimise ja lõpetamise tingimused. Tingimustes määratakse eelkõige kindlaks:
[…]
d)
tasaarvestuse tingimused;
e)
maksejõuetusmenetluse mõjud võlgniku lepingulistele suhetele;
[…]
g)
võlgniku vara suhtes esitatavad nõuded ning pärast maksejõuetusmenetluse algatamist tekkivate nõuete käsitlemine;
[…]“.
Määruse nr 1346/2000 artikli 6 „Tasaarvestus“ lõikes 1 oli ette nähtud:
„Maksejõuetusmenetluse algatamine ei mõjuta võlausaldajate õigust nõuda oma nõuete ja võlgniku nõuete tasaarvestust, kui see on lubatud maksejõuetu võlgniku nõude suhtes kohaldatava seadusega.“
Rooma I määrus
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I“) (
ELT 2008, L 177, lk 6
; edaspidi „Rooma I määrus“) artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Lepingu suhtes kohaldatakse lepingupoolte valitud õigust. Valik tuleb teha sõnaselgelt või nähtuma selgelt lepingutingimustest või juhtumi asjaoludest. Omal valikul võivad pooled valida kas terve lepingu või üksnes mõne selle osa suhtes kohaldatava õiguse.“
Selle määruse artiklis 17 on ette nähtud:
„Kui õigus tasaarvestusele on poolte vahel kokku leppimata, on tasaarvestus reguleeritud õigusega, mida kohaldatakse nõudele, mille suhtes tasaarvestust nõutakse.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
CeDe Group sõlmis 9. juunil 2010 kaupade tarnimise lepingu PPUB Janson sp.j.‑ga, mille registrijärgne asukoht on Poolas. Lepingus oli tingimus, et lepingu tõlgendamist puudutavate küsimuste suhtes kohaldatakse Rootsi õigust.
PPUB Jansoni suhtes algatati 2011. aasta jaanuaris Poolas maksejõuetusmenetlus. Selles maksejõuetusmenetluses määratud pankrotihaldur palus 2011. aasta juulis Kronofogdemyndighetenil (Rootsi täitevamet) alustada Euroopa maksekäsumenetlust CeDe Groupi suhtes seoses 1532489 Rootsi krooni (ligikaudu 143951 eurot), millele lisandub viivis, suuruse nõudega kauba eest, mille PPUB Janson oli tarninud CeDe Groupile kõnealuse lepingu alusel.
PPUB Jansoni pankrotihaldur palus asja menetleval Malmö tingsrättil (Malmö esimese astme kohus, Rootsi) mõista CeDe Groupilt PPUB Jansoni kasuks välja kõnealune nõudesumma, millele lisandub viivis. CeDe Group vaidles sellele haginõudele vastu, väites, et tal on PPUB Jansoni vastu ise nõue, mille summa on temalt nõutust suurem, ulatudes enam kui 3,9 miljoni Rootsi kroonini (ligikaudu 366497 eurot), ning vastab hüvitisele tarnimata ja puudustega tarnitud kauba eest. CeDe Group palus seega nõuded tasaarvestada, millega ei nõustunud PPUB Jansoni pankrotihaldur põhjusel, et CeDe Groupi esitatud nõue oli jäetud Poolas algatatud maksejõuetusmenetluses tunnustamata.
Malmö tingsrättis (Malmö esimese astme kohus) vaieldi küsimuse üle, millist õigust tuleb kohaldada nõude tasaarvestamise avalduse suhtes, mille esitas CeDe Group.
PPUB Jansoni pankrotihaldur väitis, et vastavalt määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõike 1 sõnastusele kuulub kohaldamisele Poola õigus. Samuti tuleb tema arvates arvesse võtta asjaolu, et selle määruse artikli 4 lõike 2 punktis d on sätestatud, et maksejõuetusmenetluse algatamise liikmesriigi õiguses määratakse kindlaks tasaarvestuse tegemise tingimused. Pankrotihaldur leidis ka, et selle määruse artikli 6 lõige 1 on kohaldatav vaid juhul, kui maksejõuetusmenetluse algatamise liikmesriigi õiguses ei ole sellises menetluses nõuete tasaarvestamine kui vastastikuste võlgnevuste rahuldamise meede lubatud. Halduri hinnangul ei ole põhikohtuasjas Poola õiguse puhul sellise olukorraga tegemist.
CeDe Group väitis vastu, et nõuete tasaarvestamisel kuulus kohaldamisele Rootsi õigus. PPUB Jansoni pankrotihalduri tasaarvestamisavaldus puudutas nõuet, mis tekkis lepingulistes suhetes, mida reguleeris 9. juuni 2010. aasta leping, mis sisaldas tingimust, millega selle lepingu suhtes kohaldatavaks õiguseks määrati Rootsi õigus. Selle tingimuse kohustuslik kohaldamine tuleneb CeDe Groupi hinnangul Rooma I määruse artikli 3 lõike 1 sätetest. Igal juhul on pooltevahelise kokkuleppe puudumisel selle määruse artiklis 17 ette nähtud, et tasaarvestust reguleerib õigus, mida kohaldatakse kohustusele, mille suhtes tasaarvestust nõutakse, ja milleks käesoleval juhul on Rootsi õigus.
Lisaks leidis CeDe Group, et määruse nr 1346/2000 artikli 6 lõike 1 kohaselt ei mõjuta maksejõuetusmenetlus võlausaldaja õigust nõude tasaarvestamiseks, kui see on lubatud maksejõuetu võlgniku nõude suhtes kohaldatava seadusega. CeDe Groupi arvates oli Rootsi õigus aga kohaldatav PPUB Jansoni pankrotihalduri nõude suhtes. Seega oli Rootsi õigus kohaldatav ka asjaomaste nõuete tasaarvestamise suhtes.
Malmö tingsrätt (Malmö esimese astme kohus) tuvastas, et tulenevalt määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõikes 1 sätestatud põhimõttelisest reeglist kuulub tema menetletavas kohtuvaidluses kohaldamisele Poola õigus. Kohus jättis kohaldamata selle määruse artikli 6 lõike 1 põhjusel, et Poola õiguses ei ole nõuete tasaarvestamine ei piiratud ega keelatud.
CeDe Group esitas selle kohtuotsuse peale Hovrätten över Skåne och Blekingele (Skåne ja Blekinge apellatsioonikohus, Rootsi) apellatsioonkaebuse. Kõnealuse menetluse ajal loovutas PPUB Jansoni pankrotihaldur põhikohtuasjas kõne all oleva nõude Poola äriühingule KAN, kes astus PPUB Jansoni pankrotihalduri asemel sellesse menetlusse.
Apellatsioonikohus jättis esimese astme kohtu otsuse muutmata. Apellatsioonikohus tuvastas, et puudub alus kõrvale kalduda põhimõttelisest reeglist, mille kohaselt on kohaldatavaks õiguseks maksejõuetusmenetluse algatamise liikmesriigi õigus. Selle kohtu hinnangul ei mõjuta seda seisukohta asjaolu, et PPUB Jansoni pankrotihaldur lükkas CeDe Groupi esitatud tasaarveldamise avalduse tagasi.
CeDe Group väidab Högsta domstolenis (Rootsi kõrgeim kohus), et nõuete tasaarvestamise avalduse suhtes kehtib Rootsi õigus. KAN palub omakorda jätta apellatsiooniastme kohtuotsuse muutmata.
Högsta domstolenis (kõrgeim kohus) poolelioleva menetluse ajal algatati KANi suhtes maksejõuetusmenetlus. KANi pankrotihaldur teatas, et pankrotipesa ei võta üle KANi esitatud nõuet. Seega on nüüd selles kohtus toimuvas menetluses pooleks likvideerimisel olev KAN.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Euroopa Kohus on korduvalt teinud lahendeid määruse nr 1346/2000 kohaldamisala kohta seoses liikmesriikide kohtute rahvusvahelise kohtualluvusega maksejõuetuse valdkonnas, kui ta muu hulgas analüüsis vastavalt selle määruse ja nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (
EÜT 2001, L 12, lk 1
; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42) kohaldamisala.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on Euroopa Kohus selleks omistanud erilise tähtsuse mitte hagi menetluslikule kontekstile, vaid selle õiguslikule alusele.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et põhikohtuasjas tekib küsimus, kas pankrotipesa esitatud hagi, milles nõutakse sellise võla tasumist, mis on tekkinud enne maksejõuetusmenetluse algatamist, kuulub määruse nr 1346/2000 artikli 4 materiaalsesse kohaldamisalasse. Selle artikli tõlgendamiseks palub see kohus sisuliselt selgitada, kas üle tuleb võtta arutluskäik, mille Euroopa Kohus andis kõnealuse määruse artikli 3 tõlgendamisel seoses rahvusvahelise kohtualluvuse määramisega maksejõuetuse valdkonnas.
Juhul kui peaks otsustatama, et määrus nr 1346/2000 on kohaldatav sellise hagi suhtes, nagu on kirjeldatud eelmises punktis, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus ka selgitada, milline on selle määruse artiklite 4 ja 6 omavaheline suhe sellisele nõude tasaarvestamise avaldusele kehtiva õiguse kindlaksmääramisel, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
Neil tingimustel otsustas Högsta domstolen (kõrgeim kohus) peatada menetluse ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [määruse nr 1346/2000] artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et seda kohaldatakse hagile, mille on Rootsi äriühingu vastu Rootsi kohtusse esitanud sellise Poola äriühingu pankrotihaldur, kelle suhtes viiakse Poolas läbi maksejõuetusmenetlust, ja milles nõutakse tasu kauba eest, mis tarniti vastavalt lepingule, mille need äriühingud sõlmisid enne maksejõuetusmenetluse algatamist?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas omab tähtsust see, et pankrotihaldur loovutab vaidlusaluse nõude äriühingule, kes astub menetlusse pankrotipesa asemel?
3.
Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas omab tähtsust see, et menetlusse astunud äriühing muutub omakorda maksejõuetuks?
4.
Kui esimeses küsimuses kirjeldatud asjaoludel toimuvas kohtumenetluses väidab kostja, et pankrotihalduri maksenõue tuleb tasaarvestada vastunõudega, mis on tekkinud maksenõudega samast lepingust, siis kas seda tasaarvestuse olukorda hõlmab [määruse nr 1346/2000] artikli 4 lõike 2 punkt d?
5.
Kas määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõike 2 punkti d ja artikli 6 lõike 1 omavahelist suhet tuleb mõista nii, et artikli 6 lõiget 1 kohaldatakse ainult siis, kui menetluse algatanud riigi õiguse kohaselt ei ole tasaarvestus võimalik, või võib artikli 6 lõiget 1 kohaldada ka teistele olukordadele, näiteks siis, kui asjaomaste õiguskordade vahel esineb tasaarvestuse võimaluse osas vaid teatav erinevus või kui erinevused puuduvad, ent tasaarvestusest on siiski menetluse algatanud riigis keeldutud?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Oma esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1346/2000 artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et see säte kuulub kohaldamisele hagi suhtes, mille on esitanud esimeses liikmesriigis asuva maksejõuetu äriühingu pankrotihaldur teises liikmesriigis asuva lepingupooleks oleva äriühingu vastu ning milles nõutakse tasumist kauba eest, mis tarniti enne esimese äriühingu maksejõuetusmenetluse algatamist sõlmitud lepingu alusel.
Määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõikest 1 selgub, et kui selles määruses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse maksejõuetusmenetluse ja selle mõju suhtes selle liikmesriigi õigust, kelle territooriumil on maksejõuetusmenetlus algatatud. Nimetatud määruse artikli 4 lõikes 2 on esiteks märgitud, et menetluse algatanud riigi õiguses sätestatakse maksejõuetusmenetluse algatamise, läbiviimise ja lõpetamise tingimused, ning teiseks mitteammendavalt loetletud erinevad menetluslikud küsimused, mida reguleerib menetluse algatanud liikmesriigi õigus (vt selle kohta 21. jaanuari 2010. aasta kohtuotsus MG Probud Gdynia,
C‑444/07
,
EU:C:2010:24
, punkt
). Loetelu sisaldab nimetatud sätte punktis d tasaarvestuse tegemise tingimusi, punktis e maksejõuetusmenetluse mõju võlgniku kehtivatele lepingulistele suhetele ning punktis g teavet, milliseid nõudeid saab esitada võlgniku vara vastu ning kuidas käsitleda pärast maksejõuetusmenetluse algatamist tekkinud nõudeid.
Selleks et kindlaks teha, kas menetluse algatanud liikmesriigi õigus kuulub kohaldamisele hagi suhtes, milles nõutakse tasumist kauba eest, mis tarniti enne maksejõuetusmenetluse algatamist sõlmitud lepingu alusel, kui hagi on esitanud liikmesriigis asuva maksejõuetu äriühingu pankrotihaldur oma lepingupoole vastu, kes on teises liikmesriigis asuv äriühing, tuleb seega tuvastada, kas selline hagi on seotud maksejõuetusmenetluse või selle mõjuga määruse nr 1346/2000 artikli 4 tähenduses.
Selle kohta tuleb sarnaselt kohtujuristiga tema ettepaneku punktis 33 tõdeda, et määruse nr 1346/2000 artiklite 3 ja 4 koostoimes tõlgendamisel ilmneb, et selle määrusega püütakse põhimõtteliselt viia rahvusvaheliselt pädevad kohtud vastavusse maksejõuetusmenetluse suhtes kohaldatava õigusega. Välja arvatud juhtudel, kui selles määruses on sõnaselgelt sätestatud vastupidi, järgib kohaldatav õigus määruse artikli 4 kohaselt rahvusvahelist kohtualluvust, mis on määratud sama määruse artikliga 3.
Euroopa Kohus on määruse nr 1346/2000 artikli 3 kohaldamisala kohta otsustanud koostoimes määruse põhjendusega 6, et selle määruse kohaldamisalasse kuuluvad üksnes hagid, mis tulenevalt otseselt maksejõuetusmenetlusest ja mis on sellega tihedalt seotud (vt selle kohta 6. veebruari 2019. aasta kohtuotsus NK,
C‑535/17
,
EU:C:2019:96
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika). Määrav kriteerium, millest lähtudes teeb Euroopa Kohus kindlaks hagi valdkonna, ei ole seejuures mitte menetluslik kontekst, mille raames hagi esitatakse, vaid hagi õiguslik alus. Selle lähenemise kohaselt tuleb seega kontrollida, kas õigus või kohustus, mis on hagi aluseks, tuleneb tsiviil‑ ja kaubandusõiguse üldnormidest või spetsiifiliselt maksejõuetusmenetlust reguleerivatest erinormidest (6. veebruari 2019. aasta kohtuotsus NK,
C‑535/17
,
EU:C:2019:96
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Järelikult, kuna hagi tuleneb spetsiifiliselt maksejõuetusmenetlust reguleerivatest erinormidest, kuulub hagi määruse nr 1346/2000 artikli 4 kohaldamisalasse, kui selles määruses ei ole sätestatud teisiti (vt selle kohta 10. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Kornhaas,
C‑594/14
,
EU:C:2015:806
, punkt
).
Siiski, nagu kohtujurist toonitas oma ettepaneku punktis 34, on sellel sättel laiem kohaldamisala kui artiklil 3, kuna see ei kehti mitte ainult maksejõuetusmenetluse, vaid ka selle mõju suhtes. Ka ei saa pelgalt asjaolust, et hagi ei tulene spetsiifiliselt maksejõuetusmenetlust reguleerivatest erinormidest, järeldada, et see hagi ei kuulu määruse nr 1346/2000 artikli 4 kohaldamisalasse.
Lisaks tuleb kontrollida, kas kõnealune hagi on väljaspool maksejõuetusmenetluse mõju viimati nimetatud artikli tähenduses, tehes kindlaks, et selline hagi ei ole otseselt ja lahutamatult tingitud vastavast menetlusest.
Nagu kohtujurist märgib oma ettepaneku punktis 36, ei saa siinkohal asjaolu, et määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõike 2 punktides d ja e käsitletakse tasaarvestuse tegemise tingimusi ja maksejõuetuse mõju kehtivatele lepingutele, kaasa tuua seda, et iga sellisel lepingul põhinev hagi, mille ühe poole suhtes on algatatud maksejõuetusmenetlus, kuulub pelgalt selle asjaolu tõttu mõiste „maksejõuetusmenetlus ja selle mõju“ alla.
Eelkõige ei ole pelk asjaolu, et pankrotihaldur on sellise hagi esitanud, määrav hindamisel, kas hagi kuulub mõiste „maksejõuetusmenetlus ja selle mõju“ alla. Esiteks võib hagi, milles nõutakse lepingu alusel tarnitud kauba eest tasumist, üldjuhul olla esitanud võlausaldaja ise, mistõttu hagi ei kuulu pankrotihalduri ainupädevusse. Teiseks ei sõltu sellise hagi esitamine kuidagi maksejõuetusmenetluse algatamisest, kuna rahalise haginõude võib esitada väljaspool maksejõuetusmenetlust. Seega ei saa sellist hagi, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja milles nõutakse lepingu alusel tarnitud kauba eest tasumist, lugeda maksejõuetusmenetluse otseseks ja lahutamatuks tagajärjeks (vt analoogia alusel 6. veebruari 2019. aasta kohtuotsus NK,
C‑535/17
,
EU:C:2019:96
, punkt
).
Järelikult tuleb tõdeda, et määruse nr 1346/2000 artikli 4 lõike 1 tähenduses mõiste „maksejõuetusmenetlus ja selle mõju“ alla ei kuulu hagi, milles nõutakse tasumist kauba eest, mis tarniti enne maksejõuetusmenetluse algatamist sõlmitud lepingu alusel, kui selle hagi on esitanud liikmesriigis asuva maksejõuetu äriühingu pankrotihaldur teises liikmesriigis asuva lepingupooleks oleva äriühingu vastu.
Sellegipoolest ei mõjuta käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis esitatud tõlgendus tasaarvestamise avaldusele kehtivat õigust ega asjakohaseid norme, mille alusel võidakse kindlaks määrata põhikohtuasja hagi suhtes kohaldatav õigus.
Eespool toodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 1346/2000 artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et see säte ei kuulu kohaldamisele hagi suhtes, mille on esitanud esimeses liikmesriigis asuva maksejõuetu äriühingu pankrotihaldur teises liikmesriigis asuva lepingupooleks oleva äriühingu vastu ning milles nõutakse tasumist kauba eest, mis tarniti enne esimese äriühingu maksejõuetusmenetluse algatamist sõlmitud lepingu alusel.
Teine kuni viies küsimus
Nagu selgub eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmetest, mis on kokkuvõtvalt toodud käesoleva kohtuotsuse punktis 25, on teine kuni viies küsimus esitatud vaid juhuks, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav.
Seetõttu ei ole esimesele küsimusele antud vastust arvestades teisele kuni viiendale küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

Nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta, mida on muudetud nõukogu 24. juuli 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 788/2008, artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et see säte ei kuulu kohaldamisele hagi suhtes, mille on esitanud esimeses liikmesriigis asuva maksejõuetu äriühingu pankrotihaldur teises liikmesriigis asuva lepingupooleks oleva äriühingu vastu ning milles nõutakse tasumist kauba eest, mis tarniti enne esimese äriühingu maksejõuetusmenetluse algatamist sõlmitud lepingu alusel.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: rootsi.