CELEX: 62018CJ0179
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Sociālais nodrošinājums
Tiesības uz pensiju saskaņā ar darba ņēmēju valsts pensiju shēmu
Atteikums ņemt vērā obligātā militāra dienesta laiku, kuru nodienējis Eiropas Savienības ierēdnis pēc savas stāšanās amatā
Lojālas sadarbības princips

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz to, ka interpretēt LES 4. panta 3. punktu kopsakarā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumiem, kuri pieņemti ar Padomes Regulu (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68 (1968. gada 29. februāris), ar ko nosaka Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību un ar ko izveido īpašus pagaidu pasākumus, ko piemēro Komisijas darbiniekiem (
OV 1968, L 56, 1. lpp.
), kura grozīta ar Padomes Regulu (EK, Euratom) Nr. 723/2004 (2004. gada 22. marts) (
OV 2004, L 124, 1. lpp.
) (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”).
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp
Ronny Rohart
un
Federale Pensioendienst
(Federālais pensiju dienests, Beļģija) jautājumā par šī dienesta atteikumu ņemt vērā obligātā militārā dienesta laiku, kuru šis cilvēks ir nodienējis, aprēķinot viņa darba ņēmēja vecuma pensiju.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Civildienesta noteikumu 42. pantā ir noteikts:
“Ierēdnim, kuru iesauc militārajā dienestā vai rezervistu apmācībā vai kuru atkārtoti iesauc bruņotajos spēkos, piešķir īpašu “militārā dienesta atvaļinājuma” statusu.
Ierēdnis, kuru iesauc militārajā dienestā, nesaņem atalgojumu, bet saglabā savas tiesības izvirzīšanai augstākam līmenim un paaugstinājumam amatā saskaņā ar šiem Civildienesta noteikumiem. Viņš arī saglabā savas tiesības uz izdienas pensiju, ja pēc militārā dienesta beigām viņš veic savas pensijas iemaksas ar atpakaļejošu datumu.
[..]”
Saskaņā ar Padomes Regulas (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kura grozīta un atjaunināta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 118/97 (1996. gada 2. decembris) (
OV 1997, L 28, 1. lpp.
) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1408/71”), 13. panta 2. punktu, kas bija spēkā
R
.
Rohart
pensionēšanās laikā:
“Ievērojot 14. līdz 17. pantu:
[..]
e)
persona, kas ir pirmo reizi vai atkārtoti iesaukta dienēt kādas dalībvalsts bruņotajos spēkos vai civilajā dienestā, ir pakļauta šīs dalībvalsts tiesību aktiem; ja tiesības uz pabalstu saskaņā ar šiem tiesību aktiem iegūst tikai personas, kam pirms stāšanās šādā militārā vai civilā dienestā vai pēc atbrīvošanas no tā ir pabeigti apdrošināšanas laika posmi, apdrošināšanas laika posmus, kas ir pabeigti saskaņā ar jebkuras citas dalībvalsts tiesību aktiem, pielīdzina laika posmiem, kas ir pabeigti saskaņā ar pirmās valsts tiesību aktiem; darbinieks vai pašnodarbināta persona, kas ir pirmo reizi vai atkārtoti iesaukta dienēt bruņotajos spēkos vai civilajā dienestā, saglabā darbinieka vai pašnodarbinātas personas statusu;
[..].”
Beļģijas tiesības
1967. gada 21. decembra
Koninklijk besluit tot vaststelling van het algemeen reglement betreffende het rust- en overlevingspensioen voor werknemers
(Karaļa dekrēts par darba ņēmēju vispārējo vecuma un apgādnieka zaudējuma pensiju tiesiskā regulējuma režīmu) (
Belgisch Staatsblad
, 1968. gada 16. janvāris, 441. lpp.), redakcijā, kas ir piemērojama pamatlietas faktiskajiem apstākļiem, (turpmāk tekstā – “Karaļa dekrēts”) 34. panta 1. punkta F sadaļā ir paredzēts, ka nostrādātajiem posmiem, ņemot vērā šī panta 2. punktā paredzētos nosacījumus, tiek pielīdzināts Beļģijas armijā obligātā dienestā nodienētais laiks.
Šī Karaļa dekrēta 34. panta 2. punkta 3. apakšpunktā ir paredzēts:
“[Šā panta] 1. punkta [..] F [..] sadaļā minētos periodus var pielīdzināt tikai tad, ja brīdī, kad iestājies gadījums, kas ir pielīdzināšanas pamats, tiesību subjekts ir nodarbināts kā darba ņēmējs vai jau atrodas darba periodam pielīdzināmā dīkstāves periodā.
Periodus, kas minēti 1. punkta [F] sadaļā, pielīdzina arī tad, ja šiem periodiem sekojošo trīs gadu laikā tiesību subjekts ir strādājis kā darba ņēmējs un vismaz vienu gadu parasti un galvenokārt ir bijis nodarbināts šādā statusā.
Ja pensionēšanās faktiski un pirmo reizi notiek pirms 1984. gada 1. janvāra, tad 1. punkta [..] F sadaļā minētos periodus var pielīdzināt tikai par tiem periodiem, kad tiesību subjekts nav saņēmis nekādu pensiju atbilstoši citam vecuma un pārdzīvojušā laulātā pensijas režīmam, izņemot pašnodarbinātās personas.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
R
.
Rohart
bija darba ņēmējs Beļģijā no 1970. gada 1. oktobra līdz 1973. gada 15. augustam. 1973. gada 16. augustā viņš stājās Eiropas Komisijas ierēdņa amatā, kur nostrādāja līdz aiziešanai pensijā 2009. gada 1. janvārī, izņemot pārtraukumu viena gada garumā no 1974. gada 1. jūlija līdz 1975. gada 30. jūnijam, kad viņš veica savu obligāto militāro dienestu Beļģijā.
R
.
Rohart
, kurš saņem pensiju no Eiropas Savienības pensiju shēmas, tika piešķirta arī pensija atbilstoši Beļģijas darba ņēmēju pensijas shēmai.
Pēc 2015. gada 10. septembra sprieduma Wojciechowski (
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
)
R
.
Rohart
pensijas tiesību apmērs tika pārrēķināts pēc Federālā pensiju dienesta pieprasījuma, kurš noteica viņa tiesības ar 2017. gada 24. maija lēmumu, tomēr neņemot vērā obligātā militārā dienesta posmu. Ieinteresētās personas pieteikums par to, lai tiktu ņemts vērā šis posms, tika noraidīts ar 2017. gada 1. jūnija lēmumu, ar pamatojumu, ka tas neatbilstot Karaļa dekrēta 34. pantā definētajiem pielīdzināšanas nosacījumiem, jo viņš nebija daba ņēmējs šī dekrēta izpratnē sava militārā dienesta laikā un tāds nebija arī trīs gadus pēc tam.
Iesniedzējtiesa, saņēmusi prasību par šiem lēmumiem, norāda, ka obligātā militārā dienests laiks, kuru nodienējis
R
.
Rohart
, netika ņemts vērā nedz viņa pensijas aprēķinā atbilstoši Savienības pensiju shēmai, nedz atbilstoši Beļģijas pensiju shēmai, jo šī persona neesot izpildījusi pielīdzināšanas nosacījumus saskaņā ar Karaļa dekrēta 34. pantu. Līdz ar to, tās ieskatā, rodas jautājums par to, vai šie nosacījumi nav pretrunā Civildienesta noteikumiem, kā arī lojālas sadarbības principam, kurš ir nostiprināts LES 4. panta 3. punktā.
Šajā sakarā iesniedzējtiesa uzskata, ka pamatlietā ir uzdots jautājums, kas ir salīdzināms ar tiem, kuri izskatīti 2004. gada 16. decembra spriedumā My (
C‑293/03
,
EU:C:2004:821
) un 2015. gada 10. septembra spriedumā Wojciechowski (
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
). Tā norāda, ka
R
.
Rohart
obligātā militārā dienestā aizvadītais laiks būtu ņemts vērā, aprēķinot viņa pensiju, ja viņš būtu turpinājis savu karjeru Beļģijā kā darba ņēmējs, valsts ierēdnis vai pašnodarbinātais, un arī tad, ja viņš būtu turpinājis savu karjeru citā dalībvalstī atbilstoši Regulas Nr. 1408/71 13. pantam, kā rezultātā viņš ir nokļuvis nelabvēlīgākā situācijā tāpēc, ka bija Savienības ierēdnis.
Šādos apstākļos
arbeidsrechtbank Gent
(Gentes Darba lietu tiesa, Beļģija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai lojālas sadarbības princips, kas paredzēts LES 4. panta 3. punktā, kopsakarā ar [..] Civildienesta noteikumiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, ar kuru, aprēķinot darba ņēmēja vecuma pensiju, pamatojoties uz šajā dalībvalstī pabeigto sniegumu, tiek liegts ņemt vērā militārā dienesta laiku, ko attiecīgā persona ir paveikusi attiecīgajā dalībvalstī, jo militārā dienesta laikā un arī pēc tam attiecīgā persona nepārtraukti ir bijusi Eiropas Savienības ierēdnis un tādēļ neizpilda dalībvalsts tiesiskajā regulējumā paredzētos pielīdzināšanas nosacījumus?”
Par prejudiciālo jautājumu
Ar uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai LES 4. panta 3. punkts kopsakarā ar Civildienesta noteikumiem ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, saskaņā ar kuru, nosakot tiesības uz pensiju darba ņēmējam, kas ir bijis darba ņēmējs šajā dalībvalstī, pirms kļuva par Savienības ierēdni, un kas, kļuvis par Savienības ierēdni, nodienēja savu obligāto militāro dienestu šajā dalībvalstī, tiek atteikts pielīdzināt nodienēto periodu faktiski nostrādātajam laikam darba ņēmēja statusā, kas viņam tiktu atļauts, ja brīdī, kad viņš tika iesaukts dienestā, vai vismaz vienu gadu to trīs gadu laikā, kuri sekoja pēc viņa militārā dienesta pienākumu pabeigšanas, viņš būtu strādājis amatā, uz ko attiecas valsts pensiju shēma.
Jāatgādina, ka Savienības tiesības neietekmē dalībvalstu kompetenci organizēt savas sociālā nodrošinājuma sistēmas un, tā kā Eiropas Savienības līmenī šīs sistēmas nav saskaņotas, katras dalībvalsts tiesību aktos ir jānosaka sociālā nodrošinājuma pabalstu piešķiršanas nosacījumi. Tomēr šīs kompetences īstenošanā dalībvalstīm ir jāievēro Savienības tiesības, kas ietver principus, kurus Tiesa ir izstrādājusi savā judikatūrā attiecībā uz lojālas sadarbības principa apvienojumā ar Civildienesta noteikumiem interpretāciju (spriedums, 2015. gada 10. septembris, Wojciechowski,
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
,
35.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā ziņā Tiesa ir jau norādījusi, ka Civildienesta noteikumi ir pieņemti ar Padomes regulu, proti, Regulu Nr. 259/68, kura atbilstoši LESD 288. panta otrajai daļai ir vispārpiemērojama, uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs, un ka no minētā izriet, ka papildus tam, ka tie ietekmē Savienības administrācijas iekšējo kārtību, Civildienesta noteikumi ir saistoši arī dalībvalstīm, ciktāl ir nepieciešama to sadarbība šo noteikumu īstenošanai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 10. septembris, Wojciechowski,
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
,
36.
un
41.
punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
Turklāt Tiesa 2004. gada 16. decembra sprieduma My (
C‑293/03
,
EU:C:2004:821
) 49. punktā nosprieda, ka EKL 10. pantā paredzētais lojālas sadarbības princips – kurš šobrīd ir ietverts LES 4. panta 3. punktā – apvienojumā ar Civildienesta noteikumiem ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā netiek ļauts ņemt vērā darba gadus, ko Savienības pilsonis nostrādājis Eiropas Savienības iestādes dienestā, nosakot priekšlaicīgas vecuma pensijas tiesības saskaņā ar valsts sistēmu. 2010. gada 9. jūlija rīkojuma Ricci un Pisaneschi (
C‑286/09
, nav publicēts,
EU:C:2010:420
) 34. punktā Tiesa ir precizējusi, ka tas pats attiecas arī uz tiesībām uz parasto vecuma pensiju.
Šajā ziņā Tiesa 2004. gada 16. decembra sprieduma My (
C‑293/03
,
EU:C:2004:821
) 45.–48. punktā, kā arī 2010. gada 9. jūlija rīkojuma Ricci un Pisaneschi (
C‑286/09
, nav publicēts,
EU:C:2010:420
) 29.–33. punktā ir konstatējusi, ka tiesiskie regulējumi, kas tika aplūkoti lietās, kurās tika taisīts šis spriedums un rīkojums, varēja apgrūtināt zināmu darba stāžu sasniegušu valsts ierēdņu nodarbināšanu Savienības iestādēs vai struktūrās. Tiesa norādīja, ka šāds tiesiskais regulējums var atturēt no profesionālās darbības veikšanas Eiropas Savienības iestādē vai struktūrā, jo, piekrītot strādāt šādā iestādē vai struktūrā, darba ņēmējs, kurš iepriekš bijis piesaistīts valsts pensiju shēmai, saskaņā ar šo regulējumu riskē zaudēt iespēju saņemt vecuma pabalstu, uz ko viņam būtu tiesības, ja viņš nebūtu piekritis strādāt šajā darbā. Tā uzskatīja, ka, ievērojot lojālas sadarbības un palīdzības pienākumu, kas dalībvalstīm ir pret Savienību un kas izteikts pienākumā atbilstoši iepriekš EKL 10. pantam – un pašreiz LES 4. panta 3. punktam – veicināt Savienības mērķu sasniegšanu, šādas sekas nevar tikt pieļautas.
Turklāt Tiesa 2015. gada 10. septembra spriedumā Wojciechowski (
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
) nosprieda, ka LES 4. panta 3. punkts kopsakarā ar Civildienesta noteikumiem nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, atbilstoši kuram vecuma pensija, kas darba ņēmējam pienākas atbilstoši šajā dalībvalstī pabeigtajam sniegumam algota darbinieka statusā, tiek samazināta vai atteikta karjeras dēļ, kuru tas vēlāk ir īstenojis Savienības iestādē, it īpaši uzsverot šī sprieduma 43. punktā, ka šāds tiesiskais regulējums arī var apgrūtināt ne vien zināmu darba stāžu sasniegušu valsts ierēdņu pieņemšanu darbā šajās iestādēs, bet arī pieredzējušu ierēdņu paturēšanu šo iestāžu dienestā.
Šajā lietā šķiet, ka tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kāds tiek aplūkots pamatlietā, arī apgrūtina ierēdņu pieņemšanu darbā Savienības iestādēs, un tā rezultātā darba ņēmējam, kurš ir nodienējis obligāto militāro dienestu šajā dalībvalstī, kamēr viņš bija Savienības ierēdnis, neļauj pielīdzināt dienestā pavadīto laikposmu faktiski nostrādātajam darba laikposmam, ko viņš būtu varējis darīt, ja dienesta laikā vai trīs gadu laikā pēc militāro pienākumu izpildes būtu veicis darbu, uz ko attiecas minētās dalībvalsts pensiju shēma, vai saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 13. panta 2. punkta e) apakšpunktu – darbu citā dalībvalstī.
Šāds tiesiskais regulējums faktiski var atturēt darba ņēmēju, kas ieņem amatu, uz kuru attiecas attiecīgās dalībvalsts pensiju shēma, kļūt par Savienības ierēdni pirms sava obligātā militārā dienesta nodienēšanas vai trīs gadus pēc tā.
Šāda tiesiskā regulējuma atturošais raksturs var pat pastiprināties, kad valsts pensiju shēmā tiek prasīts minimālais darba gadu skaits, lai iegūtu tiesības uz pensiju, tādā veidā, ka obligātā militārā dienesta laikposma neiekļaušana reālā darba laikposmā var dažos gadījumos izraisīt ne vien pensijas summas samazināšanos, bet arī tiesību uz pensiju neiegūšanu vispār.
Ievērojot lojālas sadarbības un palīdzības pienākumu, kas dalībvalstīm ir pret Savienību un kas izteikts pienākumā atbilstoši LES 4. panta 3. punktam veicināt Savienības mērķu sasniegšanu, šādas sekas nevar tikt pieļautas.
Šajā ziņā nevar piekrist Beļģijas valdības argumentam, kas atteikumu ņemt vērā
R
.
Rohart
nodienētā militārā dienesta laikposmu pamato ar to, ka viņš neesot veicis iemaksas par šo periodu valsts pensiju sistēmā, jo tas attiecas arī uz darba ņēmējiem, kuri pirms vai pēc obligātā militārā dienesta pabeigšanas ir veikuši darbu, uz ko attiecas šī shēma, vai darbu citā dalībvalstī un kuriem ir tiesības uz Karaļa dekrēta 34. pantā paredzēto pielīdzināšanu.
Minētā valdība turklāt nevar atsaukties uz to, ka
R
.
Rohart
atbilstoši Civildienesta noteikumu 42. pantam varēja veikt maksājumus Savienības pensiju shēmā ar atpakaļejošu datumu, lai šis laikposms tiktu ņemts vērā attiecībā uz viņa pensiju saskaņā ar šo shēmu. Šajā tiesību normā ir paredzēta tikai iespēja brīvprātīgi veikt iemaksas minētajā shēmā, ko katram ierēdnim ir tiesības izmantot vai neizmantot. Līdz ar to no šīs iespējas neizmantošanas nevar izrietēt tiesību zaudējums atbilstoši valsts pensiju shēmai, ja vien šī iespēja netiek pārvērsta par pienākumu, atņemot tai brīvprātīgumu un izvēles raksturu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 10. septembris, Wojciechowski,
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
,
52.
punkts).
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka LES 4. panta 3. punkts kopsakarā ar Civildienesta noteikumiem ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, saskaņā ar kuru, nosakot tiesības uz pensiju darba ņēmējam, kas ir bijis darba ņēmējs šajā dalībvalstī, pirms kļuva par Savienības ierēdni, un kas, kļuvis par Savienības ierēdni, nodienēja savu obligāto militāro dienestu šajā dalībvalstī, tiek atteikts pielīdzināt nodienēto periodu faktiski nostrādātajam laikam darba ņēmēja statusā, kas viņam tiktu atļauts, ja brīdī, kad viņš tika iesaukts dienestā, vai vismaz vienu gadu to trīs gadu laikā, kuri sekoja pēc viņa militārā dienesta pienākumu pabeigšanas, viņš būtu strādājis amatā, uz ko attiecas valsts pensiju sistēma.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:

LES 4. panta 3. punkts kopsakarā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumiem, kas pieņemti ar Padomes Regulu (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68 (1968. gada 29. februāris), ar ko nosaka Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību un ar ko izveido īpašus pagaidu pasākumus, ko piemēro Komisijas darbiniekiem, kura grozīta ar Padomes Regulu (EK, Euratom) Nr. 723/2004 (2004. gada 22. marts), ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, kāds ir pamatlietā, saskaņā ar kuru, nosakot tiesības uz pensiju darba ņēmējam, kas ir bijis darba ņēmējs šajā dalībvalstī, pirms kļuva par Eiropas Savienības ierēdni, un kas, kļuvis par Savienības ierēdni, nodienēja savu obligāto militāro dienestu šajā dalībvalstī, tiek atteikts pielīdzināt nodienēto periodu faktiski nostrādātajam laikam darba ņēmēja statusā, kas viņam tiktu atļauts, ja brīdī, kad viņš tika iesaukts dienestā, vai vismaz vienu gadu to trīs gadu laikā, kuri sekoja pēc viņa militārā dienesta pienākumu pabeigšanas, viņš būtu strādājis amatā, uz ko attiecas valsts pensiju sistēma.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – holandiešu.