CELEX: 62017CJ0258
Eelotsusetaotlus
Sotsiaalpoliitika
Direktiiv 2000/78/EÜ
Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel
Artikkel 2
Ametniku poolt toime pandud sugukõlvatu teo katse meessoost alaealiste suhtes
1975. aastal määratud distsiplinaarkaristus
Ennetähtaegselt pensionile saatmine koos pensionisumma vähendamisega
Diskrimineerimine seksuaalse sättumuse alusel
Distsiplinaarkaristusele direktiivi 2000/78/EÜ kohaldamise tagajärjed
Makstud vanaduspensioni arvutamise kord

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (
EÜT 2000, L 303, lk 16
; ELT eriväljaanne 05/04, lk 7), artikli 2 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud E.B. ja Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter BVA (avalike teenistujate haigekassa, Austria) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab meessoost alaealiste suhtes toime pandud sugukõlvatu teo katse eest E.B suhtes 1975. aastal tehtud distsiplinaarotsuse õiguspärasust ja tagajärgi.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiivi 2000/78 põhjendused 1 ja 11–13 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)
Vastavalt [ELL] artiklile 6 on Euroopa Liit rajatud vabaduse, demokraatia, inimõiguste ja põhivabaduste austamise ning õigusriigi põhimõtetele, mis on ühised kõikidele liikmesriikidele, ning ta austab [4. novembril 1950 Roomas alla kirjutatud] inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooniga tagatud ning liikmesriikide ühesugustest riigiõiguslikest tavadest tulenevaid põhiõigusi kui [liidu] õiguse üldpõhimõtteid.
[…]
(11)
Usutunnistusest või veendumustest, puudest, vanusest või seksuaalsest sättumusest tingitud diskrimineerimine võib saada takistuseks [EL toimimise lepingu] eesmärkide, eelkõige tööhõive ja sotsiaalkaitse kõrge taseme, elatustaseme ja elu kvaliteedi parandamise, majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse, solidaarsuse ning isikute vaba liikumise saavutamisel.
(12)
Seetõttu tuleks kogu [liidus] keelata käesoleva direktiivi reguleerimisalasse kuuluv mis tahes otsene või kaudne diskrimineerimine usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel. […]
(13)
Käesolevat direktiivi ei kohaldata sotsiaalkindlustuse ja sotsiaalkaitse kavade suhtes, millega antavaid soodustusi ei loeta tuluks selles tähenduses, mis mõistele on antud [ELTL artikli 157] kohaldamisel, ega ühegi riigi poolt eraldatud summa suhtes, mille eesmärk on tööle pääsemise võimaldamine või tööhõive säilitamine.“
Direktiivi artiklis 1 „Eesmärk“ on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel ning tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine.“
Direktiivi artikli 2 „Diskrimineerimise mõiste“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab „võrdse kohtlemise põhimõte“, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi artiklis 1 nimetatud põhjusel.
2.   Lõike 1 kohaldamisel:
a)
peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ükskõik millisel artiklis 1 nimetatud põhjusel koheldakse ühte inimest halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist inimest samalaadses olukorras;
[…]“.
Sama direktiivi artikli 3 „Reguleerimisala“ lõiked 1 ja 3 näevad ette:
„1.   [Liidule] antud pädevuse piires kohaldatakse käesolevat direktiivi kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik-õiguslike isikute suhtes, kui kõne all on:
[…]
c)
töö saamise ja töö tingimused, kaasa arvatud töölt vabastamine ja töötasu;
[…]
3.   Käesolevat direktiivi ei kohaldata mingite riigiabi- või samalaadsetest kavadest, kaasa arvatud riigi sotsiaalkindlustus- või sotsiaalkaitsekavadest tehtavate maksete suhtes.“
Direktiivi 2000/78 artikli 18 esimese lõigu kohaselt pidid liikmesriigid põhimõtteliselt võtma direktiivi järgimiseks vajalikud õigus‑ ja haldusnormid vastu hiljemalt 2. detsembriks 2003 või võisid direktiivi rakendamise selle kollektiivlepinguid käsitlevas osas usaldada tööturu osapooltele, tagades seejuures, et nimetatud osa on samaks kuupäevaks rakendatud.
Direktiiv 2000/78 jõustus direktiivi artikli 20 kohaselt 2. detsembril 2000.
Austria õigus
Karistusõigus
25. veebruaril 1974 nägid 1945. aasta karistusseaduse (Strafgesetz 1945) selle redaktsiooni, mis kehtestati väljaandes
BGBl
. nr 273/1971 avaldatud föderaalseadusega (edaspidi „StG“), §‑d 128 ja 129 ette:
„Seksuaalne kuritarvitamine
§ 128. Isikut, kes kuritarvitab seksuaalselt nooremat kui 14aastast poissi või tüdrukut […] enda sugulise kire rahuldamiseks §-s 127 märgitust erineval viisil, paneb toime seksuaalse kuritarvitamise, mille eest karistatakse ühe‑ kuni viieaastase vangistusega, raskendavate asjaolude esinemisel kuni kümneaastase vangistusega, ning juhul, kui kaasneb mõni §-s 126 märgitud tagajärg, kuni 20aastase vangistusega.
Sugukõlvatu tegu
I.
Sugukõlvatu tegu samast soost noorukite suhtes
§ 129. Kriminaalkorras on karistatavad ka järgmised sugukõlvatu käitumise vormid:
I.
Vähemalt 18aastase meessoost isiku sugukõlvatu tegu samasoolise isiku suhtes, kes ei ole veel saanud 18aastaseks.“
StG § 129 asendati 1. jaanuaril 1975 jõustunud karistusseadustiku (Strafgesetzbuch, edaspidi „StGB“) §-ga 209. Paragrahv 209 oli sõnastatud järgmiselt:
„Vähemalt 19aastast meessoost isikut, kes paneb toime sugulise iseloomuga teo samasoolise isikuga, kes on vanem kui 14 aastat, kuid ei ole veel saanud 18aastaseks, karistatakse kuuekuulise kuni viieaastase vangistusega.“
Verfassungsgerichtshof (Austria konstitutsioonikohus) otsustas 21. juuni 2002. aasta otsusega, et StGB § 209 ei ole põhiseadusega kooskõlas ja tunnistas selle sätte kehtetuks.
Väljaandes
BGBl
. I nr 134/2002 avaldatud föderaalseadusega muudeti alates 13. augustist 2002 StGB-d ja tunnistati selle § 209 kehtetuks enne seda, kui jõustus Verfassungsgerichtshofi (konstitutsioonikohus) otsus, millega see säte kehtetuks tunnistati.
Euroopa Inimõiguste Kohus on teinud mitu otsust, milles on pidanud Austria Vabariiki vastutavaks StGB § 209 kohaldamise tõttu enne selle sätte kehtetuks tunnistamist (vt eelkõige EIK 9. jaanuari 2003. aasta otsus L. ja V.
vs
. Austria, CE:ECHR:2003:0109JUD003939298; EIK 9. jaanuari 2003. aasta otsus S.L.
vs
. Austria, CE:ECHR:2003:0109JUD004533099, ja EIK 21. oktoobri 2004. aasta otsus Woditschka ja Wilfling
vs
. Austria, CE:ECHR:2004:1021JUD006975601).
Avaliku teenistuse õigus
Seoses Austria ametnike pensioniõigustega nägi 1979. aasta avaliku teenistuse seaduse (Beamten-Dienstrechtsgesetz 1979) selle redaktsiooni, mis kehtestati väljaandes
BGBl
. I nr 119/2002 avaldatud föderaalseadusega, § 13 lõige 1 ette, et kuni 30. detsembrini 2016 jääb ametnik pensionile 65. aasta möödumisel pärast tema sünniaastat.
Politseiteenistusele kohaldatava teenistusmäärustiku (Dienstpragmatik) väljaandes
RGBl
. nr 15/1914 avaldatud redaktsiooni (edaspidi „DP“) § 24 lõikes 1 oli sätestatud:
„Ametnik peab teenistuses ja väljaspool teenistust hoidma ameti mainet, käituma igal ajal kooskõlas käitumiseeskirjade nõuetega ja vältima seda, mis võib tõenäoliselt riivata lugupidamist ja usaldust, mida tema ametipositsioon eeldab.“
DP §-s 87 oli sätestatud:
„Kutse‑ ja ametikohustuste täitmata jätmise eest rakendatakse ametnike suhtes – ilma et see piiraks nende kriminaalvastutusele võtmist – haldus‑ või distsiplinaarkaristusi olenevalt sellest, kas kohustuse rikkumine kujutab endast pelgalt halduseeskirjade rikkumist või peetakse seda rikkumist riigi huvide kahjustamist või ohustamist, rikkumise laadi või raskusastet, kordumist või muid raskendavaid asjaolusid arvesse võttes teenistuskohustuste rikkumiseks.“
DP § 93 lõige 1 nägi ette:
„Distsiplinaarkaristused on
a)
noomitus,
b)
hüvitiste suurendamisest ilmajätmine,
c)
kuupalga, välja arvatud majapidamistoetuse, vähendamine,
d)
pensionile saatmine koos pensionisumma vähendamisega,
e)
teenistusest vabastamine.“
DP § 97 oli sõnastatud järgmiselt:
„1.   Distsiplinaarkaristuseks võib määrata tähtajaliselt või alaliselt pensionile saatmise. Tavaliselt saadava pensioni (hüvitise) summat ei vähendata rohkem kui 25%.
2.   Otsuses määratud tähtaja möödumisel käsitatakse ametnikku ametnikuna, kes on § 76 kohaselt saadetud distsiplinaarotsuse lõplikuks muutumise kuupäeva seisuga ajutiselt pensionile.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
E.B., kes on meessoost ja sündinud 1942. aastal, on föderaalpolitsei pensionile jäänud ametnik.
Landesgericht für Strafsachen Wien (liidumaa kriminaalkohus Viinis, Austria) mõistis 10. septembri 1974. aasta kohtuotsusega E.B-le, kes oli sel ajal politseiametnikuna teenistuses, StG § 129 punkti I alusel samasoolise isiku suhtes toime pandud sugukõlvatu teo katse eest, mis pandi toime 25. veebruaril 1974 kahe alaealise suhtes, karistuseks vabadusekaotuse, millest ta vabastati tingimisi kolmeaastase katseajaga.
E.B. esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Oberlandesgericht Wienile (liidumaa kõrgeim kohus Viinis, Austria), kes jättis kaebuse rahuldamata.
Bundespolizeidirektion Wieni (Viini föderaalne politseiprefektuur, Austria) distsiplinaarkomisjon määras 10. juuni 1975. aasta otsusega (edaspidi „10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsus“) E.B-le karistuse kutse-eetika kohustuste rikkumise eest, kuna E.B. nõudis kahelt meessoost alaealiselt, kellest üks oli 14aastane ja teine 15aastane, et need osaleksid temaga sugulise iseloomuga aktides – tegu, mille eest mõisteti ta StG § 8 ja § 129 punkti I alusel süüdi samasooliste noorukite suhtes sugukõlvatu teo toimepanemise katses. Viimati nimetatud otsuses on see sõnastatud nii, et „[s]eega pani ta toime distsiplinaarsüüteo […], mille eest määratakse talle distsiplinaarkaristuseks pensionile saatmine koos pensionisumma vähendamisega, kusjuures tavapensioni vähendatakse 25% (kakskümmend viis protsenti) võrra [DP § 93 lõike 1 punkt d koostoimes § 97 lõikega 1].“
E.B. esitas selle otsuse peale kaebuse Bundesministerium für Inneresi (föderaalne siseministeerium, Austria) kõrgemale distsiplinaarkomisjonile, kes jättis selle kaebuse 24. märtsi 1976. aasta otsusega (edaspidi „24. märtsi 1976. aasta kinnitav distsiplinaarotsus“) rahuldamata. Selle tagajärjel saadeti E.B. alates 1. aprillist 1976 pensionile. Eelotsusetaotluses sisalduvate andmete kohaselt oleks E.B-l siis, kui seda distsiplinaarotsust ei oleks tehtud, tekkinud Austria õigusaktide kohaselt õigus vanaduspensionile 1. jaanuarist 2008.
17. mai 1976. aasta otsusega määrati E.B-le pension, lähtudes tema pensionile saatmisest 1. aprillist 1976 ja pensioni summa arvutamisel kohaldati distsiplinaarorgani ette nähtud vähendamist 25%.
E.B. esitas 2. juunil 2008 distsiplinaarorganile kaebuse, nõudes eelkõige 10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsuse tühistamist ja tema suhtes alustatud distsiplinaarmenetluse peatamist.
Bundeskanzleramti (föderaalkantselei, Austria) kõrgem distsiplinaarkomisjon jättis selle kaebuse 17. juuni 2009. aasta otsusega rahuldamata.
E.B. esitas selle otsuse peale kaebuse, mille Verwaltungsgerichtshof (Austria kõrgeim halduskohus) jättis 26. jaanuari 2012. aasta otsusega põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
Peale selle esitas E.B. 11. veebruaril 2009 pensioniasutusele taotluse tema ametipalga tagantjärele arvutamiseks ja maksmiseks ning suurema pensioni määramiseks. Ta väitis esimese võimalusena, et olemasoleva diskrimineerimise lõpetamiseks tuleb teda palga ja pensioni saamise õiguse seisukohast kohelda nii, nagu oleks ta olnud teenistuses seadusjärgsesse pensioniikka jõudmiseni. Teise võimalusena väitis ta, et tal on vähemalt õigus saada täissummas pensioni, ilma igasuguse vähenduseta.
Föderaalne siseministeerium jättis 9. oktoobri 2013. aasta otsusega E.B. saamata jäänud palga maksmise taotluse rahuldamata. Föderaalne siseministeerium asus sisuliselt sellisele seisukohale, et E.B-le ei ole kahju tekkinud, kuna sissetulek, mille ta teenis pärast föderaalsest avalikust teenistusest lahkumist erasektoris, oli suurem kui sissetulek, mille ta oleks saanud siis, kui ta oleks jäänud edasi oma föderaalametniku ametikohale.
Avalike teenistujate haigekassa jättis 11. juuni 2015. aasta otsusega E.B. taotlused, mida viimati nimetatu oli vahepeal suurema pensioni määramise eesmärgil osaliselt muutnud, rahuldamata.
E.B. esitas selle otsuse peale kaebuse, mille Bundesverwaltungsgericht (föderaalne halduskohus, Austria) jättis 25. mai 2016. aasta otsusega põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
Selle kohtuotsuse peale esitas E.B. Verwaltungsgerichtshofile (Austria kõrgeim halduskohus) kassatsioonkaebuse. Oma kassatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluse põhjendustes tõstatas E.B. küsimuse, kas 24. märtsi 1976. aasta kinnitava distsiplinaarotsuse õiguslikud tagajärjed on selles otsuses käsitletud pensioniõiguste osas tulenevalt direktiivi 2000/78 artiklis 2 ette nähtud diskrimineerimiskeelust lõppenud.
Verwaltungsgerichtshof (Austria kõrgeim halduskohus) leidis, et E.B. algatatud kassatsioonimenetluseks tuleb anda luba, kuna E.B. tõstatas oma kassatsioonkaebuse menetlusse võtmise taotluse põhjendustes direktiivi 2000/78 artikli 2 tõlgendamise küsimuse.
Verwaltungsgerichtshof (Austria kõrgeim halduskohus) lähtub ka põhimõttest, et föderaalkantselei teenistuste kõrgema distsiplinaarkomisjoni 17. juuni 2009. aasta otsus ei lahendanud lõplikult ja siduvalt küsimust 24. märtsi 1976. aasta kinnitava distsiplinaarotsuse õiguslike tagajärgede piiramise kohta.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kahtlust ei ole selles, et 10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsuse ja 24. märtsi 1976. aasta kinnitava distsiplinaarotsuse tegemise ajal ei olnud karistused, mis määrati E.B-le sel ajal aluseks võetud põhjustel, ühegi liidu õiguse sättega vastuolus.
Ent kõnealune kohus lisab, et pärast direktiivi 2000/78 jõustumist ei saaks sarnast distsiplinaarkaristust Austrias enam määrata. Nimelt ei või isegi distsiplinaarõiguse kohaldamisel teha enam vahet selle alusel, kas sugukõlvatu tegu 14–18aastase alaealise suhtes on meestevahelise homoseksuaalse, heteroseksuaalse või lesbilise laadiga. Kuid 10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsus põhineb just ilmselgelt sellisel vahetegemisel, kuna selle aluseks on põhiosas asjaolu, et teod, mida E.B-le ette heideti, olid nende meestevahelise homoseksuaalse laadi tõttu sel ajal kriminaalkorras karistatavad. Kuigi ei saa välistada, et sarnast heteroseksuaalset või lesbilist laadi sugulise iseloomuga tegudele kaasamist oleks peetud heade kommete rikkumiseks, mille suhtes oleks võinud asjaolude toimumise ajal alustada distsiplinaarmenetlust, oleks distsiplinaarkaristus, mis oleks sugukõlvatus teos süüdi tunnistatud ametnikule võib‑olla määratud, olnud StG § 129 punktis I ette nähtud koosseisutunnuste puudumise tõttu märksa leebem. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et eelkõige nende tegude eest, mille pani toime E.B., ei oleks saanud määrata distsiplinaarkaristust, mis seisneb pensionile saatmises.
Samas võis direktiivi 2000/78 jõustumine muuta õiguslikku olukorda põhikohtuasjas nii, et direktiivi jõustumisele järgnenud ajavahemike suhtes tuleks E.B-le makstud pensionisumma arvutada ilma diskrimineerimiseta. Sellega seoses viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtu 29. aprilli 1999. aasta kohtuotsusele Ciola (
C‑224/97
,
EU:C:1999:212
).
Nendel asjaoludel otsustas Verwaltungsgerichtshof (Austria kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [direktiivi 2000/78] artikliga 2 on vastuolus olukord, kus ametnike distsiplinaarvastutust käsitlevate õigusnormide alusel tehtud haldusotsus (distsiplinaarotsus), mis on liikmesriigi õiguse alusel muutunud lõplikuks ja millega ametnik saadeti pensionile koos pensionisumma vähendamisega, säilitab oma õiguslikud tagajärjed, kui haldusotsuse tegemise ajal ei olnud liidu õiguse asjaomased sätted, eelkõige direktiiv 2000/78 veel selle otsuse suhtes kohaldatavad, kuid samalaadne (mõeldav) otsus oleks direktiiviga vastuolus juhul, kui see tehtaks direktiivi ajalises kohaldamisalas?
2.
Kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt, siis kas mittediskrimineeriva olukorra loomiseks on liidu õiguse põhjal nõutav,
a)
et ametniku pensioni arvutamisel tuleb teda kohelda nii, nagu ta oleks ajavahemikul haldusotsuse jõustumisest kuni seadusega ette nähtud pensioniikka jõudmiseni olnud teenistuses ja mitte pensionil, või
b)
piisab sellest, kui tunnustada kohaldamisele kuuluvas määras tema õigust vähendamata pensionile, millele tal oleks olnud pensionile jäämisest tulenevalt õigus haldusotsuses märgitud ajal?
3.
Kas vastus teisele küsimusele oleneb sellest, kas ametnik näitas enne pensioniea saabumist üles initsiatiivi asuda tegelikult riigi teenistusse?
4.
Kui Euroopa Kohus leiab (vajaduse korral ka kolmandas küsimuses märgitud asjaoludest olenevalt), et liidu õiguse kohaselt on pensioni protsentuaalse vähendamise tagasiulatuv tühistamine piisav, siis:
kas direktiivis 2000/78 sätestatud diskrimineerimiskeeluga võib põhjendada liidu õiguse kohaldamise esimust liidu õigusega vastuolus olevate liikmesriigi õigusnormide suhtes, mida liikmesriigi kohtunik peab pensioni kindlaksmääramisel järgima ka nende ajavahemike osas, mis eelnevad ajale, mil direktiiv muutus liikmesriigis vahetult kohaldatavaks?
5.
Kui neljandale küsimusele tuleb vastata jaatavalt, siis millisest ajast tekib selline „tagasiulatuv mõju“?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Oma esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2000/78 artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et see artikkel on kohaldatav lõplikuks muutunud distsiplinaarotsuse – mis tehti enne selle direktiivi jõustumist ja millega saadeti ametnik ennetähtaegselt pensionile koos tema pensionisumma vähendamisega – õiguslike tagajärgede suhtes.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleneb nii direktiivi 2000/78 pealkirjast ja preambulist kui ka sisust ja eesmärgist, et sellega püütakse kehtestada üldist raamistikku kõikide isikute võrdse kohtlemise tagamiseks „töö saamisel ja kutsealale pääsemisel“, pakkudes tõhusat kaitset diskrimineerimise vastu direktiivi artiklis 1 viidatud põhjustel, mille seas on ka seksuaalne sättumus (vt selle kohta 18. juuni 2009. aasta kohtuotsus Hütter,
C‑88/08
,
EU:C:2009:381
, punkt
, ja 19. septembri 2018. aasta kohtuotsus Bedi,
C‑312/17
,
EU:C:2018:734
, punkt
).
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele küsimusele vastamiseks tuleb esmalt kontrollida, kas selline olukord, nagu tekkis 10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsuse tagajärjel, kuulub direktiivi 2000/78 materiaalsesse kohaldamisalasse.
Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et kõnealuse direktiivi artikli 3 lõike 1 punktist c tulenevalt kohaldatakse seda direktiivi liidule antud pädevuse piires „kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik-õiguslike isikute suhtes“, eelkõige kui kõne all on „töö saamise ja töö tingimused, kaasa arvatud töölt vabastamine ja töötasu“ (12. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Ingeniørforeningen i Danmark,
C‑499/08
,
EU:C:2010:600
, punkt
, ja 24. novembri 2016. aasta kohtuotsus Parris,
C‑443/15
,
EU:C:2016:897
, punkt
).
Käesolevas asjas määrati politseiametnikust E.B-le distsiplinaarkaristusena ennetähtaegne pensionile saatmine koos tema pensionisumma vähendamisega 25% võrra. Neil asjaoludel tuleb tuvastada, et kuna 10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsusega saadeti E.B. ennetähtaegselt pensionile, mõjutas see distsiplinaarotsus tema töö saamise ja töö tingimusi direktiivi 2000/78 artikli 3 lõike 1 punkti c tähenduses.
Ent selle hindamisel, kas niisugune pension nagu põhikohtuasjas käsitletav kuulub direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse, tuleb viidata väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt tuleb direktiivi kohaldamisala, arvestades kõnealuse direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti c ja lõiget 3 koosmõjus direktiivi põhjendusega 13, mõista nii, et see ei hõlma sotsiaalkindlustus‑ ja sotsiaalkaitseskeeme, millega antavaid soodustusi ei loeta tasuks selles tähenduses, mis sellele mõistele on antud ELTL artikli 157 lõike 2 kohaldamisel (6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus Dittrich jt,
C‑124/11, C‑125/11 ja C‑143/11
,
EU:C:2012:771
, punkt
, ning 19. septembri 2018. aasta kohtuotsus Bedi,
C‑312/17
,
EU:C:2018:734
, punkt
).
Sellega seoses olgu märgitud, et määrav saab olla ainult see kriteerium, kas töötajale on pensioni makstud tema töösuhte tõttu, mis seob teda endise tööandjaga, see tähendab nimetatud artikli sõnastusel põhinev töösuhte kriteerium (vt selle kohta 28. septembri 1994. aasta kohtuotsus Beune,
C‑7/93
,
EU:C:1994:350
, punkt
, ning 1. aprilli 2008. aasta kohtuotsus Maruko,
C‑267/06
,
EU:C:2008:179
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selles kontekstis kuulub kõnealuse artikli kohaldamisalasse pension, mis puudutab vaid üht erilist töötajate kategooriat, sõltub otseselt töötatud ajast ja mille suurus arvutatakse viimase töötasu põhjal (vt selle kohta 1. aprilli 2008. aasta kohtuotsus Maruko,
C‑267/06
,
EU:C:2008:179
, punktid
ja
, ning 24. novembri 2016. aasta kohtuotsus Parris,
C‑443/15
,
EU:C:2016:897
, punkt
).
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb neid asjaolusid arvestades kontrollida, kas E.B-le makstud vanaduspension kuulub ELTL artikli 157 kohaldamisalasse, ja iseäranis seda, kas riigisiseses õiguses käsitatakse seda pensioni tasuna, mille maksmist jätkatakse teenistussuhte raames, mis jätkub pärast seda, kui ametnikul on tekkinud õigus saada pensionihüvitist, nagu oli tegemist avalikust teenistusest saadud pensioni puhul kohtuasjas, milles tehti 21. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Felber (
C‑529/13
,
EU:C:2015:20
).
Eeltoodut arvestades tuleb nentida, et juhul, kui E.B-le makstud pension on hõlmatud mõistega „tasu“ ELTL artikli 157 tähenduses ja kuulub seega direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse, siis kuulub 10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsuse tagajärjel tekkinud olukord selle direktiivi materiaalsesse kohaldamisalasse.
Teiseks tuleb kontrollida, kas selline olukord kuulub kõnealuse direktiivi ajalisse kohaldamisalasse.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on uus õigusnorm kohaldatav alates selle õigusakti jõustumisest, milles see norm sisaldub, ja kuigi seda ei kohaldata varasema õigusakti kehtivusajal tekkinud ja lõplikult väljakujunenud õiguslike olukordade suhtes, on see kohaldatav nende olukordade tulevikus tekkivate tagajärgede suhtes ja ka uute õiguslike olukordade suhtes. Teisiti on üksnes siis, kui uue õigusnormiga kaasnevad erisätted, mis määravad konkreetselt kindlaks selle ajalise kohaldamise tingimused, kui õigusaktide tagasiulatuva jõu puudumise põhimõttest ei tulene teisiti (16. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Stichting Natuur en Milieu jt,
C‑266/09
,
EU:C:2010:779
, punkt
, ja 26. märtsi 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs. Moravia Gas Storage,
C‑596/13 P
,
EU:C:2015:203
, punkt
).
Käesoleval juhul tuleb nentida, et 10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsus tekitas õigusliku olukorra, mis kujunes lõplikult välja enne direktiivi 2000/78 kohaldamist.
Selline otsus nagu põhikohtuasjas käsitletav ei saa seega – kuna direktiivis 2000/78 puuduvad selles tähenduses erisätted – kuuluda kõnealuse direktiivi ülevõtmiseks ette nähtud tähtaja lõpule eelnenud ajavahemiku osas liidu õiguse kohaldamisalasse (vt selle kohta 10. mai 2011. aasta kohtuotsus Römer,
C‑147/08
,
EU:C:2011:286
, punkt
).
Alles direktiivi 2000/78 ülevõtmise tähtaja möödumisel, see tähendab alates 3. detsembrist 2003, laienes liidu õiguse kohaldamisala direktiiviga nii, et see hõlmab põhikohtuasjas käsitletava otsuse tagajärgi (vt selle kohta 10. mai 2011. aasta kohtuotsus Römer,
C‑147/08
,
EU:C:2011:286
, punkt
).
Kuigi Austria riik alustas 10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsuse kohaselt E.B-le vanaduspensioni perioodilist maksmist 1976. aastast, jätkas ta selle pensioni maksmist ka pärast direktiivi 2000/78 ülevõtmise tähtaja möödumist.
Seega, kuna pensionimaksete tegemine E.B-le jätkus, siis hoolimata sellest, et otsus muutus enne direktiivi 2000/78 ülevõtmise tähtaja möödumist küll lõplikuks, ei ole kõik selle õiguslikud tagajärjed enne selle tähtaja möödumist aga lõppenud, vaid vastupidi, otsus tekitab jätkuvalt perioodilisi tagajärgi puudutatud isiku kogu pensioniaja vältel, mis järgneb direktiivi ülevõtmise tähtajale.
Järelikult tuleb tõdeda, et arvestades käesoleva kohtuotsuse punktis 50 viidatud kohtupraktikat, kujutab 10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsuse tagajärjel tekkinud olukord endast enne direktiivi 2000/78 jõustumist tekkinud olukorda, mille tulevikus tekkivate tagajärgede suhtes kohaldatakse aga seda direktiivi alates direktiivi ülevõtmise tähtaja möödumisest, vastavalt põhimõttele, et uued õigusnormid on selliste tulevikus tekkivate tagajärgede suhtes kohe kohaldatavad.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et pärast selle direktiivi ülevõtmise tähtaja möödumist ehk alates 3. detsembrist 2003 on see artikkel kohaldatav lõplikuks muutunud distsiplinaarotsuse – mis tehti enne selle direktiivi jõustumist ja millega saadeti ametnik ennetähtaegselt pensionile koos tema pensionisumma vähendamisega – tulevikus tekkivate tagajärgede suhtes.
Teine kuni viies küsimus
Oma teise kuni viienda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus esimesele küsimusele antud vastust arvestades sisuliselt selgitada, kas ja mil määral tuleb direktiivi 2000/78 tõlgendada nii, et sellest tuleneb liikmesriigi kohtule kohustus vaadata uuesti läbi lõplikuks muutunud distsiplinaarotsuse – millega saadeti ametnik ennetähtaegselt pensionile koos tema pensionisumma vähendamisega – õiguslikud tagajärjed.
Kõigepealt tuleb osutada Austria valitsuse väitele, et E.B. suhtes kohaldatavad kutse-eetika eeskirjad, mille kohaselt pidid ametnikud hoidma teenistuses ja väljaspool teenistust oma ameti mainet, nägid süüteo toime pannud homoseksuaalsetele ja heteroseksuaalsetele isikutele ette ühesuguse karistuse. Austria valitsuse väitel ei tekitanud need eeskirjad seega otsest diskrimineerimist seksuaalse sättumuse alusel.
Kuid nagu rõhutas eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsusetaotluses ja nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 36, tugines 10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsus, mis jäeti 24. märtsi 1976. aasta kinnitava distsiplinaarotsusega muutmata, põhiosas sellele, et teod, mida heideti E.B-le ette sellise Austria õigusnormi alusel, millega nähti ette karistus meessoost isiku sugukõlvatu teo eest alla 18aastase samasoolise isiku suhtes, kuid millega ei nähtud ette karistust selliste sugukõlvatute tegude eest, mille pani toime heteroseksuaalne või naissoost homoseksuaalne isik alla 18aastase isiku suhtes, olid sel ajal kriminaalkorras karistatavad. Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutas samuti, et distsiplinaarkaristus, mis oleks võib‑olla määratud juhul, kui täidetud ei oleks olnud Austria kriminaalõiguse selle sättega ette nähtud meessoost homoseksuaalse isiku sugukõlvatu teo koosseisutunnused, oleks olnud märksa leebem.
Sellest järeldub, et niisugune olukord, nagu tulenes 10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsusest, mis põhineb erineval kohtlemisel seksuaalse sättumuse alusel, sisaldab otsest diskrimineerimist direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti a tähenduses.
Olles sellele järeldusele jõudnud, tuleb märkida, et distsiplinaarkaristus, mis seisnes E.B. ennetähtaegses pensionile saatmises, jõustus 1. aprillil 1976. Kõnealune karistus muutus lõplikuks enne direktiivi 2000/78 ülevõtmise tähtaja möödumist ja selle tagajärjed lõppesid direktiivi jõustumisega. Esimesele küsimusele antud vastust arvestades ei saa seega seda karistust enam selle direktiivi alusel kahtluse alla seada. Seda järeldust ei saa muuta eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud asjaolu, et E.B-d ei oleks saanud pensionile saata distsiplinaarkaristusega, kui talle ette heidetud teod ei oleks sel ajal olnud kriminaalkorras karistatavad.
Neil asjaoludel ei saa selline isik nagu E.B. direktiivi 2000/78 sätetele tuginedes nõuda, et taastataks tema teenistuskäik, mis tal oleks olnud siis, kui 10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsust ei oleks tehtud.
Seega, sellise isiku nagu E.B. pensionisumma arvutamisel ei saa teda käsitada nii, nagu oleks ta olnud ajavahemikul alates 10. juuni 1975. aasta distsiplinaarotsuse jõustumisest kuni seadusega ette nähtud pensioniikka jõudmiseni ametnikuna aktiivses teenistuses. Järelikult ei ole liidu õiguse kohaselt nõutav, et Austria riik maksaks töötasu või tunnustaks õigust pensionile selle ajavahemiku eest.
Mis puudutab aga karistust, millega E.B. pensioni suurust vähendati 25% võrra, võttes aluseks tema pensionile saatmise alates 1. aprillist 1976, siis olgu märgitud, et kuigi tagajärgi, mida see karistus enne direktiivi 2000/78 ülevõtmise tähtaja möödumist endaga kaasa tõi, ei saa esimesele küsimusele antud vastust arvestades selle direktiivi alusel kahtluse alla seada, makstakse seda vähendatud pensioni E.B-le siiski perioodiliselt edasi. Seega, direktiivi 2000/78 kohaldamine alates direktiivi ülevõtmise tähtaja möödumisest eeldab käesoleva kohtuotsuse punktis 50 viidatud kohtupraktika kohaselt, et E.B. pensionisumma vähendamine vaadataks alates sellest kuupäevast uuesti läbi, et lõpetada diskrimineerimine seksuaalse sättumuse alusel. Läbivaatamise käigus tehtaval arvutamisel tuleb aluseks võtta see pensionisumma, millele E.B-l oleks olnud õigus, arvestades tema pensionile saatmist alates 1. aprillist 1976.
Sellega seoses tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kontrollida, millises ulatuses oleks distsiplinaarkaristusega karistatud ametnikku, kes oleks samal ajal pannud toime samalaadse kutse-eetika kohustuste rikkumise, nagu pani toime E.B., kuid jättes välja asjaolu, et rikkumine oli meestevahelist homoseksuaalset laadi.
Käesolevas asjas märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus, et isegi kui ei saa välistada, et sarnast alaealise isiku heteroseksuaalset või lesbilist laadi sugulise iseloomuga tegudele kaasamist oleks peetud karistatavaks politseiametniku kutse-eetika kohustuste rikkumiseks, oleks E.B-le määratud distsiplinaarkaristus olnud Austria kriminaalõigusnormis ette nähtud koosseisutunnuste puudumise tõttu märksa leebem. Neil tingimustel peab eelotsusetaotluse esitanud kohus tegema kindlaks, kas kõnealune rikkumine oleks toonud kaasa vanaduspensioni suurust vähendava distsiplinaarkaristuse, ja vajaduse korral selgitama välja, millises ulatuses oleks E.B. pensionisummat vähendatud distsiplinaarkaristusena siis, kui seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimist ei oleks olnud, arvestades seejuures asjaolu, et vähendamine peab eelduslikult jääma alla 25%.
Kuna tegemist on sellise diskrimineerimise heastamisega, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kus määratakse kindlaks E.B. pensionisumma asjakohane vähendamise protsent, ei oma direktiivi 2000/78 kohaldamise raames tähtsust asjaolu, kas enne seadusega ette nähtud pensioniikka jõudmist näitas puudutatud isik üles initsiatiivi asuda avalikku teenistusse, või et ta ennetähtaegse pensioni ajal töötas erasektoris.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab seega määrama kindlaks selle pensionisumma, mis tuleb E.B-le ajavahemiku eest alates 3. detsembrist 2003 maksta.
Eeltoodut arvestades tuleb teisele kuni viiendale küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras, nagu on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 57, ei tulene seoses ajavahemikuga alates 3. detsembrist 2003 kõnealusest direktiivist liikmesriigi kohtule mitte kohustust vaadata uuesti läbi lõplikuks muutunud distsiplinaarotsus, millega asjasse puutuv ametnik saadeti ennetähtaegselt pensionile, vaid kohustus vaadata läbi tema pensionisumma vähendamine, et määrata kindlaks summa, mille ta oleks saanud siis, kui seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimist ei oleks toimunud.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:

1.
Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et pärast selle direktiivi ülevõtmise tähtaja möödumist ehk alates 3. detsembrist 2003 on see artikkel kohaldatav lõplikuks muutunud distsiplinaarotsuse – mis tehti enne selle direktiivi jõustumist ja millega saadeti ametnik ennetähtaegselt pensionile koos tema pensionisumma vähendamisega – tulevikus tekkivate tagajärgede suhtes.

2.
Direktiivi 2000/78 tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras, nagu on viidatud käesoleva kohtuotsuse resolutsiooni punktis 1, ei tulene seoses ajavahemikuga alates 3. detsembrist 2003 kõnealusest direktiivist liikmesriigi kohtule mitte kohustust vaadata uuesti läbi lõplikuks muutunud distsiplinaarotsus, millega asjasse puutuv ametnik saadeti ennetähtaegselt pensionile, vaid kohustus vaadata läbi tema pensionisumma vähendamine, et määrata kindlaks summa, mille ta oleks saanud siis, kui seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimist ei oleks toimunud.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.