CELEX: 62017CJ0322
Zahtjev za prethodnu odluku
Socijalna sigurnost
Uredba (EZ) br. 883/2004
Članak 67.
Zahtjev za obiteljska davanja koji je podnijela osoba koja je u nadležnoj državi članici prestala obavljati djelatnost u svojstvu zaposlene osobe, ali je nastavila ondje boraviti
Pravo na obiteljska davanja za članove obitelji koji borave u drugoj državi članici
Uvjeti za ostvarenje prava

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 11. stavka 2. i članka 67. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (
SL 2004., L 166, str. 1
.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 264.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između Eugena Bogatua i Minister for Social Protection (Ministarstvo socijalne skrbi, Irska)(u daljnjem tekstu: Ministarstvo) u povodu odluke kojom je Ministarstvo Eugenu Bogatu odbilo isplatiti obiteljska davanja za dio razdoblja na koje se odnosio njegov zahtjev.
Pravni okvir
Uredba Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice, u verziji izmijenjenoj i ažuriranoj Uredbom Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996. (
SL 1997., L 28, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 7., str. 7.; u daljnjem tekstu: Uredba br. 1408/71) stavljena je izvan snage s učinkom od 1. svibnja 2010., kad je Uredba br. 883/2004 stupila na snagu.
Člankom 2. stavkom 1. Uredbe br. 1408/71, naslovljenim „Obuhvaćene osobe”, bilo je propisano:
„Ova se Uredba odnosi na zaposlene osobe ili samozaposlene osobe na koje se primjenjuje ili se primjenjivalo zakonodavstvo jedne ili više država članica […] kao i na članove njihovih obitelji […].”
Člankom 73. te uredbe naslovljenim „Zaposlene osobe ili samozaposlene osobe čiji članovi obitelji imaju boravište u državi članici koja nije nadležna država”, bilo je, među ostalim, određeno:
„Zaposlena osoba […] na koju se primjenjuje zakonodavstvo države članice ima pravo za članove svoje obitelji koji imaju boravište u drugoj državi članici na obiteljska davanja koja su predviđena zakonodavstvom prethodne države, kao da su imali boravište u toj državi […].”
Člankom 2. stavkom 1. Uredbe br. 883/2004, naslovljenim „Obuhvaćene osobe”, propisano je:
„Ova se Uredba primjenjuje na državljane države članice […] kao i na članove njihovih obitelji […].”
Članak 11. te uredbe, naslovljen „Opća pravila”, nalazi se u njezinoj Glavi II. naslovljenoj „Određivanje zakonodavstva koje se primjenjuje” te sadržava, među ostalim, stavak 2. u skladu s kojim:
„U smislu ove glave, za osobe koje primaju novčana davanja zbog ili kao posljedicu njihove djelatnosti u svojstvu zaposlenih […] osoba, smatra se da obavljaju spomenutu djelatnost. […]”
Člankom 67. te uredbe, naslovljenim „Članovi obitelji koji borave u drugoj državi članici”, koji se nalazi u Poglavlju 8. naslovljenom „Obiteljska davanja”, koje je dio Glave III. naslovljene „Posebne odredbe o različitim kategorijama davanja” propisano je:
„Osoba ima pravo na obiteljska davanja u skladu sa zakonodavstvom nadležne države članice, uključujući i davanja za članove svoje obitelji koji borave u drugoj državi članici, kao da borave u prvoj državi članici. […]”
Člankom 68. te uredbe, naslovljenim „Pravila prednosti u slučaju preklapanja”, koji se nalazi u istom poglavlju propisano je, među ostalim, sljedeće:
„1.   Ako su tijekom istog razdoblja i za iste članove obitelji predviđena davanja na temelju zakonodavstva više od jedne države članice, primjenjuju se sljedeća pravila prednosti:
(a)
u slučaju davanja koje može priznati više država članica po različitim osnovama, redoslijed prioriteta je sljedeći: prvo, prava koja postoje po osnovi djelatnosti u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe, drugo, prava koja postoje po osnovi korištenja mirovine i na kraju prava stečena po osnovi boravišta;
[…]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
E. Bogatu rumunjski je državljanin koji od 2003. boravi u Irskoj. Otac je dvoje djece koja borave u Rumunjskoj.
E. Bogatu obavljao je djelatnost kao zaposlena osoba u Irskoj između 26. svibnja 2003. i 13. veljače 2009., kad je ostao bez posla. Otad je sukcesivno primao doprinosno davanje za nezaposlenost (od 20. veljače 2009. do 24. ožujka 2010.), zatim nedoprinosno davanje za nezaposlenost (od 25. ožujka 2010. do 4. siječnja 2013.) i konačno davanje za slučaj bolesti (od 15. siječnja 2013. do 30. siječnja 2015.).
Dana 27. siječnja 2009. podnio je i zahtjev za obiteljska davanja.
Dopisima od 12. siječnja 2011. i 16. siječnja 2015., Ministarstvo mu je priopćilo da je odlučilo prihvatiti taj zahtjev, osim u dijelu koji se odnosi na razdoblje od 1. travnja 2010. do 31. siječnja 2013. Također ga je obavijestilo da je razlog odbijanja za to razdoblje to što E. Bogatu tijekom tog razdoblja nije ispunjavao niti jedan uvjet za ostvarenje prava na obiteljska davanja za svoju djecu koja borave u Rumunjskoj, s obzirom na to da nije obavljao djelatnost u svojstvu zaposlene osobe u Irskoj niti je ondje primao doprinosno davanje.
Pred High Courtom (Visoki sud), E. Bogatu nije osporavao činjenice na kojima je Ministarstvo utemeljilo tu odluku o odbijanju, nego je istaknuo da je prilikom njezina donošenja pogrešno protumačilo pravo Unije.
U vezi s time, valja istaknuti, osobito, da članak 67. Uredbe br. 883/2004 treba tumačiti na isti način kao članak 73. Uredbe br. 1408/71 iz kojeg proizlazi da je svaka osoba koja je u nekoj državi članici bila osigurana u sustavu socijalne sigurnosti za zaposlenike imala pravo na odgovarajuća obiteljska davanja za članove svoje obitelji koji borave u drugoj državi članici, čak i ako je prestala obavljati djelatnost u svojstvu zaposlene osobe te nije primala doprinosno davanje.
Ministarstvo je u odgovoru navelo da se članak 67. Uredbe br. 883/2004 ne može tumačiti na isti način kao članak 73. Uredbe br. 1408/71. Naime, za razliku od potonjeg koji se primjenjuje na sve „[z]aposlen[e] osob[e]”, u prvonavedenom članku upotrijebljen je neutralan pojam „osoba”. Usto, sam taj pojam treba tumačiti s obzirom na članak 11. stavak 2. Uredbe br. 883/2004, za koji ne postoji ekvivalentna odredba u Uredbi br. 1408/71 i iz kojeg jasno proizlazi da se, samo u slučaju da se osobi koja više ne obavlja djelatnost u svojstvu zaposlene osobe isplaćuju novčana davanja zbog ili kao posljedica obavljanja takve djelatnosti, može smatrati da ta osoba još uvijek obavlja tu djelatnost.
High Court (Visoki sud) u svojoj odluci kojom upućuje prethodno pitanje prije svega navodi da je nesporna irska nadležnost za isplatu obiteljskih davanja E. Bogatuu, u skladu s člankom 67. Uredbe br. 883/2004. Nadalje, navodi da u, skladu s irskim zakonodavstvom, za ostvarenje prava na takva davanja u pravilu nije potrebno da osoba u trenutku podnošenja zahtjeva za obiteljska davanja obavlja ili da je ranije obavljala djelatnost u svojstvu zaposlene osobe u Irskoj i da, u slučaju poput onog E. Bogatua, to pravo ovisi isključivo o ispunjenju uvjeta koji se odnosi na dob djeteta u odnosu na koje osoba traži ostvarenje prava na ta davanja. Naposljetku, ističe da E. Bogatu u ovom slučaju ima pravo na obiteljska davanja na temelju irskoga zakonodavstva, ne dovodeći u pitanje primjenu Uredbe br. 883/2004.
U tim je okolnostima High Court (Visoki sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Zahtijeva li Uredba br. 883/2004, a osobito [njezin] članak 67., u vezi s [njezinim] člankom 11. stavkom 2., da je osoba zaposlena […] u nadležnoj državi članici ili, alternativno, da prima novčano davanje poput onoga iz članka 11. stavka 2. [te] uredbe, kako bi ostvarila pravo na ‚obiteljska davanja’[…]?
2.
Treba li upućivanje na ‚novčana davanja’ iz članka 11. stavka 2. Uredbe [br. 883/2004] tumačiti na način da se odnosi jedino na razdoblje tijekom kojeg je podnositelj zahtjeva doista primao novčano davanje ili na način da se odnosi na cijelo razdoblje tijekom kojeg je podnositelj zahtjeva bio osiguran za slučaj budućeg rizika (za koji bi primao novčano davanje), neovisno o tome je li isplata tog davanja bila zatražena prilikom podnošenja zahtjeva za obiteljska davanja?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
Sud koji je uputio zahtjev prvim pitanjem u biti pita treba li Uredbu br. 883/2004, a osobito njezin članak 67., u vezi s njezinim člankom 11. stavkom 2. tumačiti na način da, u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, za ostvarenje prava na obiteljska davanja u nadležnoj državi članici osoba treba obavljati djelatnost u svojstvu zaposlene osobe u toj državi članici ili od te države primati novčano davanje zbog ili kao posljedicu takve djelatnosti.
Kao što proizlazi iz točaka 10. do 17. ove presude, situaciju o kojoj je riječ u glavnom postupku, kako ju je opisao sud koji je uputio zahtjev, karakteriziraju sljedeći elementi. Prije svega, osoba koja je zatražila obiteljska davanja boravi u nadležnoj državi članici, odnosno Irskoj, te je ondje ranije obavljala djelatnost u svojstvu zaposlene osobe, ali ju je zatim prestala obavljati. Nadalje, ta je osoba roditelj dvoje djece koja borave u drugoj državi članici, odnosno Rumunjskoj. Naposljetku, razdoblje za koje ta osoba od suda koji je uputio zahtjev traži da joj prizna pravo na obiteljska davanja razdoblje je tijekom kojega joj je nadležna država članica, na temelju svojeg domaćeg zakonodavstva, isplaćivala „nedoprinosno” novčano davanje.
S obzirom na tu situaciju, valja prije svega istaknuti da, u skladu s člankom 67. Uredbe br. 883/2004, osoba ima pravo na obiteljska davanja u skladu sa zakonodavstvom nadležne države članice, uključujući i davanja za članove svoje obitelji koji borave u drugoj državi članici, kao da borave u prvoj državi članici.
Kao što proizlazi iz formulacije tog članka, iako se u njemu navode prava priznata „osobi”, njime se ne zahtijeva poseban status te osobe, pa slijedom toga niti status zaposlene osobe. Međutim, tim se člankom ne preciziraju zahtjevi koje osoba treba ispuniti kako bi ostvarila pravo na obiteljska davanja, nego se u tom pogledu upućuje na pravo nadležne države članice.
Slijedom navedenog, kako bi se odgovorilo na pitanje suda koji je uputio zahtjev spomenuti je članak potrebno tumačiti s obzirom na njegov kontekst i cilj.
Prije svega, kad je riječ o kontekstu članka 67. Uredbe br. 883/2004, važno je istaknuti da taj članak treba tumačiti u vezi s, osobito, člankom 68. stavkom 1. točkom (a) te uredbe koji se primjenjuje kad su obiteljska davanja predviđena na temelju različitih osnova i zakonodavstva više država članica i u skladu s kojime u takvom slučaju treba primijeniti pravila prednosti prema kojima je potrebno voditi računa o, redom, pravima koja postoje po osnovi djelatnosti u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe, zatim pravima koja postoje po osnovi korištenja mirovine te, naposljetku, pravima stečenima po osnovi boravišta.
Budući da se u toj odredbi navodi nekoliko osnova za dodjelu obiteljskih davanja određenoj osobi, među kojima i onu koja se temelji na djelatnosti u svojstvu zaposlene osnove, ne može se smatrati da se članak 67. Uredbe br. 883/2004 odnosi samo na osnovu koja se temelji na takvoj djelatnosti.
Nadalje, kad je riječ o cilju članka 67. Uredbe br. 883/2004, valja reći da je cilj zakonodavca Unije prilikom donošenja te uredbe bio, osobito, proširiti njezino područje primjene na osobe različite od zaposlenih osoba, koje ulaze u područje primjene Uredbe br. 1408/71, a osobito na ekonomski neaktivne osobe na koje se potonja nije odnosila.
Taj cilj općenito proizlazi iz odabira zakonodavca Unije da u članku 2. stavku 1. Uredbe br. 883/2004 pojasni da se ta uredba primjenjuje, među ostalim, na „državljane države članice” na koje se primjenjuje ili se ranije primjenjivalo zakonodavstvo jedne ili više država članica, dok je u članku 2. stavku 1. Uredbe br. 1408/71 bilo predviđeno da se ta uredba primjenjuje na „zaposlene osobe” na koje se primjenjivalo zakonodavstvo jedne ili više država članica.
Kad je pak riječ o obiteljskim davanjima, taj je cilj vidljiv iz upotrebe u članku 67. Uredbe br. 883/2004 pojma „osoba”, za razliku od njegova prethodnika, članka 73. Uredbe br. 1408/71, u kojemu je stajalo „zaposlena osoba”. Članak 67. Uredbe br. 883/2004 stoga odražava volju zakonodavca Unije da pravo na obiteljska davanja više ne bude predviđeno samo za zaposlene osobe, nego da ga se proširi i na druge kategorije osoba.
S obzirom na sve prethodne elemente, članak 67. Uredbe br. 883/2004 treba tumačiti na način da se njime ne zahtijeva da osoba o kojoj je riječ, kako bi ostvarila pravo na obiteljska davanja, u nadležnoj državi članici obavlja djelatnost u svojstvu zaposlene osobe.
Kao drugo, iz članka 11. stavka 2. Uredbe br. 883/2004, na koji se u svojem pitanju poziva sud koji je uputio zahtjev, proizlazi da – za potrebe određivanja prava koje se primjenjuje na osobu koja je primala novčano davanje zbog ili kao posljedicu obavljanja djelatnosti u svojstvu zaposlene osobe, odnosno novčano davanje koje se temelji na ranijem obavljanju takve djelatnosti – treba smatrati da ta osoba obavlja tu djelatnost.
Međutim, iz točke 25. ove presude proizlazi da članak 67. Uredbe br. 883/2004 treba tumačiti na način da se njime ne zahtijeva da nadležnost države članice u odnosu na određenu osobu, kad je riječ o obiteljskim davanjima, bude utemeljena na obavljanju bilo kakve djelatnosti u svojstvu zaposlene osobe, uključujući ranije obavljanje djelatnosti u svojstvu zaposlene osobe.
Iz toga proizlazi da primanje novčanih davanja o kojima je riječ u članku 11. stavku 2. Uredbe br. 883/2004 nema utjecaja na zaključak iz točke 29. ove presude.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti da Uredbu br. 883/2004, a osobito njezin članak 67., u vezi s njezinim člankom 11. stavkom 2., treba tumačiti na način da, u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, za ostvarenje prava na obiteljska davanja u nadležnoj državi članici nije potrebno da osoba obavlja djelatnost u svojstvu zaposlene osobe u toj državi članici niti da od te države prima novčano davanje zbog ili kao posljedicu takve djelatnosti.
Drugo pitanje
Sud koji je uputio zahtjev drugim pitanjem u biti pita treba li članak 11. stavak 2. Uredbe br. 883/2004 tumačiti na način da u trenutku podnošenja zahtjeva za obiteljska davanja osoba o kojoj je riječ treba doista primati novčano davanje ili je dovoljno da postoji mogućnost primanja takvog novčanog davanja.
S obzirom na odgovor na prvo pitanje, nije potrebno odgovoriti na drugo pitanje suda koji je uputio zahtjev.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenoga, Sud (treće vijeće) odlučuje:

Uredbu (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti, a osobito njezin članak 67., u vezi s njezinim člankom 11. stavkom 2., treba tumačiti na način da, u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, za ostvarenje prava na obiteljska davanja u nadležnoj državi članici nije potrebno da osoba obavlja djelatnost u svojstvu zaposlene osobe u toj državi članici niti da od te države prima novčano davanje zbog ili kao posljedicu takve djelatnosti.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski