CELEX: 62016CJ0383
Eelotsusetaotlus
Ühine turukorraldus
Loomade kaitse vedamise ajal
Eksporditoetused
Määrus (EL) nr 817/2010
Määrus (EÜ) nr 1/2005
Kohustus täita teekonnalehe koopiat loomade saabumiseni lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimesse mahalaadimiskohta
Alusetult makstud summade sissenõudmine

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 22. detsembri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 1/2005, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ja sellega seonduvate toimingute ajal ning millega muudetakse direktiive 64/432/EMÜ ja 93/119/EÜ ning määrust (EÜ) nr 1255/97 (
ELT 2005, L 3, lk 1
, muudatus
ELT 2011, L 336, lk 86
), artikli 5 lõiget 4, artikli 8 lõiget 2 ja II lisa punkte 3 ja 7, ning komisjoni 16. septembri 2010. aasta määruse (EL) nr 817/2010, milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad vastavalt nõukogu määrusele (EÜ) nr 1234/2007 seoses eksporditoetuste andmise nõuetega, mis käsitlevad elusveiste heaolu veo ajal (
ELT 2010, L 245, lk 16
), artikli 3 lõiget 1 ning artikleid 4, 5 ja 7.
Taotlus on esitatud äriühingu Vion Livestock BV (edaspidi „Vion“) ja Staatssecretaris van Economische Zaken’i (majandusasjade riigisekretär, Madalmaad) (edaspidi „riigisekretär“) vahelises kohtuvaidluses Liibanoni eksporditud elusveiste eest saadud eksporditoetuste tagasimaksmise nõudes.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus nr 1/2005
Määruse põhjenduses 11 on öeldud, et määruse järjekindla ja tõhusa kohaldamise tagamiseks kogu Euroopa Liidu territooriumil põhiprintsiibi valguses, mille kohaselt loomi ei tohi vedada viisil, mis tõenäoliselt põhjustab neile vigastusi või tarbetuid kannatusi, on asjakohane kehtestada üksikasjalikud sätted eriomaste vajaduste kohta, mis tekivad seoses eri liiki vedudega.
Määruse nr 1/2005 artikkel 1 määratleb määruse kohaldamisala ja selle lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat määrust kohaldatakse selgroogsete elusloomade vedamisele [liidu] piires, kaasa arvatud [liidu] tolliterritooriumile sisenevate või sealt väljuvate partiide eriomased kontrollid, mida peavad teostama ametiisikud.“
Määruse artikli 5 „Kohustused loomade veo planeerimisel“ lõikes 4 on sätestatud:
„Liikmesriikide ja kolmandate riikide vaheliste pikkade teekondade korral koduhobuslaste, kes ei ole registreeritud hobuslased, koduloomadena peetavate veiste, lammaste, kitsede ja sigade vedamisel peavad vedajad ja korraldajad täitma II lisas toodud teekonnalehe tingimusi.“
Määruse artikli 8 „Loomapidajad“ lõikes 2 on sätestatud:
„Loomapidajad kontrollivad kõiki ümberlaadimiskohta või sihtkohta saabuvaid loomi ja määravad kindlaks, kas loomad on või on olnud pikal teekonnal liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel. Koduhobuslaste, kes ei ole registreeritud hobuslased, ja koduloomadena peetavate veiste, lammaste, kitsede ja sigade pika teekonna korral järgivad loomapidajad II lisas nimetatud teekonnalehele sätestatud nõudeid.“
Määruse artiklit 14 „Teekonnalehega seotud kontroll ja muud meetmed, mida pädev asutus teeb enne pikki teekondi“ lõikes 1 on sätestatud:
„Pikkade teekondade puhul liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel [hõlmatud liikide] vedamisel lähtekoha pädev asutus:
a)
viib läbi nõuetekohased kontrollid veendumaks, et:
i)
teekonnalehel näidatud vedajatel on kehtivad vedaja load, pika teekonna veovahendi vastavussertifikaat ning autojuhi ja saatjate kehtivad pädevustunnistused;
ii)
korraldaja esitatud teekonnaleht on realistlik ja näitab vastavust käesolevale määrusele;
b)
kui punktis a ette nähtud kontrollide tulemus ei ole rahuldav, nõuab korraldajalt kavandatud pika teekonna korralduse muutmist selliselt, et see vastab käesoleva määruse nõuetele;
c)
kui punktis a nimetatud kontrollide tulemus on rahuldav, tembeldab pädev asutus teekonnalehe;
[…]“
Määruse nr 1/2005 II lisa „Teekonnaleht“ punktides 1–3, 7 ja 8 on sätestatud:
„1.
Pikka teekonda kavandav isik valmistab ette, tembeldab ja kirjutab alla kõik teekonnalehe leheküljed vastavalt käesoleva lisa sätetele.
2.
Teekonnaleht koosneb järgmistest osadest:
Osa 1 – Planeerimine
Osa 2 – Lähtekoht
Osa 3 – Sihtkoht
Osa 4 – Vedaja avaldus
Osa 5 – Kõrvalekaldumiste aruande näidis
[…]
3.
Korraldaja:
a)
annab igale teekonnalehele eristava numbri;
b)
tagab, et lähtekoha pädev asutus saab vähemalt kaks tööpäeva enne lahkumist nõuetekohaselt täidetud, välja arvatud veterinaarsertifikaadi numbrite osa, teekonnalehe 1. osa allkirjastatud koopia nimetatud asutuse määratud viisil;
[…]
e)
tagab, et teekonnaleht on loomadega kaasas teekonnal kuni sihtkohani või ekspordil kolmandasse riiki vähemalt kuni väljumispunktini.
[…]
7.
Loomade eksportimisel kolmandasse riiki annavad vedajad teekonnalehe väljumispunkti riiklikule veterinaararstile.
Elusloomade eksportimisel eksporditoetustega ei ole teekonnalehe 3. osa nõutav, kui põllumajandusõigusaktid nõuavad aruande esitamist.
8.
Teekonnalehe 3. osas osutatud vedaja hoiab alles:
a)
täidetud teekonnalehe ühe eksemplari;
[…]
Punktides a ja b osutatud dokumendid kuuluvad esitamisele pädevale asutusele, mis on andnud vedajale loa, ja nõudmisel lähtekoha pädevale asutusele ühe kuu jooksul pärast selle täitmist ning vedaja säilitab neid vähemalt kolm aastat kontrollimise kuupäevast.
Punktis a osutatud dokumendid tagastatakse lähtekoha pädevale asutusele ühe kuu jooksul pärast teekonna lõpetamist […]“
Määruse nr 1/2005 II lisa liide koosneb eri osadest, millest igaüks sisaldab standardvormi. Liite 3. osas on vorm pealkirjaga „Sihtkoht“. Selle vormi punktis 4 on täpsustatud sihtkohas loomapidaja/riikliku veterinaararsti poolt „läbiviid[avad] kontrollid“, millele osutatakse sama vormi punktis 1. Üheks neist – punktis 4.5 – on „Teekonnalehe kanded ja teekonna ajalimiidid“. Lisaks sisaldab sama liite 4. osa vedaja avalduse vormi, mille peab täitma autojuht teekonna ajal. Selles avalduses tuleb seoses tegeliku teekonnakirjeldusega (peatumised, ümberlaadimis- või väljumispunktid) ära näidata asjaomased kohad ja aadressid, saabumis- ja lahkumisajad ja kuupäevad, peatuste kestused ja nende põhjused, tegeliku ja kavandatud teekonna võimalike erinevuste põhjused, muud märkused ning teekonna ajal toimunud vigastuste ja/või surmajuhtumite arv ja põhjused. Avalduse peavad allkirjastama autojuht/juhid ja vedaja.
Määrus nr 817/2010
Määruse nr 817/2010 põhjenduse 3 kohaselt „[tuleks] [l]oomade heaolu standardite säilitamise tagamiseks kehtestada järelevalvesüsteem, mis hõlmab kohustuslikke kontrolle [liidu] tolliterritooriumilt väljumise kohtades ja veovahendi vahetamise korral pärast [liidu] tolliterritooriumilt lahkumist ning samuti lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimeses mahalaadimiskohas“.
Määruse nr 817/2010 artikli 1 „Reguleerimisala“ esimeses lõigus on sätestatud:
„CN‑koodi 0102 alla kuuluvate elusveiste (edaspidi „loomad“) eest vastavalt [nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta] määruse (EÜ) nr 1234/2007, [millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus) (
ELT 2007, L 299, lk 1
)] artiklile 168 eksporditoetuste maksmise tingimuseks on määruse [nr 1/2005] artiklite 3–9 ning selles nimetatud lisade ja käesoleva määruse täitmine loomade vedamise jooksul lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimesse mahalaadimiskohta.“
Määruse nr 817/2010 artikli 2 „Kontroll [liidu] tolliterritooriumil“ lõikes 2 on sätestatud:
„Väljumiskohas kontrollib riiklik veterinaararst […] nende loomade puhul, kelle kohta ekspordideklaratsioon on vastu võetud, kas
a)
määruses [nr 1/2005] sätestatud nõudeid on täidetud […] alates lähtekohast kuni väljumiskohani;
ja
b)
kas veotingimused ülejäänud teekonnal vastavad määrusele [nr 1/2005] ja kas on võetud vajalikud meetmed, et tagada vastavus sellele määrusele kuni lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimese mahalaadimiskohani.
Kontrollid teinud riiklik veterinaararst koostab I lisas sätestatud näidise kohaselt aruande, mis tõendab, kas esimese lõigu kohaselt läbiviidud kontrollide tulemused on rahuldavad või mitte.
Väljumiskoha vastutav veterinaarasutus säilitab seda aruannet vähemalt kolm aastat. Makseasutusele saadetakse nimetatud aruande koopia.“
Määruse nr 817/2010 artiklis 3 „Kontroll kolmandates riikides“ on sätestatud:
„1.   Pärast lahkumist [liidu] tolliterritooriumilt tagab eksportija, et loomi kontrollitakse:
a)
kõikides kohtades, kus vahetatakse veovahendit, v.a juhtudel, kui niisugune vahetus oli kavandamata ning selle põhjuseks olid erandlikud ja ettenägematud asjaolud;
b)
lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimeses mahalaadimiskohas.
2.   Lõikes 1 osutatud kontrollide läbiviimise eest vastutab liikmesriigi poolt […] sel eesmärgil heakskiidetud ja kontrollitud rahvusvaheline kontrolli- ja järelevalveasutus või liikmesriigi ametiasutus.
[…]
Iga lõike 1 kohaselt läbiviidud kontrolli kohta koostab kontrolli teinud veterinaararst aruande vastavalt II ja III lisas sätestatud näidistele.“
Määruse artiklis 4 „Eksporditoetuste maksmise kord“ on sätestatud:
„1.   Eksportija informeerib ekspordideklaratsiooni aktsepteerinud liikmesriigi pädevat asutust teekonna kõikidest vajalikest üksikasjadest hiljemalt ekspordideklaratsiooni esitamise ajal.
[…]
2.   […] eksporditoetuste taotlustele lisatakse […]:
a)
käesoleva määruse artikli 2 lõikes 3 osutatud nõuetekohaselt täidetud dokument;
ja
b)
käesoleva määruse artikli 3 lõike 2 kolmandas lõigus ette nähtud aruanded.
3.   Kui artikli 3 lõikes 1 nimetatud kontrolli ei saanud teha eksportijast mitteolenevatel põhjustel, võib pädev asutus eksportija põhjendatud taotluse korral aktsepteerida muid dokumente, milles põhjendatakse veenvalt, et määruse [nr 1/2005] sätted on täidetud.“
Määruse artikli 5 „Eksporditoetuse maksmata jätmine“ lõikes 1 on sätestatud:
„Vastavalt teisele lõigule arvutatavat eksporditoetuse kogusummat looma kohta ei maksta:
a)
loomade eest, kes surid veo ajal, kui lõikest 2 ei tulene teisiti;
[…]
c)
loomade eest, kelle puhul pädev asutus leiab artikli 4 lõikes 2 nimetatud dokumentide ja/või tema käsutuses olevate muude käesoleva määruse täitmist käsitlevate üksikasjade põhjal, et määruse [nr 1/2005] artiklites 3–9 ning selles nimetatud lisades sätestatut ei ole täidetud.
[…]“
Määruse nr 817/2010 artiklis 7 „Alusetult makstud summade sissenõudmine“ on ette nähtud:
„Kui pärast toetuse maksmist tehakse kindlaks, et määrust [nr 1/2005] ei täidetud, loetakse vastav osa toetusest, mis vajaduse korral sisaldab käesoleva määruse artikli 6 alusel tehtud mahaarvamist, alusetult makstuks ja see tuleb [komisjoni 7. juuli 2009. aasta] määruse (EÜ) nr 612/2009, [milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (
ELT 2009, L 186, lk 1
)] artikli 49 kohaselt tagasi maksta.“
Määruse nr 817/2010 IV lisa sisaldab lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimeses mahalaadimiskohas tehtud kontrolli aruande näidist. Üks „[l]äbiviidud kontrollid“ lahtritest on „[t]eekonnaplaani märkused“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Vion eksportis 2010. aasta lõpus Liibanoni 36 elusveist. Need veeti kõigepealt veokitega Woerdenist (Madalmaad) Koperisse (Sloveenia), kus nad laaditi ümber loomaveolaevale. Seejärel lahkusid veised liidu territooriumilt ja suundusid meritsi Beirutisse (Liibanon).
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmetel andis vedaja teekonnalehe Koperis kui liidu territooriumilt väljumise punktis üle riiklikule veterinaararstile, mistõttu selle teekonnalehe originaal ei saanud olla loomadega kaasas kuni Beirutini.
Vastavalt määrusele nr 1/2005 esitas Vion enne vedamist Madalmaade pädevale asutusele teekonnalehe, mille 1. osas „Planeerimine“ oli märgitud, et veo kogupikkus pidi olema seitse päeva, et lähtekoht on Woerden ja sihtkoht Beirut. Vedu pidi algama 9. septembril 2010, ilma et oleks täpsustatud väljumise kellaaega, ja lõppema 16. septembril 2010. Lõpuks oli märgitud, et loomad puhkavad Münchenis (Saksamaa) ning et nad laaditakse Koperis laevale.
Kuigi veiseid pidi veetama Liibanoni, on põhikohtuasjas kõne all oleva teekonnalehe 3. osas „Sihtkoht“ märgitud sihtkohaks Koper ja sihtkoha liikmesriigiks Sloveenia. Teekonnalehe 4. osas „Vedaja avaldus“ on kinnitatud, et loomad saabusid Koperisse 10. septembril 2010 kell 10.50 ning et see kuupäev ja kellaaeg vastavad sihtkohta saabumise ajale. Hetkest, mil laev lahkus Koperist, kuni selle saabumiseni Beirutisse ei sisalda teekonnaleht veo kohta seevastu mingeid andmeid.
Loomad laaditi maha 22. septembril 2010 kella 11.15 ja 13.30 vahel ning Beirutis asuv sõltumatu veterinaararst viis läbi määruse nr 817/2010 artikli 3 lõikes 2 ette nähtud kontrolli.
Sama kuupäevaga ja veterinaararsti allkirjaga aruande põhjal kinnitas Vioni nimel tegutsev ettevõtja Control Union Nederland 12. oktoobril 2010, et määruse nr 1/2005 ja määruse nr 817/2010 nõuetest on kinni peetud.
Riigisekretär nõudis aga 4. veebruari 2014. aasta otsusega tagasi Vionile makstud eksporditoetuse summas 5292,92 eurot, millele lisandusid 10% nimetatud toetusest ning intressid summas 577,40 eurot. Riigisekretär heitis Vioni vedajale ette, et viimane oli täitnud teekonnalehe 4. osa üksnes liidu territooriumilt lahkumise kohani, mitte aga loomade lõppsihtkohani. Vedaja avalduse kohaselt oleks vedu seega pidanud lõppema Koperis, mitte jätkuma Beirutini.
Kuna riigisekretär jättis 18. juuni 2014. aasta otsusega rahuldamata Vioni vaide, esitas viimane College van Beroep voor het bedrijfslevenile (kaubandus- ja tööstusasjade teise astme halduskohus, Madalmaad) kaebuse.
Vion ja riigisekretär vaidlevad selle üle, kas kohustus tagada, et teekonnaleht on loomadega pikal teekonnal kaasas, kehtib üksnes liidu territooriumilt väljumise punktini või on see laiem, kehtides lõppsihtkohani ja järelikult loomade saabumiseni asjaomasesse kolmandasse riiki.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul valmistab liidu õiguse tõlgendamine talle selles osas tõsiseid raskusi, arvestades lahknevusi ühelt poolt määruse nr 817/2010 artiklite 4, 5 ja 7 sätete ning teiselt poolt määruse nr 1/2005 artikli 5 lõike 4 ning II lisa punkti 3 sätete vahel. Kohtu arvates ei saa Vioni ega riigisekretäri seisukohti tähelepanuta jätta.
Määruse nr 1/2005 II lisa punktide 3 ja 7 sõnastust silmas pidades kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus nagu Viongi, kas korraldaja või vedaja võis säilitada teekonnalehe teekonna lõppsihtkohani, see tähendab asjaomase kolmanda riigini. Küll aga on ta veendunud, et üksnes teekonnalehe alusel saab veterinaararst lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimeses mahalaadimiskohas tegelikult kontrollida, kas määrust nr 1/2005 on järgitud.
Määruse nr 1/2005 II lisa punktis 7 ette nähtud kohustus anda teekonnaleht Euroopa Liidu territooriumilt väljumise punkti riiklikule veterinaararstile takistab seega eksportijal tõendada lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimese mahalaadimiskoha veterinaararstile, et ta tõepoolest järgis määruse artikleid 3–9 ning selle lisasid.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski, et ka riigisekretäri seisukoht põhineb tõsiselt võetavatel argumentidel. Eelkõige võib määruse nr 1/2005 põhjenduse 11 alusel, mille kohaselt ei tohi loomi vedada viisil, mis tõenäoliselt põhjustab neile vigastusi või tarbetuid kannatusi, väita, et hõlmatud on kogu teekond kolmandasse riiki.
Pealegi seab terve rida määruse nr 817/2010 sätteid eksporditoetuste maksmise tingimuseks määruse nr 1/2005 sätete järgimise, mida peab olema kinnitanud veterinaararst lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimeses mahalaadimiskohas. Sellise kontrolli tõhusus eeldab aga, et teekonnalehte on täidetud kuni sellesse kolmandasse riiki saabumiseni. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul takistaksid kõik muud lahendused kolmanda riigi territooriumil toimunud veo kontrolli teekonnalehe alusel.
Neil asjaoludel otsustas College van Beroep voor het bedrijfsleven (kaubandus- ja tööstusasjade teise astme halduskohus, Madalmaad) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse [nr 1/2005] artikli 5 lõiget 4 ja artikli 8 lõiget 2 koosmõjus sama määruse II lisas teekonnalehele esitatud nõuetega tuleb tõlgendada nii, et need hõlmavad veo korraldaja ja/või loomapidaja kohustust tagada loomade veol kolmandasse riiki, et teekonnaleht on loomadega kaasas teekonnal kuni kõnealuses kolmandas riigis asuva sihtkohani?
2.
Kas määruse [nr 817/2010] artikleid 5 ja 7 koosmõjus sama määruse artikliga 4 tuleb tõlgendada nii, et eksporditoetused nõutakse tagasi, kui teekonnal kuni kolmandas riigis asuva sihtkohani ei ole teekonnaleht loomadega kaasas, kuna vedaja täitis määruse nr 1/2005 II lisa punktis 7 ette nähtud kohustuse anda teekonnaleht Euroopa Liidu territooriumilt väljumise punkti riiklikule veterinaararstile?
3.
Kas määruse nr 817/2010 artikleid 5 ja 7 koosmõjus sama määruse artikliga 4 tuleb tõlgendada nii, et eksporditoetused nõutakse tagasi, kui eksportija ei suuda tõendada, et määruse nr 1/2005 sätted on täidetud olukorras, kus veterinaararstil ei ole määruse nr 817/2010 artikli 3 lõikes 1 ette nähtud kontrollikohustust täites võimalik kontrollida, kas teekonnaplaan (teekonnaleht) on rahuldav või mitte, see tähendab, kas määruse nr 1/2005 nõuetest on kinni peetud (ja järelikult ei saa ta ka kinnitada, et selle kontrolli tulemus on rahuldav), kuna vedaja andis teekonnalehe Euroopa Liidu territooriumilt väljumise punkti riiklikule veterinaararstile?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, sisuliselt teada, kas määruse nr 817/2010 artiklit 7 koosmõjus artikli 3 lõigetega 1 ja 2 ning artikli 2 lõikega 2 ja määruse nr 1/2005 II lisa punktidega 3, 7 ja 8 tuleb tõlgendada nii, et määruse nr 817/2010 alusel makstud eksporditoetused võib tagasi nõuda, kui veiste vedaja ei ole täitnud määruse nr 1/2005 II lisas ette nähtud teekonnalehte lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimese mahalaadimiskohani.
Kõigepealt tuleb rõhutada, et ei määrus nr 817/2010 ega määrus nr 1/2005 näe sõnaselgelt ette, millised dokumendid peab veiseid kolmandasse riiki eksportiv vedaja esitama, et saada eksporditoetust.
Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub siiski, et liidu õiguse sätte tõlgendamisel tuleb arvestada mitte üksnes selle sätte sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (vt selle kohta kohtuotsused, 17.11.1983, Merck,
292/82
,
EU:C:1983:335
, punkt
; 26.6.1990, Velker International Oil Company,
C‑185/89
,
EU:C:1990:262
, punkt
, ning 27.9.2007, Teleos jt,
C‑409/04
,
EU:C:2007:548
, punkt
).
Sellega seoses tuleb esiteks meenutada, et nagu tuleneb ka määruse nr 817/2010 artiklist 7, loetakse juhul, kui pärast toetuse maksmist tehakse kindlaks, et määrust nr 1/2005 ei täidetud, vastav osa toetusest alusetult makstuks. See tuleb seega koos eksportijale või vedajale määratud võimaliku sanktsiooniga tagasi maksta. Eksporditoetus tuleb seega tagasi maksta, kui eksportija või vedaja ei ole täitnud määrusest nr 1/2005 tulenevaid kohustusi.
Määruse nr 817/2010 artikli 1 kohaselt on aga eksporditoetuse maksmise tingimus määruse nr 1/2005 artiklite 3–9 ning seal nimetatud lisade ja määruse nr 817/2010 enda täitmine loomade vedamise jooksul lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimesse mahalaadimiskohta. Seega tuleb toetus tagasi maksta, kui neid samu määruse nr 1/2005 artikleid 3–9 on rikutud.
Teiseks nõuab määrus nr 817/2010 põhjenduse 3 kohaselt, et loomade heaolu standardite säilitamise tagamiseks kehtestaks järelevalvesüsteem, mis hõlmab kohustuslikke kontrolle nii liidu tolliterritooriumilt väljumise punktis kui ka lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimeses mahalaadimiskohas. Vastavalt määruse artikli 3 lõike 1 punktile b peab loomi kontrollima nimelt lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimeses mahalaadimiskohas ning sama määruse artikli 3 lõike 2 teise lõigu kohaselt tuleb selle kontrolli kohta koostada aruanne käesoleva otsuse punktis 17 viidatud näidise alusel. Näidisest lähtuvalt on aga nimetatud kontrolli eesmärk sisuliselt kindlaks teha, kas määruse nr 1/2005 sätteid on järgitud ja seda ka teekonnal liidu territooriumilt väljumise punktist kuni lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimese mahalaadimiskohani.
Kuivõrd üks kontrollitavatest elementidest on „[t]eekonnaplaan“, mis vastab teekonnalehele, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 47, siis on käesoleva otsuse eelmises punktis mainitud kontrolli läbiviimiseks vaja, et teekonnaleht esitatakse selleks ette nähtud andmete kontrollimise eest vastutavale asutusele.
Teekonnalehe 4. osa „Vedaja avaldus“ peab aga täitma autojuht ning sellele peavad alla kirjutama autojuht ja vedaja. Selles avalduses tuleb seoses tegeliku teekonnakirjeldusega (peatumised, ümberlaadimis- või väljumispunktid) ära näidata asjaomased kohad ja aadressid, saabumis- ja lahkumisajad ja kuupäevad, peatuste kestused ja nende põhjused, tegeliku ja kavandatud teekonna võimalike erinevuste põhjused, muud märkused ning teekonna ajal aset leidnud vigastuste ja/või surmajuhtumite arv ja põhjused.
See tõlgendus aitab säilitada määruse nr 1/2005 artikli 14 lõike 1 kasulikku mõju, kusjuures seda sätet tuleb tõlgendada nii, et lähtekoha pädeva asutuse heakskiidu saamiseks asjaomaste loomade veole pikal teekonnal, mis saab alguse liidu territooriumilt ja jätkub väljaspool seda, peab veo korraldaja esitama teekonnalehe, mis on selle teekonna planeeritud korraldust arvestades realistlik ja näitab, et selle määruse sätteid järgitakse, seda ka nimetatud teekonna lõigul, mis kulgeb kolmandate riikide territooriumil (kohtuotsus, 23.4.2015, Zuchtvieh-Export,
C‑424/13
,
EU:C:2015:259
, punkt
).
Seega tagamaks nii enne teekonna algust lähtekoha pädeva asutuse tõhusat kontrolli kui ka loomade tegeliku heaolu, on hädavajalik, et teekonnalehte täidetaks kogu teekonna jooksul, kaasa arvatud teekonnal liidu territooriumilt väljumise punktist kuni lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimese mahalaadimiskohani.
Kolmandaks tuleneb määruse nr 1/2005 II lisa punktist 7, et määruse kohaldamisalasse kuuluvate loomade eksportimisel kolmandasse riiki peavad vedajad andma teekonnalehe väljumispunkti riiklikule veterinaararstile.
Määruse nr 1/2005 II lisa punktist 8 ilmneb siiski, et määrus näeb ette teekonnalehe koopiate kasutamise. Sama kehtib ka määruse nr 817/2010 artikli 2 lõike 2 kolmanda lõigu teise lause kohta.
Pealegi kuna määruse nr 1/2005 II lisa punkti 3 alapunktis e on sätestatud, et loomade eksportimisel kolmandasse riiki peab korraldaja tagama, et teekonnaleht on loomadega kaasas teekonnal vähemalt kuni liidu territooriumilt väljumise punktini, siis tähendab see, et korraldaja peab jätkama teekonnalehe koopia täitmist lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimese mahalaadimiskohani.
Seos määruse nr 817/2010 ja määruse nr 1/2005 vahel võimaldab seega teha järelduse, et teekonnalehe koopial on lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimese mahalaadimiskohani kestval teekonnal sama funktsioon nagu teekonnalehe originaalil liidu territooriumilt väljumise punktini toimuva veo puhul.
Kuna eksporditoetust taotlev isik peab tõendama, et määruse nr 1/2005 artiklites 3–9 ning seal nimetatud lisades ja määruses nr 817/2010 sätestatud tingimused on täidetud, tuleneb eeltoodud kaalutlustest, et ta peab täitma teekonnalehe koopiat kuni loomade kontrollimiseni lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimese mahalaadimiskoha veterinaararsti poolt ning võimaldama viimasel kontrollida, kas ta on täitnud teekonnalehe täitmisega seotud kohustused.
Seega eeldab määruse nr 817/2010 artikli 3 lõige 1, et vedaja täidab teekonnalehe koopiat kuni asjaomaste loomade saabumiseni lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimesse mahalaadimiskohta.
Neil asjaoludel tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse nr 817/2010 artiklit 7 koosmõjus artikli 3 lõigetega 1 ja 2 ning artikli 2 lõikega 2 ja määruse nr 1/2005 II lisa punktidega 3, 7 ja 8 tuleb tõlgendada nii, et määruse nr 817/2010 alusel makstud eksporditoetused võib tagasi nõuda, kui veiste vedaja ei ole täitnud määruse nr 1/2005 II lisas ette nähtud teekonnalehte lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimese mahalaadimiskohani.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

Komisjoni 16. septembri 2010. aasta määruse (EL) nr 817/2010, milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad vastavalt nõukogu määrusele (EÜ) nr 1234/2007 seoses eksporditoetuste andmise nõuetega, mis käsitlevad elusveiste heaolu veo ajal, artiklit 7 koosmõjus määruse nr 817/2010 artikli 3 lõigetega 1 ja 2 ning artikli 2 lõikega 2 ja nõukogu 22. detsembri 2004. aasta määruse (EÜ) nr 1/2005, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ja sellega seonduvate toimingute ajal ning millega muudetakse direktiive 64/432/EMÜ ja 93/119/EÜ ning määrust (EÜ) nr 1255/97, II lisa punktidega 3, 7 ja 8, tuleb tõlgendada nii, et määruse nr 817/2010 alusel makstud eksporditoetused võib tagasi nõuda, kui veiste vedaja ei ole täitnud määruse nr 1/2005 II lisas ette nähtud teekonnalehte lõppsihtkohaks oleva kolmanda riigi esimese mahalaadimiskohani.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.