CELEX: 62015TJ0026
Kasační opravný prostředek
Veřejná služba
Jmenování
Postup při výběru a jmenování výkonného ředitele regulační agentury
EMA
Předběžný výběr výborem pro předběžný výběr
Jmenování správní radou EMA
Složení výboru pro předběžný výběr
Kumulace funkcí člena výboru pro předběžný výběr a člena správní rady
Nestrannost

Kasačním opravným prostředkem podaným na základě článku 9 přílohy I služební řádu Soudního dvora Evropské unie se Evropská komise domáhá zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne13. listopadu 2014, Christov v. Komise a EMA (F‑2/12, dále jen „napadený rozsudek“,
EU:F:2014:245
), kterým bylo mimo jiné zrušeno rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011, v němž Komise navrhla správní radě Evropské agentury pro léčivé přípravky (EMA) seznam čtyř uchazečů doporučených výborem pro předběžný výběr a potvrzených poradním výborem pro jmenování (dále jen „rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011“).
Skutkový základ sporu
Relevantní skutkový základ sporu je v napadeném rozsudku vylíčen následovně:
„13
Dne 10. prosince 2009 jmenovala EMA pana A, člena své správní rady, aby ji zastupoval jako pozorovatel ve výboru pro předběžný výběr, v souladu s bodem 7.1 pokynů [o výběru a jmenování ředitelů regulačních agentur, výkonných agentur a společných podniků]. V souladu s týmž ustanovením se výbor pro předběžný výběr skládá ze tří výše zařazených úředníků Komise, kteří jsou přinejmenším ve stejné platové třídě a mají stejnou úrovní funkce jako ředitel EMA.
Dne 15. ledna 2010 zveřejnila Komise v
Úředním věstníku Evropské unie
oznámení o volném pracovním místě výkonného ředitele (platová třída AD 14) Evropské agentury pro léčivé přípravky (EMEA) (
Úř. věst. C 9 A, s. 1
). Nabízeno bylo místo dočasného zaměstnance zařazeného do platové třídy AD 14 a pro podávání přihlášek byla stanovena lhůta do 17. února 2010. [Emil Christov] podal přihlášku dne 16. února 2010.
Dne 31. března 2010 přezkoumal výbor pro předběžný výběr podané přihlášky podle bodu 7.2.1 pokynů. Při této příležitosti dospěl tento výbor k závěru, že dané oznámení o volném pracovním místě nebylo náležitě zpřístupněno veřejnosti. Komise se tedy rozhodla zveřejnit toto oznámení o volném pracovním místě znovu.
[…]
Dne 7. října 2010 zasedala správní rada EMA. Na tomto zasedání, jehož se zúčastnili zejména pan B, předseda a člen správní rady, a pan C, člen správní rady, bylo přijato rozhodnutí o zahájení výběrového řízení na obsazení místa výkonného ředitele EMA, přičemž byly upřesněny jednotlivé fáze tohoto výběrového řízení a bylo uvedeno, že ke zveřejnění tohoto řízení dojde na internetových stránkách EMA.
Dne 30. října 2010 zveřejnila Komise sporné oznámení o volném pracovním místě. Výběrová kritéria a podmínky způsobilosti, jež měli uchazeči splnit, byly stejné jako v předchozím oznámení o volném pracovním místě, s výjimkou jednoho výběrového kritéria. Zatímco se v prvním oznámení o volném pracovním místě uvádělo, že uchazeči musí splňovat ,prokázan[ou] zkušenost s vedením zaměstnanců na vyšší úrovni v multikulturním prostředí‘, ve sporném oznámení o volném pracovním místě byla požadována ‚prokázaná zkušenost s vedením velkých kolektivů na vyšší úrovni; zkušenosti nabyté v multikulturním prostředí by byly považovány za výhodu‘.
O zveřejnění sporného oznámení o volném pracovním místě byl [E. Christov] informován elektronickou zprávou zástupce ředitele oddělení lidských zdrojů GŘ pro zdraví ze dne 3. listopadu 2010. Posledně jmenovaná osoba sdělila v této zprávě [E. Christovovi], aby znovu zaslal podklady, jež přiložil ke své přihlášce podané na základě prvního oznámení o volném pracovním místě a aktualizoval tak své profesní údaje, což [E. Christov] učinil dopisem ze dne 23. listopadu 2010 došlým Komisi následujícího dne.
[…]
Výbor pro předběžný výběr se v projednávané věci skládal z předsedy a tří dalších členů. Funkce předsedy výboru pro předběžný výběr byla svěřena generální ředitelce GŘ pro zdraví, které bylo jakožto zastřešující generální ředitelství EMA pověřeno dohledem nad její činností. Dva ze tří dalších členů byli úředníci GŘ pro zdraví a poslední byl úředníkem generálního ředitelství pro výzkum a inovace. Předsedkyně výboru pro předběžný výběr, v tomto případě paní D, a jeden ze dvou úředníků GŘ pro zdraví byli rovněž členy správní rady EMA, v níž zastupovali Evropskou komisi v souladu s čl. 65 odst. 3 nařízení č. 726/2004.
Dne 12. ledna 2011 posoudil výbor pro předběžný výběr všech 62 přijatých přihlášek na místo výkonného ředitele EMA. Na základě tohoto posouzení se výbor pro předběžný výběr rozhodl pozvat k pohovoru devět uchazečů včetně [E. Christova]. Jeden z těchto devíti uchazečů byl ale výborem pro předběžný výběr vyloučen ještě před pohovorem.
Dne 8. února 2011 se [E. Christov] spolu s ostatními sedmi vybranými uchazeči zúčastnil pohovoru u výboru pro předběžný výběr. Při této příležitosti použil výbor hodnotící tabulku, kterou předem připravil.
Po pohovoru bylo všech osm uchazečů hodnoceno pomocí stupnice obsahující 100 bodů a uchazeči byli řazeni ve vzestupném pořadí podle získaných bodů. [E. Christov] získal nejméně bodů, a to 61 ze 100. Ostatních sedm uchazečů bylo hodnoceno v rozmezí od 69 do 85 bodů ze 100.
Dne 7. března 2011 vydal výbor pro předběžný výběr svou zprávu, v níž uvedl údaje o každém z vyslechnutých uchazečů a rozhodl se doporučit přihlášky čtyř uchazečů, kteří získali nejlepší výsledky (od 75 do 85 bodů ze 100) […]
Poté, co Poradní výbor Komise pro jmenování (dále jen ‚poradní výbor‘) obdržel zprávu výboru pro předběžný výběr, posoudil obsah 62 přihlášek přijatých za účelem obsazení místa výkonného ředitele EMA. Na základě tohoto posouzení vydal poradní výbor dne 14. března 2011 předběžné stanovisko uvedené v bodě 8.2.1 pokynů. Z předběžného stanoviska poradního výboru vyplývá, že ke zkouškám probíhajícím v hodnotícím středisku a k pohovoru u poradního výboru měli být pozváni pouze čtyři uchazeči, kteří byli doporučeni výborem pro předběžný výběr. Tajemník zastupující poradní výbor [E. Christovovi] elektronickou zprávou z téhož dne sdělil, že se poradní výbor neodchýlí od stanoviska vydaného výborem pro předběžný výběr, podle něhož ostatní uchazeči dokázali lépe prokázat dovednosti a zkušenosti požadované ve sporném oznámení o volném pracovním místě, a proto nebude [...] pozván k pohovoru.
Poté, co všichni čtyři uchazeči, kteří byli doporučeni výborem pro předběžný výběr, podstoupili hodnotící testy, byli pozváni na pohovor u poradního výboru, který se konal dne 7. dubna 2011. Téhož dne vydal poradní výbor stanovisko, v němž uvedl, že všichni čtyři uchazeči, kteří byli doporučeni výborem pro předběžný výběr, splňují podmínky pro výkon funkcí výkonného ředitele EMA.
Všichni čtyři uchazeči, kteří byli doporučeni výborem pro předběžný výběr a poradním výborem, poté absolvovali pohovor s členem Komise pověřeným otázkami zdraví a ochrany spotřebitelů (dále jen ‚příslušný člen Komise‘). GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost ve shodě s předsedou Komise a s příslušným členem Komise následně navrhlo členům Komise, aby tyto čtyři uchazeče doporučili správní radě EMA.
Komise dne 20. dubna 2011 formálně přijala rozhodnutí navrhnout správní radě EMA seznam sestávající ze čtyř uchazečů, jež doporučily výbor pro předběžný výběr a poradní výbor […].
Dne 5. května 2011 svolala správní rada EMA mimořádné zasedání, na němž měl být vybrán nový výkonný ředitel EMA. Během tohoto zasedání došlo ke změně výběrového řízení na obsazení místa výkonného ředitele, jež bylo schváleno dne 7. října 2010, a došlo ke slyšení všech čtyř uchazečů doporučených Komisí. Vzhledem k tomu, že nebylo dosaženo shody ohledně vybraného uchazeče, bylo rozhodnuto, že se správní rada EMA znovu sejde příští měsíc, aby rozhodla mezi čtyřmi uchazeči navrženými Komisí.
Dopisem ze dne 27. května 2011, který byl zapsán v kanceláři Komise dne 9. června 2011, podal [E. Christov] stížnost na ‚způsob, jakým probíhalo výběrové řízení [před Komisí]‘.
Dne 8. června 2011 [vybrala] správní rada EMA pana C do funkce výkonného ředitele EMA.
Dne 13. července 2011 absolvoval pan C slyšení před výborem pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin Parlamentu.
Dopisem ze dne 22. září 2011 oznámil předseda Parlamentu agentuře EMA, že na základě slyšení, které pan C absolvoval u výše uvedeného výboru, souhlasí Parlament se jmenováním pana C novým výkonným ředitelem EMA.
Stížnost, kterou podal [E. Christov] dopisem ze dne 27. května 2011, byla rozhodnutím Komise ze dne 6. října 2011 zamítnuta.
Rozhodnutím přijatým rovněž dne 6. října 2011 jmenovala správní rada EMA pana C výkonným ředitelem (dále jen ‚rozhodnutí správní rady ze dne 6. října 2011‘).
Dopisem ze dne 6. ledna 2012, který byl téhož dne zaslán faxem a poštou, podal [E. Christov] proti rozhodnutí správní rady ze dne 6. října 2011 stížnost k orgánu pověřenému uzavírat pracovní smlouvy EMA.
Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 9. ledna 2012 se [E. Christov] domáhal toho, aby byl v rámci řízení o předběžných opatřeních nařízen odklad vykonatelnosti rozhodnutí správní rady ze dne 6. října 2011. Tento návrh na nařízení předběžného opatření byl zamítnut usnesením ze dne 20. března 2012, Christov v. Komise a EMA (
F‑2/12 R
,
EU:F:2012:35
).
Rozhodnutím orgánu pověřeného uzavírat pracovní smlouvy EMA ze dne 16. května 2012 byla stížnost ze dne 6. ledna 2012 zamítnuta.“
Řízení v prvním stupni a napadený rozsudek
Návrhem došlým kanceláři Soudu pro veřejnou službu dne 9. ledna 2012 a zapsaným pod číslem F‑2/12, podal Emil Christov žalobu směřující zaprvé ke zrušení rozhodnutí výboru pro předběžný výběr, kterým byl stanoven seznam čtyř uchazečů, mezi něž nepatřil, zadruhé rozhodnutí poradního výboru Komise pro jmenování (dále jen „poradní výbor“) ze dne 14. března 2011 pozvat k pohovoru pouze čtyři uchazeče zapsané na seznam výboru pro předběžný výběr, zatřetí rozhodnutí poradního výboru ze dne 7. dubna 2011 řídit se doporučeními výboru pro předběžný výběr, začtvrté rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011, zapáté rozhodnutí Komise ze dne 6. října 2011, kterým se zamítá stížnost ze dne 27. května 2011, zašesté rozhodnutí správní rady ze dne 6. října 2011 jmenovat pana C na místo výkonného ředitele EMA, dále k přiznání náhrady nemajetkové újmy údajně utrpěné v důsledku přijetí těchto rozhodnutí a konečně k uspořádání nového „výběrového řízení“, které bude respektovat právními předpisy stanovené postupy.
Soud pro veřejnou službu odmítl jako nepřípustný návrh na uspořádání nového „výběrového řízení“, jelikož představuje návrh na vydání příkazu, a dále návrh E. Christova na zrušení přípravných aktů k rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011, tedy rozhodnutí výboru pro předběžný výběr, kterým byl stanoven seznam čtyř uchazečů, a dvou rozhodnutí poradního výboru ze dne 14. března a 7. dubna 2011 (body 58 až 63 napadeného rozsudku). Rozhodl rovněž, že návrh na zrušení rozhodnutí správní rady ze dne 6. října 2011 je nepřípustný v rozsahu, v němž směřuje proti Komisi, neboť ta není autorem tohoto rozhodnutí (bod 69 napadeného rozsudku).
Kromě toho dospěl k závěru, že rozhodnutí Komise ze dne 6. října 2011, jímž byla zamítnuta stížnost ze dne 27. května 2011, obsahuje přesnější informace o přípravných aktech k rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011, jakož i důvody, které vedly Komisi k přijetí tohoto rozhodnutí. Rozhodl tedy, že musí posoudit návrhová žádání směřující ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011, jak bylo upřesněno rozhodnutím ze dne 6. října 2011, kterým byla zamítnuta stížnost ze dne 27. května 2011 (bod 68 napadeného rozsudku).
Na podporu návrhových žádání směřujících ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011 se E. Christov dovolával čtyř žalobních důvodů. Soud pro veřejnou službu dospěl k závěru, že první žalobní důvod je třeba chápat tak, že vychází z porušení pravidel týkajících se složení výboru pro předběžný výběr, přičemž jeho první část se týká jmenování sudého počtu členů tohoto výboru a druhá část kumulace funkcí člena správní rady EMA a člena výboru pro předběžný výběr.
Soud pro veřejnou službu zkoumal nejprve druhou část prvního žalobního důvodu a vyhověl jí takto:
„81
V oblasti výběrových řízení bylo rozhodnuto, že široká posuzovací pravomoc, kterou má výběrová komise při stanovení podmínek a podrobného obsahu ústních zkoušek, které musejí složit uchazeči o pracovní místo, musí být vyrovnána striktním dodržováním pravidel upravujících organizaci těchto zkoušek (rozsudky Girardot v. Komise,
T‑92/01
,
EU:T:2002:220
, bod
, a Christensen v. Komise,
T‑336/02
,
EU:T:2005:115
, bod
).
Z ustálené judikatury rovněž vyplývá, že výběrová komise je povinna zajistit, aby její posouzení všech zkoušených uchazečů o pracovní místo při ústních zkouškách byla prováděna na základě rovnosti a objektivity (rozsudek Pantoulis v. Komise,
T‑290/03
,
EU:T:2005:316
, bod
).
Přestože v projednávané věci výbor pro předběžný výběr nepředstavuje výběrovou komisi a jeho stanovisko není závazné ani pro poradní výbor, ani pro Komisi, lze tuto judikaturu na projednávanou věc použít, neboť cílem výboru pro předběžný výběr bylo podobně jako u výběrové komise vybrat nejlepší uchazeče z těch, kteří se přihlásili po zveřejnění oznámení o volném pracovním místě, a disponuje významným prostorem pro uvážení při organizaci výběrových testů (v souvislosti s výběrovou komisí ve vnitřním přijímacím řízení viz rozsudek CG v. EIB,
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
, bod
).
Proto bylo na Komisi, aby na základě zásad řádné správy a rovného zacházení zajistila řádnou organizaci první fáze výběrového řízení, která se měla odehrávat před výborem pro předběžný výběr. To vyžadovalo, aby všichni členové výboru pro předběžný výběr jmenovaní Komisí byli natolik nezávislí, aby nemohla být zpochybněna jejich objektivita (viz rozsudek CG v. EIB,
EU:F:2014:187
, bod
).
Mělo by být ostatně připomenuto, že zásada řádné správy, s níž souvisí povinnost příslušného orgánu pečlivě a nestranně přezkoumat veškeré relevantní okolnosti projednávané věci, je zakotvena v Listině základních práv Evropské unie, která se vstupem Lisabonské smlouvy v platnost, tedy od 1. prosince 2009, získala stejnou právní sílu jako Smlouvy, a která v článku 41, nadepsaném ‚Právo na řádnou správu‘, stanoví, že každý má právo na to, aby jeho záležitosti byly orgány, institucemi a jinými subjekty Unie řešeny nestranně.
Je tedy věcí Soudu, aby přezkoumal, zda byl výbor pro předběžný výběr řádně zřízen a zda řádně fungoval při dodržení povinnosti nestrannosti, přičemž dodržení této povinnosti je jedním z pravidel, kterými se řídí práce výběrové komise a obdobně i práce výborů pro předběžný výběr a která podléhají přezkumu soudu Unie (v souvislosti s výběrovými komisemi [viz] usnesení Meierhofer v. Komise,
F‑74/07
RENV,
EU:F:2011:63
, bod
).
V projednávané věci z bodu 7.2 pokynů vyplývá, že výbor pro předběžný výběr má zahájit výběrové řízení tím, že na základě kontrolního seznamu posoudí, zda uchazeči splňují podmínky způsobilosti, a poté na základě výběrových kritérií obsažených v oznámení o volném pracovním místě sestaví hodnotící tabulku, která mu umožní porovnat profil uchazečů s požadavky na odbornou kvalifikaci, které jsou uvedeny v tomto oznámení. Na základě tohoto hodnocení sestaví výbor pro předběžný výběr seznam uchazečů, kteří postoupí do užšího výběru a kteří podle něj nejlépe splňují dané požadavky, a pozve tyto uchazeče k pohovoru. Po pohovorech předá poradnímu výboru úplnou zprávu, která obsahuje informace o každém pohovoru, kvalitativní hodnocení všech uchazečů bez ohledu na to, zda byli či nebyli vyslechnuti, jakož i návrh seznamu uchazečů, jež považuje za nejlépe kvalifikované. Dále z článku 64 nařízení č. 726/2004 a z bodu 10.3 pokynů vyplývá, že správní rada EMA je povinna vybrat výkonného ředitele z řad uchazečů, jež navrhla Komise.
Výbor pro předběžný výběr má tedy pravomoc doporučit poradnímu výboru několik uchazečů, zatímco rozhodnutí týkající se jmenování výkonného ředitele EMA má přijmout správní rada EMA. Je tedy otázkou, zda paní D a pan E, kteří byli současně členy výboru pro předběžný výběr, tedy navrhující instance, a členy správní rady EMA, tedy rozhodující instance, dodrželi svou povinnost nestrannosti s ohledem na okolnost, že pravomoci výboru pro předběžný výběr se liší od pravomocí správní rady EMA.
Soud v tomto ohledu uvádí, že i když není návrh seznamu uchazečů, jež doporučuje výbor pro předběžný výběr, závazný ani pro poradní výbor ani pro Komisi, nemění to nic na tom, že tento návrh seznamu, stejně jako kvalitativní hodnocení všech uchazečů, jež výbor pro předběžný výběr začlení do své zprávy, mají pro další průběh řízení nepochybný význam, neboť zaprvé je poradní výbor musí zohlednit a zadruhé příslušný člen Komise vyslechne v souladu s bodem 8.3 pokynů pouze ty uchazeče, jež ve svém konečném stanovisku vybral poradní výbor. Nelze tedy popřít, že výbor pro předběžný výběr rozhodujícím způsobem ovlivňuje konečný seznam uchazečů, jež navrhuje Komise správní radě EMA.
Soud dále zaprvé konstatuje, že členové výboru pro předběžný výběr, kteří jsou současně členy správní rady EMA, mohou na zasedání správní rady osobně či prostřednictvím náhradníka hlasovat pro jmenování některého z uchazečů, jež vybrala Komise. Zadruhé podotýká, že členové správní rady EMA mohou hrát zvláště významnou úlohu během jednání správní rady, a to bez ohledu na to, zda vykonávají své hlasovací právo či nikoli, a že jsou v každém případě v přímém styku s ostatními členy správní rady.
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba dospět k závěru, že kumulace funkcí člena výboru pro předběžný výběr a funkcí člena správní rady EMA může narušit nezávislost a objektivitu osob, jež jsou touto kumulací funkcí dotčeny.
[Aniž je] třeba hodnotit obsah diskusí, jež proběhly mezi členy výboru pro předběžný výběr, či stanoviska, jež zaujali jednotliví členové tohoto výboru, včetně paní D a pana E, [je tedy] třeba mít za to, že paní D a pan E pouhou okolností, že zasedali ve výboru pro předběžný výběr, porušili svou povinnost nestrannosti. S ohledem na to, že každý z členů výboru pro předběžný výběr musí mít takovou míru nezávislosti, aby nemohla být zpochybněna objektivita celého výboru pro předběžný výběr, je tedy nutné se domnívat, že došlo k porušení povinnosti nestrannosti, jež přísluší výboru pro předběžný výběr jako celku.
Argumenty Komise nemohou tento závěr zpochybnit.
Zaprvé co se týče argumentu, podle něhož nelze v žádném případě říci, že členové správní rady EMA, kteří byli jmenováni členy výboru pro předběžný výběr, zastupovali ve výboru pro předběžný výběr správní radu EMA a jednali jejím jménem, neboť správní radu EMA ve výboru pro předběžný výběr ve skutečnosti zastupuje osoba pozorovatele, jímž byl v projednávané věci pan A, postačí uvést, že účast pana A jakožto pozorovatele na činnosti výboru pro předběžný výběr nebyla [E. Christovem] zpochybněna. Jak totiž bylo uvedeno v bodě 92 [výše], pouhá okolnost, že paní D a pan E, kteří byli oba členy správní rady EMA, zasedali ve výboru pro předběžný výběr, představovala porušení jejich povinnosti nestrannosti. Ze spisu ostatně vyplývá, že se paní D účastnila zasedání správní rady EMA ve dnech 5. května a 8. června 2011, na nichž měl být jmenován nový výkonný ředitel EMA, a že se tedy zúčastnila slyšení čtyř uchazečů, již byli navrženi rozhodnutím Komise ze dne 20. dubna 2011, i diskusí, jež vyústily ve jmenování pana C. Tato okolnost svědčí o tom, že [E. Christov] právem pochyboval o nestrannosti, s jakou paní D předsedala činnosti výboru pro předběžný výběr.
Zadruhé nemůže být přijat ani argument Komise, podle něhož okolnost, že pouze dva z celkového počtu 35 členů správní rady byli současně i členy výboru pro předběžný výběr, nemůže vést k závěru, že členové správní rady EMA nahradili posuzování, jež měl provést výbor pro předběžný výběr, svým vlastním posuzováním. I kdybychom totiž předpokládali, že se paní D ani pan E nezúčastnili zasedání správní rady ve dnech 5. května a 8. června 2011, je pravda, že se zúčastnili zasedání výboru pro předběžný výběr a že v postavení členů tohoto výboru měli možnost ovlivňovat způsob, jakým ostatní členové výboru pro předběžný výběr posuzovali jednotlivé uchazeče.
Zamítnut musí být i argument Komise, podle něhož bylo jmenování paní D a pana E do funkce členů výboru pro předběžný výběr objektivně odůvodněno, a dokonce nezbytné, neboť oba [byli odborníky] v dané oblasti. Jak totiž Komise uznala během jednání, nebylo nemožné, aby byly do funkce členů výboru pro předběžný výběr jmenovány osoby, které nejsou členy správní rady EMA. Navíc Soud podotýká, že pokyny umožňují zabránit tomu, aby se členy výboru pro předběžný výběr stali členové správní rady EMA. Bod 7.1 pokynů totiž umožňuje zastřešujícímu generálnímu ředitelství vybírat členy výboru pro předběžný výběr z řad výše zařazených úředníků, neboť stanoví, že výbor pro předběžný výběr se skládá z generálního ředitele zastřešujícího generálního ředitelství nebo zástupce generálního ředitele tohoto generálního ředitelství, z ředitele zastřešujícího generálního ředitelství a z ředitele jiného generálního ředitelství. Kromě toho se ve výše uvedeném ustanovení uvádí, že členové výboru pro předběžný výběr jsou vybíráni ‚zpravidla‘ mezi výše uvedenými osobami. Pokud se tedy, tak jako v projednávané věci, zjistí, že osoby vyjmenované v bodě 7.1 pokynů, tedy generální ředitel, zástupce generálního ředitele a ředitel zastřešujícího generálního ředitelství, jsou již členy správní rady dotyčné agentury, do funkce členů výboru pro předběžný výběr mohou být jmenovány jiné osoby.
Stejně tak je třeba zamítnout i argument Komise, podle něhož neexistuje žádné pravidlo, které by zakazovalo, aby byli členové správní rady EMA jmenováni do funkce členů výboru pro předběžný výběr. Kumulace těchto dvou funkcí u jedné osoby totiž, jak Soud právě konstatoval, představuje porušení povinnosti nestrannosti výboru pro předběžný výběr a je tedy v rozporu s článkem 41 Listiny.
Nepřijatelný je i argument Komise, podle něhož je nestrannost členů výboru pro předběžný výběr zaručena článkem 11a služebního řádu. Přestože je totiž dáno, že podle článku 11a služebního řádu je každý úředník povinen zdržet se rozhodování v záležitosti, na které má takový osobní zájem, který by ohrozil jeho nezávislost, a přestože ze spisu vyplývá, že se pan A spolu s dalším členem výboru pro předběžný výběr nezúčastnili pohovoru s uchazečem, nic to nemění na tom, že paní D a pan E nevyjádřili navzdory článku 11a služebního řádu nesouhlas se svým jmenováním do funkce členů výboru pro předběžný výběr, zúčastnili se všech pohovorů s uchazeči a paní D na zasedáních správní rady EMA ze dne 5. května a 8. června 2011 neoznámila, že v jejím případě může existovat zájem ve smyslu čl. 11 odst. 3 jednacího řádu správní rady, který by mohl ohrozit její nezávislost.
Druhá část prvního žalobního důvodu, která vychází z kumulace funkcí člena správní rady EMA a člena výboru pro předběžný výběr, tedy musí být s ohledem na výše uvedené úvahy prohlášena za opodstatněnou.“
Soud pro veřejnou službu dospěl k závěru, že návrhovým žádáním znějícím na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011 musí být vyhověno, přičemž není nutné dále zkoumat ani první část prvního žalobního důvodu, ani ostatní důvody uvedené na podporu návrhových žádání směřujících ke zrušení uvedeného rozhodnutí (bod 100 napadeného rozsudku).
Pokud jde o návrhová žádání znějící na zrušení rozhodnutí správní rady ze dne 6. října 2011, Soud pro veřejnou službu konstatoval, že uvedená správní rada mohla jmenovat výkonným ředitelem EMA pouze některého z uchazečů zapsaných na seznam přijatý rozhodnutím Komise ze dne 20. dubna 2011. Kromě toho připomněl, že posledně uvedené rozhodnutí musí být zrušeno, a že tedy musí být zrušeno i rozhodnutí správní rady ze dne 6. října 2011 (bod 101 napadeného rozsudku).
Návrhová žádání znějící na náhradu újmy Soud pro veřejnou službu zamítl, jelikož měl za to, že celá nemajetková újma, kterou mohl E. Christov utrpět v důsledku protiprávnosti rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011 a rozhodnutí správní rady ze dne 6. října 2011, je přiměřeně a dostatečně nahrazena zrušením těchto rozhodnutí (body 105 až 108 napadeného rozsudku).
Řízení u Tribunálu a návrhová žádání účastníků řízení
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 20. ledna 2015 podala Komise projednávaný kasační opravný prostředek.
Dne 3. dubna 2015 předložil E. Christov kasační odpověď.
Dne 5. května 2015 předseda kasačního senátu na základě čl. 143 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu ze dne 2. května 1991 povolil Komisi předložit repliku.
Komise předložila repliku dne 12. června 2015 a E. Christov předložil dne 28. července 2015 dupliku.
Ústní část řízení byla ukončena dne 28. července 2015.
Na základě zprávy soudce zpravodaje Tribunál (kasační senát) konstatoval, že účastníci řízení ve lhůtě tří týdnů od doručení sdělení o ukončení písemné části řízení nepodali žádost o nařízení jednání podle čl. 207 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu. Tribunál na základě čl. 207 odst. 2 uvedeného jednacího řádu rozhodl, že bude rozhodnuto bez ústní části řízení.
Komise navrhuje, aby Tribunál:
—
zrušil napadený rozsudek;
—
vrátil věc Soudu pro veřejnou službu, aby rozhodl o ostatních žalobních důvodech;
—
rozhodl o nákladech řízení později.
Komise ve svém podání sice upřesňuje, že její kasační opravný prostředek směřuje proti bodům 81 až 98 napadeného rozsudku, o něž se opírá bod 1 výroku tohoto rozsudku, kterým bylo zrušeno rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011, nicméně uvádí, že toto zrušení by nutně znamenalo i zrušení bodu 2 téhož výroku, kterým se ruší rozhodnutí správní rady EMA ze dne 6. října 2011.
Emil Christov navrhuje, aby Tribunál:
—
zamítl kasační opravný prostředek;
—
uložil Komisi náhradu nákladů řízení vzniklých v rámci správního a soudního řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
Je třeba mít za to, že Komise svým kasačním opravným prostředkem, který podle ní směřuje proti bodům 81 až 98 napadeného rozsudku, požaduje zrušení napadeného rozsudku v rozsahu, v němž zrušil rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011, kterým Komise navrhla správní radě EMA seznam čtyř uchazečů.
Na podporu kasačního opravného prostředku uplatňuje Komise tři důvody. První důvod vychází z porušení článku 30 a přílohy III služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“), zásad nestrannosti a řádné správy, jakož i článku 41 Listiny základních práv Evropské unie a z nedostatku odůvodnění. Druhý a třetí důvod, uplatňované podpůrně, vycházejí z porušení unijního práva a konkrétně zásady proporcionality tím, že Soud pro veřejnou službu na jedné straně opomněl ověřit, zda by při neexistenci namítaného porušení byl obsah napadeného rozhodnutí jiný, a na druhé straně opomněl poměřit dotčené zájmy a omezit účinky napadeného rozsudku.
Nejprve je třeba zkoumat první důvod kasačního opravného prostředku.
Argumenty účastníků řízení
Komise Soudu pro veřejnou službu v podstatě vytýká, že rozhodl, že porušila zásadu nestrannosti a řádné správy, na základě pouhé domněnky o podjatosti jediné osoby, paní D, a to pouze kvůli tomu, že zasedala ve výboru pro předběžný výběr, i když je členkou správní rady EMA.
Podle Komise nelze podjatost určité osoby presumovat, ale musí být prokázána „na základě objektivních, relevantních a shodujících se nepřímých důkazů“, jak vyplývá z judikatury, a zejména z rozsudku ze dne 10. července 2014, CG v. EIB (
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
, bod
). Tento požadavek, který platí v případě člena výběrové komise, jenž vykonává skutečnou rozhodovací pravomoc, musí platit rovněž u člena výboru pro předběžný výběr, který pouze zaujímá stanovisko. Takové nepřímé důkazy přitom v projednávaném případě neexistují. Na jednání v prvním stupni ostatně E. Christov uvedl, že paní D nezná, a nemá s ní tedy špatné vztahy.
Komise dodává, že bod 88 napadeného rozsudku by mohl být vykládán tak, že z něj plyne, že dva úředníci Komise, paní D a pan E, zasedali ve výboru pro předběžný výběr a oba hlasovali v rámci správní rady EMA. Tak tomu přitom není, jelikož pan E byl náhradník za paní D a nemohl tedy hlasovat ve správní radě EMA současně s ní.
Podle Komise je kromě toho domněnka podjatosti, uvedená v bodech 91 a 92 napadeného rozsudku, založena na několika nesprávných právních posouzeních.
První nesprávné posouzení spočívá v postavení výboru pro předběžný výběr na roveň výběrové komisi, a to v bodech 81 až 84 napadeného rozsudku. Vzhledem k tomu, že v projednávaném případě se nejednalo o přijetí úředníka, článek 30 ani příloha III služebního řád se neměly uplatnit. Podle Komise byl v projednávaném případě použitelný pouze článek 12 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie, jelikož se jednalo o přijetí dočasného zaměstnance, a ten nestanoví pro přijímání dočasných zaměstnanců žádný zvláštní postup. Komise uznává, že postup přijímání dočasných zaměstnanců musí být objektivní a nestranný. Nicméně tvrdí, že povinnost nestrannosti a objektivity nemůže být v případě dočasných zaměstnanců založena na článku 30 a příloze III služebního řádu.
Postavení výboru pro předběžný výběr na roveň výběrové komisi je nesprávné rovněž v tom, že výběrová komise, která vykonává zcela nezávisle skutečnou rozhodovací pravomoc a jejíž rozhodnutí nemůže orgán oprávněný ke jmenování změnit, se liší od výboru pro předběžný výběr, který je čistě poradním orgánem, jehož rozhodnutí nezavazují orgán přijímající rozhodnutí. Komise tvrdí, že napadený rozsudek je každopádně v tomto ohledu nedostatečně odůvodněn.
Komise dále kritizuje bod 85 napadeného rozsudku, podle něhož je povinnost nestrannosti součástí zásady řádné správy, která je uvedena v článku 41 Listiny základních práv. Podle Komise postavení ustanovení v hierarchii norem nestačí k vysvětlení, proč se uplatní na konkrétní okolnosti daného případu. Porušení zásady řádné správy každopádně není relevantním důvodem pro zrušení.
Komise tvrdí, že další nesprávné posouzení vyplývá z bodu 89 napadeného rozsudku, v němž Soud pro veřejnou službu nejprve správně uznal, že stanovisko výboru pro předběžný výběr není závazné ani pro poradní výbor, ani pro Komisi, ale následně dospěl k závěru, že výbor pro předběžný výběr „rozhodujícím způsobem ovlivňuje konečný seznam uchazečů, jež navrhuje Komise správní radě EMA“. Tento rozpor představuje nesprávné právní posouzení, ne-li zkreslení důkazů nebo rozporuplné odůvodnění.
Pokud jde o bod 90 napadeného rozsudku, podle něhož členové správní rady EMA, kteří zasedali ve výboru pro předběžný výběr, měli zvláště významnou úlohu při diskusích v rámci uvedené správní rady, je především nedostatečně odůvodněný, jelikož Soud pro veřejnou službu v tomto ohledu neuvádí žádné vysvětlení. Tvrzení obsažené v bodě 90 napadeného rozsudku nadto není podepřeno žádným důkazem.
Ze všech těchto důvodů má Komise za to, že závěr Soudu pro veřejnou službu v bodech 91 a 92 napadeného rozsudku vedle toho, že není řádně odůvodněn, je z právního hlediska zjevně nesprávný.
Emil Christov především tvrdí, že vzhledem k tomu, že existence osobního konfliktu mezi ním a paní D nebyla před Soudem pro veřejnou službu tvrzena a napadený rozsudek se tímto aspektem nezabýval, není tato skutková okolnost uváděná Komisí pro přezkum sporu Tribunálem relevantní.
Dále E. Christov uvádí, že Komisí uvedené upřesnění, že na rozdíl od toho, co podle všeho plyne z napadeného rozsudku, nemohl pan E hlasovat na zasedáních správní rady současně s paní D, jelikož byl její náhradník, když nebyla přítomna, rovněž není pro spor relevantní. Emil Christov poukazuje na to, že jak vyplývá z bodů 90 a 95 napadeného rozsudku, Soud pro veřejnou službu vyvodil vlastní závěry o porušení požadavku nestrannosti, nezávisle na tom, zda pan E a paní D využili svého práva hlasovat v rámci správní rady EMA a zda se společně zúčastnili zasedání správní rady ve dnech 5. května a 8. června 2011. Z bodu 94 napadeného rozsudku kromě toho vyplývá, že zasedání správní rady ve dnech 5. května a 8. června 2011 se zúčastnila pouze paní D.
Emil Christov kromě toho připomíná, že porušení zásad nestrannosti a řádné správy vyplývá ze skutečnosti, nezpochybňované účastníky řízení, že dva ze čtyř členů výboru pro předběžný výběr byli rovněž členy správní rady EMA, aniž je třeba prokazovat, že kumulace těchto dvou funkcí ovlivnila jednání paní D a pana E a jejich rozhodnutí v průběhu výběrového řízení, či zaujímat stanovisko k obsahu diskusí, jež proběhly mezi členy výboru pro předběžný výběr.
Emil Christov rovněž poukazuje na to, že v rozporu s tvrzením Komise Soud pro veřejnou službu neodkázal v bodech 81, 82 a 83 napadeného rozsudku ani na článek 30, ani na přílohu III služebního řádu.
Emil Christov konečně dodává, že kdyby bylo připuštěno, jak tvrdí Komise, že vzhledem k tomu, že rozhodnutí výboru pro předběžný výběr nejsou závazná, nemusí být v řízení před tímto výborem zaručeny podmínky rovnosti a nestrannosti, znamenalo by to, že tato fáze řízení by pozbyla smyslu. Emil Christov rovněž připomíná, že z bodu 89 napadeného rozsudku vyplývá, že poradní výbor byl povinen zohlednit návrh seznamu uchazečů, jejich hodnocení a zprávu výboru pro předběžný výběr a že tento výbor měl na konečný seznam uchazečů navržených Komisí správní radě EMA rozhodující vliv.
Závěry Tribunálu
Je třeba připomenout, že podle Soudu pro veřejnou službu v rámci postupu výběru a jmenování výkonného ředitele EMA porušili paní D a pan E, kteří zasedali v rámci výboru pro předběžný výběr a byli členy správní rady EMA, povinnost nestrannosti v rámci výboru pro předběžný výběr „pouhou okolností, že zasedali [v tomto] výboru“ (bod 92 napadeného rozsudku). Podle Soudu pro veřejnou službu „kumulace funkcí člena výboru pro předběžný výběr a funkcí člena správní rady EMA [mohla] narušit nezávislost a objektivitu [dotčených] osob“ (bod 91 napadeného rozsudku). Soud pro veřejnou službu dospěl k závěru, že „došlo k porušení povinnosti nestrannosti, již má výbor pro předběžný výběr jako celek“ (bod 92 napadeného rozsudku).
V tomto ohledu je nutné poukázat na to, že ze spisu Soudu pro veřejnou službu a podání účastníků řízení před Tribunálem vyplývá, že pan E byl náhradníkem za paní D ve správní radě EMA. Jak vyplývá i z bodu 94 napadeného rozsudku, jednání v rámci zasedání správní rady EMA, která vedla ke jmenování pana C, se účastnila paní D.
Dále je třeba mít za to, že E. Christov před Soudem pro veřejnou službu nezpochybnil subjektivní nestrannost paní D ani pana E, což oba účastníci řízení ostatně před Tribunálem potvrdili. Soud pro veřejnou službu tedy rozhodoval pouze o tom, zda výbor pro předběžný výběr nebyl objektivně nestranný kvůli kumulaci funkcí paní D a pana E.
Tribunál tedy musí ověřit, zda se Soud pro veřejnou službu nedopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru o nedostatku nestrannosti paní D a pana E, a tedy výboru pro předběžný výběr jako celku, pouze z důvodu jejich funkce členů výboru pro předběžný výběr a členů – coby stálého člena v případě paní D a náhradníka v případě pana E – správní rady EMA.
Za tím účelem je třeba přezkoumat, zda úvahy uvedené v bodech 83 až 90 napadeného rozsudku, z nichž Soud pro veřejnou službu vycházel k učinění závěru o porušení povinnosti nestrannosti výboru pro předběžný výběr jako celku, který je uveden v bodě 92 uvedeného rozsudku, nejsou z právního hlediska nesprávné.
Zaprvé, na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, která argumentuje body 81 až 84 napadeného rozsudku, Soud pro veřejnou službu neodůvodnil povinnost nestrannosti a objektivity, kterou mají členové výboru pro předběžný výběr, ustanoveními článku 30 a přílohy III služebního řádu. Z bodů 81 až 84 napadeného rozsudku ani z části „Právní rámec“ uvedeného rozsudku totiž nevyplývá, že by se Soud pro veřejnou službu v projednávaném případě opíral o tato ustanovení.
Zadruhé, Komise nemůže tvrdit, že Soud pro veřejnou službu „postavil“ výbor pro předběžný výběr „na roveň“ výběrové komisi, když připustil, že judikatura platná pro výběrové komise platí i pro výbory pro předběžný výběr. Nejprve je nutné konstatovat, že Soud pro veřejnou službu v bodě 83 napadeného rozsudku výslovně uvedl, že „výbor pro předběžný výběr nepředstavuje výběrovou komisi“. Konstatoval nicméně, že cílem výboru pro předběžný výběr je, podobně jako u výběrové komise, vybrat nejlepší uchazeče a tento výbor disponuje významným prostorem pro uvážení při organizaci výběrových testů, a že tedy na základě zásad řádné správy a rovného zacházení musí Komise zajistit řádnou organizaci výběrového řízení, které se má odehrávat před výborem pro předběžný výběr, a vyžadovat, aby všichni členové tohoto výboru byli natolik nezávislí, aby jejich objektivita nebyla zpochybněna (body 83 a 84 napadeného rozsudku).
Komise nemůže ani tvrdit, že Soud pro veřejnou službu nevysvětlil, proč požadavky nezávislosti a objektivity, které platí pro výběrové komise, platí rovněž pro výbory pro předběžný výběr. Tato vysvětlení vyplývají jak z bodu 83, tak z bodů 84 a 85 napadeného rozsudku.
Nadto je třeba uvést, že Komise neuvádí žádný právní argument, který by mohl zpochybnit úvahy uvedené v bodech 83 a 84 napadeného rozsudku. Pouze tvrdí, že výběrovou komisi, která vykonává skutečnou rozhodovací pravomoc, nelze srovnávat s výborem pro předběžný výběr, který je čistě poradním orgánem. Nejenže Soud pro veřejnou službu, který v bodě 83 napadeného rozsudku konstatuje, že „předběžný výběr nepředstavuje výběrovou komisi a jeho stanovisko není závazné ani pro poradní výbor, ani pro Komisi“, tento rozdíl neskrývá, ale Komise ani neprokázala, v čem může toto konstatování zpochybnit nutnost zajistit, aby členové výboru pro předběžný výběr jednali zcela nezávisle a objektivně.
Zatřetí na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, Soud pro veřejnou službu neodůvodňuje uplatnění povinnosti nestrannosti v projednávaném případě místem, které zaujímá v hierarchii právních norem. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že v bodě 85 napadeného rozsudku Soud pro veřejnou službu pouze připomíná, že zásada řádné správy, se kterou se pojí povinnost nestrannosti, která platí pro orgány, je zakotvena Listinou základních práv, která má od vstupu Lisabonské smlouvy v platnost stejnou právní sílu jako Smlouvy. Toto konstatování jako takové ostatně Komise nezpochybňuje.
Začtvrté, pokud jde o tvrzení Komise, že údajné porušení zásady řádné správy „není známým důvodem pro zrušení“, stačí konstatovat, že z napadeného rozsudku jasně vyplývá, že Soud pro veřejnou službu zkoumal druhou část prvního žalobního důvodu, který před ním E. Christov uplatnil, zejména ve světle povinnosti nestrannosti, a nespokojil se s tím, že by vycházel ze zásady řádné správy.
Zapáté je třeba uvést, že Soud pro veřejnou službu si neprotiřečí, když na jedné straně uvádí, že návrh seznamu uchazečů doporučených výborem pro předběžný výběr nezavazuje ani poradní výbor, ani Komisi, a na druhé straně připouští, že výbor pro předběžný výběr má „rozhodující vliv“ na konečný seznam uchazečů navržených Komisí správní radě EMA. I když je mezi účastníky řízení nesporné, že návrh seznamu uchazečů předložený výborem pro předběžný výběr poradnímu výboru není závazný, jelikož, jak uvádí Komise, poradní výbor a Komise mohou vybrat jiné uchazeče než uchazeče, jejichž jména jsou uvedena na tomto navrhovaném seznamu, nic to nemění na tom, že jak vyplývá z bodů 8.2.1 a 8.3 pokynů Komise ze dne 12. ledna 2009 o výběru a jmenování ředitelů regulačních agentur, výkonných agentur a společných podniků, citovaných v bodě 9 napadeného rozsudku, jakož i v jeho bodě 89, tento návrh seznamu „má pro další průběh řízení nepochybný význam“, neboť poradní výbor musí tento seznam zohlednit a příslušný komisař, to znamená člen Komise pověřeným otázkami zdraví a ochrany spotřebitelů, vyslechne pouze uchazeče, které vybral poradní výbor ve svém konečném stanovisku.
Je tedy třeba konstatovat, že bod 89 napadeného rozsudku nevykazuje rozpory. Nicméně, i když Soud pro veřejnou službu mohl mít správně za to, že návrh seznamu uchazečů vypracovaný výborem pro předběžný výběr má nepochybný význam pro další průběh výběrového řízení, nezjistil, že příslušnost paní D, coby stálé členky, a pana E, coby náhradníka za paní D, ke správní radě EMA mohla ovlivnit jejich svobodu jednat zcela objektivně a nezávisle v rámci výboru pro předběžný výběr a vyvolat tím legitimní pochybnost o nestrannosti tohoto výboru. Jak uvádí Komise v žalobě, Soud pro veřejnou službu nezjistil, že by příslušnost paní D ke správní radě EMA měla „praktický význam“ pro její úlohu ve výboru pro předběžný výběr.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že Soud pro veřejnou službu se při posouzení legality rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011 z hlediska požadavku nestrannosti výboru pro předběžný výběr musel vrátit do okamžiku, kdy výbor pro předběžný výběr navrhl čtyři uchazeče, kteří měli nejlepší výsledky.
V rámci této fáze postupu výběru uchazečů, který má vyústit ve jmenování výkonného ředitele EMA, nemůže přitom okolnost, že paní D a pan E byli rovněž členy, a to stálou členkou, respektive náhradníkem, správní rady EMA, sama o sobě vést k pochybnostem o jejich nestrannosti coby členů výboru pro předběžný výběr. Pouhá příslušnost k výboru pro předběžný výběr a ke správní radě EMA nemůže
per se
zakládat domněnku podjatosti členů výboru pro předběžný výběr, pokud jde o postup vedený před tímto výborem.
Je totiž třeba zdůraznit, že v projednávaném případě nejde o nestrannost správní rady EMA a zejména otázku, zda se paní D nebo pan E mohli podílet na přijetí rozhodnutí o jmenování výkonného ředitele EMA, když se zúčastnili předchozí fáze postupu jmenování.
Z těchto úvah kromě toho plyne, že odůvodnění uvedené Soudem pro veřejnou službu v bodě 90 napadeného rozsudku, který se týká hypotetického jednání členů výboru pro předběžný výběr na zasedání správní rady EMA, není v rámci posouzení legality rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011 relevantní.
Z výše uvedeného plyne, že Soud pro veřejnou službu nesprávně rozhodl, že paní D a pan E, kteří byli stálou členkou a náhradníkem správní rady EMA, porušili povinnost nestrannosti již tím, že zasedali ve výboru pro předběžný výběr, a že v důsledku toho byla porušena povinnost nestrannosti výboru pro předběžný výběr jako celku.
Z toho vyplývá, že první důvod kasačního opravného prostředku musí být přijat, aniž je třeba zkoumat ostatní důvody a argumenty uplatňované Komisí v uvedeném kasačním opravném prostředku.
Napadený rozsudek tedy musí být zrušen v rozsahu, v němž zrušuje rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011.
K důsledkům částečného zrušení napadeného rozsudku
Podle čl. 13 odst. 1 přílohy I statutu Soudního dvora, je-li kasační opravný prostředek opodstatněný, zruší Tribunál rozhodnutí Soudu pro veřejnou službu a vydá sám rozhodnutí ve věci. Pokud spor nedovoluje rozhodnout ve věci, vrátí věc zpět k rozhodnutí Soudu pro veřejnou službu.
V projednávaném případě musí Soud pro veřejnou službu ověřit, zda je ještě třeba zkoumat argumenty, které uvádí E. Christov v rámci druhé části prvního žalobního důvodu, jiné než ty, které jej vedly k tomu, aby v napadeném rozsudku dospěl k závěru, že druhá část prvního žalobního důvodu je opodstatněná.
Kromě toho je třeba uvést, že Soud pro veřejnou službu nezkoumal ani první část prvního žalobního důvodu, ani druhý, třetí a čtvrtý žalobní důvod, které E. Christov uvedl.
Je tedy namístě vrátit věc zpět Soud pro veřejnou službu, přičemž je třeba upřesnit, že v případě potřeby bude muset vyvodit důsledky z případné protiprávnosti rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011 na legalitu rozhodnutí správní rady EMA ze dne 6. října 2011.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že se věc vrací zpět Soudu pro veřejnou službu, je třeba stanovit, že o nákladech řízení souvisejících s tímto řízením o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.

Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (kasační senát)
rozhodl takto:

1)
Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 13. listopadu 2014, Christov v. Komise a EMA (F‑2/12), se částečně zrušuje v rozsahu, v němž zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 20. dubna 2011, kterým Komise navrhla správní radě Evropské agentury pro léčivé přípravky (EMA) seznam čtyř uchazečů doporučených výborem pro předběžný výběr a potvrzených poradním výborem pro jmenování.

2)
Věc se vrací zpět Soudu pro veřejnou službu, aby rozhodl o návrhových žádáních směřujících ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011, kterým Komise navrhla správní radě EMA seznam čtyř uchazečů doporučených výborem pro předběžný výběr a potvrzených poradním výborem pro jmenování, s ohledem na výtky a žalobní důvody uvedené E. Christovem, o kterých Soud pro veřejnou službu nerozhodl.

3)
O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

Jaeger
Kanninen
Van der Woude
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 5. července 2016.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: bulharština.