CELEX: 62021CJ0086
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Voľný pohyb pracovníkov
Článok 45 ZFEÚ
Nariadenie (EÚ) č. 492/2011
Článok 7 ods. 2
Rovnosť zaobchádzania
Vnútroštátny systém uznávania kariérneho postupu zdravotníckych pracovníkov
Nezohľadnenie odbornej praxe získanej v rámci služieb zdravotnej starostlivosti iného členského štátu
Prekážka

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 45 ZFEÚ a článku 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 492/2011 z 5. apríla 2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie (
Ú. v. EÚ L 141, 2011, s. 1
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pani Deliovou a generálnym riaditeľom Gerencia Regional de Salud de Castilla y León (Regionálne riaditeľstvo autonómneho spoločenstva Kastília‑León pre zdravotníctvo, Španielsko) vo veci odmietnutia tohto riaditeľa zohľadniť odbornú prax, ktorú dotknutá osoba získala v Portugalsku, na účely výpočtu počtu jej odpracovaných rokov v rámci uznania jej kariérneho postupu.
Právny rámec
Právo Únie
Kapitola I nariadenia č. 492/2011 má názov „Zamestnanie, rovnaké zaobchádzanie a rodiny pracovníkov“. Článok 7 tohto nariadenia, ktorý sa nachádza v oddiele 2 tejto kapitoly, nazvanom „Zamestnanie a rovnosť zaobchádzania“, vo svojom odseku 1 stanovuje:
„S pracovníkom, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, sa na území iného členského štátu nesmie z dôvodu jeho štátnej príslušnosti zaobchádzať inak ako s vlastnými pracovníkmi, pokiaľ ide o podmienky zamestnania a pracovné podmienky, najmä odmeňovanie, prepustenie, a ak by sa stal nezamestnaným, opätovné začlenenie do práce alebo zamestnania.“
Španielske právo
Článok 44 Ley 14/1986, General de Sanidad (všeobecný zákon č. 14/1986 o zdravotníctve) z 25. apríla 1986 (BOE č. 102 z 29. apríla 1986, s. 15207) v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej definuje národný systém zdravotnej starostlivosti takto:
„1.   Všetky zdravotnícke zariadenia a verejné inštitúcie sú súčasťou národného systému zdravotnej starostlivosti.
2.   Národný systém zdravotnej starostlivosti je súbor služieb zdravotnej starostlivosti správy štátu a autonómnych spoločenstiev za podmienok stanovených v tomto zákone.“
Real Decreto 184/2015, por el que se regula el catálogo homogéneo de equivalencias de las categorías profesionales del personal estatutario de los servicios de salud y el procedimiento de su actualización (kráľovský dekrét č. 184/2015, ktorým sa stanovuje jednotný zoznam rovnocennosti odborných kategórií zamestnancov vo verejnej službe v službách zdravotnej starostlivosti, ako aj ich aktualizácia) z 13. marca 2015 (BOE č. 83 zo 7. apríla 2015, s. 29447), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, sa stanovuje sieť rovnocenných odborných kategórií, ktorá umožní zamestnancom vo verejnej službe prístup k voľným pracovným miestam v iných službách zdravotnej starostlivosti, čím sa zlepší kvalita starostlivosti a účinne sa zabezpečí ich mobilita v rámci celého národného systému zdravotnej starostlivosti v súlade s ustanoveniami článku 43 Ley 16/2003, de cohesión y calidad del Sistema Nacional de Salud (zákon č. 16/2003 o súdržnosti a kvalite národného systému zdravotnej starostlivosti) z 28. mája 2003 (BOE č. 128 z. 29. mája 2003, s. 20567), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej.
Článok 37 Ley 44/2003, de ordenación de las profesiones sanitarias (zákon č. 44/2003 o organizácii zdravotníckych povolaní) z 21. novembra 2003 (BOE č. 280 z 22. novembra 2003, s. 41442), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „zákon č. 44/2003“), ktorý sa týka uznávania kariérneho postupu, stanovuje:
„1.   Zriaďuje sa systém uznávania kariérneho postupu zdravotníckych pracovníkov uvedený v článkoch 6 a 7 tohto zákona. Tento systém pozostáva z verejného, výslovného a individualizovaného uznania úrovne kariérneho postupu dosiahnutého zdravotníckym pracovníkom z hľadiska vedomostí, skúseností v oblasti starostlivosti, pedagogickej a výskumnej činnosti, ako aj dosiahnutých cieľov v oblasti starostlivosti a výskumu v organizácii, v ktorej tento pracovník poskytuje svoje služby.
…
3.   Do systému kariérneho postupu môžu dobrovoľne vstúpiť pracovníci, ktorí sú usadení alebo pracujú na území štátu.“
Článok 38 zákona č. 44/2003 upravuje niektoré všeobecné zásady uznávania kariérneho postupu takto:
„1.   Zdravotnícke orgány upravia pre svoje strediská a zariadenia uznávanie kariérneho postupu v rámci nasledujúcich všeobecných zásad:
…
b)
Dosiahnutie prvej platovej triedy a prístup k vyšším platovým triedam si vyžaduje priaznivé hodnotenie zásluh príslušnej osoby so zreteľom na jej vedomosti, zručnosti, preukázané kontinuálne vzdelávanie a pedagogickú a výskumnú činnosť. Toto hodnotenie musí tiež zohľadniť výsledky činnosti zdravotnej starostlivosti dotknutej osoby, jej kvalitu a dodržiavanie ukazovateľov stanovených na tento účel, ako aj jej účasť na klinickom riadení, ako je definované v článku 10 zákona č. 44/2003.
…“
Pokiaľ ide o Comunidad Autónoma de Castilla y León (Autonómne spoločenstvo Kastília‑León, Španielsko), uplatniteľný režim je stanovený v Decreto 43/2009, por el que se regula la carrera profesional del personal estatutario de los centros e instituciones sanitarias del Servicio de Salud de Castilla y León (dekrét č. 43/2009, ktorým sa upravuje kariérny postup zamestnancov vo verejnej službe v zdravotníckych strediskách a zariadeniach autonómneho spoločenstva Kastília‑León pre zdravotnú starostlivosť) z 2. júla 2009 (BOCYL č. 125 z 3. júla 2009, s. 20084), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „dekrét č. 43/2009“), ktorý vo svojom článku 6 stanovuje:
„1.   Na účely uznania kariérneho postupu v službe zdravotnej starostlivosti autonómneho spoločenstva Kastília‑León slúžia štyri platové triedy.
2.   Na dosiahnutie prvej platovej triedy alebo na postup do každej z vyšších platových tried musia byť splnené tieto podmienky:
a)
mať postavenie stáleho zamestnanca vo verejnej službe v profesijnej kategórii, v ktorej sa žiada o vstup do prvej platovej triedy alebo do nasledujúcich platových tried príslušnej kategórie kariérneho postupu, a pracovať v službe zdravotnej starostlivosti autonómneho spoločenstva Kastília‑León;
b)
podať žiadosť o vstup do prvej platovej triedy profesijnej kategórie alebo o vstup do niektorej z vyšších platových tried v lehote a spôsobom, ktoré sa stanovia v príslušných oznámeniach o vyhlásení výberového konania;
c)
preukázať počet rokov výkonu práce ku dňu každého oznámenia o vyhlásení výberového konania v postavení zamestnanca vo verejnej službe v zdravotníckych strediskách a zariadeniach národného systému zdravotnej starostlivosti, stanovený v každej z kategórií kariérneho postupu na dosiahnutie prvej platovej triedy, ako aj počet rokov stanovený na vstup do vyšších platových tried podľa nasledujúcej stupnice:
i)
na dosiahnutie prvej platovej triedy je potrebné preukázať päť rokov výkonu práce v postavení zamestnanca vo verejnej službe v národnom systéme zdravotnej starostlivosti v tej istej profesijnej kategórii, z ktorej sa žiada o vstup do príslušnej kategórie kariérneho postupu.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Rozhodnutím zo 6. októbra 2017 generálny riaditeľ Regionálneho riaditeľstva autonómneho spoločenstva Kastília‑León pre zdravotníctvo vyhlásil riadne výberové konanie pre dočasných zamestnancov v dlhodobom pracovnom pomere a stanovil lehotu na podávanie žiadostí s cieľom vstupu do prvej platovej triedy systému uznávania kariérneho postupu za rok 2010. Žiadosť o prístup do tejto prvej platovej triedy mohli podať len dočasní zamestnanci v dlhodobom pracovnom pomere, ktorí preukázali päťročnú odbornú prax ako zamestnanci vo verejnej službe a/alebo ako dočasní zamestnanci v službe zdravotnej starostlivosti autonómneho spoločenstva Kastília‑León, v tej istej profesijnej kategórii, v akej žiadateľ žiada o prístup do príslušnej kategórie kariérneho postupu. Kategórie zamestnancov vo verejnej službe v zdravotníctve uvedené v prílohe 1 k tomuto rozhodnutiu zahŕňajú kategóriu „Zdravotná sestra“.
Dňa 26. októbra 2017 pani Delia podala svoju žiadosť o vstup do tejto kategórie, pričom tvrdila, že k 31. decembru 2010 odpracovala v tejto profesijnej kategórii desať rokov a tri mesiace. Do tejto praxe patria služby poskytované v období od 20. novembra 2000 do 25. júla 2007 v nemocnici Santa María de Lisabon (Portugalsko).
Rozhodnutím z 25. februára 2019 generálny riaditeľ Regionálneho riaditeľstva autonómneho spoločenstva Kastília‑León pre zdravotníctvo pripustil, že v rámci piatich rokov požadovanej odbornej praxe možno zohľadniť roky odbornej praxe získanej v rámci španielskeho systému zdravotnej starostlivosti. Odmietol však zohľadniť obdobie, počas ktorého dotknutá osoba poskytovala služby v Portugalsku, z dôvodu, že systém uznávania kariérneho postupu zavedený autonómnym spoločenstvom Kastília‑León ho nestanovoval.
Toto obdobie však bolo zohľadnené pri výpočte príspevkov za odpracované trojročné obdobia pre dočasných zamestnancov vo verejnej službe.
Pani Delia podala proti rozhodnutiam zo 6. októbra 2017 a 25. februára 2019 správnu žalobu, ktorou sa domáhala, aby sa obdobie, počas ktorého boli uvedené služby poskytované v rámci portugalského národného systému zdravotnej starostlivosti, zohľadnilo na účely výpočtu jej odpracovaných rokov v rámci uznania jej kariérneho postupu.
Rozsudkom zo 16. decembra 2019 Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo n
o
3 de Valladolid (Provinčný správny súd č. 3 Valladolid, Španielsko) tejto žalobe vyhovel. Autonómne spoločenstvo Kastília‑León teda podalo odvolanie proti tomuto rozsudku na Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Vyšší súd autonómneho spoločenstva Kastília‑León, Španielsko), t. j. vnútroštátny súd.
Podľa tohto súdu sa možno domnievať, že ustanovenie, o ktoré ide vo veci samej, predstavuje nepriamu diskrimináciu, porušenie zásady voľného pohybu pracovníkov, ako aj zásady rovnosti zaobchádzania. Naopak, toto ustanovenie možno považovať za založené na úvahách, ktoré sú nezávislé od štátnej príslušnosti dotknutých pracovníkov, odôvodnené štruktúrou a organizačnými zásadami národného systému zdravotnej starostlivosti, ako aj vlastnými cieľmi organizácie, v rámci ktorej sa služby zdravotnej starostlivosti poskytujú, a za primerané týmto cieľom, pričom rozdielne zaobchádzanie môže byť navyše odôvodnené neexistenciou kritérií na uznávanie rovnocennosti medzi rôznymi systémami zdravotnej starostlivosti členských štátov.
Za týchto podmienok Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Vyšší súd autonómneho spoločenstva Kastília‑León) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Bránia článok 45 ZFEÚ a článok 7 [nariadenia č. 492/2011] vnútroštátnemu ustanoveniu, akým je článok 6 ods. 2 písm. c) dekrétu [č. 43/2009], ktorý neumožňuje uznať doby odpracované v určitej profesijnej kategórii vo verejnej službe zdravotnej starostlivosti iného členského štátu [Európskej] únie?
2.
V prípade, ak by odpoveď na prvú otázku bola kladná, možno podmieniť uznanie doby odpracovanej v rámci verejného systému zdravotnej starostlivosti určitého členského štátu predchádzajúcim stanovením určitých všeobecných kritérií na uznávanie systémov kariérneho postupu pracovníkov v službách zdravotnej starostlivosti medzi členskými štátmi [Európskej] únie?“
O prejudiciálnych otázkach
Svojimi otázkami, ktoré treba skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú článok 45 ZFEÚ a článok 7 nariadenia č. 492/2011 vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave týkajúcej sa uznávania kariérneho postupu v rámci zdravotníckej služby členského štátu, ktorá bráni tomu, aby bola v rámci počtu odpracovaných rokov zohľadnená odborná prax, ktorú pracovník získal vo verejnej službe zdravotnej starostlivosti v inom členskom štáte. Tento súd sa navyše pýta, či je v tejto súvislosti relevantná skutočnosť, že na úrovni Únie neexistuje systém predchádzajúceho schválenia všeobecných kritérií uznania rovnocennosti kariérneho postupu pracovníkov v službách zdravotnej starostlivosti v rôznych členských štátoch.
Na úvod treba pripomenúť, že v súlade s článkom 168 ods. 7 ZFEÚ právo Únie nezasahuje do právomoci členských štátov prijať právne predpisy, ktorých účelom je organizácia ich zdravotníckych služieb. Pri výkone tejto právomoci však členské štáty musia dodržiavať právo Únie, najmä ustanovenia Zmluvy o FEÚ týkajúce sa základných slobôd, ktoré členským štátom zakazujú zaviesť alebo zachovávať neodôvodnené obmedzenia výkonu týchto slobôd v oblasti zdravotnej starostlivosti (rozsudok z 20. decembra 2017, Simma Federspiel,
C‑419/16
,
EU:C:2017:997
, bod
a citovaná judikatúra).
Ako vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, vylučuje zohľadnenie obdobia, počas ktorého dotknutý pracovník pracoval vo verejnej zdravotníckej službe v inom členskom štáte na účely postúpenia do platovej triedy v rámci uznania jeho kariérneho postupu.
Podľa Regionálneho riaditeľstva autonómneho spoločenstva Kastília‑León pre zdravotníctvo sú preto z výpočtu odpracovaných rokov vylúčené nielen obdobia činnosti vykonávané v iných členských štátoch Únie, ale aj obdobia činnosti vykonávané v Španielsku v zdravotníckych zariadeniach, ktoré nie sú funkčne a organizačne začlenené do španielskej služby zdravotnej starostlivosti. So žiadnym pracovníkom, ktorý je štátnym príslušníkom iného členského štátu, sa teda v oblasti kariérneho postupu nezaobchádza inak ako so španielskym pracovníkom. Táto právna úprava nebráni pracovníkom z iných členských štátov Únie v dosiahnutí kariérneho postupu, o ktorý ide vo veci samej, a nie je vo vzťahu k nim diskriminačná, keďže sa uplatňuje aj na španielskych pracovníkov.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že všetky ustanovenia Zmluvy o FEÚ týkajúce sa voľného pohybu osôb majú za cieľ uľahčiť vykonávanie zárobkovej činnosti akejkoľvek povahy štátnymi príslušníkmi členských štátov na území Únie a odporujú im tie opatrenia, ktoré by mohli znevýhodňovať týchto štátnych príslušníkov v prípade, že chcú vykonávať hospodársku činnosť na území iného členského štátu (rozsudok z 11. júla 2019, A,
C‑716/17
,
EU:C:2019:598
, bod
a citovaná judikatúra).
V prvom rade treba preskúmať, či právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, predstavuje prekážku voľného pohybu pracovníkov zakázanú článkom 45 ods. 1 ZFEÚ.
V tejto súvislosti z judikatúry vyplýva, že vnútroštátne ustanovenia, ktoré bránia pracovníkovi, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, opustiť svoj štát pôvodu s cieľom výkonu práva voľného pohybu alebo ho od toho odrádzajú, sú prekážkami tejto slobody, aj keď sa uplatňujú nezávisle od štátnej príslušnosti dotknutých pracovníkov (rozsudok z 11. júla 2019, A,
C‑716/17
,
EU:C:2019:598
, bod
a citovaná judikatúra).
Okrem toho cieľom článku 45 ZFEÚ je zamedziť najmä tomu, aby sa s pracovníkom, ktorý využil svoje právo na voľný pohyb a pracoval vo viacerých členských štátoch, zaobchádzalo bez objektívneho odôvodnenia nevýhodnejšie než s pracovníkom, ktorý celú svoju kariéru pracoval v jednom členskom štáte (rozsudok z 12. mája 2021, CAF,
C‑27/20
,
EU:C:2021:383
, bod
a citovaná judikatúra).
Voľný pohyb osôb by sa totiž nemohol v plnom rozsahu realizovať, keby mohli členské štáty odoprieť využitie týchto ustanovení tým štátnym príslušníkom, ktorí využili možnosti stanovené právom Únie a vďaka nim získali odbornú kvalifikáciu v inom členskom štáte, ako je členský štát, ktorého sú príslušníkmi (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. decembra 2020, Onofrei,
C‑218/19
,
EU:C:2020:1034
, bod
a citovanú judikatúru).
Súdny dvor tak rozhodol, že vnútroštátna právna úprava nezohľadňujúca všetky predchádzajúce obdobia rovnocennej praxe dosiahnuté v inom členskom štáte než v štáte pôvodu migrujúceho pracovníka môže spôsobiť, že voľný pohyb pracovníkov bude menej príťažlivý, čo je v rozpore s článkom 45 ods. 1 ZFEÚ [rozsudok z 23. apríla 2020, Land Niedersachsen (Predchádzajúce obdobia príslušnej praxe),
C‑710/18
,
EU:C:2020:299
, bod
a citovaná judikatúra].
Treba preto konštatovať, že právna úprava členského štátu, o akú ide vo veci samej, ktorá umožňuje len zohľadnenie odbornej praxe získanej uchádzačom o kariérny postup v španielskom systéme zdravotnej starostlivosti v rovnakej profesijnej kategórii, ako je kategória, v rámci ktorej tento uchádzač žiada o prístup k dotknutej kategóri kariérneho postupu, môže odradiť pracovníka od výkonu svojho práva na voľný pohyb stanoveného v článku 45 ZFEÚ. Takýto pracovník bude odrádzaný od odchodu zo svojho členského štátu pôvodu s cieľom pracovať alebo usadiť sa v inom členskom štáte, ak ho to zbaví možnosti zohľadnenia jeho odbornej praxe získanej v tomto inom členskom štáte.
Treba sa teda domnievať, že španielski migrujúci pracovníci, ktorí majú v úmysle pracovať v profesijnej kategórii „Zdravotná sestra/zdravotnícky asistent“ v zdravotníckom zariadení alebo stredisku nachádzajúcom sa v inom členskom štáte než v Španielskom kráľovstve, budú odradení od toho, aby tak urobili, ak sa pri posudzovaní ich kariérneho postupu pri ich návrate do Španielska nezohľadňuje rovnocenná odborná prax, ktorú získali v inom členskom štáte.
V druhom rade treba pripomenúť, že článok 45 ods. 2 ZFEÚ uvádza, že voľný pohyb pracovníkov zahŕňa odstránenie akejkoľvek diskriminácie medzi pracovníkmi členských štátov na základe štátnej príslušnosti, pokiaľ ide o zamestnanie, odmenu za prácu a iné pracovné podmienky. Toto ustanovenie je konkretizované v článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011, ktorý spresňuje, že pracovník, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, požíva na území ostatných členských štátov rovnaké sociálne a daňové výhody ako vnútroštátni pracovníci (rozsudok z 2. marca 2017, Eschenbrenner,
C‑496/15
,
EU:C:2017:152
, bod
).
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že zásada rovnosti zaobchádzania stanovená v článku 45 ZFEÚ, ako aj v článku 7 nariadenia č. 492/2011 zakazuje nielen priamu diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti, ale aj akékoľvek nepriame formy diskriminácie, ktoré použitím iných rozlišovacích kritérií vedú v skutočnosti k tomu istému výsledku (rozsudok z 2. marca 2017, Eschenbrenner,
C‑496/15
,
EU:C:2017:152
, bod
a citovaná judikatúra).
V tomto kontexte Súdny dvor spresnil, že ustanovenie vnútroštátneho práva, aj keď sa bez rozdielu uplatňuje na všetkých pracovníkov bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť, treba považovať za nepriamo diskriminačné, ak je samotnou svojou povahou spôsobilé viac sa dotknúť pracovníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi iných členských štátov, ako tuzemských pracovníkov, a v dôsledku toho hrozí, že podstatnejšie znevýhodní prvých uvedených pracovníkov, pokiaľ nie je objektívne odôvodnené a primerané sledovanému cieľu (rozsudok z 10. októbra 2019, Krah,
C‑703/17
,
EU:C:2019:850
, bod
a citovaná judikatúra).
Na to, aby bolo možné určité opatrenie kvalifikovať ako nepriamo diskriminačné, nie je nevyhnutné, aby zvýhodňovalo všetkých vnútroštátnych príslušníkov alebo znevýhodňovalo len štátnych príslušníkov iných členských štátov s výnimkou vlastných vnútroštátnych príslušníkov (rozsudok z 5. decembra 2013, Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken,
C‑514/12
,
EU:C:2013:799
, bod
a citovaná judikatúra).
V prejednávanej veci vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej tým, že odmieta zohľadniť odbornú prax nadobudnutú migrujúcim pracovníkom v rámci zdravotníckych služieb iného členského štátu ako Španielskeho kráľovstva, môže viac ovplyvniť migrujúcich pracovníkov než vnútroštátnych pracovníkov tým, že konkrétnejšie znevýhodňuje prvých uvedených pracovníkov, keďže títo pracovníci veľmi pravdepodobne získali odbornú prax v inom členskom štáte než v Španielskom kráľovstve pred nástupom do zdravotníckych služieb tohto posledného uvedeného členského štátu. Migrujúci pracovník, ktorý nadobudol u zamestnávateľov usadených v inom členskom štáte než v Španielskom kráľovstve príslušnú a rovnako dlhú odbornú prax ako pracovník, ktorý nepretržite pracoval v zodpovedajúcich španielskych zdravotníckych službách, bude znevýhodnený tým, že sa táto odborná prax nezohľadní na účely jeho postúpenia do platovej triedy v rámci uznania jeho kariérneho postupu (pozri analogicky rozsudok z 5. decembra 2013, Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken,
C‑514/12
,
EU:C:2013:799
, bod
).
Za týchto podmienok treba konštatovať, že právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, predstavuje obmedzenie voľného pohybu pracovníkov, ktoré je v zásade zakázané článkom 45 ZFEÚ a článkom 7 ods. 1 nariadenia č. 492/2011.
Podľa ustálenej judikatúry vnútroštátne opatrenia, ktoré môžu brániť výkonu základných slobôd zaručených Zmluvou o FEÚ alebo robiť tento výkon menej atraktívnym, môžu byť prípustné iba pod podmienkou, že sledujú cieľ všeobecného záujmu, sú vhodné na zabezpečenie jeho dosiahnutia a nejdú nad rámec toho, čo je na dosiahnutie tohto cieľa nevyhnutné (rozsudok z 20. decembra 2017, Simma Federspiel,
C‑419/16
,
EU:C:2017:997
, bod
a citovaná judikatúra).
Je potrebné zdôrazniť, že otázka, aké ciele naozaj sleduje vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, patrí v rámci veci predloženej Súdnemu dvoru na základe článku 267 ZFEÚ do právomoci vnútroštátneho súdu (rozsudok z 20. decembra 2017, Simma Federspiel,
C‑419/16
,
EU:C:2017:997
, bod
a citovaná judikatúra).
V prejednávanej veci tento súd uvádza, že cieľom právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, je všeobecný záujem, ktorý spočíva v zabezpečení cieľov a organizácie národnej zdravotníckej služby. Uznanie kariérneho postupu pracovníka neznamená len zohľadnenie odpracovaných rokov, ale tiež vyžaduje, aby sa niektoré služby poskytovali v presne vymedzenej profesijnej kategórii a v rámci osobitnej zdravotníckej služby, ktorej účelom je dosiahnutie cieľov organizácie, v rámci ktorej sa tieto služby poskytujú. Je pritom ťažké posúdiť relevantnú úroveň dosiahnutých cieľov v inom členskom štáte.
Podľa Regionálneho riaditeľstva autonómneho spoločenstva Kastília‑León pre zdravotníctvo, keďže na účely uznania kariérneho postupu sa posudzujú špecifické funkcie pre odbornú kategóriu, v ktorej sa príslušné služby poskytujú, a funkcie vykonávané mimo španielskeho systému zdravotnej starostlivosti môžu spĺňať normy kvality alebo ciele, ktoré sú nižšie ako normy alebo ciele požadované týmto systémom zdravotnej starostlivosti, zohľadnenie týchto posledných uvedených funkcií by znamenalo uznanie kariérneho postupu zamestnancov, ktorí poskytovali určité služby, ktoré nespĺňajú tieto normy kvality alebo ciele.
Právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, je teda v podstate odôvodnená absenciou harmonizácie spôsobov zohľadnenia získanej odbornej praxe na úrovni Únie, ako aj neexistenciou kritérií porovnania noriem kvality, zásad a príslušných cieľov systémov zdravotnej starostlivosti.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že členské štáty sa môžu rozhodnúť, na akej úrovni zamýšľajú zabezpečiť ochranu verejného zdravia a akým spôsobom sa má táto úroveň dosiahnuť. Keďže uvedená úroveň sa môže v jednotlivých členských štátoch líšiť, treba členským štátom v tejto oblasti priznať určitú mieru voľnej úvahy (rozsudok z 20. decembra 2017, Simma Federspiel,
C‑419/16
,
EU:C:2017:997
, bod
a citovaná judikatúra).
Z toho vyplýva, že cieľ uvedený vnútroštátnym súdom v prejednávanej veci, a to zaručiť ciele a organizáciu národnej zdravotníckej služby, možno ako cieľ politiky verejného zdravia, ktorý súvisí so zlepšením kvality starostlivosti v rámci dotknutého systému zdravotnej starostlivosti a s dosiahnutím vysokej úrovne ochrany zdravia, považovať za cieľ všeobecného záujmu v zmysle judikatúry uvedenej v bode 35 tohto rozsudku.
Hoci s výhradou overenia vnútroštátnym súdom možno pripustiť takýto cieľ všeobecného záujmu, na odôvodnenie obmedzenia voľného pohybu pracovníkov obsiahnutého v tomto vnútroštátnom ustanovení je stále potrebné, aby bolo vhodné na zabezpečenie dosiahnutia cieľa, ktorý sleduje, a aby nešlo nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie.
Vzhľadom na spis, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, a s výhradou overenia vnútroštátnym súdom sa nezdá, že by zohľadnenie počtu odpracovaných rokov dotknutého zdravotníckeho pracovníka a individuálnej úrovne, ktorú tento pracovník dosiahol z hľadiska znalostí, skúseností v oblasti starostlivosti, vzdelávania a výskumu, ako aj dosiahnutia cieľov v oblasti starostlivosti a výskumu v dotknutej organizácii, možno považovať za neprimerané opatrenie na dosiahnutie cieľa zvýšenej ochrany zdravia, ktorý zrejme sleduje.
Pokiaľ ide o posúdenie striktne nevyhnutnej povahy právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, vnútroštátny súd musí na jednej strane zohľadniť skutočnosť, že uznanie odbornej praxe získanej dotknutým pracovníkom v rámci systému zdravotnej starostlivosti iného členského štátu nemožno vo všeobecnosti považovať za prekážku dosiahnutia takého cieľa.
Na druhej strane musí tento súd zohľadniť okolnosť, že uznanie tejto odbornej praxe by sa mohlo uskutočniť prostredníctvom konania, ktoré by dotknutej osobe umožnilo preukázať rovnocennosť jej odbornej praxe získanej v iných členských štátoch, rovnako ako to podľa spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, umožňuje vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, na účely získania príplatkov za odpracované trojročné obdobia pre dočasných zamestnancov vo verejnej službe.
V situácii, ktorá nepatrí do pôsobnosti smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/36/ES zo 7. septembra 2005 o uznávaní odborných kvalifikácií (
Ú. v. EÚ L 255, 2005, s. 22
), ale patrí do pôsobnosti článku 45 ZFEÚ, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu, dotknutý hostiteľský členský štát musí dodržať svoje povinnosti v oblasti uznávania odborných kvalifikácií [rozsudok z 3. marca 2022, Sosiaali‑ ja terveysalan lupa‑ ja valvontavirasto (Základná lekárska odborná príprava),
C‑634/20
,
EU:C:2022:149
, bod
].
Súdny dvor tak rozhodol, že orgány tohto členského štátu, ktoré posudzujú žiadosť štátneho príslušníka Únie o povolenie vykonávať povolanie, ku ktorému je prístup podľa uplatniteľnej vnútroštátnej právnej úpravy podmienený získaním diplomu alebo odbornej kvalifikácie, alebo aj dobami odbornej praxe, sú povinné zohľadniť všetky diplomy, osvedčenia a iné doklady o formálnej kvalifikácii, ako aj relevantnú prax dotknutej osoby, a to porovnaním vedomostí, ktoré potvrdzujú tieto doklady, a tejto praxe na jednej strane s vedomosťami a kvalifikáciami požadovanými vnútroštátnou právnou úpravou na druhej strane [rozsudok z 3. marca 2022, Sosiaali‑ ja terveysalan lupa‑ ja valvontavirasto (Základná lekárska odborná príprava),
C‑634/20
,
EU:C:2022:149
, bod
a citovaná judikatúra].
Ak teda toto porovnávacie preskúmanie diplomov vedie ku konštatovaniu, že vedomosti a kvalifikácia osvedčené zahraničným diplomom zodpovedajú tým, ktoré vyžadujú vnútroštátne ustanovenia, členský štát je povinný pripustiť, že tento diplom spĺňa podmienky, ktoré stanovujú tieto ustanovenia. Ak naopak porovnanie ukáže len čiastočnú zhodu medzi týmito vedomosťami a kvalifikáciami, potom je tento členský štát oprávnený vyžadovať, aby dotknutá osoba preukázala, že nadobudla chýbajúce vedomosti a kvalifikácie (rozsudky zo 6. októbra 2015, Brouillard,
C‑298/14
,
EU:C:2015:652
, bod
, a z 8. júla 2021, Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerija,
C‑166/20
,
EU:C:2021:554
, bod
).
Z toho vyplýva, že je potrebné zamietnuť argumentáciu Regionálneho riaditeľstva autonómneho spoločenstva Kastília‑León pre zdravotníctvo založenú na neexistencii spoločného systému organizácie služieb zdravotnej starostlivosti členských štátov v rámci Únie.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že článok 45 ZFEÚ a článok 7 nariadenia č. 492/2011 sa majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje vnútroštátna právna úprava týkajúca sa uznávania kariérneho postupu v rámci služby zdravotnej starostlivosti členského štátu, ktorá bráni tomu, aby bola v rámci počtu odpracovaných rokov zohľadnená odborná prax, ktorú pracovník získal vo verejnej službe zdravotnej starostlivosti v inom členskom štáte, pokiaľ obmedzenie voľného pohybu pracovníkov obsiahnuté v tejto právnej úprave nespĺňa cieľ všeobecného záujmu, neumožňuje zabezpečenie dosiahnutia tohto cieľa a ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:

Článok 45 ZFEÚ a článok 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 492/2011 z 5. apríla 2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie sa majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje vnútroštátna právna úprava týkajúca sa uznávania kariérneho postupu v rámci služby zdravotnej starostlivosti členského štátu, ktorá bráni tomu, aby bola v rámci počtu odpracovaných rokov zohľadnená odborná prax, ktorú pracovník získal vo verejnej službe zdravotnej starostlivosti v inom členskom štáte, pokiaľ obmedzenie voľného pohybu pracovníkov obsiahnuté v tejto právnej úprave nespĺňa cieľ všeobecného záujmu, neumožňuje zabezpečenie dosiahnutia tohto cieľa a ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: španielčina.