CELEX: 62020CJ0022
Tagállami kötelezettségszegés
91/271/EGK irányelv
4., 5., 10. és 15. cikk
Települési szennyvíz kezelése
A bizonyos nagyságrendű agglomerációkból származó települési szennyvizek másodlagos vagy ezzel egyenértékű kezelése
Az érzékeny területeken történő kibocsátások szigorúbb kezelése
Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése
A tagállamok által közölt adatok ellenőrzése
A lojális együttműködés kötelezettsége

Keresetlevelében az Európai Bizottság annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy:
–
a Svéd Királyság – mivel nem közölte a Bizottsággal azokat az információkat, amelyek szükségesek azon állítások helytállóságának értékeléséhez, amelyek szerint a Habo és Töreboda agglomerációk szennyvíztisztító telepei által kibocsátott települési szennyvíz megfelel a 2008. október 22‑i 1137/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (
HL 2008. L 311., 1. o.
; helyesbítés:
HL 2010. L 276., 80. o.
) módosított, a települési szennyvíz kezeléséről szóló, 1991. május 21‑i 91/271/EGK tanácsi irányelv (
HL 1991. L 135., 40. o.
; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 26. o.) (a továbbiakban: 91/271 irányelv) követelményeinek – nem teljesítette az EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit;
–
a Svéd Királyság – mivel nem biztosította, hogy a Lycksele, Malå, Mockfjärd, Pajala, Robertsfors és Tänndalen agglomerációkból származó települési szennyvizet a kibocsátás előtt a 91/271/EGK irányelv követelményeinek megfelelően másodlagos kezelésnek vagy ezzel egyenértékű kezelésnek vessék alá – nem teljesítette az említett irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 4. cikkéből eredő kötelezettségeit, és
–
a Svéd Királyság – mivel nem biztosította, hogy a Borås, Skoghall, Habo és Töreboda agglomerációkból származó települési szennyvizet a kibocsátás előtt a 91/271/EGK irányelv 4. cikkében leírtnál szigorúbb követelményeket kielégítő tisztításnak vessék alá, és az megfeleljen ezen irányelv követelményeinek – nem teljesítette az említett irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 5. cikkéből eredő kötelezettségeit.
Jogi háttér
A 91/271 irányelv 1. cikke így rendelkezik:
„Ez az irányelv a települési szennyvíz összegyűjtésére, kezelésére és kibocsátására, valamint egyes ipari szektorok szennyvizének kezelésére és kibocsátására vonatkozik.
Az irányelv célja a környezet megóvása a fent említett szennyvízkibocsátások káros hatásaitól.”
Ezen irányelv 4. cikkének szövege a következő:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a gyűjtőrendszerekbe vezetett szennyvizet vízbe történő kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek vagy egy ezzel egyenértékű kezelésnek vessék alá, az alábbiak szerint:
–
legkésőbb 2000. december 31‑ig a 15000 lakosegyenértéknél [(LE)] nagyobb agglomerációk minden kibocsátott szennyvizét,
–
legkésőbb 2005. december 31‑ig a 10000 és 15000 lakosegyenérték közötti agglomerációk minden kibocsátott szennyvizét,
–
legkésőbb 2005. december 31‑ig a 2000 és 10000 lakosegyenérték közötti agglomerációk édesvízbe és a torkolatokba kibocsátott szennyvizét.
[…]
(2)   A magas hegyi régiókban (tengerszint feletti 1500 m felett) lévő vizekbe bocsátott települési szennyvizeket, mivel itt az alacsony hőmérséklet miatt nehéz hatékony biológiai kezelést alkalmazni, az (1) bekezdésben előírtnál kevésbé szigorú követelményeket kielégítő kezelésnek lehet alávetni feltéve, hogy részletes vizsgálatok azt mutatják, hogy az ilyen kibocsátások nem hatnak károsan a környezetre.
(3)   Az (1) és (2) bekezdésben leírt települési szennyvíztisztító telepekről kibocsátott víznek ki kell elégítenie az I. melléklet B. szakaszának [helyesen: B. pontjának] vonatkozó követelményeit. A Bizottság ezeket a követelményeket módosíthatja. Az ezen irányelv nem alapvető fontosságú elemeinek módosítására irányuló ilyen intézkedéseket a 18. cikk (3) bekezdésében említett, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.
(4)   A LE‑ben kifejezett terhelést az év során a tisztító telepre belépő maximális heti átlag‑terhelés alapján kell kiszámítani, figyelmen kívül hagyva a rendkívüli, például heves esőzés következtében előálló helyzeteket.”
Az említett irányelv 5. cikke így rendelkezik:
„(1)   A (2) bekezdés érdekében a tagállamok 1993. december 31‑ig kijelölik az érzékeny területeket, a II. mellékletben megállapított kritériumoknak megfelelően.
(2)   A tagállamok biztosítják, hogy a gyűjtőrendszerekbe vezetett települési szennyvizet érzékeny területekre való kibocsátásuk előtt a 4. cikkben leírtnál szigorúbb követelményeket kielégítő tisztításnak vessék alá, legkésőbb 1998. december 31‑ig, a 10000 LE‑nél nagyobb agglomerációk minden kibocsátott vize esetében.
(3)   A (2) bekezdésben leírt települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásának meg kell felelnie az I. melléklet B. szakasza [helyesen: B. pontja] vonatkozó követelményeinek. A Bizottság ezeket a követelményeket módosíthatja. Az ezen irányelv nem alapvető fontosságú elemeinek módosítására irányuló ilyen intézkedéseket a 18. cikk (3) bekezdésében említett, ellenőrzéssel történő szabályozási bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.
(4)   Egyes esetekben a (2) és (3) bekezdésben szereplő telepekre a követelményeket nem kell alkalmazni az érzékeny területeken, ha igazolható, hogy az ebben a körzetben lévő összes települési szennyvíztisztító telepről származó teljes terhelés minimális csökkentési százaléka legalább a teljes foszformennyiség 75%‑a és legalább a teljes nitrogénmennyiség 75%‑a.
(5)   Az érzékeny területek vízgyűjtő területein elhelyezkedő és azok szennyezéséhez hozzájáruló települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásaira a (2), (3) és (4) bekezdés vonatkozik.
Olyan esetekre, amelyekben a fenti vízgyűjtő területek részben vagy egészben egy másik tagállam területén helyezkednek el, a 9. cikket kell alkalmazni.
(6)   A tagállamok biztosítják, hogy az érzékeny területek kijelölését legalább négyévenként felülvizsgálják.
(7)   A tagállamok biztosítják, hogy a [(6)] bekezdés szerinti felülvizsgálat alapján érzékenynek ítélt területek esetében hét éven belül megfeleljenek a fenti követelményeknek.
(8)   Egy tagállamnak nem kell az ezen irányelv alkalmazásában érzékeny területeknek minősülő területeket kijelölnie, ha egész területén alkalmazza a [(2), (3) és (4)] bekezdésben meghatározott kezelést.”
Ugyanezen irányelv 10. cikke értelmében:
„A tagállamok biztosítják, hogy a 4., 5., 6. és 7. cikk követelményeinek kielégítése érdekében épített települési szennyvíztisztító telepek úgy legyenek megtervezve, megépítve, működtetve és karbantartva, hogy minden normálisnak tekinthető helyi időjárási helyzetben megfelelő teljesítményt biztosítsanak. A telepek tervezésekor figyelembe kell venni a terhelés évszakoktól függő változásait.”
A 91/271 irányelv 15. cikke így rendelkezik:
„(1)   Az eljárásra jogosult hatóságok, illetve az erre felhatalmazott testületek folyamatosan ellenőrzik:
–
a települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásait az I. melléklet B szakaszában [helyesen: B. pontjában] foglalt követelmények betartásának ellenőrzése érdekében, az I. melléklet D szakaszában [helyesen: D. pontjában] megállapított ellenőrzési eljárásoknak megfelelően,
–
a felszíni vizekbe vezetett iszap mennyiségét és összetételét.
(2)   Az eljárásra jogosult hatóságok, illetve az erre felhatalmazott testületek folyamatosan ellenőrzik azokat a vizeket, amelyekbe a települési szennyvíztisztító telepekről kibocsátás történik és amelyekbe a 13. cikkben leírt közvetlen kibocsátások történnek, ha várható, hogy a befogadó környezetet jelentős hatások érik.
(3)   Olyan kibocsátások esetében, amelyekre a 6. cikk rendelkezései vonatkoznak és iszapnak felszíni vizekbe való elhelyezése esetén a tagállamok ellenőrzik, illetve elvégzik azokat a vizsgálatokat, amelyek alapján megállapítható, hogy a kibocsátás vagy iszapelhelyezés nem károsítja‑e a környezetet.
(4)   Az eljárásra jogosult hatóságok, illetve az erre felhatalmazott testületek által az [(1), (2) és (3)] bekezdés értelmében begyűjtött információkat a tagállamok megőrzik, és felkérésre annak kézhezvételétől számított hat hónapon belül a Bizottság rendelkezésére bocsátják.
(5)   A Bizottság az (1), (2) és (3) bekezdésben említett ellenőrzésekre vonatkozóan iránymutatásokat fogalmazhat meg a 18. cikk (2) bekezdésében említett szabályozási bizottsági eljárással összhangban.”
Ezen irányelv I. melléklete B. pontjának szövege a következő:
„Kibocsátás a települési szennyvíztisztító telepekről a befogadó vizekbe[…]
1.
A szennyvíztisztító telepeket úgy kell tervezni vagy átalakítani, hogy reprezentatív mintákat lehessen venni a bejövő szennyvízből és az elfolyó kezelt szennyvízből, mielőtt azt a befogadó vizekbe bocsátanák.
2.
A települési szennyvíztisztító telepekről kibocsátott, a 4. és 5. cikknek megfelelően kezelt szennyvizeknek ki kell elégíteniük az 1. táblázat követelményeit.
3.
A települési szennyvíztisztító telepek a II. melléklet A. szakaszának [helyesen: A. pontjának] a) pontjában megjelölt, eutrofizációnak kitett érzékeny területekre történő kibocsátásainak ezenfelül ki kell elégíteniük az 2. táblázat követelményeit is.
4.
Az 1. és/vagy 2. táblázatban megadottaknál szigorúbb követelményeket kell alkalmazni ott, ahol biztosítani kell, hogy a befogadó vizek bármilyen más vonatkozó irányelvnek megfeleljenek.
5.
A települési szennyvíz kibocsátási pontját úgy kell megválasztani, hogy az a lehető legkisebb mértékben legyen hatással a befogadó vizekre.”
Az említett irányelv I. mellékletének D. pontja így rendelkezik:
„Referencia‑módszerek az ellenőrzésre és az eredmények kiértékelése
1.
A tagállamok biztosítják, hogy olyan ellenőrzési módszer kerüljön alkalmazásra, amely legalább az alább leírt követelményszinteket teljesíti.
A 2., 3. és 4. bekezdésben említettek mellett más módszerek is alkalmazhatók, ha igazolható, hogy ezek egyenértékű eredményeket adnak.
A tagállamok minden vonatkozó információt megadnak a Bizottságnak az alkalmazott módszereket illetően. Ha a Bizottság úgy találja, hogy a 2., 3. és 4. bekezdésben megadott feltételek nem teljesülnek, megfelelő javaslatot nyújt be a Tanácsnak.
2.
Vízhozammal arányos vagy 24 órás mintákat kell venni a tisztító telep elfolyó, és ha szükséges befolyó oldalán is, mindig ugyanazon a jól meghatározott ponton annak ellenőrzésére, hogy teljesülnek‑e a kibocsátott szennyvízre az ezen irányelvben megállapított követelmények.
Elismert nemzetközi laboratóriumi gyakorlatot kell alkalmazni annak érdekében, hogy a minták változása a mintavétel és az elemzés között eltelő időszakban minimális legyen.
3.
Az éves minimális mintavétel‑számot a tisztító telep méretétől függően kell meghatározni és az év során rendszeres időközönként kell a mintákat venni:
– 2 000 – 9 999 LE
Az első év során 12 minta. A következő években négy minta, ha kimutatható, hogy az első év során a víz kielégíti ezen irányelv követelményeit; ha a négy közül egy minta nem megfelelő, a következő évben 12 mintát kell venni.
– 10 000 – 49 999 LE
12 minta
– 50 000 LE és felette
24 minta
4.
A kezelt szennyvíz akkor felel meg a vonatkozó paramétereknek, ha minden egyedileg megvizsgált paraméterre vonatkozóan a vízminták azt mutatják, hogy az kielégíti a vonatkozó paraméter‑határértékeket az alábbiak szerint:
a) Az 1. táblázatban és a 2. cikk 7. pontjában meghatározott paraméterek esetében a 3. táblázatban van megadva az 1. táblázatban és a 2. cikk 7. pontjában, koncentrációban és/vagy százalékos csökkenésben kifejezett követelményeket ki nem elégítő minták maximálisan megengedhető száma;
b) az 1. táblázatban koncentrációban kifejezett paraméterek esetében a normális üzemi körülmények között vett nem megfelelő minták eltérése nem lehet 100%‑nál nagyobb a paraméter‑határértéktől. Az összes lebegőanyag koncentrációjának paraméter‑határértékei tekintetében legfeljebb 150%‑os eltérés fogadható el;
c) a 2. táblázatban megadott paraméterek tekintetében a minták éves átlaga minden egyes paraméterre feleljen meg a vonatkozó paraméter‑határértéknek.
5.
A szélsőséges vízminőség‑értékeket nem kell figyelembe venni, ha ezek szokatlan helyzet, például heves esőzés következményei.”
Ugyanezen irányelv I. mellékletén belül az 1–3. táblázat szövege a következő:
„1. táblázat: Az irányelv 4. és 5. cikkének hatálya alá eső települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásaira vonatkozó követelmények. Vagy a koncentrációra vagy a százalékos csökkenésre vonatkozó értékeket kell alkalmazni.
Paraméterek
Koncentráció
A csökkenés minimális százaléka (
)
Mérési referenciamódszer
Biokémiai oxigénigény (BOI
, 20
o
C‑on) nitrifikáció nélkül (
)
25 mg/l O
70–90
A 4. cikk (2) bekezdése es[e]tében 40
Homogenizált, szűretlen, ülepítetlen minta. Az oldott oxigén meghatározása 20
o
C ± 1
o
C‑on, teljes sötétségben, öt napon át végzett inkubáció előtt és után. Nitrifikációt gátló adalék hozzáadásával.
Kémiai oxigénigény (KOI)
125 mg/l O
Homogenizált, szűretlen, ülepítetlen minta. Kálium‑dikromátos
Összes lebegőanyag
35 mg/l (
)
A 4. cikk (2) bekezdése esetében (10 000 LE felett‑): 35
A 4. cikk (2) bekezdése esetében (2 000 és 10 000 LE között): 60
90 (
)
A 4. cikk (2) bekezdése esetében (10 000 LE felett): 90
A 4. cikk (2) bekezdése esetében (2 000 és 10 000 LE között): 70
– Reprezentatív minta szűrése 0,45 μm‑es szűrőmembránon. Szárítás 105
o
C‑on és mérlegelés.
– Reprezentatív minta centrifugálása (legalább öt percig 2 800 és 3 200 g közötti átlagos gyorsulásnál), szárítás 105
o
C‑on és mérlegelés
(
) Csökkenés a befolyás terheltségéhez képest.
(
) A paraméter más paraméterrel helyettesíthető: összes szerves szén (TOC) vagy teljes oxigénigény (TOD), ha összefüggés hozható létre a BOI5 és a helyettesítő paraméter között.
(
) Ez a követelmény választható.
A tavas szennyvíztisztítóról elvezetett víz elemzését szűrt mintákon kell elvégezni; azonban az összes lebegőanyag koncentrációja a szűretlen vízmintában ne haladja meg a 150 mg/l értéket.
2. táblázat: A települési szennyvíztisztító telepeknek a II. melléklet A. szakaszának [helyesen: A. pontjának] a) pontjában megjelölt eutrofizációra hajlamos érzékeny területre történő kibocsátásaira vonatkozó követelmények. A helyi sajátosságoktól függően egyik vagy mindkét paraméter alkalmazható. Vagy a koncentrációra vagy a százalékos csökkenésre vonatkozó értékeket kell alkalmazni.
Paraméterek
Koncentráció
A csökkenés minimális százaléka (
)
Mérési referenciamódszer
Összes foszfor
2 mg/l (10 000 – 100 000 LE.)
Molekuláris abszorpciós spektrofotometria
1 mg/l (100 000 LE felett)
Teljes nitrogén tartalom (
)
15 mg/l (10 000 – 100 000 LE) (
)
70–80
Molekuláris abszorpciós spektrofotometria
10 mg/l (100 000 LE felett.) (
)
(
) Csökkenés a befolyás terheltségéhez képest.
(
) Az összes nitrogén a következőt jelenti: az összes Kjeldahl nitrogén (szerves N + NH
), nitrát (NO
)‑nitrogén és a nitrit (NO
)‑nitrogén összege.
(
) Ezek a koncentrációban megadott értékek az I. melléklet D. szakaszának [helyesen: D. pontjának] 4.c) pontja szerinti éves középértékek. Azonban, a nitrogénre vonatkozó követelmények napi átlagok segítségével is ellenőrizhetők, ha az I. melléklet D. szakaszának [helyesen: D. pontjának] 1 bekezdésével összhangban bizonyítható, hogy a környezetvédelem szintje azonos. Ebben az esetben a napi átlagnak nem szabad túllépnie a 20 mg/l nitrogén tartalmat minden minta figyelembevételével, amikor a biológiai reaktorból kifolyó szennyvíz hőmérséklete 12
o
C‑nál magasabb vagy ezzel egyenlő. A hőmérsékletre vonatkozó feltételek helyettesíthetőek a működési időre megszabott korlátozással, a regionális éghajlati körülményeket figyelembe véve.
3. táblázat
Éves mintavételek száma
A nem megfelelő minták maximálisan megengedett száma
4–7
8–16
17–28
29–40
41–53
54–67
68–81
82–95
96–110
111–125
126–140
141–155
156–171
172–187
188–203
204–219
220–235
236–251
252–268
269–284
285–300
301–317
318–334
335–350
351–365
25”
A pert megelőző eljárás
2010. január 29‑én a Bizottság felszólító levelet küldött a Svéd Királyságnak, amelyben kérdéseket intézett e tagállamhoz a települési szennyvízkezelő rendszerének a 91/271 irányelvvel való összeegyeztethetőségét illetően.
Közelebbről, a Bizottság egyrészt úgy ítélte meg, hogy az említett tagállam elmulasztotta biztosítani, hogy a tizenhárom agglomerációból származó szennyvizet másodlagos kezelésnek vagy azzal egyenértékű kezelésnek vessék alá, összhangban a 91/271 irányelv 4. cikkének (1) és (3) bekezdéséből eredő követelményekkel. Másrészt, ezen intézmény úgy vélte, hogy ugyanezen tagállam elmulasztotta biztosítani, hogy a három agglomeráció szennyvizét az ezen irányelv 4. cikkében leírtnál szigorúbb kezelésnek vessék alá, összhangban az említett irányelv 5. cikkének (2) és (3) bekezdéséből eredő követelményekkel.
A Svéd Királyság a 2010. április 1‑jei és november 4‑i levelében válaszolt e felszólító levélre.
A Bizottság, mivel nem találta kielégítőnek az e tagállam által szolgáltatott magyarázatokat, úgy határozott, hogy 2015. szeptember 25‑én kiegészítő felszólító levelet küld neki, amelyben megjelölt 11 olyan további agglomerációt, amelyek nem rendelkeztek másodlagos kezelési rendszerrel vagy azzal egyenértékű kezelési rendszerrel, továbbá megjelölt 26 olyan további agglomerációt, amelyek tekintetében e tagállam nem gondoskodott a 91/271 irányelv 5. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében vett szigorúbb kezelésről. Ezenkívül a Bizottság felhívta a Svéd Királyságot, hogy adjon felvilágosítást két olyan agglomeráció helyzetéről, amelyekkel kapcsolatban ezen intézmény úgy ítélte meg, hogy a Svéd Királyság nem teljesítette a 91/271 irányelv 4. cikkének (1) és (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
2015. november 25‑én a Svéd Királyság válaszolt a kiegészítő felszólító levélre.
A 91/271 irányelv 15. cikkével összhangban összeállított azon jelentés kézhezvételét követően, amelyet a Svéd Királyság 2016‑ban közölt, a Bizottság megállapította, hogy e tagállamon belül még jelentősebb számú agglomeráció nem tartotta tiszteletben az ezen irányelvből eredő követelményeket.
2017. április 28‑án a Bizottság második kiegészítő felszólító levelet küldött a Svéd Királyságnak, amelyben ezen intézmény egyrészt pontosította, hogy a 91/271 irányelv 15. cikke további jogi alapot képez azon kötelezettségek megszegése tekintetében, amelyek ezen irányelv alapján terhelik e tagállamot, másrészt pedig megemlítette azokat a további agglomerációkat, amelyeket az éves jelentést követően akként azonosított, hogy azok nem felelnek meg a 91/271 irányelv követelményeinek.
A Svéd Királyság a 2017. június 28‑i és 2018. november 6‑i levelében válaszolt a második kiegészítő felszólító levélre. Ezenkívül a kötelezettségszegéssel kapcsolatos iratanyagot megvitatták a Bizottság és a svéd hatóságok által 2017‑ben és 2018‑ban tartott találkozók során.
2018. november 8‑án a Bizottság indokolással ellátott véleményt küldött a Svéd Királyságnak, amelyben e tagállamnak tudta be 12 agglomeráció tekintetében a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 4. cikkének megsértését, 9 agglomeráció tekintetében pedig ezen irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 5. cikkének megsértését. Mivel ezen agglomerációk közül egyiknél e két cikk tekintetében egyszerre merült fel, hogy a létesítményei nem felelnek meg az előírásoknak, az érintett agglomerációk teljes száma 20 volt. Ezenkívül a Bizottság megállapította, hogy a Svéd Királyság megsértette az EUSZ 4. cikk (3) bekezdését is 4 olyan agglomeráció tekintetében, amelyek vonatkozásában e tagállam természetes vízmegtartó intézkedésre hivatkozott, anélkül azonban, hogy közölte volna azokat az információkat, amelyek alátámasztják a második kiegészítő felszólító levélre adott válaszában megfogalmazott állításokat.
A Svéd Királyság erre az indokolással ellátott véleményre a 2019. január 11‑i és 21‑i leveleiben válaszolt.
A Bizottság, mivel e választ nem találta kielégítőnek, benyújtotta a jelen keresetet.
A keresetről
Keresetének alátámasztása érdekében a Bizottság lényegében három kifogást hoz fel, amelyek közül az első a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 4. cikkének megsértésén, a második a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 5. cikkének megsértésén, a harmadik pedig az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének megsértésén alapul.
Az első, a Svéd Királyságot a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 4. cikke értelmében terhelő kötelezettségek megszegésére alapított kifogásról
A felek érvei
A Bizottság egyrészt úgy véli, hogy a 91/271 irányelv 4. cikkének megsértése bekövetkezik akkor, ha megsértik ezen irányelv 15. cikkét, amely a begyűjtendő minták számát és a begyűjtésük között eltelő időtartamokat szabályozza, mivel ha ez utóbbi cikket nem tartják tiszteletben, nem lehet megvizsgálni, hogy a 91/271 irányelv 4. cikkében meghatározott követelmények teljesülnek‑e. Másrészt, a Bizottság úgy véli, hogy a 91/271 irányelv 15. cikkével összefüggésben értelmezett 4. cikkének tiszteletben tartása feltételét képezi annak, hogy teljesülhessenek az ezen irányelv 10. cikkében foglalt, a szennyvíztisztító telepek megtervezésére, megépítésére, működtetésére és karbantartására vonatkozó követelmények.
Először is, a Bizottság azt állítja, hogy a 91/271 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése szerinti eltérés csak akkor alkalmazható, ha teljesül négy együttes feltétel, amelyeket a jelen ügy keretében nem ellenőriztek. Ezen intézmény szerint ahhoz, hogy egy agglomeráció mentesüljön a szennyvíz másodlagos kezelése alól, a következők szükségesek: először is az, hogy magas hegyi, vagyis olyan régiókban kibocsátott települési szennyvizekről legyen szó, amelyeket akként határoznak meg, hogy 1500 méternél magasabban helyezkednek el; másodszor, nehéz legyen hatékony biológiai kezelést alkalmazni; harmadszor, a hatékony biológiai kezelést az alacsony hőmérséklet miatt legyen nehéz alkalmazni, negyedszer pedig részletes vizsgálatok utaljanak arra, hogy a kibocsátások nem hatnak károsan a környezetre.
Másodszor, a Bizottság azt állítja, hogy a 91/271 irányelv 4. cikkének (3) bekezdéséből kitűnik, hogy a 2000 LE‑nél nagyobb agglomerációk által kibocsátott települési szennyvíznek teljesítenie kell az ezen irányelv I. mellékletének B. pontjában meghatározott előírásokat. Az említett melléklet B.2 pontja utalást tartalmaz az e melléklet 1. táblázatában foglalt követelményekre, amely táblázatból kitűnik, hogy a biokémiai oxigénigény (a továbbiakban: BOI5) megengedett legnagyobb koncentrációja 25 mg/l, továbbá hogy a BOI5 tekintetében a csökkenés megengedett minimális százaléka 70%‑tól 90%‑ig terjed, illetve 40% akkor, ha alkalmazandó az említett irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében biztosított eltérés. Ezen intézmény kiemeli, hogy a kémiai oxigénigény (a továbbiakban: KOI) megengedett legnagyobb koncentrációja 125 mg/l, továbbá hogy a KOI tekintetében a csökkenés megengedett minimális százaléka 75%. Az ezen értékekre vonatkozó két paraméter vagylagos, vagyis az egyes követelmények teljesíthetők azáltal, hogy akár a legnagyobb koncentráció, akár pedig a csökkenés minimális százaléka vonatkozásában megfelelnek a határértéknek.
Harmadszor, ami az ellenőrzésre vonatkozó, a 91/271 irányelv I. mellékletének D. pontjával összefüggésben értelmezett 15. cikkének (1) bekezdéséből eredő követelményeket illeti, a Bizottság előadja, hogy ezen irányelv I. melléklete D.3. pontjának második franciabekezdéséből kitűnik, hogy 10000 és 49999 LE közötti terhelés esetén az egész év során rendszeres időközönként legalább 12 mintát kell venni, 50000 LE vagy annál nagyobb terhelés esetén pedig 24 mintát. Amennyiben a terhelés 2000 és 9999 LE közé esik, az első év során 12 mintát kell venni. Így, ha a 91/271 irányelv követelményeit tiszteletben tartják, ezt követően évente négy minta vétele is elegendő.
Negyedszer, a Bizottság emlékeztet arra, hogy a 91/271 irányelv I. mellékletének D.4. pontja értelmében vélelmezni kell, hogy a kezelt szennyvíz az e melléklet 1. táblázatában foglalt paramétereket illetően megfelel a követelményeknek, ha a követelményeknek meg nem felelő minták száma az említett melléklet 3. táblázatában előírtakkal összhangban a következő értékek szerint alakul: 4–7 minta esetében 1, 8–16 minta esetében 2, 17–28 minta esetében 3, 29–40 minta esetében 4, 41–53 minta esetében pedig 5. Ezenkívül a minták a koncentrációs értékekben kifejezett BOI5 és KOI vonatkozásában nem térhetnek el 100%‑nál nagyobb mértékben a határértékektől.
A Bizottság azt állítja, hogy az indokolással ellátott véleményben foglaltak teljesítésére megállapított időpontban, vagyis 2019. január 9‑én fennálló állapot szerint a Svéd Királyság hat agglomeráció, vagyis Lycksele, Malå, Mockfjärd, Pajala, Robertsfors és Tänndalen tekintetében megsértette a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 4. cikkét.
Először is, ami Lycksele agglomerációt illeti, amelynek szennyvíztisztító telepe 14000 LE‑nek megfelelő szennyvízkezelési kapacitással rendelkezik, a Bizottság azt állítja, hogy a Svéd Királyság az indokolással ellátott véleményre adott válaszában elismerte, hogy az említett agglomeráció sem a BOI5, sem pedig a KOI tekintetében nem tartotta tiszteletben a követelményeket, de jelezte, hogy az említett követelményeket 2020 vége felé teljesíteni fogják. A Bizottság előadja, hogy 2017. november 7. és 2018. november 6. között a lyckselei szennyvíztisztító telepen 24 mintát gyűjtöttek be, továbbá hogy a BOI5‑koncentráció az összes minta esetében meghaladta a 25 mg/l határértéket, valamint hogy a KOI‑koncentráció 10 minta esetében meghaladta az 125 mg/l határértéket, miközben a nem megfelelő minták megengedett legnagyobb száma 4.
Másodszor, ami Malå agglomerációt illeti, amelynek szennyvíztisztító telepe 5000 LE‑nek megfelelő szennyvízkezelési kapacitással rendelkezik, a Bizottság azt állítja, hogy a Svéd Királyságnak az indokolással ellátott véleményre adott válaszából kitűnik, hogy az említett agglomeráció sem a BOI5, sem pedig a KOI tekintetében nem tartotta tiszteletben a koncentráció legmagasabb értékeire vonatkozó követelményeket. A Bizottság egyrészt azt állítja, hogy a 2017. november 9. és 2018. november 7. között kibocsátott vizekből 25 mintát vettek annak érdekében, hogy ellenőrizzék a KOI‑koncentrációt, továbbá hogy e koncentráció 4 minta esetében meghaladta a 125 mg/l határértéket, miközben a nem megfelelő minták megengedett legnagyobb száma 3 volt. Másrészt, 13 mintát vettek annak érdekében, hogy ellenőrizzék a KOI‑koncentráció 2017. november 9. és 2018. november 7. közötti százalékos csökkenését, e mintákból pedig kitűnt, hogy e csökkenés három esetben alatta maradt a csökkenés minimális százalékos mértékének, vagyis 70%‑nak, miközben a nem megfelelő minták megengedett legnagyobb száma 2 volt.
A BOI5‑koncentrációt illetően a Bizottság azt állítja, hogy azt 25 alkalommal mérték meg, a 25 mg/l legmagasabb koncentrációt pedig 19 minta esetében túllépték, miközben a nem megfelelő minták megengedett legnagyobb száma 3. A Bizottság hozzáteszi, hogy 7 minta több mint 100%‑kal tért el a határértéktől. A Svéd Királyság azon érvét, amely szerint az említett agglomeráció a 91/271 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése szerinti eltérés hatálya alá tartozik, a Bizottság e tekintetben vitatja, mivel ez az agglomeráció nincs legalább 1500 méter magasságban.
Harmadszor, ami Mockfjärd agglomerációt illeti, amelynek szennyvíztisztító telepe 3000 LE‑nek megfelelő szennyvízkezelési kapacitással rendelkezik, a Bizottság azt állítja, hogy a Svéd Királyságnak az indokolással ellátott véleményre adott válaszából kitűnik, hogy 2018. január 11. és 2018. december 27. között 19 mintát vettek a kibocsátott vizek BOI5‑koncentrációjának ellenőrzése céljából, 17 mintát pedig a KOI‑koncentráció tekintetében. Márpedig 2018. május 17. és október 17. között egyetlen mintát sem vettek. Tekintettel arra, hogy a 91/271 irányelv I. mellékletének D.3. pontja megköveteli, hogy a mintákat az egész év során rendszeres időközönként kell begyűjteni, a Bizottság úgy véli, hogy ha öt hónapon keresztül nem történt ilyen mintavétel, akkor nem tartották tiszteletben sem az ellenőrzéssel kapcsolatos követelményeket, sem pedig e kibocsátásokban a BOI5 és a KOI koncentrációjának legmagasabb értékére vonatkozó követelményeket.
Negyedszer, ami Pajala agglomerációt illeti, amelynek szennyvíztisztító telepe 2400 LE‑nek megfelelő szennyvízkezelési kapacitással rendelkezik, a Bizottság azt állítja, hogy a Svéd Királyságnak az indokolással ellátott véleményre adott válaszából kitűnik, hogy 2017. november 16. és 2018. november 1‑je között 29 mintát vettek. A KOI‑koncentráció 11 mintában meghaladta az 125 mg/l‑t, miközben a nem megfelelő minták megengedett legnagyobb száma 4.
A BOI5‑koncentrációt illetően a Bizottság egyrészt megjegyzi, hogy 20 minta meghaladta a 25 mg/l legmagasabb koncentrációt, miközben a nem megfelelő minták megengedett legnagyobb száma 4. Másrészt, 9 minta több mint 100%‑kal tért el a határértéktől. Ezenkívül ez az intézmény hozzáteszi, hogy a kibocsátott vizekben jelen lévő BOI5 csökkenését 25 alkalommal mérték meg, 12 minta pedig alacsonyabb eredményt mutatott a 70%‑os minimális csökkenésnél, miközben a nem megfelelő minták megengedett legnagyobb száma 3. A Svéd Királyság azon érvét, amely szerint az említett agglomeráció a 91/271 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése szerinti eltérés hatálya alá tartozik, a Bizottság e tekintetben vitatja, mivel ez az agglomeráció nincs legalább 1500 méter magasságban.
Ötödször, ami Robertsfors agglomerációt illeti, amelynek szennyvíztisztító telepe 2800 LE‑nek megfelelő szennyvízkezelési kapacitással rendelkezik, a Bizottság azt állítja, hogy a Svéd Királyságnak az indokolással ellátott véleményre adott válaszából kitűnik, hogy az említett agglomerációban a 2018. év során bizonyos nehézségek merültek fel, de 2018. október 23. óta tiszteletben tartotta a 91/271 irányelv követelményeit. A Bizottság azt állítja, hogy az említett válaszból kitűnik, hogy 2017. december 20. és 2018. december 12. között 30 mintát vettek a BOI5‑re vonatkozó paraméterek ellenőrzése érdekekében. 21 mintát vettek, és egyrészt, a BOI5 csökkenése a 2018. év során 7 alkalommal alatta maradt a 70%‑os határértéknek, miközben a nem megfelelő minták megengedett legnagyobb száma 3. Másrészt, a BOI5‑koncentráció 20 alkalommal meghaladta a 25 mg/l határértéket, miközben a nem megfelelő minták megengedett legnagyobb száma 4, ráadásul a túllépés 8 esetben nagyobb volt, mint 100%. A Svéd Királyság azon érvét, amely szerint az említett agglomeráció a 91/271 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése szerinti eltérés hatálya alá tartozik, a Bizottság e tekintetben vitatja, mivel ez az agglomeráció nincs legalább 1500 méter magasságban.
Hatodszor, ami Tänndalen agglomerációt illeti, amelynek szennyvíztisztító telepe 6000 LE‑nek megfelelő szennyvízkezelési kapacitással rendelkezik, a Bizottság azt állítja, hogy a Svéd Királyságnak az indokolással ellátott véleményre adott válaszából kitűnik, hogy 2018. január 3. és 2018. december 12. között 35 mintát vettek a BOI5‑re vonatkozó paraméterek ellenőrzése céljából, de mivel ezek mindegyike arra vonatkozott, hogy az elfolyó vizekben mekkora a BOI5 koncentrációja, a csökkenés százalékos mértékére vonatkozóan nem áll rendelkezésre semmilyen információ. A Bizottság hozzáteszi, hogy a BOI5‑koncentráció 6 mintában meghaladta a 25 mg/l határértéket, miközben a nem megfelelő minták megengedett legnagyobb száma 4, 1 minta pedig több mint 100%‑kal haladta meg a legmagasabb koncentrációt.
A Bizottság szerint Härjedalen önkormányzatának – amelynek a Tänndalen agglomerációja a részét képezi – a 2018. december 20‑i levele ellentmond a Svéd Királyság állításainak, mivel e levélből kitűnik, hogy a 2018‑as évre vonatkozó ellenőrzés alapján látható, hogy a BOI5 vonatkozásában a kibocsátással kapcsolatos követelmény nem teljesülhet.
A Svéd Királyság azt állítja, hogy a Bizottság azon álláspontjának, amely szerint megsértették a 91/271 irányelv 4. cikkét, mivel sérült ezen irányelv 15. cikke, nem lehet helyt adni, mivel a 91/271 irányelv I. mellékletének B. és D. pontja kizárólag tömör útmutatásokat tartalmaz a szennyvíztisztító telepek építésére és a mintavételre vonatkozóan, nem pedig konkrét kritériumokat.
Így a Svéd Királyság előadja, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a 91/271 irányelv I. mellékletének B. pontjában előírt követelményeknek megfelelő egyetlen minta is elegendő annak bizonyításához, hogy az ezen irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettségeket az érintett tagállam teljesítette. A Svéd Királyság úgy véli, hogy nem lehet helyt adni a Bizottság azon érvének, amely szerint ahhoz, hogy a 91/271 irányelv 15. cikkével összefüggésben értelmezett 4. cikkéből eredő, kibocsátásokkal kapcsolatos követelményeket teljesítettnek lehessen tekinteni, a tagállamnak bizonyítania kell, hogy tizenkét hónapon keresztül a követelményeknek megfelelő mintákat vett.
A Svéd Királyság azt állítja, hogy az ilyen értelmezés meghiúsítaná a pert megelőző eljárás célját, mivel a Bizottság általában kéthónapos határidőt biztosít többek között az érintett tagállamnak arra, hogy megfeleljen az indokolással ellátott véleménynek. Márpedig, ha e tagállamnak azt kell bizonyítania, hogy tizenkét hónapon keresztül a követelményeknek megfelelő mintákat vett, lehetetlen lesz számára eleget tenni az ilyen felhívásnak.
A Svéd Királyság úgy véli, hogy a Bizottság tévesen értelmezi a 91/271 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését, amennyiben ezen intézmény úgy ítéli meg, hogy az említett eltérés csak az olyan régiókra vonatkozik, amelyek 1500 métert meghaladó magasságban helyezkednek el. E tagállam úgy véli, hogy az e rendelkezésben említett eltérés alkalmazását lehetővé tévő meghatározó tényező az alacsony hőmérséklet, amely nehézzé teszi a hatékony kezelés alkalmazását, mint az kifejezetten kitűnik a 91/271 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének szövegéből.
Először is, ami Lycksele agglomerációt illeti, jóllehet a Svéd Királyság nem vitatja, hogy ezen agglomeráció szennyvíztisztító telepén a BOI5 és a KOI koncentráció megállapított értékei nem felelnek meg a 91/271 irányelv követelményeinek, pontosítja, hogy e helyzet orvoslása érdekében a munkálatok folyamatban vannak, és a tervek szerint legkésőbb a 2020. év végén vagy a 2021. év elején meg kell felelni ezen irányelv követelményeinek.
Másodszor, ami Måla agglomerációt illeti, a Svéd Királyság nem vitatja, hogy az nem tartja tiszteletben a 91/271 irányelv követelményeit a KOI‑koncentráció 91/271 irányelvben meghatározott értékeit illetően. Ezzel szemben a BOI5‑koncentráció értékeit illetően a Svéd Királyság úgy véli, hogy ezen agglomerációra az ott fennálló alacsony hőmérséklet miatt alkalmazni kell az említett irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében biztosított eltérést. Mindenesetre e tagállam azt állítja, hogy a tervek szerint a malåi szennyvíztisztító telepnek legkésőbb 2021 tavaszán meg kellett felelnie a 91/271 irányelv 4. cikkében foglalt követelményeknek.
Harmadszor, ami Mockfjärd agglomerációt illeti, a Svéd Királyság azt állítja, hogy a BOI5‑koncentráció értékeinek 2018. január 11. és december 27. között végzett ellenőrzésére, valamint a KOI‑koncentráció értékeinek 2017. december 19. és 2018. december 6. között végzett ellenőrzésére vonatkozó eredményekből kitűnik, hogy az említett agglomeráció tiszteletben tartotta a 91/271 irányelv követelményeit. E tagállam előadja egyrészt, hogy a BOI5‑öt illetően 19 mintából 3 mutatott 25 mg/l O
feletti koncentrációt, ami összhangban van a nem megfelelő minták megengedett számával. Másrészt, ami a KOI‑koncentrációval kapcsolatos követelményeket illeti, azoknak egyetlen kivétellel minden minta megfelelt, mivel a megállapított koncentráció 125 mg/l O
‑nél alacsonyabb volt.
Ezenkívül, 2018. május 17. és október 17. között azért nem került sor mintavételre, mert a szennyvíztisztító telepen munkálatokat végeztek. A Svéd Királyság szerint a 2018. év során ezen agglomerációban csak négy mintát kellett venni a 91/271 irányelv követelményeinek való megfelelés érdekében, mivel a 2017. év során vett minták alapján az ellenőrzés eredményei azt mutatták, hogy a szennyvíztisztító telep mind a BOI5, mind pedig a KOI tekintetében megfelelt ezen irányelv követelményeinek.
Negyedszer, ami Pajala agglomerációt illeti, a Svéd Királyság nem vitatja, hogy ezen agglomeráció szennyvíztisztító telepe nem felel meg a 91/271 irányelven belül a KOI megengedett értékeire vonatkozó követelményeknek, viszont tiszteletben tartja a BOI5‑re vonatkozó követelményeket. E tekintetben az alacsony hőmérsékletek miatt, valamint figyelembe véve azt a tényt, hogy a meglévő dokumentáció szerint a pajalai szennyvíztisztító telep kibocsátásai viszonylag alacsonyak, és nem hatnak károsan a környezetre, alkalmazni kellene a 91/271 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében biztosított eltérést. Mindenesetre a Svéd Királyság azt állítja, hogy ezen agglomerációban új szennyvíztisztító telepet fognak építeni, a tervek szerint pedig 2022 tavaszán vagy nyarán meg fognak felelni a kibocsátásokkal kapcsolatban ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében előírt követelményeknek.
Ötödször, ami Robertsfors agglomerációt illeti, a Svéd Királyság úgy véli, hogy ez az agglomeráció tiszteletben tartja a 91/271 irányelvnek a BOI5‑koncentráció legmagasabb értékeire vonatkozó követelményeit, mivel az ezen irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében biztosított eltérés alkalmazandó e régióra. E tagállam ezenkívül azt állítja, hogy a 2018. év során Robertsfors szennyvíztisztító telepén több működési zavar is bekövetkezett, amelyeket orvosoltak. A 2017. december 20. és 2018. december 12. között gyűjtött eredményekből kitűnik, hogy e szennyvíztisztító telep 2018. október 23. óta megfelel a 91/271 irányelv 4. cikkében foglalt követelményeknek a BOI5‑koncentráció vonatkozásában, mivel az ezen időpontot követően vett 6 minta mindegyike esetében 70%‑nál nagyobb mértékű csökkenés volt tapasztalható.
Végül, hatodszor, ami Tänndalen agglomerációt illeti, a Svéd Királyság azt állítja, hogy a 2018. január 3. és december 12. közötti időszakot illetően a tänndaleni szennyvíztisztító telep kibocsátásai 2018. április 18‑ig meghaladták a BOI5‑koncentráció legmagasabb értékeit. Ugyanakkor 2018. május 16. óta a begyűjtött minták lehetővé tették annak megállapítását, hogy a kibocsátott szennyvizek a 25 mg/l O
legmagasabb koncentrációs küszöb alatti értékeket mutattak. A Svéd Királyság úgy véli, hogy mivel a 2018. május 16. és 2019. május 15. között begyűjtött minták mindegyike a 25mg/l O
megengedett legmagasabb koncentrációs küszöb alatti értékeket mutat, az említett agglomeráció tiszteletben tartja a 91/271 irányelvből eredő követelményeket.
A Bíróság álláspontja
–
Előzetes észrevételek
Először is, emlékeztetni kell egyrészt arra, hogy a 91/271 irányelv 4. cikke szerint a tagállamok biztosítják, hogy a gyűjtőrendszerekbe vezetett szennyvizet vízbe történő kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek vagy ezzel egyenértékű kezelésnek vessék alá. Másrészt, ezen irányelv 5. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében a tagállamok biztosítják, hogy a gyűjtőrendszerekbe vezetett települési szennyvizet érzékeny területekre való kibocsátásuk előtt az említett irányelv 4. cikkében leírtnál szigorúbb követelményeket kielégítő tisztításnak vessék alá. A kibocsátásoknak mind az első, mind pedig a második esetben meg kell felelniük az ugyanezen irányelv I. mellékletének B. pontjában foglalt előírásoknak.
Másodszor, a Bíróság úgy ítélte meg, hogy amennyiben valamely tagállam a 91/271 irányelv I. mellékletének B. pontjában foglalt követelményeknek megfelelő mintát tud bemutatni, az ezen irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettségeket teljesítettnek kell tekinteni, mivel e cikk nem írja elő, hogy a mintavételeket egy egész éven keresztül kelljen végezni, mint ahogy azt ezen irányelv I. mellékletének D. pontja megköveteli. Semmi nem enged arra következtetni, hogy más lenne a helyzet a 91/271 irányelv 5. cikkéből eredő kötelezettségek tiszteletben tartását illetően, amely cikk szintén nem utal a 91/271 irányelv I. mellékletének D. pontjában foglalt rendelkezésekre (2016. március 10‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet,
C‑38/15
, nem tették közzé,
EU:C:2016:156
,
24.
pont).
Harmadszor, azokat az eredménykötelezettségeket, amelyek a 91/271 irányelv 4. és 5. cikke alapján annak ellenőrzése tekintetében terhelik a tagállamokat, hogy a települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásai megfelelnek‑e az ezen irányelv I. mellékletének B. pontjában foglalt előírásoknak, meg kell különböztetni azon folyamatos kötelezettségtől, amelyet a tagállamoknak az említett irányelv 15. cikke alapján annak biztosítása érdekében kell teljesíteniük, hogy e kibocsátások az évek során kielégítsék azokat a minőségi követelményeket, amelyeknek a kezelőtelep üzembe helyezésétől kezdve eleget kellett tenni (2016. március 10‑iBizottság kontra Spanyolország ítélet,
C‑38/15
, nem tették közzé,
EU:C:2016:156
,
25.
pont).
Ebből következik, hogy a 91/271 irányelv 15. cikke önálló tartalommal és eltérő céllal rendelkezik az irányelv 4. és 5. cikkéhez képest. Ennélfogva az e 15. cikkből eredő ellenőrzési kötelezettségek esetleges megsértése nem vonja maga után automatikusan az említett 4. és 5. cikkben előírt követelmények megsértését.
Következésképpen nem lehet helyt adni a Bizottság azon álláspontjának, amely szerint a 91/271 irányelv 4. vagy 5. cikkének megsértése bekövetkezik akkor, ha megsértik ezen irányelv 15. cikkét.
Ezenkívül, ami a 91/271 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének értelmezését illeti, mint azt a főtanácsnok is kiemelte az indítványának 32. pontjában, e rendelkezés hatálya egyértelműen a pontosan körülhatárolt, tengerszint feletti 1500 méter feletti magas hegyi régiókra korlátozódik. Ezért e rendelkezésre vonatkozóan a Svéd Királyság által kialakított értelmezés – ahogyan azt a jelen ítélet 40. pontja felidézi – e rendelkezés
contra legem
értelmezéséhez vezetne, vagyis annak nem lehet helyt adni (lásd ebben az értelemben: 2020. október 1‑jeiEntoma ítélet,
C‑526/19
,
EU:C:2020:769
,
43.
pont).
Következésképpen el kell utasítani a Svéd Királyság arra alapított érvét, hogy alkalmazni kell a 91/271 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében biztosított eltérést.
Ezen észrevételek fényében kell megvizsgálni, hogy az agglomerációk részéről fennáll‑e a jelen kereset tárgyát képező kötelezettségszegés.
–
Malå, Pajala és Lycksele agglomerációkról
Ami Malå, Pajala és Lycksele agglomerációkat illeti, ki kell emelni, hogy a felek egyetértenek abban, hogy a KOI‑koncentráció értékei magasabbak, mint amelyet a 91/271 irányelv 4. cikkének (3) bekezdése és I. mellékletének B. pontja megenged. Ami az utolsó agglomerációt illeti, a felek abban is egyetértenek, hogy a BOI5‑koncentráció magasabb, mint az e rendelkezések által megengedett koncentráció.
A kifogásolt kötelezettségszegés igazolása érdekében a Svéd Királyság egyrészt, Lycksele agglomeráció tekintetében azt állította, hogy 2020 vége felé tiszteletben fogják tartani a KOI‑ és BOI5‑koncentrációkra vonatkozó követelményeket. Másrészt, ami a Malå és Pajala agglomerációban mért BOI5‑koncentrációt illeti, a Svéd Királyság – anélkül, hogy vitatta volna, hogy a BOI5‑koncentráció meghaladja a 91/271 irányelv 4. cikkének (3) bekezdésében és I. mellékletének B. pontjában megengedett koncentrációt – ugyanakkor hivatkozott az említett irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében biztosított eltérésre.
E tekintetben egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy mivel a kötelezettségszegés fennállását azon helyzet alapján kell megítélni, amely az indokolással ellátott véleményben megállapított határidő lejártakor az érintett tagállamban fennáll, az ezt követően bekövetkezett változásokat a Bíróság nem veheti figyelembe (2020. március 5‑iBizottság kontra Ciprus [Települési szennyvizek gyűjtése és tisztítása] ítélet,
C‑248/19
, nem tették közzé,
EU:C:2020:171
,
22.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben, mivel az indokolással ellátott véleményben megállapított határidő 2019. január 8. volt, nem lehet figyelembe venni azt, ha ezen időpontot követően esetleg tiszteletben tartották a 91/271 irányelv követelményeit.
Másrészt, mint az kitűnik a jelen ítélet 53. és 54. pontjából, e tagállam nem hivatkozhat eredményesen a 91/271 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében biztosított eltérésre, vagyis meg kell állapítani, hogy a 91/271 irányelv 4. cikke szerinti kötelezettségek megszegése bizonyított.
Ezenkívül, ami az ezen irányelv 10. cikkében előírt azon kötelezettséget illeti, amely szerint a szennyvíztisztító telepeket úgy kell megtervezni, megépíteni, működtetni és karbantartani, hogy minden normálisnak tekinthető helyi időjárási helyzetben megfelelő teljesítményt biztosítsanak, e kötelezettség tiszteletben tartása feltételezi többek között azt, hogy az ezen irányelv 4. cikkében előírt követelmények teljesüljenek (2020. március 5‑iBizottság kontra Ciprus [Települési szennyvizek gyűjtése és tisztítása] ítélet,
C‑248/19
, nem tették közzé,
EU:C:2020:171
,
37.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Következésképpen az említett kötelezettség nem tekinthető teljesítettnek azon agglomerációkban, amelyekben nem teljesül a 91/271 irányelv 4. cikkében előírt azon kötelezettség, hogy az összes települési szennyvizet másodlagos vagy azzal egyenértékű kezelésnek vessék alá (2020. március 5‑iBizottság kontra Ciprus [Települési szennyvizek gyűjtése és tisztítása] ítélet,
C‑248/19
, nem tették közzé,
EU:C:2020:171
,
38.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E feltételek mellett meg kell állapítani, hogy a Svéd Királyság – mivel nem biztosította, hogy a Lycksele, Malå és Pajala agglomerációkból származó szennyvizet a kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek vagy ezzel egyenértékű kezelésnek vessék alá – nem teljesítette a 91/271 irányelv 10. cikkével összefüggésben értelmezett 4. cikkéből eredő kötelezettségeit.
–
Mockfjärd agglomerációról
Mockfjärd agglomerációt illetően ki kell emelni, hogy a Bizottság úgy véli, hogy mivel 2018. május 16. és október 18. között nem került sor egyetlen, a 91/271 irányelv I. mellékletének D.3. pontjában előírt mintavételre sem, a Svéd Királyság nem teljesítette a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 4. cikkéből eredő kötelezettségeit.
A Bizottság egyrészt, a BOI5‑koncentrációt illetően nem vitatja, hogy a 2018. január 11. és december 27. között levett 19 mintából csak 3 volt olyan, amely a 91/271 irányelv által megengedettnél magasabb koncentrációt mutatott. Másrészt, a KOI‑koncentrációt illetően a Bizottság azt sem vitatja, hogy 2017. december 19. és 2018. december 6. között egyetlen kivétellel az összes minta megfelelt a 91/271 irányelv I. melléklete 3. táblázatában foglalt követelményeknek, amely táblázat szerint évente 17–28 mintavétel esetén legfeljebb 3 minta lehet nem megfelelő.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a Bizottság kizárólag azzal kívánja alátámasztani az említett irányelv 4. cikkének megsértését, hogy a mintavételekre nem rendszeres időközönként került sor, ahogyan azt ezen irányelven belül az I. melléklet D.3. pontjával összefüggésben értelmezett 15. cikk előírja.
Márpedig egyrészt, a Bizottság azon álláspontja, amely szerint a 91/271 irányelv 15. cikkének megsértése automatikusan maga után vonja az irányelv 4. cikkének megsértését, a jelen ítélet 51. pontjában elutasításra került.
Másrészt, mint az kitűnik a jelen ítélet 49. pontjából, amennyiben valamely tagállam a 91/271 irányelv I. melléklete B. pontjában foglalt követelményeknek megfelelő mintát tud bemutatni, az ezen irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettségeket teljesítettnek kell tekinteni, mivel e cikk nem írja elő, hogy a mintavételeket egy egész éven keresztül kelljen végezni, mint ahogy azt ezen irányelv I. mellékletének D. pontja megköveteli.
E feltételek mellett Mockfjärd agglomeráció tekintetében a Bizottság keresetét el kell utasítani.
–
Robertsfors agglomerációról
Ami Robertsfors agglomerációt illeti, egyrészt ki kell emelni, hogy a Svéd Királyság nem vitatja, hogy a 2018. év során az említett agglomeráció szennyvíztisztító telepén több működési zavar is bekövetkezett, amelyeket orvosoltak. Másrészt, a Bizottság nem vitatja, hogy 2018. október 23. óta a BOI5‑koncentráció ellenőrzése érdekében begyűjtött hat minta mindegyike legalább 70%‑os csökkenést mutatott, ami megfelelt a 91/271 irányelv 4. cikkében foglalt követelményeknek.
Elöljáróban, mint az a jelen ítélet 53. és 54. pontjából is kitűnik, el kell utasítani a Svéd Királyság azon érvét, amelyet a 91/271 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében biztosított eltérés alkalmazására alapít.
Ezenkívül egyrészt, a Bizottság azon álláspontja, amely szerint a 91/271 irányelv 15. cikkének megsértése automatikusan maga után vonja ezen irányelv 4. cikkének megsértését, a jelen ítélet 51. pontjában elutasításra került.
Másrészt, mint az kitűnik a jelen ítélet 48–52. pontjából, a 91/271 irányelv 4. cikke nem utal ezen irányelv I. mellékletének D. pontjára, vagyis, mivel a Svéd Királyság a jelen kereset tárgyát képező időszakra vonatkozóan be tud mutatni olyan mintát, amely megfelel az ezen irányelv I. mellékletének B. pontjában foglalt követelményeknek, az ezen irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettségeket teljesítettnek kell tekinteni.
A jelen esetben a felek nem vitatják, hogy 2018. október 23. óta a BOI5‑koncentráció ellenőrzése érdekében begyűjtött hat minta mindegyike megfelelt a 91/271 irányelv követelményeinek.
Következésképpen Robertsfors agglomeráció tekintetében a Bizottság keresetét el kell utasítani.
–
Tänndalen agglomerációról
Ami Tänndalen agglomerációt illeti, a felek nem vitatják, hogy 2018. január 3. és december 12. között a BOI5‑koncentráció ellenőrzése érdekében 35 mintát vettek, és hogy e minták közül 6 meghaladta a 91/271 irányelv által megengedett koncentrációt, vagyis 2018. április 18‑ig ezen agglomeráció szennyvíztisztító telepe nem tartotta tiszteletben az irányelv követelményeit.
A Svéd Királyság előadja, hogy a 2018. május 16. és 2019. május 15. között begyűjtött összes minta lehetővé tette annak megállapítását, hogy a kibocsátott szennyvízben mért értékek alatta maradtak a koncentráció legmagasabb küszöbértékének.
E tekintetben, mint azt a jelen ítélet 58. és 59. pontja is felidézi, mivel az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő 2019. január 8. volt, nem lehet figyelembe venni azt, ha ezen időpontot követően esetleg tiszteletben tartották a 91/271 irányelv követelményeit.
Ugyanakkor egyrészt, a Bizottság azon álláspontja, amely szerint a 91/271 irányelv 15. cikkének megsértése automatikusan maga után vonja ezen irányelv 4. cikkének megsértését, a jelen ítélet 51. pontjában elutasításra került.
Másrészt, mint az szintén kitűnik a jelen ítélet 48–52. pontjából, a 91/271 irányelv 4. cikke nem utal ezen irányelv I. mellékletének D. pontjára, vagyis, mivel a Svéd Királyság a jelen kereset tárgyát képező időszakra vonatkozóan be tud mutatni olyan mintát, amely megfelel az ezen irányelv I. mellékletének B. pontjában foglalt követelményeknek, az ezen irányelv 4. cikke alapján e tagállamot terhelő kötelezettségeket teljesítettnek kell tekinteni.
A jelen esetben a 2018. május 16. és 2019. január 8. között begyűjtött minták mindegyike megfelelt a 91/271 irányelv által megállapított követelményeknek.
A fentiekből következik, hogy Tänndalen agglomeráció tekintetében a Bizottság keresetét el kell utasítani.
A második, a Svéd Királyságot a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 5. cikke értelmében terhelő kötelezettségek megszegésére alapított kifogásról
A felek érvei
A Bizottság egyrészt úgy véli, hogy a 91/271 irányelv 5. cikkének megsértése bekövetkezik akkor, ha megsértik ezen irányelv 15. cikkét, amely a begyűjtendő minták számát és a begyűjtésük között eltelő időtartamokat szabályozza, mivel ha ez utóbbi cikket nem tartják tiszteletben, nem lehet megvizsgálni, hogy a 91/271 irányelv 5. cikkében meghatározott követelmények teljesülnek‑e. Másrészt, a Bizottság úgy véli, hogy a 91/271 irányelv 15. cikkével összefüggésben értelmezett 5. cikkének tiszteletben tartása feltételét képezi annak, hogy teljesítettnek lehessen tekinteni az ezen irányelv 10. cikkében foglalt, a szennyvíztisztító telepek megtervezésére, megépítésére, működtetésére és karbantartására vonatkozó követelményeket.
A Bizottság azt állítja, hogy a 91/271 irányelv 5. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik, hogy a 10000 LE‑nél nagyobb agglomerációk által kibocsátott települési szennyvizet az ezen irányelv 4. cikkében előírtnál szigorúbb kezelésnek kell alávetni. Az említett irányelv 5. cikkének (3) bekezdéséből kitűnik, hogy az ilyen kibocsátásoknak meg kell felelniük az ezen irányelv I. mellékletének B. pontjában foglalt releváns követelményeknek, amely B. pont e melléklet 1. és 2. táblázatára hivatkozik.
A Bizottság emlékeztet arra, hogy a vagylagosan alkalmazandó két kritérium a szennyvízben meglévő nitrogénre, vagyis arra vonatkozik, hogy a nitrogén vonatkozásában mennyi lehet a megengedett legmagasabb koncentráció, amely a 10000 és 100000 LE közötti agglomerációk esetében 15 mg/l, a 100000 LE feletti agglomerációk esetében pedig 10 mg/l, illetve hogy a nitrogén vonatkozásában mennyi legyen a csökkenés minimális százaléka, amelynek 70%‑tól 80%‑ig kell terjednie. Ezenkívül a Bizottság kiemeli, hogy a 91/271 irányelv I. mellékletének D. pontján belül a 4.a) alpont szerint vélelmezni kell, hogy a kezelt szennyvíz a nitrogén tekintetében megfelel az e melléklet 2. táblázatában foglalt követelményeknek, ha a minták éves átlagértéke nem haladja meg az alkalmazandó határértéket.
A Bizottság azt állítja, hogy Borås, Skoghall, Habo és Töreboda agglomerációk tekintetében a Svéd Királyság nem teljesítette a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 5. cikkéből eredő kötelezettségeit.
Először is, ami Borås agglomerációt illeti, amelynek szennyvíztisztító telepei 110000, illetőleg 150000 LE vonatkozásában kezeltek vagy kezelnek szennyvizet, a Bizottság azt állítja, hogy a Svéd Királyságnak az indokolással ellátott véleményre adott válaszából kitűnik, hogy a korábbi szennyvíztisztító telep, amelyet 2018. május 28‑án leállítottak, nem tartotta tiszteletben a 91/271 irányelv követelményeit, az új telep azonban 2018. szeptember 17‑től tiszteletben tartja e követelményeket.
A Bizottság azt állítja, hogy a nitrogénkoncentrációra vonatkozó eredményeket tartalmazó, a Svéd Királyság által benyújtott táblázat alapján nem lehet meghatározni, hogy mely eredmények melyik szennyvíztisztító telepről származnak, mindenesetre pedig az említett táblázat azt mutatja, hogy a nitrogénkoncentráció legmagasabb értékeire vonatkozóan a 91/271 irányelvben foglalt követelményeket a 2017. november 1‑je és 2018. október 31. közötti időszakban nem tartották tiszteletben. Ezen egyéves időszak alatt ugyanis a minták éves átlagértéke 18 mg/l volt, miközben a határérték 10 mg/l.
Másodszor, ami Skoghall agglomerációt illeti, amelynek szennyvíztisztító telepei 5457, illetve 15000 LE‑nek megfelelő szennyvízkezelési kapacitással rendelkeznek, a Bizottság azt állítja, hogy az indokolással ellátott véleményre adott válaszból kitűnik, hogy a két szennyvíztisztító telep közül az egyikben a nitrogénkoncentráció határértékét túllépték a 2017. november 9. és 2018. november 6. közötti tizenkét hónapos időszak során, amit a Svéd Királyság nem vitatott. E tekintetben a Bizottság előadja, hogy a minták éves átlagértéke 17 mg/l volt, miközben a határérték 15 mg/l.
Harmadszor, ami Habo agglomerációt illeti, amelynek szennyvíztisztító telepe 17000 LE‑nek megfelelő szennyvízkezelési kapacitással rendelkezik, a Bizottság úgy véli, hogy az említett telepen a nitrogénnek csak 33%‑át távolították el, a Svéd Királyság pedig semmilyen módon nem támasztotta alá azon állításait, amelyek szerint a Habo és a Balti‑tenger közötti nitrogéncsökkenés 78–87%‑ot tett ki. A Bizottság szerint a
Hydrological Predictions for the Environment
(környezeti hidrológiai előrejelzések, a továbbiakban: HYPE‑modell) alapján nem lehet meghatározni, hogy Habo agglomeráció megfelel‑e a 91/271 irányelv követelményeinek. A HYPE‑modellből az tűnik ki, hogy a nitrogéncsökkentés a Habo és a Balti‑tenger közötti összes tóban és vízfolyásban 87%‑ot tesz ki, mielőtt a szennyvíz elérné az érzékeny partmenti területet. Egyébiránt a svéd meteorológiai és hidrológiai intézet (a továbbiakban: SMHI) hivatalos nyilatkozatában az szerepel, hogy a nitrogén teljes csökkenése, amely figyelembe veszi a természetes visszatartást is, 91%‑ot tesz ki.
Márpedig a Bizottság azzal érvel, hogy a Svéd Királyságnak az indokolással ellátott véleményre adott válaszából egyrészt az következik, hogy a haboi szennyvíztisztító telepen megállapított nitrogénkoncentráció csökkenésének éves átlagértéke csak 32%, másrészt pedig, hogy az említett szennyvíztisztító telepet még csak fel sem szerelték ahhoz, hogy a nitrogént kezelje. A Bizottság úgy véli, hogy jóllehet a Svéd Királyság a HYPE‑modellre támaszkodik, nem közölte az előadott adatok ellenőrzése szempontjából releváns információkat, így a Bizottság úgy ítéli meg, hogy Habo tekintetében a nitrogéncsökkenés 32%, miközben a csökkenés minimális százaléknak 70% és 80% között kell lennie.
Negyedszer, ami Töreboda agglomerációt illeti, amelynek szennyvíztisztító telepe 35500 LE‑nek megfelelő szennyvízkezelési kapacitással rendelkezik, a Bizottság azt állítja, hogy a Svéd Királyságnak az indokolással ellátott véleményre adott válaszából kitűnik, hogy e tagállam egyrészt azt állította, hogy a BOI5‑koncentrációra vonatkozó követelményeket tiszteletben tartották. Másrészt, lényegében ugyanazon okokból, mint amelyeket Habo agglomeráció vonatkozásában adott elő, e tagállam azt állította, hogy a törebodai szennyvíztisztító telep által biztosított nitrogénkoncentráció‑csökkenés 43% volt, ez az arány pedig eléri a 71%‑ot is, amennyiben figyelembe vesszük a természetes visszatartást, mielőtt a szennyvíz elérné az érzékeny partmenti területet.
A Bizottság azt állítja, hogy az említett válaszból kitűnik, hogy 2017. november 8. és 2018. november 6. között 50 mintát vettek annak érdekében, hogy a törebodai szennyvíztisztító telepen ellenőrizzék a BOI5‑koncentrációt. Márpedig ezen intézmény szerint 2017. november 8. és 2018. január 3. között nem vettek mintákat a bejövő és kimenő vizekből, vagyis a csökkenést erre az időszakra vonatkozóan nem jelentették be, és így nem tartották tiszteletben a 91/271 irányelv I. melléklete D. pontjának 3. alpontjában meghatározott ellenőrzési követelményeket.
Ezenkívül a Bizottság azt állítja, hogy a 25 mg/l legmagasabb koncentrációt 18 mintában lépték túl, miközben a nem megfelelő minták megengedett legnagyobb száma 5 volt, 3 minta pedig több mint 100%‑kal tért el e határértéktől. Mivel ez az agglomeráció nem tartja tiszteletben a 91/271 irányelv 4. cikkéből eredő követelményeket, nem tartja tiszteletben az ezen irányelv 5. cikkéből eredő követelményeket sem, amely cikk az 10000 LE‑nél nagyobb szennyvíztisztító telepek esetében a szigorúbb kezelés kötelezettségét írja elő.
A nitrogénkoncentráció csökkenését illetően a Bizottság azzal érvel, hogy a Svéd Királyságnak az indokolással ellátott véleményre adott válaszából kitűnik, hogy egyrészt, a szennyvíztisztító telepen a nitrogéncsökkenés éves átlagértéke 43%, miközben a csökkenés minimális százaléknak 70% és 80% között kell lennie, másrészt pedig, hogy az említett szennyvíztisztító telep nincs felszerelve a nitrogén kezeléséhez. A Bizottság előadja, hogy semmi olyan információt nem továbbítottak neki, amely lehetővé tenné a Svéd Királyság által közölt információk vagy a 2013. év utáni információk ellenőrzését.
Elöljáróban, a Svéd Királyság ugyanazon okokból, mint amelyeket a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 4. cikkéből eredő kötelezettségek megszegésére alapított kifogás keretében adott elő, vitatja a Bizottság azon állítását, amely szerint az 15. cikk megsértése maga után vonja ezen irányelv 5. és 10. cikkének megsértését.
Először is, Borås agglomerációt illetően a Svéd Királyság úgy véli, hogy nem lehet helyt adni a Bizottság azon érvelésének, amely szerint nem lehet azonosítani azt a szennyvíztisztító telepet, amelyre a Svéd Királyság által hivatkozott eredmények vonatkoznak. Az indokolással ellátott véleményre adott válaszából ugyanis kitűnik, hogy a gässlösai szennyvíztisztító telep 2018. május 28‑ig volt üzemben, ettől az időponttól kezdve pedig üzembe helyezték a sobackeni telepet. E tekintetben a Svéd Királyság előadja, hogy a 2018. május 28. és 2019. május 9. közötti időszakban az e telep által kibocsátott szennyvíz nitrogénkoncentrációja alacsonyabb volt az 10 mg/l éves átlagos határértéknél, vagyis az említett telep tiszteletben tartja a 91/271 irányelv követelményeit.
Másodszor, ami Skoghall agglomerációt illeti, amely két szennyvíztisztító telepet használ, a Svéd Királyság azt állítja, hogy a sättersvikeni telepen begyűjtött minták azért mutattak 17 mg/l nitrogénkoncentrációt, mert olyan nehézségek merültek fel, amelyeket a hosszú ideig tartó alacsony hőmérséklettel párosuló hóolvadás váltott ki. Márpedig e probléma orvoslása érdekében intézkedésekre került sor, vagyis 2018. június 4. és 2019. május 15. között a sättersvikeni szennyvíztisztító telep által kibocsátott vizek nitrogénkoncentrációja alacsonyabb, mint az 15 mg/l éves átlagos határérték.
Harmadszor, Habo agglomerációt illetően a Svéd Királyság arra hivatkozik, hogy a 2017. november 14. és 2018. november 13. között vett 26 minta elemzése azt mutatja, hogy a haboi szennyvíztisztító telepen fennálló nitrogénterhelés csökkenésének százalékos aránya átlagosan 32% volt. A Svéd Királyság ugyanakkor előadja, hogy az e szennyvíztisztító telep által kibocsátott vizek nitrogénkoncentrációját 87%‑kal csökkenti a természetes visszatartás hatása, amelyet a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint figyelembe lehet venni a nitrogénterhelés csökkenésének kiszámítása során.
Az SMHI nyilatkozatából – amely maga is a
Sveriges lantbruksuniversitet
(svéd mezőgazdaság‑tudományi egyetem, a továbbiakban: SLU) honlapján elérhető adatokon alapul – ugyanis kitűnik, hogy a HYPE‑modell azt mutatja, hogy a szennyvíztisztító telep és a tenger között a nitrogénterhelés természetes csökkenésének aránya eléri a 87%‑ot. Mivel a haboi szennyvíztisztító telep 32%‑os nitrogéncsökkenést valósít meg, a természetes visszatartás pedig 87%‑ot ér el, a teljes visszatartás összesen 91%‑ot tesz ki, a Svéd Királyság úgy ítéli meg, hogy az e tekintetben tiszteletben tartja a 91/271 irányelv követelményeit.
Negyedszer, ami Töreboda agglomerációt illeti, a Svéd Királyság a BOI5‑koncentrációt illetően azt állítja, hogy egyrészt, a 91/271 irányelv I. mellékletének 2. táblázatából kitűnik, hogy a koncentrációs értékek és a csökkenési százalékok vagylagosan kerülnek alkalmazásra. Másrészt, e melléklet 3. táblázatából kitűnik, hogy ha az adott év során begyűjtött minták száma 17 és 28 közé esik, azok közül legfeljebb 3 lehet olyan, amely nem megfelelő. Márpedig 2018. január 4. és október 11. között a rendszeres időközönként begyűjtött 23 minta közül 22 eleget tett a csökkenés minimális százalékával kapcsolatos követelményeknek, míg az említett telepnek ezen év során csak 12 mintát kellett begyűjtenie.
Ami a nitrogén visszatartását illeti, a Svéd Királyság arra hivatkozik, hogy 2017. november 10. és 2018. november 6. között a törebodai szennyvíztisztító telep 54 minta alapján megállapított százalékos nitrogénterhelés‑csökkenése 32% volt, míg a természetes visszatartásnak betudható csökkentés e terhelés 50%‑os csökkenését eredményezte.
Az SMHI nyilatkozatából – amely maga is az SLU honlapján elérhető adatokon alapul – kitűnik, hogy a HYPE‑modell azt mutatja, hogy a szennyvíztisztító telep és a tenger között a nitrogénterhelés természetes csökkenésének aránya eléri az 50%‑ot. Figyelembe véve, hogy a szennyvíztisztító telepen a csökkenés eléri a 43%‑ot, a nitrogén teljes visszatartása összesen 71%‑ot tesz ki.
A Bíróság álláspontja
Elöljáróban ki kell emelni, hogy a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 5. cikkéből eredő kötelezettségek megszegését a jelen ítélet 48–52. pontjának fényében kell megvizsgálni.
–
Töreboda agglomerációról
A Bizottság lényegében azt kifogásolja a Svéd Királysággal szemben, hogy megsértette a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 5. cikkét, mivel egyrészt, az említett agglomeráció szennyvíztisztító telepe nem tartja tiszteletben az említett irányelv 4. cikkében megfogalmazott, a BOI5‑koncentrációra vonatkozó követelményeket, így még inkább nem tarthatja tiszteletben az irányelv 5. cikkében megfogalmazott szigorúbb követelményeket. Másrészt, a Bizottság úgy véli, hogy nem tartják tiszteletben a kezelt vizek nitrogéntartalmára vonatkozó követelményeket sem.
E tekintetben egyrészt, a Bizottság azon álláspontja, amely szerint a 91/271 irányelv 15. cikkének megsértése automatikusan maga után vonja ezen irányelv 5. cikkének megsértését, a jelen ítélet 51. pontjában elutasításra került.
Másrészt, mint az kitűnik a jelen ítélet 48–52. pontjából, a 91/271 irányelv 5. cikke nem utal ezen irányelv I. mellékletének D. pontjára, vagyis, mivel a Svéd Királyság a jelen kereset tárgyát képező időszakra vonatkozóan be tud mutatni olyan mintát, amely megfelel az ezen irányelv I. mellékletének B. pontjában foglalt követelményeknek, az ezen irányelv 5. cikkéből eredő kötelezettségeket teljesítettnek kell tekinteni.
E tekintetben, jóllehet a felek között nem vitatott, hogy a Svéd Királyság a 2017. november 8. és 2018. november 6. közötti időszak vonatkozásában 50 mintát közölt, e tagállam vitatja, hogy 2018. év első féléve során keletkezett 9 nem megfelelő minta azt bizonyítaná, hogy ezen agglomeráció szennyvíztisztító telepe nem csökkenti kellőképpen a BOI5‑koncentrációt.
Ugyanakkor figyelembe véve azt a tényt, hogy a 91/271 irányelv 5. cikke szerinti kötelezettségek teljesítése szempontjából az említett tagállam szorítkozhat arra, hogy egyetlen olyan mintát mutasson be, amely megfelel a 91/271 irányelv I. mellékletének B. pontjában foglalt követelményeknek, a nem megfelelő minták pontos száma nem releváns annak értékelése szempontjából, hogy megszegték‑e az említett cikkből eredő kötelezettségeket.
Mivel a Bizottság nem vitatja, hogy a Svéd Királyság bemutatott legalább egy olyan mintát, amely megfelel a 91/271 irányelv I. mellékletének B. pontjában foglalt követelményeknek, a keresetet el kell utasítani annyiban, amennyiben az a Töreboda agglomerációban mérhető BOI5‑koncentrációra vonatkozik.
Ami az e vizekben jelen lévő nitrogén koncentrációjának százalékos csökkenését illeti, emlékeztetni kell egyrészt arra, hogy a 91/271 irányelv 5. cikkének (2) bekezdése értelmében a hatáskörrel rendelkező hatóságok kötelesek megtenni a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a gyűjtőrendszerekbe vezetett települési szennyvizet érzékeny területekre való kibocsátásuk előtt a 4. cikkben leírtnál szigorúbb követelményeket kielégítő tisztításnak vessék alá, legkésőbb 1998. december 31‑ig, a 10000 LE‑nél nagyobb agglomerációk minden kibocsátott vize esetében.
Másrészt, a 91/271 irányelv 5. cikkének (3) bekezdése az irányelv I. mellékletének B. pontjára utal, e pont pedig az e melléklet 2. táblázatában szereplő előírásokra utal. Az említett táblázat a nitrogént illetően azt követeli meg, hogy vagy olyan csökkenés történjen, amely a 10000 és 100000 LE közötti agglomerációk esetében lehetővé teszi a 15 mg/l norma elérését, vagy pedig minimum 70–80%‑os csökkenésre kerüljön sor.
Így a Bíróság már megállapította, hogy a 91/271 irányelv egyetlen rendelkezése sem zárja ki, hogy a nitrogén természetes visszatartását olyan módszernek lehessen tekinteni, amely a nitrogén települési szennyvizekből történő eltávolítását szolgálja (2009. október 6‑iBizottság kontra Finnország ítélet,
C‑335/07
,
EU:C:2009:612
,
86.
pont; 2009. október 6‑iBizottság kontra Svédország ítélet,
C‑438/07
,
EU:C:2009:613
,
97.
pont).
A jelen ügyben, jóllehet a Svéd Királyság nem vitatja, hogy Töreboda agglomeráció szennyvíztisztító telepe nem rendelkezik semmilyen különleges felszereléssel a szennyvízben jelen lévő nitrogénkoncentráció csökkentésére, így pedig annak nagyjából csak 43%‑át távolítja el, e tagállam előadja, hogy a további 50%‑os természetes visszatartást figyelembe kell venni, vagyis a szennyvízben jelen lévő nitrogén összesen 71%‑kal csökken, mielőtt a szennyvíz elérné az érzékeny partmenti vizeket.
E tekintetben először is, mint azt a főtanácsnok is kiemelte az indítványának 109. és 110. pontjában, jóllehet a Bizottság előadta, hogy a Svéd Királyság nem szolgált olyan releváns adatokkal, amelyek lehetővé tették volna a Bizottság számára a nitrogén természetes visszatartására vonatkozó állítások vizsgálatát, a Bizottság sem az indokolással ellátott véleményben, sem pedig az eljárási irataiban nem jelölte meg pontosan, hogy milyen mérésekre lett volna szüksége ahhoz, hogy a HYPE‑modellt jóváhagyhassa, így a Svéd Királyságnak nem állt módjában pontosan szolgáltatni a Bizottság által kért adatokat.
Másodszor, a Svéd Királyság azáltal, hogy az SLU honlapján elérhető adatokra hivatkozott, ezáltal jelentős mértékben és részleteiben vitatta a Bizottság által bemutatott adatokat és az azokból eredő következményeket (lásd analógia útján: 2012. október 18‑iBizottság kontra Egyesült Királyság ítélet,
C‑301/10
,
EU:C:2012:633
,
72.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E körülmények között, mint azt a főtanácsnok is kiemelte az indítványának 111. pontjában, a Bizottságnak meg kellett volna vizsgálnia a szóban forgó honlapon elérhető adatok tartalmát, adott esetben pedig – szükség esetén – kérnie kellett volna a határidő meghosszabbítását vagy az eljárás felfüggesztését.
Márpedig, mivel a Bizottság egyrészt nem kért egyértelműen és pontosan olyan konkrét méréseket, amelyek a HYPE‑modell vizsgálatára irányulnak, másrészt pedig nem tudta meggyőzően kétségbe vonni a nitrogén természetes visszatartására vonatkozóan a Svéd Királyság által előadott érvelést, meg kell állapítani, hogy a Töreboda agglomeráció szennyvíztisztító telepe általi nitrogénkibocsátást illetően a Bizottságnak nem sikerült bizonyítania a 91/271 irányelv 5. cikkének megsértését.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet Töreboda agglomeráció vonatkozásában el kell utasítani.
–
Borås agglomerációról
Ami Borås agglomerációt illeti, a jelen ítélet 111–113. pontjának fényében kell megvizsgálni a szennyvizek nitrogénkoncentrációjának határértékeivel és e koncentráció csökkentésével kapcsolatos azon kötelezettségek megszegését, amelyekről a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 5. cikke rendelkezik.
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy – mint azt a főtanácsnok is kiemelte az indítványának 95–97. pontjában – jóllehet a Svéd Királyság az ezen agglomeráció korábbi szennyvíztisztító telepének 2018. május 28‑i lecserélése folytán eredetileg 18 mg/l éves nitrogénkoncentráció‑átlagértéket közölt a két létesítmény vonatkozásában, ez nem változtat azon, hogy e tagállam az ellenkérelmében olyan további adatokkal szolgált, amelyek a 2018. május 28. és 2019. szeptember 5. között begyűjtött mintákból származnak, és amelyek a nitrogénkoncentráció tekintetében 9 mg/l éves átlagértéket és 70%‑os átlagos csökkenést támasztanak alá.
Mint az kitűnik a jelen ítélet 58. és 59. pontjából, mivel az indokolással ellátott véleményben megállapított határidő 2019. január 8. volt, nem lehet figyelembe venni azt, ha ezen időpontot követően esetleg tiszteletben tartották a 91/271 irányelv követelményeit.
Mindemellett egyrészt, mivel a Bizottság azon álláspontja, amely szerint a 91/271 irányelv 15. cikkének megsértése automatikusan maga után vonja ezen irányelv 5. cikkének megsértését, a jelen ítélet 51. pontjában elutasításra került, másrészt pedig, mivel a Svéd Királyság a 2018. május 28. és 2019. január 8. közötti időszak vonatkozásában olyan mintákat mutatott be, amelyek megfelelnek az említett irányelv követelményeinek, meg kell állapítani, hogy Borås agglomeráció szennyvíztisztító telepe az utóbbi időpontban megfelelt az ugyanezen irányelv 5. és 10. cikkében előírt követelményeknek.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet Borås agglomeráció vonatkozásában el kell utasítani.
–
Skoghall agglomerációról
Ami Skoghall agglomerációt illeti, a jelen ítélet 111–113. pontjának fényében kell megvizsgálni a szennyvizek nitrogénkoncentrációjának határértékeivel és e koncentráció csökkentésével kapcsolatos azon kötelezettségek megszegését, amelyekről a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 5. cikke rendelkezik.
A jelen ügyben, mint azt a főtanácsnok is kiemelte az indítványának 102. és 103. pontjában, jóllehet a Svéd Királyság elismerte, hogy az említett agglomeráció egyik szennyvíztisztító telepe esetében az e telep által kezelt vizek nitrogénkoncentrációja 2017. november 9. és 2018. november 6. között 17 mg/l éves átlagértéket mutatott, ez nem változtat azon, hogy e tagállam az ellenkérelmében olyan további adatokkal szolgált, amelyek a 2018. április 6. és 2019. május 15. között begyűjtött mintákból származnak, és amelyek a nitrogénkoncentráció tekintetében 12 mg/l éves átlagértéket és 73%‑os átlagos csökkenést támasztanak alá.
Mint az kitűnik a jelen ítélet 58. és 59. pontjából, mivel az indokolással ellátott véleményben megállapított határidő 2019. január 8. volt, nem lehet figyelembe venni azt, ha ezen időpontot követően esetleg tiszteletben tartották a 91/271 irányelv követelményeit.
Mindemellett egyrészt, mivel a Bizottság azon álláspontja, amely szerint a 91/271 irányelv 15. cikkének megsértése automatikusan maga után vonja ezen irányelv 5. cikkének megsértését, a jelen ítélet 51. pontjában elutasításra került, másrészt pedig, mivel a Svéd Királyság a 2018. április 6. és 2019. január 8. közötti időszak vonatkozásában olyan mintákat mutatott be, amelyek megfelelnek az említett irányelv követelményeinek, meg kell állapítani, hogy Skoghall agglomeráció szennyvíztisztító telepe az utóbbi időpontban megfelelt az ugyanezen irányelv 5. és 10. cikkében előírt követelményeknek.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet Skoghall agglomeráció tekintetében el kell utasítani.
–
Habo agglomerációról
Ami Habo agglomerációt illeti, a jelen ítélet 111–113. pontjának fényében kell megvizsgálni a szennyvizek nitrogénkoncentrációjának határértékeivel és e koncentráció csökkentésével kapcsolatos azon kötelezettségek megszegését, amelyekről a 91/271 irányelv 10. és 15. cikkével összefüggésben értelmezett 5. cikke rendelkezik.
A jelen ügyben, jóllehet a Svéd Királyság nem vitatja, hogy Habo agglomeráció szennyvíztisztító telepe nem rendelkezik semmilyen különleges felszereléssel a szennyvízben jelen lévő nitrogén csökkentésére, így pedig annak nagyjából csak 30%‑át távolítja el, ami 40 mg/l éves átlagot eredményez, e tagállam előadja, hogy a további 87%‑os természetes visszatartást figyelembe kell venni, vagyis a szennyvízben jelen lévő nitrogén összesen 91%‑kal csökken, mielőtt a szennyvíz elérné az érzékeny partmenti vizeket.
E tekintetben először is, mint azt a főtanácsnok is kiemelte az indítványának 109. és 110. pontjában, jóllehet a Bizottság előadta, hogy a Svéd Királyság nem közölt vele olyan releváns adatokat, amelyek lehetővé tették volna a Bizottság számára, hogy megvizsgálja e tagállamnak a nitrogén természetes visszatartására vonatkozó állításait, a Bizottság sem az indokolással ellátott véleményben, sem pedig a bírósági eljárás során nem jelölte meg pontosan, hogy milyen mérésekre lett volna szüksége ahhoz, hogy a HYPE‑modellt jóváhagyhassa, így a Svéd Királyságnak nem állt módjában pontosan szolgáltatni a Bizottság által kért adatokat.
Másodszor, mint az kitűnik az említett indítvány 110. és 111. pontjából, a Svéd Királyság az SLU honlapján elérhető adatokra hivatkozott, vagyis a Bizottságnak meg kellett volna vizsgálnia a szóban forgó honlapon elérhető ezen adatok tartalmát, adott esetben pedig – szükség esetén – kérnie kellett volna a határidő meghosszabbítását vagy az eljárás felfüggesztését.
Márpedig, mivel a Bizottság egyrészt nem kért egyértelműen és pontosan olyan konkrét méréseket, amelyek a HYPE‑modell vizsgálatára irányulnak, másrészt pedig nem tudta meggyőzően ki fog vonni a nitrogén természetes visszatartására vonatkozóan a Svéd Királyság által előadott érvelést, meg kell állapítani, hogy a Habo agglomerációban történő nitrogénkibocsátást illetően a Bizottságnak nem sikerült bizonyítania a 91/271 irányelv 5. cikkének megsértését.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet Habo agglomeráció tekintetében el kell utasítani.
A harmadik, a Svéd Királyságot az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése értelmében terhelő kötelezettségek megszegésére alapított kifogásról
A felek érvei
A Bizottság azt állítja, hogy a Svéd Királyság – mivel elmulasztotta közölni a Bizottsággal a Habo és a Töreboda agglomerációkra vonatkozó releváns adatokat oly módon, hogy lehetővé tegye ezen intézmény számára a Svéd Királyság által azon kötelezettségszegésekkel szemben felhozott érvek ellenőrzését, amelyeket e két agglomeráció tekintetében rónak a terhére – nem teljesítette az EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
E tekintetben a Bizottság azt állítja, hogy valamely tagállam részéről nem elegendő egyszerű állításokat megfogalmazni, anélkül hogy ezen intézmény rendelkezésére bocsátaná az ilyen állítások hitelességének ellenőrzésére szolgáló eszközöket. Így a Bizottság előadja, hogy jóllehet a Svéd Királyság azt állítja, hogy a nitrogén visszatartásának számítása keretében használt HYPE‑modell valós méréseken alapul, ezen intézmény nem kapott információkat e tagállamtól az egyes agglomerációk tekintetében egyedileg számított visszatartásról, így ezen állításokat nem tudta ellenőrizni.
Közelebbről, ezen intézménynek nem állt módjában sem annak ellenőrzése, hogy a nitrogén természetes visszatartása olyan arányban történt‑e, ahogyan azt állítják, sem pedig az, hogy objektív tudományos mérlegelést folytasson le a Svéd Királyság által azon módszerek tekintetében megfogalmazott állítások hitelességét illetően, amelyek lehetővé tették a visszatartás százalékos arányának meghatározását. E tekintetben a Bizottság azt állítja, hogy mivel ezzel összefüggésben ő maga nem rendelkezik vizsgálati jogkörökkel, a lojális együttműködés elve megköveteli, hogy a tagállam a rendelkezésére bocsássa az annak ellenőrzéséhez szükséges adatokat, hogy valamely irányelv rendelkezéseit helyesen hajtották‑e végre.
A jelen ügyben a Bizottsággal közölt azon adatok, amelyeken az SMHI hivatalos nyilatkozata alapul, olyan adatbázisból származnak, amelyet nem az SMHI tárol, és amely a 2013. év utáni időszak vonatkozásában nem jelöli meg a vízfolyások nitrogéntartalmát a 2013 utáni időszakban. A Bizottság hozzáteszi, hogy még az említett adatbázisból származó adatok sem teszik lehetővé a nitrogén‑visszatartás mértékének meghatározását.
A Svéd Királyság ezzel szemben azt állítja, hogy egyrészt igenis közölt releváns információkat, másrészt pedig az ilyen információk olyan környezetvédelmi megfigyelési adatokból származnak, amelyek szabadon hozzáférhetők az SLU honlapján, amely a környezetvédelmi megfigyelés keretében gyűjtött adatokat az édesvízre vonatkozóan. Az SMHI ezeket az adatokat a hitelesítési és kalibrálási munkáihoz használja fel.
Ezenkívül a Svéd Királyság azt állítja, hogy mind a HYPE‑modell, mind pedig azok a korábbi modellek, amelyeken e modell alapul, jól dokumentáltak, továbbá azokra vonatkozóan olyan tudományos vizsgálatokat és teszteket végeztek, amelyek eredményeit több tanulmányban és tudományos cikkben közzétették. E tagállam előadja, hogy két tudományos tanulmány is alátámasztja, hogy megbízható modellről van szó, és hangsúlyozza egyrészt, hogy a hitelesítéseket és a kalibrálásokat az SLU által mért adatok alapján végzik el, másrészt pedig, hogy az idézett tanulmányok megerősítik, hogy az SMHI honlapja olyan eszközzel rendelkezik, amely lehetővé teszi a modell értékei és a mért adatok közötti, százalékban kifejezett átlagos eltérés szemléltetését.
Ezenkívül a felszólító levélre adott 2017. június 28‑i válaszában a Svéd Királyság részletes magyarázatokkal szolgált a HYPE‑modellre vonatkozóan, és közölte a Bizottsággal az SMHI azon információit, amelyek jelzik, hogy hogyan történik a nitrogénszállítás és ‑veszteség, valamint a Habóban és Törebodában így elért végső természetes visszatartás. Következésképpen e tagállam arra a következtetésre jut, hogy minden tőle telhetőt megtett a Bizottsággal való együttműködés érdekében.
A Bíróság álláspontja
Emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 258. cikk szerinti kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárással összefüggésben a bizonyítási teherre vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottságnak kell bizonyítania az állítólagos kötelezettségszegés fennállását. A Bizottságnak kell az e kötelezettségszegés fennállásának vizsgálatához szükséges bizonyítékokat a Bíróság előtt bemutatnia, anélkül hogy bármiféle vélelemre támaszkodhatna (2021. január 14‑iBizottság kontra Olaszország [Üzemanyag‑vásárlási hozzájárulás] ítélet,
C‑63/19
,
EU:C:2021:18
,
74.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése alapján ugyanakkor a tagállamok kötelesek elősegíteni a Bizottság feladatainak teljesítését, amely az EUSZ 17. cikk (1) bekezdése szerint különösen azt jelenti, hogy a Bizottság gondoskodik az EUM‑Szerződés rendelkezéseinek és az az alapján az intézmények által hozott rendelkezések alkalmazásáról. Tekintetbe kell venni különösen azt a tényt, hogy a valamely irányelv tényleges végrehajtásának biztosítására irányuló nemzeti rendelkezések helyes gyakorlati alkalmazásának ellenőrzése során a Bizottság, amely e tárgyban nem rendelkezik saját vizsgálati jogkörrel, nagymértékben függ az esetleges panaszosoktól vagy az érintett tagállamtól kapott információktól (2012. október 18‑iBizottság kontra Egyesült Királyság ítélet,
C‑301/10
,
EU:C:2012:633
,
71.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a Svéd Királyság válaszolt a Bizottság azon felhívására, hogy közölje vele a Habo és Töreboda agglomerációkban tapasztalt nitrogéncsökkenésre vonatkozó újabb mérési eredményeket, utalva az SMHI nyilatkozatára, amelyben az szerepelt, hogy e csökkenés valóban a nitrogéntartalomra vonatkozó újabb méréseken alapul, viszont e mérések nem elérhetők a honlapján, mivel azok egy másik intézmény adatbázisából származnak.
Ugyanakkor a Svéd Királyság csak a Bíróság előtti eljárás során, nevezetesen az ellenkérelmében tájékoztatta a Bizottságot arról, hogy az említett adatokat az SLU tárolja, és azok szabadon hozzáférhetők ezen egyetem honlapján.
Meg kell állapítani, hogy ezáltal a Svéd Királyság a pert megelőző eljárás során hiányos információkat közölt a Bizottsággal, és akadályozta a jelen eljárás megfelelő lefolytatását.
Mint azt a főtanácsnok is kiemelte az indítványának 123. pontjában, jóllehet a Bizottság kifogásolta a konkrét adatok hiányát, e tagállam nem közölt ilyen adatokat, és nem is jelölte meg az újabb adatok forrását vagy azt, hogy azok az interneten hol találhatók meg. E hiányosság hátrányos volt a jelen kereset Bizottság általi előkészítése szempontjából.
A fentiekből következik, hogy a Svéd Királyság – mivel a pert megelőző eljárás során nem közölte a Bizottsággal azokat az információkat, amelyek a Bizottság számára szükségesek lettek volna annak értékeléséhez, hogy Habo és Töreboda agglomerációk szennyvíztisztító telepei megfelelnek‑e a 91/271 irányelv követelményeinek – nem teljesítette az EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
Az eddigi megfontolások összességéből következik, hogy
–
a Svéd Királyság – mivel nem biztosította, hogy a Lycksele, Malå és Pajala agglomerációkból származó települési szennyvizet a kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek vagy ezzel egyenértékű kezelésnek vessék alá – nem teljesítette a 91/271 irányelv 10. cikkével összefüggésben értelmezett 4. cikkéből eredő kötelezettségeit;
–
a Svéd Királyság – mivel a pert megelőző eljárás során nem közölte a Bizottsággal azokat az információkat, amelyek a Bizottság számára szükségesek lettek volna annak értékeléséhez, hogy Habo és Töreboda agglomerációk szennyvíztisztító telepei megfelelnek‑e a 91/271 irányelv követelményeinek – nem teljesítette az EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
A költségekről
A Bíróság eljárási szabályzata 138. cikkének (3) bekezdése értelmében a Bizottság és a Svéd Királyság maga viseli saját költségeit, mivel a felek részlegesen pervesztesek lettek.

A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

1)
A Svéd Királyság – mivel nem biztosította, hogy a Lycksele, Malå és Pajala agglomerációkból származó települési szennyvizet a kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek vagy ezzel egyenértékű kezelésnek vessék alá – nem teljesítette a 2008. október 22‑i 1137/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a települési szennyvíz kezeléséről szóló, 1991. május 21‑i 91/271/EGK tanácsi irányelv 4. cikkéből eredő kötelezettségeit, összefüggésben értelmezve azt az 1137/2008 rendelettel módosított 91/271 irányelv 10. cikkével, továbbá
a Svéd Királyság – mivel a pert megelőző eljárás során nem közölte a Bizottsággal azokat az információkat, amelyek a Bizottság számára szükségesek lettek volna annak értékeléséhez, hogy Habo és Töreboda agglomerációk szennyvíztisztító telepei megfelelnek‑e az 1137/2008 rendelettel módosított 91/271 irányelv követelményeinek – nem teljesítette az EUSZ 4. cikk (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

2)
A Bíróság a keresetet az ezt meghaladó részében elutasítja.

3)
Az Európai Bizottság és a Svéd Királyság maga viseli saját költségeit.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: svéd.