CELEX: 62018CJ0226
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Muitas savienība
Regula (EEK) Nr. 2913/92
212.a pants
Importa procedūras
Muitas parāds
Atbrīvojums no nodokļa
Dempings
Subsīdijas
Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no tās nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (elementu) imports
Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1238/2013 un (ES) Nr. 1239/2013, ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu
Atbrīvojumi no nodokļa

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (
OV 1992, L 302, 1. lpp.
), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 648/2005 (2005. gada 13. aprīlis) (
OV 2005, L 117, 13. lpp.
) (turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”), 212.a pantu, Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1238/2013 (2013. gada 2. decembris), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē noteikto pagaidu maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no tās nosūtīta kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importu (
OV 2013, L 325, 1. lpp.
), 3. panta 1. punkta a)–c) apakšpunktu un Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1239/2013 (2013. gada 2. decembris), ar ko nosaka galīgo kompensācijas maksājumu tādu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā vai kurus nosūta no Ķīnas Tautas Republikas (
OV 2013, L 325, 66. lpp.
), 2. panta 1. punkta a)–c) apakšpunktu.
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp
Krohn & Schröder GmbH
un
Hauptzollamt Hamburg‑Hafen
(Hamburgas ostas Galvenā muitas pārvalde, Vācija) (turpmāk tekstā – “Galvenā muitas pārvalde”) par antidempinga un kompensācijas maksājuma piemērošanu šim uzņēmumam par pienākuma, kas saistīts ar preču pamatlietā pagaidu glabāšanu, neizpildi.
Atbilstošās tiesību normas
Muitas tiesiskais regulējums
Atbilstoši Muitas kodeksa 4. panta 10. punktam:
“Ievedmuitas nodokļi” nozīmē:
–
muitas nodokļus un muitas nodokļiem līdzvērtīgus maksājumus, kas jāmaksā, preces ievedot,
[..].”
Šā kodeksa 36.a pantā ir noteikts:
“1.   Par precēm, ko ieved Kopienas muitas teritorijā, iesniedz kopsavilkuma deklarāciju, izņemot preces, kuras pārvadā ar transportlīdzekļiem, kas tikai šķērso muitas teritorijas teritoriālos ūdeņus vai gaisa telpu, šajā teritorijā neapstājoties.
2.   Kopsavilkuma deklarāciju iesniedz ievešanas muitas iestādē.
[..]”
Minētā kodeksa 49. panta 1. punktā ir noteikts:
“Ja precēm ir iesniegta kopsavilkuma deklarācija, formalitātes, kas vajadzīgas to nodošanai muitošanas vai izmantošanas režīmā, ir jāizpilda:
[..]
b)
20 dienu laikā pēc kopsavilkuma deklarācijas iesniegšanas precēm, kas nav pārvadātas pa jūru.”
Šā paša kodeksa 53. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Muitas dienesti nekavējoties veic visus pasākumus, ieskaitot preču pārdošanu, kas vajadzīgi, lai nokārtotu tādu preču stāvokli, ar kurām 49. pantā noteiktajos termiņos nav sāktas preču muitošanai vai izmantošanai nepieciešamās formalitātes.”
Muitas kodeksa 184. pantā ir noteikts:
“Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar kvalificētu balsu vairākumu nosaka gadījumus, kādos īpašu apstākļu dēļ no ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa atbrīvojamas preces, kas tiek laistas brīvā apgrozībā vai izvestas.”
Šā kodeksa 204. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts:
“Ievedmuitas parāds rodas:
a)
neizpildot kādu no pienākumiem, ko uzliek ievedmuitas nodoklim pakļaujamo preču pagaidu glabāšana vai tās muitas procedūras izmantošanu, kurā tās nodotas.”
Saskaņā ar tā paša kodeksa 212.a pantu:
“Ja muitas noteikumi paredz labvēlīga tarifa režīmu precēm to rakstura vai paredzētā galapatēriņa dēļ vai ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu atvieglojumus vai daļēju vai pilnīgu atbrīvošanu no tiem saskaņā ar 21., 82., 145. vai 184. līdz 187. pantu, šādu labvēlīga tarifa režīmu, atvieglojumus vai atbrīvojumus piemēro arī gadījumos, kad muitas parāds ir jāmaksā saskaņā ar 202. līdz 205., 210. vai 211. pantu ar nosacījumu, ka attiecīgās personas rīcība neietver maldināšanu vai acīmredzamu nolaidību un persona sniedz pierādījumus, ka ir ievēroti pārējie nosacījumi labvēlīga tarifa režīma, atvieglojumu vai atbrīvojumu piemērošanai.”
Tirdzniecības aizsardzības pasākumi
Saskaņā ar Komisijas Lēmuma 2013/423/ES (2013. gada 2. augusts), ar ko pieņem saistības, kuras piedāvātas saistībā ar antidempinga procedūru attiecībā uz Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Ķīnas Tautas Republikas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu un plāksnīšu) importu (
OV 2013, L 209, 26. lpp.
), 6. un 8. apsvērumu
“(6)
Turklāt, lai samazinātu risku, ka uzņēmums nosūta preces, izmantojot citus uzņēmumus, un panāktu, ka praktiski ir iespējams uzraudzīt daudzos iesaistītos eksportētājus, Ķīnas eksportētāji piedāvāja nodrošināt, lai saskaņā ar saistībām veiktā importa apjoms gadā būtu tādā līmenī, kas aptuveni atbilst viņu pašreizējiem tirgus darbības rezultātiem.
[..]
(8)
Tāpēc dempinga kaitējumu radošā ietekme ir novērsta ar cenu saistībām, kas aptver importu konkrētā gada līmenī, un arī ar
ad valorem
pagaidu maksājumu, ko uzliek importam, kas pārsniedz gada līmeni, kā iepriekš minēts 6. apsvērumā.”
Komisijas Īstenošanas lēmuma 2013/707/ES (2013. gada 4. decembris), ar ko apstiprina tādu saistību pieņemšanu, kuras piedāvātas saistībā ar antidempinga un antisubsidēšanas procedūru attiecībā uz Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Ķīnas Tautas Republikas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importu galīgo pasākumu piemērošanas periodā (
OV 2013, L 325, 214. lpp.
), 13. un 14. apsvērumā ir noteikts:
“(13)
[Minimālās importa cenas] MIC un ikgadējais līmenis ir dienesta noslēpums [..]
(14)
[..] Minētie apsvērumi attiecas arī uz MIC un ikgadējo līmeni, par ko sīkāka informācija nebūtu jāizpauž.”
Īstenošanas regulas Nr. 1238/2013 1. panta 3. punktā ir noteikts:
“Ja nav noteikts citādi, piemēro spēkā esošos noteikumus par muitas nodokļiem.”
Īstenošanas regulas 3. panta 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Tādu ražojumu imports, ko klasificē ar KN kodu ex85414090 (
TARIC
kodi 8541409021, 8541409029, 8541409031 un 8541409039), kas deklarēti laišanai brīvā apgrozībā, par ko rēķinus izrakstījuši uzņēmumi, kuru saistības ir pieņēmusi Komisija, un kuri norādīti Īstenošanas lēmuma 2013/707/ES pielikumā, ir atbrīvoti no antidempinga maksājuma, kas noteikts ar 1. pantu, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)
Īstenošanas lēmuma 2013/707/ES pielikumā minētais uzņēmums tieši vai ar saistītā uzņēmuma, kas arī norādīts Īstenošanas lēmuma 2013/707/ES pielikumā, starpniecību ražoja, nosūtīja un izrakstīja rēķinu par minētajiem ražojumiem vai nu saistītajiem uzņēmumiem Savienībā, kuri darbojas kā importētāji un muito preces laišanai brīvā apgrozībā Savienībā, vai pirmajam neatkarīgajam klientam, kas darbojas kā importētājs un muito preces laišanai brīvā apgrozībā Savienībā;
b)
šādam importam ir pievienots saistību rēķins, kas ir faktūrrēķins, kurā norādīta vismaz tā informācija un deklarācija, kas minēta šīs regulas III pielikumā;
c)
šādam importam ir pievienots eksporta saistību sertifikāts atbilstoši šīs regulas IV pielikumam; un
d)
muitas dienestiem deklarētās un uzrādītās preces precīzi atbilst aprakstam saistību rēķinā.
2.   Pieņemot deklarāciju ražojuma laišanai brīvā apgrozībā, muitas parāds rodas:
a)
ja attiecībā uz 1. punktā minēto importu konstatē, ka viens vai vairāki minētajā punktā paredzētie nosacījumi netiek pildīti [..]
[..].”
Minētās īstenošanas regulas III pielikumā ir norādīta informācija, kas jāietver faktūrrēķinā, ko pievieno precēm, uz kurām attiecas pieņemtās saistības un kuras tiek pārdotas Savienībā. Šā pielikuma 9. punktā ir minēts, kas jānorāda šajā rēķinā:
“Tās uzņēmuma amatpersonas vārds un uzvārds, kura izrakstījusi faktūrrēķinu un parakstījusi šādu paziņojumu:
Es, apakšā parakstījies, apliecinu, ka preču, uz kurām attiecas šis rēķins, pārdošana tiešam eksportam uz Eiropas Savienību tiek veikta saskaņā ar saistībām, ko piedāvājis [UZŅĒMUMS] un ko pieņēmusi Eiropas Komisija ar Īstenošanas lēmumu 2013/707/ES. Es apliecinu, ka šajā rēķinā sniegtā informācija ir pilnīga un pareiza.”
Atbilstoši Īstenošanas regulas (EK) Nr. 1239/2013 1. panta 3. punktam:
“Ja nav noteikts citādi, piemēro spēkā esošos noteikumus par muitas nodokļiem.”
Īstenošanas regulas 2. panta 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   To ražojumu imports, kas deklarēti laišanai brīvā apgrozībā un ko pašlaik klasificē ar KN kodu ex85414090 (
TARIC
kodi 8541409021, 8541409029, 8541409031 un 8541409039), un par ko rēķinu izrakstījuši uzņēmumi, no kuriem Komisija pieņēmusi saistības un kuru nosaukums iekļauts Īstenošanas lēmuma 2013/707/ES pielikumā, ir atbrīvots no antisubsidēšanas maksājuma, kas noteikts 1. pantā, ja:
a)
Īstenošanas lēmuma 2013/707/ES pielikumā minētais uzņēmums tieši vai ar saistītā uzņēmuma, kas arī norādīts Īstenošanas lēmuma 2013/707/ES pielikumā, starpniecību ir ražojis un nosūtījis iepriekš minētos ražojumus un izrakstījis rēķinu par tiem vai nu saistītajiem uzņēmumiem Savienībā, kuri darbojas kā importētāji un muito preces laišanai brīvā apgrozībā Savienībā, vai pirmajam neatkarīgajam klientam, kas darbojas kā importētājs un muito preces laišanai brīvā apgrozībā Savienībā;
b)
šādam importam ir pievienots saistību rēķins, kas ir faktūrrēķins, kurā norādīta vismaz tā informācija un deklarācija, kas minēta šīs regulas 2. pielikumā;
c)
šādam importam ir pievienots eksporta saistību sertifikāts saskaņā ar šīs regulas 3. pielikumu; un
d)
muitas dienestiem deklarētās un uzrādītās preces precīzi atbilst aprakstam saistību rēķinā.
2.   Pieņemot deklarāciju ražojuma laišanai brīvā apgrozībā, muitas parāds rodas:
a)
ja attiecībā uz 1. punktā minēto importu konstatē, ka viens vai vairāki minētajā punktā paredzētie nosacījumi nav izpildīti [..]
[..].”
Minētās īstenošanas regulas 2. pielikumā ir norādīta informācija, kas jāietver faktūrrēķinā, ko pievieno precēm, uz kuram attiecas pieņemtās saistības un kuras tiek pārdotas Savienībā. Šā pielikuma 9. punktā ir minēts, kas jānorāda šajā rēķinā:
“Tās uzņēmuma amatpersonas vārds un uzvārds, kura izrakstījusi faktūrrēķinu un parakstījusi šādu paziņojumu:
Es, apakšā parakstījies, apliecinu, ka preču, uz kurām attiecas šis rēķins, pārdošana tiešam eksportam uz Eiropas Savienību tiek veikta saskaņā ar saistībām, ko piedāvājis [UZŅĒMUMS] un ko pieņēmusi Eiropas Komisija ar Īstenošanas lēmumu 2013/707/ES. Es apliecinu, ka šajā rēķinā sniegtā informācija ir pilnīga un pareiza.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Prasītājs pamatlietā ir noliktavas Hamburgā (Vācija) pārvaldnieks. 2014. gada 21. augustā prasītājs tajā pieņēma divas fotoelektrisko moduļu piegādes, par kurām tas sagatavoja kopsavilkuma deklarāciju un novietoja tās pagaidu glabāšanā.
2014. gada 11. septembrī Muitas galvenā pārvalde vērsa prasītāja uzmanību uz to, ka Muitas kodeksa 49. pantā paredzēto 20 dienu laikā neesot izpildītas formalitātes, lai nodotu šīs preces citā muitošanas vai izmantošanas režīmā. Tā arī lūdza prasītājam iesniegt dokumentus, kas vajadzīgi piemērojamo muitas nodokļu noteikšanai.
Ar 2014. gada 26. septembra vēstuli prasītājs pamatlietā iesniedza Galvenajai muitas pārvaldei dokumentus, no kuriem izrietēja, ka attiecīgo preču ražotājs ir Ķīnas uzņēmums
Wuxi Suntech Power
, kura nosaukums ir minēts Īstenošanas lēmuma 2013/707 pielikumā, un ka šīs preces tika nosūtītas ar minēto uzņēmumu saistītam uzņēmumam Vācijā. Šo dokumentu skaitā bija
Wuxi Suntech Power
2014. gada 11. jūlija rēķins, kurā bija atsauce uz Lēmumu 2013/423, kā arī Ķīnas Iekārtu un elektronisko ražojumu importa un eksporta tirdzniecības palātas eksporta saistību sertifikāts, kurā bija atsauce uz Īstenošanas lēmumu 2013/707.
Galvenā muitas pārvalde 2014. gada 24. novembra atzinumā noteica galīgo antidempinga maksājumu un galīgo kompensācijas maksājumu precēm pēc tam, kad tā bija konstatējusi, ka saskaņā ar Muitas kodeksa 204. pantu 2014. gada 11. septembrī bija radies muitas parāds, jo nebija izpildīts pienākums ievērot šī kodeksa 49. pantā noteikto termiņu.
2014. gada 28. novembrī prasītājs pamatlietā iesniedza sūdzību par šo atzinumu. Tas tajā it īpaši apgalvoja, ka, pat ja muitas parāds ir radies pienākuma, kas saistīts ar preču pagaidu glabāšanu, neizpildes dēļ, atbrīvojumi no antidempinga un kompensācijas maksājumiem, kas paredzēti attiecīgi Padomes Īstenošanas regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punktā un Padomes Īstenošanas regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punktā, bija jāpiemēro saskaņā ar Muitas kodeksa 212.a pantu kā labvēlīgs tarifa režīms vai ievedmuitas nodokļu atvieglojums, kas minēti šajā pēdējā pantā. Tā norādīja, ka tam, ka faktūrrēķinā Lēmuma 2013/707 vietā bija minēts Lēmums 2013/423, nebija nozīmes.
Galvenā Muitas pārvalde 2015. gada 4. maijā samazināja antidempinga un kompensācijas maksājumu likmi atbilstoši likmei, ko piemēro
Wuxi Suntech Power
ražotiem fotoelektriskajiem moduļiem, kā paredzēts Īstenošanas regulā Nr. 1238/2013 un Īstenošanas regulā Nr. 1239/2013 (turpmāk tekstā kopā – “īstenošanas regulas”). Turpretī tā atteicās piemērot atbrīvojumu no šiem maksājumiem, pamatojoties uz to, ka nosacījumi šī atbrīvojuma piemērošanai nebija izpildīti, jo prasītāja iesniegtajā saistību rēķinā bija atsauce uz Lēmumu 2013/423, nevis uz Īstenošanas lēmumu 2013/707.
2015. gada 19. maijā prasītājs pamatlietā iesniedza labotu saistību rēķinu ar atsauci uz Īstenošanas lēmumu 2013/707.
Pēc pieprasītā nodrošinājuma iesniegšanas Galvenā muitas pārvalde piešķīra preču izlaišanas atļauju un preces tika piegādātas uzņēmumam, kas saistīts ar attiecīgo Ķīnas eksportētāju.
2015. gada 7. jūlijā Galvenā muitas pārvalde noraidīja prasītāja pamatlietā sūdzību, atkārtojot savu pamatojumu, ka precēm nebija ticis piemērots jauns muitošanas vai izmantošanas režīms pēc pagaidu glabāšanas termiņa beigām. Turklāt tā norādīja, ka antidempinga un kompensācijas maksājumi nebija labvēlīgāks tarifa režīms vai atbrīvojums no muitas nodokļa Muitas kodeksa 212.a panta izpratnē.
Galvenā muitas pārvalde uzskatīja, ka īstenošanas regulās paredzētais atbrīvojums nevar tikt piešķirts, jo attiecīgās preces nebija laistas brīvā apgrozībā, un ka iesniegtais rēķins neatbilda šajās regulās noteiktajām formālajām prasībām.
Prasītājs pamatlietā cēla prasību par šo lēmumu
Finanzgericht Hamburg
(Hamburgas Finanšu tiesa, Vācija).
Prasītājs pamatlietā apgalvo, ka atbrīvojumi no antidempinga un kompensācijas maksājumiem ir uzskatāmi par labvēlīgu tarifa režīmu vai vismaz par atbrīvojumiem no muitas nodokļiem saskaņā ar Muitas kodeksa 212.a pantu. Tas arī uzskata, ka rēķinā, ko tas sākotnēji bija iesniedzis Galvenajai muitas pārvaldei, bija izpildīti visi Īstenošanas regulās paredzētie nosacījumi un ka tas
a fortiori
attiecoties arī uz laboto rēķinu. Tas norāda, ka laišanai brīvā apgrozībā neesot nozīmes saistībā ar 212.a panta piemērošanas nosacījumiem, līdz ar to nevarot tikt pieprasīts, lai tas iesniedz saistību rēķinu dienā, kurā Muitas kodeksa 49. panta 1. punktā paredzētais termiņš nebija ievērots.
Galvenā muitas pārvalde galvenokārt uzskata, ka Muitas kodeksa 212.a pants nav piemērojams, jo atbrīvojums no antidempinga un kompensācijas maksājumiem nav ne labvēlīgāks tarifu režīms, ņemot vērā preces raksturu, ne arī beztarifu atvieglojums. Turklāt visi īstenošanas regulās paredzētie nosacījumi neesot izpildīti, jo muitas nodokļa parādnieks neesot tas, kura nosaukums minēts rēķinā. Papildus neesot iespējams
a posteriori
iesniegt labotus faktūrrēķinus.
Šādos apstākļos
Finanzgericht Hamburg
(Hamburgas Finanšu tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Muitas kodeksa] 212.a pants ir piemērojams atbrīvojumam no antidempinga un kompensācijas maksājumiem atbilstoši [Īstenošanas] regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punktam un [Īstenošanas] regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punktam?
2)
Ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši – vai, piemērojot Muitas kodeksa 212.a pantu muitas parāda rašanās gadījumā saskaņā ar Muitas kodeksa 204. panta 1. punktu termiņa atbilstoši Muitas kodeksa 49. panta 1. punktam neievērošanas dēļ, ir izpildīts [Īstenošanas] regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā un [Īstenošanas] regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā izvirzītais nosacījums, ja uzņēmums, kas ir saistīts ar Īstenošanas lēmuma 2013/707/ES pielikumā minēto uzņēmumu (kas attiecīgo preci ir saražojis, nosūtījis un izrakstījis par to rēķinu), gan nerīkojās kā attiecīgās preces importētājs un arī nebija parūpējies par tās laišanu brīvā apgrozībā, taču tam bija šāds nodoms un attiecīgā prece tam arī faktiski tika piegādāta?
3)
Ja uz otro jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši – vai, piemērojot Muitas kodeksa 212.a pantu muitas parāda rašanās gadījumā saskaņā ar Muitas kodeksa 204. panta 1. punktu termiņa atbilstoši Muitas kodeksa 49. panta 1. punktam neievērošanas dēļ, saistību rēķins un eksporta saistību sertifikāts [Īstenošanas] regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta un [Īstenošanas] regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta izpratnē var tikt iesniegti arī muitas iestāžu atbilstoši Muitas kodeksa 53. panta 1. punktam noteiktā termiņā?
4)
Ja uz trešo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši – vai tāds saistību rēķins atbilstoši [Īstenošanas] regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punkta b) apakšpunktam un [Īstenošanas] regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punkta b) apakšpunktam, kurā Īstenošanas lēmuma 2013/707/ES vietā tiek minēts Lēmums 2013/423/ES, ņemot vērā pamatlietas apstākļus un vispārējos tiesību principus, atbilst [Īstenošanas] regulas Nr. 1238/2013 III pielikuma 9. punktā un [Īstenošanas] regulas Nr. 1239/2013 2. pielikuma 9. punktā minētajiem nosacījumiem?
5)
Ja uz ceturto jautājumu tiek atbildēts noliedzoši – vai, piemērojot Muitas kodeksa 212.a pantu muitas parāda rašanās gadījumā saskaņā ar Muitas kodeksa 204. panta 1. punktu termiņa atbilstoši Muitas kodeksa 49. panta 1. punktam neievērošanas dēļ, saistību rēķins [Īstenošanas] regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta un [Īstenošanas] regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē var vēl tikt arī iesniegts muitas parāda konstatējuma pārsūdzības procedūrā?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Muitas kodeksa 212.a punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams atbrīvojumiem no antidempinga un kompensācijas maksājumiem, kas attiecīgi paredzēti Īstenošanas regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punktā un Īstenošanas regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punktā.
Vispirms jānorāda, ka muitas tiesiskais regulējums kopumā, kāds it īpaši ir atrunāts Muitas kodeksā, antidempinga un kompensācijas maksājumiem ir piemērojams tikai tad, ja tas ir paredzēts regulās, ar ko ir ieviesti šādi maksājumi.
Šajā gadījumā īstenošanas regulu 1. panta 3. punktā ir paredzēts – ja nav noteikts citādi, tad piemēro spēkā esošos noteikumus par muitas nodokļiem. Līdz ar to, tā kā šajās regulās nav noteikts pretējais, Muitas kodeksa 212.a pants principā ir piemērojams atbrīvojumiem no minētajās regulās paredzētajiem antidempinga un kompensācijas maksājumiem.
Tomēr Muitas kodeksa 212.a pants ir piemērojams tikai tad, ja šie atbrīvojumi minētā panta izpratnē ir uzskatāmi par labvēlīgu tarifa režīmu precēm to rakstura vai paredzētā galapatēriņa dēļ, ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu atvieglojumu vai daļēju vai pilnīgu atbrīvošanu no tiem saskaņā ar šī kodeksa 21., 82., 145. vai 184.–187. pantu.
Pirmkārt, saskaņā ar Muitas kodeksa 4. panta 10. punktu ievedmuitas nodokļos ietilpst muitas nodokļi un muitas nodokļiem līdzvērtīgi maksājumi, kas jāmaksā, preces ievedot.
Šajā ziņā Tiesa ir nospriedusi, ka maksājumus ar līdzvērtīgu iedarbību veido visi vienpusēji noteikti finansiāli maksājumi neatkarīgi no to nosaukuma vai iekasēšanas metodes un tos uzliek par precēm tāpēc, ka tās šķērso robežu, ja tie nav muitas nodokļi šī vārda tiešajā nozīmē (spriedumi, 2006. gada 8. jūnijs, Koornstra,
C‑517/04
,
EU:C:2006:375
,
15.
punkts, un 2006. gada 26. oktobris, Koninklijke Coöperatie Cosun,
C‑248/04
,
EU:C:2006:666
,
30.
punkts).
Antidempinga un kompensācijas maksājumi ir vienpusēji noteikti finansiāli maksājumi, kas tiek uzlikti par precēm tāpēc, ka tās šķērso Savienības robežu un tiek ievestas Savienības muitas teritorijā. Tādēļ tie ir maksājumi ar muitas nodoklim līdzvērtīgu iedarbību Muitas kodeksa 4. panta 10. punkta izpratnē.
Otrkārt, lai piemērotu Muitas kodeksa 212.a pantu, šajā pantā ietvertais jēdziens “atvieglojums” ir jāsaprot tādējādi, ka tas it īpaši attiecas uz kvantitatīvā vai vērtības ziņā izteiktu robežvērtību, kas tiek piemērota Savienības teritorijā ievestām precēm un līdz kurai importētājam tiek piemērots atbrīvojums no muitas nodokļa.
Atsaucoties uz Īstenošanas lēmumu 2013/707, Īstenošanas regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punkts un Īstenošanas regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek noteikts ievedmuitas nodokļu atvieglojums Muitas kodeksa 212.a panta izpratnē.
Šī īstenošanas lēmuma 13. un 14., 16.–23. un 26. apsvērumos, skatot tos kopsakarā ar Lēmuma 2013/423 6. un 8. apsvērumu, kā Komisija to norādījusi savos apsvērumos, ir atspoguļots to saistību saturs, kuras Komisija uzņēmusies šajā ziņā un kuras attiecas uz Ķīnas ražotāju un eksportētāju pienākumu ievērot ne tikai minimālo importa cenu, bet arī gada importa apjomu Savienībā.
Ņemot vērā šos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Muitas kodeksa 212.a punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams atbrīvojumiem no antidempinga un kompensācijas maksājumiem, kas attiecīgi paredzēti Īstenošanas regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punktā un Īstenošanas regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punktā.
Par otro jautājumu
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Muitas kodeksa 212.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja tas ir piemērojams muitas parādam, kas radies saskaņā ar šī kodeksa 204. panta 1. punktu, jo ir pārsniegts minētā kodeksa 49. panta 1. punktā paredzētais termiņš, Īstenošanas regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā un Īstenošanas regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais nosacījums ir izpildīts, ja uzņēmums, kas ir saistīts ar Īstenošanas lēmuma 2013/707 pielikumā norādīto uzņēmumu, kas ražoja un nosūtīja attiecīgās preces un izrakstīja rēķinu par tām, nedz darbojās kā attiecīgo preču importētājs, nedz nodrošināja preču laišanu brīvā apgrozībā, pat ja tam bija nodoms to darīt un tas bija uzņēmums, kuram preces faktiski tika piegādātas.
Pirmkārt, ir jānorāda, ka Tiesa ir nospriedusi, ka jēdziens “attiecīgā persona” Muitas kodeksa 212.a panta izpratnē, ņemot vērā šīs tiesību normas formulējumu, ir izprotams tādējādi, ka tas ietver ikvienu fizisku vai juridisku personu, kas uzskatāma par muitas parādnieku atbilstoši minētā kodeksa 202.–205. pantam, tostarp tādēļ, ka šīs personas rīcības dēļ Savienības muitas teritorijā ir tikušas pretlikumīgi ievestas preces (spriedums, 2017. gada 25. janvāris, Ultra‑Brag,
C‑679/15
,
EU:C:2017:40
,
38.
punkts).
Tā kā prasītājs pamatlietā atbilstoši Muitas kodeksa 204. pantam ir uzskatāms par muitas parādnieku, tas ir “attiecīgā persona” Muitas kodeksa 212.a panta izpratnē.
Otrkārt, atbrīvojumi no antidempinga maksājuma un kompensācijas maksājumiem var tikt piešķirti, tikai izpildot noteiktus nosacījumus un konkrēti paredzētos gadījumos, un tādējādi tas ir izņēmums no parastās antidempinga maksājumu kārtības. Tātad tiesību normas, kurās paredzēti šādi atbrīvojumi, ir jāinterpretē šauri (spriedums, 2014. gada 17. septembris, Baltic Agro,
C‑3/13
,
EU:C:2014:2227
,
24.
punkts).
Līdz ar to, lai interpretētu Muitas kodeksa 212.a pantu, konkrētāk tajā ietverto jēdzienu “pārējie [piemērošanas] nosacījumi”, ir jābūt izpildītiem citiem atsevišķiem īstenošanas regulās, kurās paredzēts atbrīvojums no antidempinga un kompensācijas maksājumiem, noteiktajiem nosacījumiem.
Šajā ziņā Īstenošanas regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punktā un Īstenošanas regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punktā ir paredzēti nosacījumi atbrīvojumam no tajās paredzētajiem antidempinga un kompensācijas maksājumiem.
Pirmkārt, šajās abās tiesību normās, kā norādījis ģenerāladvokāts secinājumu 42. punktā, ir paredzēts, ka importētajām precēm jābūt deklarētām laišanai brīvā apgrozībā.
No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka, tā kā netika iesniegta nekāda deklarācija par pamatlietā aplūkoto preču laišanu brīvā apgrozībā Muitas kodeksa 49. panta 1. punktā paredzētajā pagaidu glabāšanas termiņā, tas, ka prasītājs pamatlietā šo termiņu neievēroja, radīja muitas parādu šī kodeksa 204. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
Otrkārt, Īstenošanas regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā un Īstenošanas regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts, ka Īstenošanas lēmuma 2013/707 pielikumā minētais uzņēmums ir ražojis, nosūtījis un izrakstījis rēķinu par attiecīgajām precēm vai nu saistītajiem uzņēmumiem Savienībā, kuri darbojas kā importētāji un muito preces laišanai brīvā apgrozībā Savienībā, vai pirmajam neatkarīgajam klientam, kas darbojas kā importētājs un muito preces laišanai brīvā apgrozībā Savienībā.
Šajā gadījumā preces pamatlietā bija paredzētas uzņēmumam, kas saistīts ar pamatlietā aplūkoto Ķīnas ražotāju un eksportētāju, taču šis uzņēmums nedz saņēma, nedz arī laida šīs preces brīvā apgrozībā brīdī, kad radās muitas parāds Muitas kodeksa 49. panta 1. punktā paredzētā pagaidu glabāšanas termiņa neievērošanas dēļ. Tas, ka šim uzņēmumam bija nodoms rīkoties kā minēto preču importētajam un laist tās brīvā apgrozībā un ka tas tās faktiski saņēma vēlāk, neļauj uzskatīt iepriekšējā punktā minēto nosacījumu par izpildītu.
Visbeidzot, ir arī jānorāda, ka Īstenošanas regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā un Īstenošanas regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir prasīts, ka šādam importam ir jāpievieno saistību rēķins, proti, faktūrrēķins, kurā norādīta vismaz tā informācija un deklarācija, kas minētas Īstenošanas regulas Nr. 1238/2013 III pielikumā un Īstenošanas regulas Nr. 1239/2013 2. pielikumā.
Šajā ziņā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka dienā, kurā radās pamatlietā aplūkotais muitas parāds, netika iesniegts neviens rēķins. Turklāt 2014. gada 11. jūlija rēķinā, kas tika iesniegts pēc minētā datuma, proti, 2014. gada 26. septembra, nebija minēta visa nepieciešamā informācija, kas pieprasīta attiecīgajos Īstenošanas regulu pielikumos, jo deklarācijā, kas bija jāparaksta uzņēmuma amatpersonai, kura izrakstījusi minēto rēķinu, nebija minēts Īstenošanas lēmums 2013/707.
Ir jānorāda, ka šādai norādei ir īpaša nozīme īstenošanas regulu sistēmas kontekstā, jo saskaņā ar to muitas iestādes faktu norises brīdī var pārbaudīt, vai ir ievērotas visas prasības saistībā ar atbrīvojumu no attiecīgajiem antidempinga un kompensācijas maksājumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 29. jūlijs, Isaac International,
C‑371/09
,
EU:C:2010:458
,
43.
punkts).
Tādējādi Muitas kodeksa 212.a panta piemērošana šādos apstākļos nevar radīt situāciju, ka šāds atbrīvojums, kura piemērošana atbilstoši Īstenošanas regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punktam un Īstenošanas Regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punktam ir pakļauta nosacījumiem, var tikt piešķirts pat tad, ja šie nosacījumi nav izpildīti (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2010. gada 29. jūlijs, Isaac International,
C‑371/09
,
EU:C:2010:458
,
44.
punkts).
Līdz ar to uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Muitas kodeksa 212.a punkts ir jāinterpretē tādējādi – ja tas ir piemērojams muitas parādam, kas radies saskaņā ar šī kodeksa 204. panta 1. punktu, jo ir pārsniegts minētā kodeksa 49. panta 1. punktā paredzētais termiņš, Īstenošanas regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā un Īstenošanas regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais nosacījums nav izpildīts, ja uzņēmums, kas ir saistīts ar Īstenošanas lēmuma 2013/707 pielikumā norādīto uzņēmumu, kas ražoja un nosūtīja attiecīgās preces un izrakstīja rēķinu par tām, nedz darbojās kā attiecīgo preču importētājs, nedz nodrošināja preču laišanu brīvā apgrozībā, pat ja tam bija nodoms to darīt un tas bija uzņēmums, kuram preces faktiski tika piegādātas.
Par trešo, ceturto un piekto jautājumu
Ņemot vērā atbildi uz otro jautājumu, Tiesai nav jāatbild uz trešo, ceturto un piekto jautājumu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

1)
Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 648/2005 (2005. gada 13. aprīlis), 212.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams atbrīvojumiem no antidempinga un kompensācijas maksājumiem, kas attiecīgi paredzēti Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1238/2013 (2013. gada 2. decembris), ar ko nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē noteikto pagaidu maksājumu par Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no tās nosūtīta kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importu, 3. panta 1. punktā un Padomes Īstenošanas regulas (ES) Nr. 1239/2013 (2013. gada 2. decembris), ar ko nosaka galīgo kompensācijas maksājumu tādu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importam, kuru izcelsme ir Ķīnas Tautas Republikā vai kurus nosūta no Ķīnas Tautas Republikas, 2. panta 1. punktā.

2)
Regulas Nr. 2913/92, kas grozīta ar Regulu Nr. 648/2005, 212.a punkts ir jāinterpretē tādējādi – ja tas ir piemērojams muitas parādam, kas radies saskaņā ar grozītās Regulas Nr. 2913/92 204. panta 1. punktu, jo ir pārsniegts šis regulas 49. panta 1. punktā paredzētais termiņš, Īstenošanas regulas Nr. 1238/2013 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā un Īstenošanas regulas Nr. 1239/2013 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētais nosacījums nav izpildīts, ja uzņēmums, kas ir saistīts ar Komisijas Īstenošanas lēmuma 2013/707/ES (2013. gada 4. decembris), ar ko apstiprina tādu saistību pieņemšanu, kuras piedāvātas saistībā ar antidempinga un antisubsidēšanas procedūru attiecībā uz Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes vai no Ķīnas Tautas Republikas nosūtītu kristāliskā silīcija fotoelektrisko moduļu un to galveno sastāvdaļu (proti, elementu) importu galīgo pasākumu piemērošanas periodā, pielikumā norādīto uzņēmumu, kas ražoja un nosūtīja attiecīgās preces un izrakstīja rēķinu par tām, nedz darbojās kā attiecīgo preču importētājs, nedz nodrošināja preču laišanu brīvā apgrozībā, pat ja tam bija nodoms to darīt un tas bija uzņēmums, kuram preces faktiski tika piegādātas.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.