CELEX: 62016CJ0423
Odvolanie
Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika
Reštriktívne opatrenia prijaté voči Sýrskej arabskej republike
Reštriktívne opatrenia prijaté voči osobe uvedenej v prílohe rozhodnutia
Predĺženie platnosti tohto rozhodnutia v priebehu konania pred Všeobecným súdom Európskej únie
Návrh na úpravu žaloby podaný počas pojednávania, a nie samostatným písomným podaním
Článok 86 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu
Bulharská jazyková verzia
Zrušenie pôvodného rozhodnutia, ktorým bola dotknutá osoba zapísaná do zoznamu osôb podliehajúcich reštriktívnym opatreniam, Všeobecným súdom
Skončenie platnosti rozhodnutia o predĺžení
Trvanie predmetu návrhu na úpravu žaloby

Svojím odvolaním sa HX domáha čiastočného zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 2. júna 2016, HX/Rada (T‑723/14, ďalej len „napadnutý rozsudok“,
EU:T:2016:332
), ktorým tento súd jednak zrušil vykonávacie rozhodnutie Rady 2014/488/SZBP z 22. júla 2014, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 2013/255/SZBP o reštriktívnych opatreniach voči Sýrii (
Ú. v. EÚ L 217, 2014, s. 49
), a vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) č. 793/2014 z 22. júla 2014, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 36/2012 o reštriktívnych opatreniach s ohľadom na situáciu v Sýrii (
Ú. v. EÚ L 217, 2014, s. 10
), v rozsahu, v akom sa toto vykonávacie rozhodnutie a vykonávacie nariadenie týkajú HX, a jednak zamietol návrhy HX smerujúce k zrušeniu rozhodnutia Rady (SZBP) 2015/837 z 28. mája 2015, ktorým sa mení rozhodnutie 2013/255/SZBP (
Ú. v. EÚ L 132, 2015, s. 82
).
Právny rámec
Článok 44 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu v znení uplatniteľnom na konanie, v ktorom bol vydaný napadnutý rozsudok (ďalej len „Rokovací poriadok Všeobecného súdu“), uvádza zoznam jazykov konania na Všeobecnom súde, medzi ktoré patrí bulharský jazyk.
Článok 45 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, ktorý patrí do druhej hlavy tohto rokovacieho poriadku nazvanej „Jazykový režim“, má názov „Určenie jazyka konania“ a vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Pri žalobách v zmysle článku 1 si jazyk konania zvolí žalobca…“
Podľa článku 78 tohto rokovacieho poriadku:
„1.   Ak je to potrebné, k žalobe sa priložia dokumenty uvedené v článku 21 druhom odseku [Štatútu Súdneho dvora Európskej únie].
2.   K žalobe podanej na základe arbitrážnej doložky pripojenej k súkromnoprávnej alebo verejnoprávnej zmluve uzavretej Úniou alebo v mene Únie podľa článku 272 ZFEÚ sa priloží jeden exemplár zmluvy, ktorá obsahuje túto doložku.
3.   Ak je žalobca právnickou osobou podľa súkromného práva, k žalobe tiež prikladá aktuálny dôkaz o svojej existencii ako právnickej osoby (výpis z obchodného registra, výpis z registra združení alebo akýkoľvek iný úradný doklad).
4.   K žalobe sa priložia dokumenty uvedené v článku 51 ods. 2 a 3.
5.   Ak žaloba nespĺňa náležitosti stanovené v odsekoch 1 až 4, tajomník určí žalobcovi primeranú lehotu na predloženie dokumentov uvedených vyššie. Ak v určenej lehote nedôjde k odstráneniu nedostatkov podania, Súd rozhodne, či nesplnenie týchto náležitostí má za následok formálnu neprípustnosť žaloby.“
Článok 86 uvedeného rokovacieho poriadku, nazvaný „Úprava žaloby“, znie takto:
„1.   Ak je akt, ktorého zrušenie sa navrhuje, nahradený alebo zmenený iným aktom s rovnakým predmetom, žalobca môže pred skončením ústnej časti konania alebo pred rozhodnutím Všeobecného súdu, že vec prejedná bez ústnej časti konania, upraviť žalobu tak, aby prihliadala na túto novú okolnosť.
2.   Úprava žaloby sa musí vykonať samostatným podaním a v lehote podľa článku 263 šiesteho odseku ZFEÚ, v ktorej možno podať návrh na zrušenie aktu, ktorý odôvodňuje úpravu žaloby.
3.   Návrh na úpravu obsahuje:
a)
upravené návrhy;
b)
v prípade potreby upravené dôvody a tvrdenia;
c)
v prípade potreby dôkazy a návrhy dôkazov súvisiace s úpravou návrhov.
4.   K návrhu na úpravu sa priloží akt, ktorý odôvodňuje úpravu žaloby. Ak sa tento akt nepriloží, tajomník určí žalobcovi primeranú lehotu na účely jeho predloženia. Ak v určenej lehote nedôjde k odstráneniu nedostatkov, Všeobecný súd rozhodne, či má nesplnenie tejto požiadavky za následok neprípustnosť návrhu na úpravu žaloby.
5.   Bez toho, aby bolo dotknuté rozhodnutie Všeobecného súdu o prípustnosti návrhu na úpravu žaloby, predseda určí žalovanému lehotu na vyjadrenie sa k návrhu na úpravu.
…“
Podľa článku 102 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu:
„Tajomník vyhotoví z vykonania dokazovania zápisnicu, ktorú podpíše spolu s predsedom. Zápisnica má povahu verejnej listiny.“
Článok 227 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu stanovuje, že tento rokovací poriadok je záväzný v jazykoch uvedených v článku 44 daného rokovacieho poriadku.
Okolnosti predchádzajúce sporu, konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
Odvolateľ je obchodníkom sýrskej štátnej príslušnosti, voči ktorému boli prijaté reštriktívne opatrenia v rámci spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (SZBP). Jeho meno bolo zapísané do zoznamu uvedeného v prílohe I rozhodnutia Rady 2013/255/SZBP z 31. mája 2013 o reštriktívnych opatreniach voči Sýrii (
Ú. v. EÚ L 147, 2013, s. 14
) vykonávacím rozhodnutím 2014/488, ako aj do zoznamu uvedeného v prílohe II nariadenia Rady (EÚ) č. 36/2012 z 18. januára 2012 o reštriktívnych opatreniach s ohľadom na situáciu v Sýrii, ktorým sa zrušuje nariadenie (EÚ) č. 442/2011 (
Ú. v. EÚ L 16, 2012, s. 1
), vykonávacím nariadením č. 793/2014. Svojou žalobou, na základe ktorej sa začalo konanie na Všeobecnom súde, sa domáhal zrušenia tohto vykonávacieho rozhodnutia, ako aj tohto vykonávacieho nariadenia v rozsahu, v akom sa ho týkajú.
Vzhľadom na to, že platnosť rozhodnutia 2013/255 bola medzitým predĺžená rozhodnutím 2015/837, sa odvolateľ domáhal tiež zrušenia tohto rozhodnutia prostredníctvom úpravy jeho návrhu na začatie konania stanovenej v článku 86 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
Túto úpravu navrhol na pojednávaní 8. decembra 2015, v rámci ktorého uviedol, že sa o rozhodnutí, ktorým bola predĺžená platnosť rozhodnutia 2013/255, dozvedel v súvislosti s vyjadreniami zástupcu Rady Európskej únie.
Všeobecný súd, ktorý vyhovel návrhom na zrušenie predloženým v rámci žaloby, ktorou sa začalo konanie, však neuznal prípustnosť návrhu na úpravu tejto žaloby. Táto neprípustnosť bola podľa Všeobecného súdu spôsobená tým, že predmetný návrh nebol podaný „samostatným podaním“ v zmysle článku 86 jeho rokovacieho poriadku.
Návrhy účastníkov konania pred Súdnym dvorom
Odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom v bode 2 výroku tohto rozsudku Všeobecný súd zamietol jeho návrhy na zrušenie rozhodnutia 2015/837,
–
v rámci rozhodovania vo veci samej zrušil rozhodnutie 2015/837 v rozsahu, v akom sa ho týka,
–
subsidiárne, zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom v bode 2 výroku tohto rozsudku Všeobecný súd zamietol jeho návrhy na zrušenie rozhodnutia 2015/837 a vrátil vec Všeobecnému súdu, a
–
uložil Rade povinnosť nahradiť trovy konania.
Rada navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie v celom rozsahu a
–
uložil odvolateľovi povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
Argumentácia účastníkov konania
Odvolateľ tvrdí, že Všeobecný súd neprávom nezohľadnil jeho návrh na úpravu žaloby, pričom tento návrh, hoci bol prednesený ústne na pojednávaní, bol zaznamenaný v písomnej forme pred ukončením ústnej časti konania, keďže bol uvedený v zápisnici z pojednávania. Zastáva názor, že jeho návrh na úpravu žaloby podaný týmto spôsobom mal byť napriek tomu, že nebol podaný prostredníctvom samostatného písomného podania v pravom zmysle slova, považovaný za návrh zodpovedajúci požiadavkám článku 86 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu. Okrem toho uvádza, že neexistencia skutočného písomného návrhu nezasiahla do práv druhého účastníka konania a nenarušila výkon práce Všeobecného súdu.
Odvolateľ sa ďalej domnieva, že Všeobecný súd sa v napadnutom rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nezohľadnil osobitosti jazyka konania, ktorý si odvolateľ zvolil, a to bulharčiny. Znenie Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu v tomto jazyku pritom podľa odvolateľa používa nejednoznačný výraz, z ktorého na účely predloženia návrhu na úpravu žaloby nevyhnutne nevyplýva požiadavka samotného písomného podania.
Odvolateľ navyše tvrdí, že Všeobecný súd nezohľadnil zásadu kontradiktórnosti konania tým, že mu neposkytol dodatočnú lehotu na predloženie návrhu na zrušenie rozhodnutia 2015/837 napriek tomu, že sa o tomto rozhodnutí dozvedel až v priebehu pojednávania.
Rada tvrdí, že článok 86 ods. 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu úplne jednoznačne vyžaduje predloženie písomného návrhu. Aj za predpokladu, že sa bulharská jazyková verzia v tomto ohľade odlišuje od ostatných jazykových znení, táto inštitúcia sa domnieva, že uvedená jazyková verzia nemôže mať prednosť. Podľa Rady totiž všetky ostatné jazykové znenia používajú výrazy, ktoré nespochybniteľným spôsobom vyjadrujú nutnosť samostatného a písomného podania. V každom prípade, kontextuálna analýza celého článku 86 tohto rokovacieho poriadku postačuje na preukázanie, že môže ísť len o písomné podanie, najmä preto, že ide o písomnosti „priložené“ k právnemu aktu.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod treba podotknúť, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že návrhy účastníkov konania sa v zásade vyznačujú svojou nemennosťou (pozri najmä rozsudok z 11. novembra 2010, Komisia/Portugalsko,
C‑543/08
,
EU:C:2010:669
, bod
a citovanú judikatúru). Článok 86 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu predstavuje kodifikáciu skoršej judikatúry týkajúcej sa výnimiek zo zásady nemennosti. Poznámky Súdneho dvora v rámci tohto konania o odvolaní sa preto uplatnia len v rámci tejto výnimočnej situácie.
Je potrebné pripomenúť, že v konaní o žalobe článok 45 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu umožňuje žalobcovi zvoliť si jazyk konania. V prejednávanej veci si HX v konaní na Všeobecnom súde, v ktorom bol vydaný napadnutý rozsudok, zvolil bulharčinu, ktorú ovláda jeho advokát.
Odvolateľ v konaní na Súdnom dvore tvrdí, pričom Rada to nespochybňuje, že znenie článku 86 ods. 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu v tomto jazyku je nejasné v tom zmysle, že na rozdiel od anglickej („separate document“) a francúzskej („acte séparé“) jazykovej verzie tohto ustanovenia, jeho bulharská jazyková verzia nepoužíva výraz „podanie“, ale výraz „molba“ („návrh“). Z tohto výrazu preto nevyhnutne nevyplýva požiadavka písomnej formy, pretože všeobecne znamená prejav vôle, ktorý môže byť tak ústny, ako aj písomný.
Nemožno teda vylúčiť, že táto nejasnosť viedla zástupcu odvolateľa k tomu, že sa domnieval, že návrh na úpravu žaloby prednesený ústne počas pojednávania, na ktorom sa podľa svojho tvrdenia dozvedel o existencii rozhodnutia, ktoré je predmetom tohto návrhu, je prípustný. Navyše odvolateľa mohla v tomto presvedčení podporovať skutočnosť, že uvedený návrh bol následne zaznamenaný v zápisnici z pojednávania, ktorá je podľa článku 102 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu verejnou listinou.
Ak Všeobecný súd zastával názor, že takto predložený návrh na úpravu žaloby nespĺňal jednu z formálnych požiadaviek stanovených jeho rokovacím poriadkom, jeho úlohou prinajmenšom bolo, aby odvolateľa upozornil na vadu jeho návrhu a umožnil mu jej odstránenie.
Ako totiž uviedla generálna advokátka v bodoch 33 a 34 svojich návrhov, hoci je úplne odôvodnené stanoviť na úpravu žaloby určité formálne požiadavky, tieto požiadavky však nie sú samoúčelné a naopak ich cieľom je zabezpečiť kontradiktórnosť konania a riadny výkon spravodlivosti.
V tomto ohľade samotný článok 86 ods. 3 a 4 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu stanovuje, že nesplnenie určitých formálnych požiadaviek na predloženie návrhov na úpravu žaloby nevyhnutne nevedie k tomu, že tieto návrhy sú neprípustné. Okrem toho rovnaký priestor na voľnú úvahu má Všeobecný súd aj pokiaľ ide o prílohy žaloby, keďže článok 78 ods. 5 tohto rokovacieho poriadku stanovuje možnosť odstránenia nedostatkov žaloby v lehote určenej tajomníkom a v prípade, že k tomuto odstráneniu nedostatkov nedôjde, Všeobecný súd môže rozhodnúť, že žaloba je napriek tomu naďalej prípustná.
Tento záver nemožno platne vyvrátiť argumentáciou Rady, ktorá je založená jednak na okolnosti, že bulharské znenie Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu je jediným, ktoré obsahuje nejasnosť, na ktorú poukázal odvolateľ, a jednak na judikatúre Súdneho dvora, podľa ktorej požiadavka jednotného uplatňovania a výkladu práva Únie vylučuje, aby sa právny predpis v jednej z jazykových verzií posudzoval izolovane a vyžaduje si, aby sa takýto predpis vykladal s ohľadom na všetky jazykové verzie v súlade s vôľou autora (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. novembra 1969, Stauder,
29/69
,
EU:C:1969:57
, bod
; zo 17. júla 1997, Ferriere Nord/Komisia,
C‑219/95 P
,
EU:C:1997:375
, bod
, ako aj z 15. októbra 2015, Grupo Itevelesa a i.,
C‑168/14
,
EU:C:2015:685
, bod
).
Pokiaľ ide totiž o ustanovenie rokovacieho poriadku súdu Únie, ktorý bol v súlade s ustanoveniami článku 44 a článku 227 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku samotným týmto súdom prijatý a vyhlásený za záväzný vo všetkých jazykoch konania, bolo by v rozpore s právom osôb podliehajúcich súdnej právomoci obrátiť sa na súd Únie v tom z úradných jazykov, ktorý si zvolia, ktoré vyplýva tak z článku 20 ods. 2 písm. d) a článku 24 štvrtého odseku ZFEÚ, ako aj z článku 45 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, ak by sa od týchto osôb očakávalo, že sa budú odvolávať na všetky jazykové znenia uvedeného rokovacieho poriadku.
Preto Všeobecný súd neoprávnene zamietol z dôvodu neprípustnosti návrh HX na úpravu žaloby len preto, že nebol podaný samostatným písomným podaním, pričom HX predtým nevyzval, aby túto vadu odstránil.
Bez toho, aby bolo potrebné skúmať ostatné dôvody odvolania, je totiž nutné zrušiť bod 2 výroku napadnutého rozsudku.
O návrhu na úpravu žaloby podanom na prvom stupni
Podľa článku 61 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej Únie môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu sám vydať konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje. V prejednávanej veci treba toto ustanovenie uplatniť.
Ako Súdny dvor už konštatoval vo svojej ustálenej judikatúre, musí záujem na konaní žalobcu, ako aj predmet žaloby existovať nielen v okamihu podania žaloby, ale musia pretrvávať až do vyhlásenia súdneho rozhodnutia, inak v právnom spore nie je potrebné rozhodnúť. To si vyžaduje, aby žaloba mohla účastníkovi konania, ktorý ju podal, v konečnom dôsledku priniesť prospech (rozsudky z 19. októbra 1995, Rendo a i./Komisia,
C‑19/93 P
,
EU:C:1995:339
, bod
; zo 7. júna 2007, Wunenburger/Komisia,
C‑362/05 P
,
EU:C:2007:322
, bod
, ako aj z 28. mája 2013, Abdulrahim/Rada a Komisia,
C‑239/12 P
,
EU:C:2013:331
, bod
).
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že HX si v podstate želá upraviť svoju žalobu podanú na Všeobecný súd o zrušenie vykonávacieho rozhodnutia 2014/488, ktorým bolo jeho meno zapísané do zoznamu uvedeného v prílohe I rozhodnutia 2013/255, tak, aby sa týkala aj zrušenia rozhodnutia, ktorým bola platnosť uvedeného zoznamu predĺžená o ďalší rok.
Vzhľadom na to, že zrušenie vykonávacieho rozhodnutia 2014/488, o ktorom bolo rozhodnuté v bode 1 výroku napadnutého rozsudku, ktorý sa stal právoplatným, keďže odvolanie v prejednávanej veci sa týka len bodu 2 výroku uvedeného rozsudku, má retroaktívny účinok, je nutné posudzovať zoznam uvedený v prílohe I rozhodnutia 2013/255 tak, že nikdy neobsahoval meno odvolateľa.
V dôsledku toho odvolateľ nemôže mať zo zrušenia rozhodnutia 2015/837, ktorým bola predĺžená existencia tohto zoznamu, žiadny prospech, ktorý by prekračoval rámec toho, čo by mohol získať zrušením vykonávacieho rozhodnutia 2014/488, ktorým bolo jeho meno do tohto zoznamu zaradené.
V dôsledku toho už nie je potrebné rozhodnúť o návrhu na úpravu žaloby, ktorý podal HX na prvom stupni.
O trovách
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania.
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe jeho článku 184 ods. 1 na konanie o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže HX navrhol zaviazať Radu na náhradu trov konania a Rada nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť jej povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania vynaložené HX tak v prvostupňovom, ako aj v tomto odvolacom konaní.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

1.
Bod 2 výroku rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 2. júna 2016, HX/Rada (
T‑723/14
,
EU:T:2016:332
), sa zrušuje.

2.
Už nie je potrebné rozhodnúť o návrhu na úpravu žaloby, ktorý podal HX na Všeobecný súd.

3.
Rada Európskej únie znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli HX v prvostupňovom a odvolacom konaní.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: bulharčina.