CELEX: 62019TJ0603
Valsts atbalsts
Autobusu pārvadājumi
Helsinku pilsētas piešķirtais iekārtu aizdevums un kapitāla aizdevumi
Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu un uzdots to atgūt
Saimnieciskā pēctecība
Ieinteresēto personu procesuālās tiesības
Regulas (ES) 2015/1589 6. panta 1. punkts
Pienākums norādīt pamatojumu

)
Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītāja
Helsingin Bussiliikenne Oy
lūdz atcelt Komisijas Lēmumu (ES) 2020/1814 (2019. gada 28. jūnijs) par valsts atbalstu SA.33846 – (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP), ko Somija piešķīrusi
Helsingin Bussiliikenne Oy
(
OV 2020, L 404, 10. lpp.
; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
I.

Tiesvedības priekšvēsture
Helsingin Bussiliikenne
(turpmāk tekstā – “bijusī
HelB
”) 2005. gada 1. janvārī izveidoja
Suomen Turistiauto Oy
– privātu transporta sabiedrību, kas piederēja
Helsingin kaupunki
(Helsinku pilsēta, Somija), – pēc tam, kad tā bija iegādājusies uzņēmuma
HKL‑Bussiliikenne Oy
, kas tika izveidots 1995. gadā kā pilsētas transporta pakalpojumu departamenta atzars, aktīvus un pasīvus. Bijusī
HelB
apkalpoja autobusu maršrutus Helsinku reģionā un piedāvāja līgumpārvadājumus un autobusu nomas pakalpojumus. Līdz 2015. gada decembrim bijusī
HelB
pilnībā piederēja Helsinku pilsētai.
No 2002. līdz 2012. gadam Helsinku pilsēta veica dažādus pasākumus
HKL‑Bussiliikenne
un bijušās
HelB
labā (turpmāk tekstā – “strīdīgie pasākumi”). Pirmkārt, 2002. gadā
HKL‑Bussiliikenne
tika piešķirts iekārtu aizdevums 14,5 EUR miljonu apmērā, lai finansētu iekārtu iegādi autobusu pārvadājumiem. 2005. gada 1. janvārī šo kredītu pārņēma bijusī
HelB
. Otrkārt, Helsinku pilsēta minētajai sabiedrībai tās izveidošanas brīdī piešķīra kapitāla aizdevumu par summu 15893700,37 EUR, lai pārfinansētu atsevišķus
HKL‑Bussiliikenne
un
Suomen Turitiauto
pasīvus. Treškārt, 2011. gada 31. janvārī un 2012. gada 23. maijā Helsinku pilsēta piešķīra bijušajai
HelB
divus jaunus kapitāla aizdevumus attiecīgi par summu 5,8 miljoni EUR un 8 miljoni EUR.
2011. gada 31. oktobrī sabiedriskā transporta uzņēmumi
Nobina Sverige AB
un
Nobina Finland Oy
iesniedza sūdzību Eiropas Komisijā, kurai 2011. gada 15. novembrī pievienojās to mātesuzņēmums
Nobina AB
. Šajā sūdzībā tie apgalvoja, ka Somijas Republika bijušajai
HelB
esot piešķīrusi nelikumīgu atbalstu. 2011. gada 22. novembrī Komisija šo sūdzību pārsūtīja Somijas Republikai.
Ar Lēmumu C(2015) 80
final
(2015. gada 16. janvāris) attiecībā uz pasākumu SA.33846 (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP) – Somija –
Helsingin Bussiliikenne Oy
(
OV 2015, C 116, 22. lpp.
; turpmāk tekstā – “lēmums par procedūras sākšanu”) Komisija tostarp attiecībā uz strīdīgajiem pasākumiem uzsāka LESD 108. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru. Šis lēmums tika publicēts
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
2015. gada 10. aprīlī, un ieinteresētās personas tika aicinātas iesniegt apsvērumus viena mēneša laikā pēc šīs publicēšanas. No prasītājas Komisija apsvērumus nesaņēma.
Turklāt 2015. gada 24. jūnijā minētās procedūras laikā Helsinku pilsēta informēja Komisiju par bijušās
HelB
pārdošanas procesa uzsākšanu. 2015. gada 5. novembrī Somijas Republika nosūtīja Komisijai ar prasītāju sagatavotā pirkuma līguma projektu.
2015. gada 14. decembrī bijusī
HelB
tika pārdota prasītājai, kuras nosaukums agrāk bija
Viikin Linja Oy
. Atbilstoši pirkuma līguma noteikumiem tā tika pārsaukta par
Helsingin Bussiliikenne Oy
(turpmāk tekstā – jaunā
HelB
”). Pārdošanas darījuma dokumentos bija iekļauts arī noteikums par pilnīgu kompensāciju pircējam gadījumā, ja tiktu pieprasīts atgūt valsts atbalstu (turpmāk tekstā – “noteikums par kompensāciju”), un daļa no pārdošanas cenas tika iemaksāta darījuma kontā līdz galīgā lēmuma par valsts atbalstu pieņemšanai, vai vēlākais līdz 2022. gada 31. decembrim. Šajos darījuma dokumentos bija ietverts arī atgūšanas mehānisms, un pamatojoties uz to pircējs apņēmās pārskaitīt pārdevējam prēmiju uz to pašu darījuma kontu, ja tiks pārsniegts iepriekš saskaņotais peļņas apmērs.
Pārdošana
Viikin Linja
attiecās uz visu bijušās
HelB
komercdarbību. Bijušās
HelB
īpašumā vairs nebija nekādu aktīvu, izņemot summas, kas uzrādītas vai bija jāuzrāda aizdevuma darījumu kontā. Pasīvi, kas izrietēja no strīdīgajiem pasākumiem, netika nodoti jaunajai
HelB
. Pēc bijušās
HelB
pārdošanas Helsinku pilsēta to atbrīvoja no pienākuma atmaksāt no 2002. gada iekārtu aizdevuma atlikušo summu. Turklāt 2015. gada 11. decembrī Helsinku pilsēta 2005., 2011. un 2012. gada kapitāla aizdevumus, kuri nebija atmaksāti, pārvērta bijušās
HelB
pašu kapitālā.
2019. gada 28. jūnijā Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu. Apstrīdētā lēmuma rezolutīvā daļa ir formulēta šādi:
“1. pants
Valsts atbalsts 54231850 EUR apmērā, ko Somija[s Republika] nelikumīgi piešķīrusi
Helsingin Bussiliikenne Oy
ar [strīdīgajiem pasākumiem], pārkāpjot [LESD] 108. panta 3. punktu, nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
2. pants
1. Somija[s Republika] atgūst no saņēmēja atbalstu, kas minēts 1. pantā.
2. Ņemot vērā saimniecisko pēctecību starp veco
HelB
(tagad
Helsingin kaupungin Linja‑autotoiminta Oy
) un jauno
HelB
(pilns nosaukums –
Helsingin Bussiliikenne Oy
, iepriekš –
Viikin Linja Oy
), pienākums atmaksāt atbalstu tiek attiecināts uz jauno
HelB
(pilns nosaukums –
Helsingin Bussiliikenne Oy
).
3. Atmaksājamām summām piemēro procentus par laikposmu, kas sākas dienā, kad summas nodotas atbalsta saņēmēja rīcībā, un beidzas to faktiskās atmaksāšanas dienā.
[..]
4. pants
1. Divos mēnešos no šā lēmuma paziņošanas dienas Somija[s Republika] iesniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
no saņēmēja atgūstamā kopējā summa (pamatsumma un atmaksāšanas procenti);
[..].”
II.

Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas, ko atbalsta Somijas Republika, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
pilnībā vai daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kam pieskaitīti likumiskie procenti.
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
prasību noraidīt;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Nobina
atbalsta Komisijas prasījumus un lūdz piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
III.

Juridiskais pamatojums
[
..
]
B.

Par pirmo pamatu, kas attiecas uz būtisku procesuālu kļūdu, jo apstrīdētais lēmums ir pieņemts, pārkāpjot prasītājas procesuālās tiesības
[
..
]
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka valsts atbalsta kontroles procedūra, ņemot vērā tās vispārējo saturu, ir procedūra, kuru uzsāk pret dalībvalsti, kas ir atbildīga par atbalsta piešķiršanu, ņemot vērā tās pienākumus saskaņā ar Savienības tiesībām. Lai ievērotu tiesības uz aizstāvību gadījumā, ja dalībvalstij nav dota iespēja komentēt noteiktu informāciju, Komisija nevar to iekļaut savā lēmumā pret šo dalībvalsti (spriedums, 2020. gada 11. marts, Komisija/Gmina Miasto Gdynia un Port Lotniczy Gdynia Kosakowo,
C‑56/18 P
,
EU:C:2020:192
,
73.
punkts).
Turklāt saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu, tiklīdz Komisija nolemj uzsākt formālo izmeklēšanas procedūru par atbalsta pasākumu, tai ir jādod iespēja ieinteresētajām personām iesniegt apsvērumus. Šim noteikumam ir būtiska procedūras noteikuma raksturs (spriedums, 2008. gada 11. decembris, Komisija/Freistaat Sachsen,
C‑334/07 P
,
EU:C:2008:709
,
55.
punkts; skat. arī spriedumu, 2021. gada 11. novembris, Autostrada Wielkopolska/Komisija un Polija,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
,
63.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Lai gan šīs ieinteresētās personas nevar atsaukties uz tiesībām uz aizstāvību, tām tomēr ir tiesības tikt atbilstošā apmērā iesaistītām Komisijas īstenotajā administratīvajā procedūrā, ņemot vērā lietas apstākļus. Šajā ziņā paziņojuma publicēšana
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
ir piemērots līdzeklis, lai visām ieinteresētajām personām paziņotu par procedūras uzsākšanu. Šī paziņojuma mērķis ir iegūt no tām visu informāciju, kas paredzēta, lai Komisijai viestu skaidrību par tās rīcību nākotnē. Šāda procedūra sniedz arī citām dalībvalstīm un ieinteresētajām aprindām garantiju, ka tās tiks uzklausītas (spriedums, 2020. gada 11. marts, Komisija/Gmina Miasto Gdynia un Port Lotniczy Gdynia Kosakowo,
C‑56/18 P
,
EU:C:2020:192
,
71.
un
72.
punkts).
Tālab Regulas Nr. 2015/1589 6. panta 1. punkta pirmajā teikumā Komisijai ir noteikts pienākums lēmumā par procedūras sākšanu “rezumēt” attiecīgus faktiskos un tiesiskos jautājumus, iekļaut tajā šī pasākuma sākotnējo izvērtējumu, lai noteiktu, vai tam ir atbalsta raksturs, un izklāstīt iemeslus, kas liek šaubīties par minētā pasākuma saderību ar iekšējo tirgu.
Pieņemot, ka šajā lietā prasītāja vēlas norādīt uz savu tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, šāds iebildums ir jānoraida kā neefektīvs, jo, kā atgādināts 29. punktā, tai šādu tiesību nav.
Attiecībā uz apgalvoto LESD 108. panta 2. punktā paredzēto prasītājas tiesību tikt iesaistītai procedūrā pārkāpumu ir jānorāda, ka prasītāja, kā tā apstiprināja tiesas sēdē, neapstrīd lēmuma sākt procedūru tiesiskumu tā publicēšanas
Oficiālajā Vēstnesī
dienā.
Turpretī prasītāja apgalvo, ka pēc bijušās
HelB
pārdošanas Komisijai bija pienākums labot vai papildināt lēmumu par procedūras sākšanu, vai vismaz dot prasītājai iespēju iesniegt apsvērumus.
Pirmkārt, ciktāl prasītāja apgalvo, ka Komisijai esot bijis pienākums pieņemt grozītu lēmumu par procedūras sākšanu, ir jānorāda, ka, lai gan tiesību aktos, kas reglamentē procedūru valsts atbalsta jomā, nav skaidri paredzēta iespēja pieņemt lēmumu par uzsāktās procedūras koriģēšanu un paplašināšanu (spriedums, 2013. gada 13. jūnijs, HGA u.c./Komisija, no
C‑630/11 P līdz C‑633/11 P
,
EU:C:2013:387
,
50.
punkts), gadījumā, ja Komisija pēc lēmuma par formālās izmeklēšanas procedūras sākšanu ievērotu, ka tā ir pamatojusies vai nu uz nepilnīgiem faktiem, vai kļūdainu šo faktu juridisko kvalifikāciju, tai būtu jābūt iespējai un attiecīgā gadījumā pienākumam pielāgot savu nostāju, pieņemot lēmumu par koriģēšanu vai arī jaunu lēmumu par procedūras sākšanu, lai ļautu ieinteresētajām personām lietderīgi iesniegt apsvērumus (šajā nozīmē. skat. spriedumu, 2019. gada 30. aprīlis, UPF/Komisija,
T‑747/17
,
EU:T:2019:271
,
76.
punkts un tajā minētā judikatūra).
It īpaši, ja Komisija pēc lēmuma par formālas izmeklēšanas procedūras sākšanu pieņemšanas savus apsvērumus par faktiem vai to juridisko kvalifikāciju groza attiecībā uz to, kas ir izšķiroši svarīgi novērtējumam par atbalsta esamību vai tā saderīgumu ar iekšējo tirgu, tai ir jālabo vai jāpapildina lēmums par procedūras sākšanu, lai ieinteresētās personas varētu sniegt lietderīgus apsvērumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 30. aprīlis, UPF/Komisija,
T‑747/17
,
EU:T:2019:271
,
77.
punkts).
Šajā lietā prasītāja Komisijas pienākumu labot lēmumu par procedūras sākšanu pamato ar to, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija esot mainījusi tās izpratni par strīdīgo pasākumu saņēmēju, kā arī procedūras priekšmetu.
No apstrīdētā lēmuma izriet, ka Komisija nav grozījusi analīzi, ko tā bija veikusi lēmumā par procedūras sākšanu, nedz attiecībā uz strīdīgo pasākumu saņēmēju, nedz arī – vispārīgāk – attiecībā uz atbalsta esamību vai tā saderību ar iekšējo tirgu. Tādējādi apstrīdētajā lēmumā bijusī
HelB
ir skaidri identificēta kā uzņēmums, kuram tika piešķirti strīdīgie pasākumi, un analīze par atbalsta esamību un tā saderību ar iekšējo tirgu tika veikta tikai attiecībā uz šo uzņēmumu.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka valsts atbalsta jomā lēmuma rezolutīvā daļa nav nodalāma no tā motīvu daļas un tādējādi vajadzības gadījumā tā ir interpretējama, ņemot vērā pamatojumu, ar kādu pieņemts šis lēmums (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1997. gada 15. maijs, TWD/Komisija,
C‑355/95 P
,
EU:C:1997:241
,
21.
punkts, un 2021. gada 29. aprīlis, Komisija/Spānija (TNT‑Kastīlija‑Lamanča),
C‑704/19
, nav publicēts,
EU:C:2021:342
,
74.
punkts un tajā minētā judikatūra). Līdz ar to, lai gan apstrīdētā lēmuma 1. pantā
Helsingin Bussiliikenne
neapšaubāmi ir identificēts kā strīdīgo pasākumu saņēmējs, neprecizējot, vai runa ir par bijušo
HelB
vai jauno
HelB
, no šī lēmuma interpretācijas kopumā izriet, ka šis nosaukums noteikti attiecas uz bijušo
HelB
.
Tādējādi pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, apstāklis, ka apstrīdētā lēmuma rezolutīvajā daļā Komisija uzskatīja, ka pienākums atgūt atbalstu, kas izriet no strīdīgajiem pasākumiem, ir jāattiecina uz jauno
HelB
, ņemot vērā saimniecisko pēctecību starp bijušo un jauno
HelB
, nevar tikt pielīdzināts atbalsta saņēmēja, attiecībā uz kuru Komisijai ir jāizvērtē atbalsta esamība un tā saderība ar iekšējo tirgu, maiņai.
Šāds apstāklis nevar arī tikt pielīdzināts procedūras priekšmeta paplašināšanai, jo tā joprojām attiecas tikai uz četriem 3. punktā minētajiem strīdīgajiem pasākumiem. Bijušās
HelB
uzņēmējdarbības pārdošanu Komisija pārbaudīja tikai savā analīzē par saimnieciskās pēctecības esamību starp bijušo
HelB
un prasītāju. It īpaši Komisija nav paplašinājusi formālo izmeklēšanas procedūru attiecībā uz jautājumu par to, vai bijušās
HelB
uzņēmējdarbības pārdošana prasītājai varēja raksturot valsts atbalstu. Tāpat, kā tas skaidri izriet no apstrīdētā lēmuma 269. un 270. apsvēruma, Komisija nav izvērtējusi, vai noteikums par kompensāciju un vienošanās par darījuma kontu ir valsts atbalsts.
No tā izriet, ka prasītājai nav pamata apgalvot, ka Komisijai bija jāpieņem lēmums par formālās izmeklēšanas procedūras koriģēšanu.
Otrkārt, ciktāl prasītāja pārmet Komisijai, ka tā neesot devusi prasītājai iespēju iesniegt apsvērumus, ir jāatgādina, ka ieinteresēto personu tiesības būt iesaistītām procedūrā ir jāizvērtē, ņemot vērā katras lietas apstākļus (skat. 29. punktu). Tomēr var būt apstākļi, kuros jaunu faktu konstatēšanai salīdzinājumā ar tiem, kas minēti lēmumā par procedūras sākšanu, var būt nepieciešams vairāk iesaistīt ieinteresētās personas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 11. novembris, Autostrada Wielkopolska/Komisija un Polija,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
,
71.
punkts).
Šajā gadījumā no lietas materiāliem izriet, ka pēc 2015. gada 10. aprīlī pieņemtā lēmuma par procedūras sākšanu publicēšanas Komisija ar Helsinku pilsētas 2015. gada 24. jūnija vēstuli tika informēta par bijušās
HelB
uzņēmējdarbības pārdošanas procedūras īstenošanu. Šai vēstulei bija pievienots 2015. gada aprīļa memorands par pārdošanas projektu, sauktu par “
Viima
projektu”. 2015. gada 5. novembrī Somijas Republika tostarp nosūtīja Komisijai pirkuma līgumu, kas bija jānoslēdz ar prasītāju. Komisija iesniedza jautājumus Somijas Republikai par šo pārdošanu, konkrēti 2016. gadā. Komisija līdz ar to uzskatīja, ka ir atbilstoši apstrīdētajā lēmumā lemt par to, vai atbalsts, kas izriet no strīdīgajiem pasākumiem, pēc šīs pārdošanas tika nodots prasītājai, un konstatēja, ka starp bijušo un jauno
HelB
pastāv saimnieciskā pēctecība. Šādi rīkojoties un, kā Komisija apstiprināja tiesas sēdē, Komisija uzskatīja, ka prasītāja ir kļuvusi par attiecīgā atbalsta faktisko saņēmēju un tādējādi – par to, kam, iespējams, ir pienākums atmaksāt atbalstu.
Tāpat no 2015. gada 21. septembra skaidrojošā memoranda par pārdošanas cenu, ko pēc Helsinku pilsētas lūguma sastādīja neatkarīga sabiedrība (turpmāk tekstā – “ziņojums par pārdošanas cenu”) un kas ir pievienots prasības pieteikuma pielikumā, izriet, ka grupa, kurā ietilpst prasītāja, 2015. gada 3. jūnijā iesniedza savu skaidro atpirkšanas piedāvājumu un ka nodošanas akts tika parakstīts 2015. gada 14. decembrī, un šie abi datumi ir vēlāki par termiņu, kas ieinteresētajām personām tika piešķirts apsvērumu iesniegšanai pēc
Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša
publicēšanas dienas.
Tāpat jānorāda, ka Komisija nav nosūtījusi prasītājai nekādu informācijas pieprasījumu, pamatojoties uz Regulas 2015/1589 7. pantu, lasot to kopsakarā ar 12. panta 2. punkta otro daļu.
No tā izriet, ka, lai gan Komisija bija informēta par bijušās
HelB
uzņēmējdarbības pārdošanas procesu kopš 2015. gada jūnija un ka no šīs pārdošanas dienas līdz apstrīdētā lēmuma pieņemšanai bija pagājis trīsarpus gadu termiņš, Komisija nevienā brīdī nav iesaistījusi prasītāju kā strīdīgo pasākumu faktisko saņēmēju procedūrā, lai gan Komisija šīs procedūras noslēgumā nolēma attiecināt uz prasītāju konkrētā atbalsta atgūšanas pienākumu.
Šajā ziņā, neapšaubāmi, prasītāja noteikti bija informēta par notiekošu formālo izmeklēšanas procedūru un par iespējamā pienākuma atgūt attiecīgo atbalstu sekām, jo pirkuma līgumā bija iekļauts noteikums par kompensāciju, attiecībā uz kuru bija atgādināts, ka tas bija piemērojams prasītājai jebkādas prasības atgūt valsts atbalstu gadījumā. Lai gan prasītāja kā rūpīgs uzņēmējs būtu varējusi spontāni sniegt Komisijai visu lietderīgo informāciju par bijušās
HelB
uzņēmējdarbības atsākšanu, šāds apstāklis neatbrīvo Komisiju no tās procesuālajiem pienākumiem.
Līdz ar to šīs lietas īpašie apstākļi pamatoja to, ka Komisija – tā kā tā bija iecerējusi izvērtēt jautājumu par saimniecisko pēctecību starp bijušās un jaunās
HelB
uzņēmējdarbību – vairāk iesaista prasītāju kā strīdīgo pasākumu faktisko saņēmēju procedūrā. Nedodot prasītājai iespēju iesniegt apsvērumus par saimnieciskās pēctecības jautājumu, Komisija nav ievērojusi LESD 108. panta 2. punktā garantētās tiesības.
Treškārt, attiecībā uz to, vai, kā to apgalvo prasītāja, Komisija nav ievērojusi būtiskas formas prasību, ir jāatgādina, ka Komisijas pienākums lēmuma par procedūras sākšanu posmā nodrošināt ieinteresētajām personām iespēju izteikt apsvērumus būtībā ir būtiska formas prasība (skat. 28. punktu), kas ir pamats, lai pilnībā atceltu prettiesisku aktu (skat. spriedumu, 2022. gada 10. marts, Komisija/Freistaat Bayern u.c.,
C‑167/19 P un C‑171/19 P
,
EU:C:2022:176
,
94.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā lietā nav strīda par to, ka lēmumā par procedūras sākšanu bija ietvertas visas nepieciešamās norādes un ka tas tika likumīgi publicēts
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
(skat. 32. punktu). Šā sprieduma 48. punktā konstatētais pārkāpums tātad attiecas nevis uz Komisijas pienākumiem formālās izmeklēšanas procedūras saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu un Regulas 2015/1589 6. panta 1. punktu uzsākšanas datumā, bet gan uz pienākumiem, kas tai ir noteikti īpaša apstākļa dēļ, kurš izriet no notikuma, kas noticis pēc tam, kad ieinteresētās personas tika aicinātas iesniegt apsvērumus, un pirms strīdīgā lēmuma pieņemšanas. Šajā ziņā izskatāmā lieta atšķiras no lietām, kurās taisīts 2006. gada 22. februāra spriedums Le Levant 001 u.c./Komisija (
T‑34/02
,
EU:T:2006:59
) un 2018. gada 12. decembra spriedums Freistaat Bayern/Komisija (
T‑683/15
,
EU:T:2018:916
), uz kuriem atsaucas prasītāja un kuri attiecas uz to, ka Komisija nebija izpildījusi pienākumus saistībā ar lēmuma par procedūras sākšanu saturu formālās izmeklēšanas procedūras sākšanas datumā. Turklāt tika konstatēts, ka šajā lietā Komisijai nebija pienākuma pieņemt lēmumu par formālās izmeklēšanas procedūras koriģēšanu vai paplašināšanu (skat. 41. punktu).
No tā izriet, ka, neievērojot LESD 108. panta 2. punktā garantētās tiesības, kā tas ir konstatēts 48. punktā, Komisija nav pārkāpusi būtisku formas prasību, bet ir pieļāvusi procesuālu pārkāpumu, kas var būt pamats apstrīdētā lēmuma atcelšanai pilnībā vai daļēji tikai tad, ja ir pierādīts, ka, nepastāvot šim pārkāpumam, apstrīdētajam lēmumam varētu būt citāds saturs (spriedums, 2020. gada 11. marts, Komisija/Gmina Miasto Gdynia un Port Lotniczy Gdynia Kosakowo,
C‑56/18 P
,
EU:C:2020:192
,
80.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā ziņā prasītāja apgalvo – ja tai būtu bijusi iespēja iesniegt apsvērumus, tā būtu nosūtījusi Komisijai izšķirošu papildu informāciju par to, vai attiecīgais atbalsts tai tika nodots, un ka līdz ar to nevar izslēgt, ka, pastāvot šādai informācijai, apstrīdētais lēmums būtu bijis citāds. It īpaši prasītāja apgalvo, ka procedūras laikā Komisija bija iztaujājusi Somijas Republiku par to, ka jaunā
HelB
ir iegādājusies bijušās
HelB
uzņēmējdarbību, un ka jautājumi par bijušās
HelB
darbības plānu un iespējamo turpinātību, piemērojot bijušās
HelB
komercdarbības stratēģiju, palika neatbildēti. Trešajā pamatā prasītāja precizē, ka tā ir īstenojusi daudzus ieguldījumus un veikusi pasākumus, lai integrētu bijušās
HelB
uzņēmējdarbību grupā, kurā tā ietilpst (vadības un pārvaldības uzdevumu nodošana grupas mātes sabiedrībai, autobusu apvienošana ar citu grupas sabiedrību autobusiem, personāla apvienošana, depo pakalpojumu integrācija, darbnīcas un informātikas darbību integrācija). Līdz ar to Komisija esot lēmusi par saimniecisko pēctecību, neņemot vērā visu pieprasīto informāciju.
Vispirms ir jāuzsver, ka, pārbaudot konstatētā procesuālā pārkāpuma ietekmi uz apstrīdēto lēmumu, nav jānosaka, vai prasītājas argumenti ir pamatoti, bet gan jāizvērtē, vai, ņemot vērā iepriekš minēto informāciju, Komisija būtu varējusi pieņemt lēmumu ar citu saturu.
Šajā ziņā jānorāda, ka saskaņā ar judikatūru saimnieciskā pēctecība starp sabiedrībām, kas ir aktīvu nodošanas puses, ir jānovērtē, ņemot vērā nodošanas priekšmetu, proti, aktīvus un pasīvus, darbaspēka saglabāšanu, apkopotos aktīvus, nodošanas cenu, pārņemošā uzņēmuma un nododošā uzņēmuma akcionāru vai īpašnieku identitāti, nodošanas laiku pēc izmeklēšanas sākuma, pēc procedūras sākuma vai pēc galīgā lēmuma pieņemšanas un, visbeidzot, darījuma saimniecisko pamatotību (skat. spriedumu, 2018. gada 7. marts, SNCF Mobilités/Komisija,
C‑127/16 P
,
EU:C:2018:165
,
108.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā lietā, pirmām kārtām, apstrīdētajā lēmumā Komisija secināja, ka attiecīgā valsts atbalsta atgūšana ir jāattiecina uz prasītāju, pēc tam, kad tā bija pārbaudījusi, pirmkārt, uzņēmējdarbības pārdošanas darījuma apjomu, otrkārt, nodošanas cenu, treškārt, agrākā un pašreizējā īpašnieka identitāti, ceturtkārt, darījuma grafiku un, piektkārt, darījuma ekonomisko loģiku.
Prasītājas argumentācija ir vērsta uz to, lai pierādītu, ka tā ar saviem apsvērumiem būtu varējusi ietekmēt Komisijas vērtējumu par kritēriju, kas saistīts ar darījuma ekonomisko loģiku. Līdz ar to apsvērumi, kas, pēc prasītājas domām, varēja tikt iesniegti, ja nebūtu izdarīts konstatētais procesuālais pārkāpums, attiecas tikai uz vienu no kritērijiem, kas izmantots saimnieciskās pēctecības esamības noteikšanai.
Otrām kārtām, attiecībā uz darījuma ekonomisko loģiku ir jānorāda, ka šī faktora mērķis ir noteikt, vai aktīvi tiek iegādāti, lai veiktu saimniecisko darbību, attiecībā uz ko ir piešķirts attiecīgais atbalsts, vai arī tie tiek izmantoti, lai veiktu dažādas darbības vai saskaņā ar atšķirīgu uzņēmējdarbības stratēģiju vai modeli. Tas, ka uzņēmums, kas ir pārņēmis tā uzņēmuma aktīvus, kas bija sākotnējais atbalsta pasākuma saņēmējs, tos izmanto tāpat kā pēdējais minētais, nemainot tirdzniecības stratēģiju, runā par labu saimnieciskajai pēctecībai starp abiem uzņēmumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 29. aprīlis, Fortischem/Komisija,
C‑890/19 P
, nav publicēts,
EU:C:2021:345
,
88.
punkts).
Šajā lietā Komisija apstrīdētā lēmuma 250. un 251. apsvērumā konstatēja, ka prasītājas veiktā iegāde attiecās uz visiem aktīviem, kas vajadzīgi bijušās
HelB
kā funkcionējoša uzņēmuma uzņēmējdarbības turpināšanai, visiem bijušās
HelB
darbiniekiem un ar to saistītajām tiesībām un pienākumiem (izņemot 2002. gada iekārtu aizdevumu un 2005., 2011. un 2012. gada kapitāla aizdevumu), un ka pārdošana notika bez uzņēmējdarbības pārtraukuma. Komisija arī uzskatīja, ka tas, ka sabiedrība, kas darbojās tajā pašā tirgū, kurā bijusī
HelB
, norāda, ka bijušās
HelB
uzņēmējdarbībai bija jāturpinās bez lielām atšķirībām ar tiem pašiem autobusiem, maršrutiem un krāsām.
Prasītāja neapstrīd pārņemšanas apjomu, to, ka uzņēmējdarbība netika pārtraukta, un tās turpināšanu ar tiem pašiem autobusiem, maršrutiem un krāsām. Tāpat tā neapstrīd, kā norādīts apstrīdētā lēmuma 221. apsvērumā, ka 2015. gada 14. decembrī noslēgtajā pirkuma līgumā bija noteikts, ka bijušās
HelB
uzņēmējdarbība tika nodota, uzņēmumam funkcionējot, un ka pārdošana attiecās uz visiem aktīviem un visiem saistību līgumiem, kas nepieciešami uzņēmējdarbības turpināšanai. Šajā ziņā nav strīda par to, ka prasītāja pārņēma bijušās
HelB
līgumus, kas noslēgti ar koncedējošo iestādi, kura atbild par sabiedrisko transportu Helsinku reģionā, un tādējādi tā darbojas, stingri ievērojot šajos līgumos paredzētos nosacījumus, kurus nevar būtiski grozīt. Prasītāja arī norāda, ka visa tās pārņemtā uzņēmējdarbība ir balstīta uz šiem līgumiem.
Tāpat prasītāja neapšauba faktu, ka uzņēmējdarbību ir pārņēmusi sabiedrība, kas ietilpst grupā, kura Somijā darbojās autobusu pārvadājumu tirgū, proti, tajā pašā tirgū, kurā darbojās bijusī
HelB
. It īpaši savos procesuālajos rakstos prasītāja nekad nav apstrīdējusi apstrīdētā lēmuma 23. apsvērumā minēto faktu, ka 2016. gadā šai grupai piederēja 21,9 % šī tirgus. Apstāklim, ka prasītāja vai grupa, kurā tā ietilpst, kopš 2001. gada Helsinku reģionā vairs nedarbojās šajā tirgū, nav nozīmes saistībā ar saimnieciskās pēctecības vērtējumu.
Tomēr prasītāja apstrīd to, ka tā bijušās
HelB
aktīvus izmanto tādā pašā veidā. Prasītāja apgalvo, ka tā būtu varējusi iesniegt pierādījumus šajā ziņā, kas izriet no apstākļiem, saskaņā ar kuriem, pirmkārt, grupa, kurā tā ietilpst, esot veikusi ievērojamus ieguldījumus, proti, it īpaši 83 jaunu autobusu iegādi, un, otrkārt, tā esot veikusi vairākus pasākumus, lai integrētu bijušās
HelB
uzņēmējdarbību, ļaujot tai īstenot būtiskas sinerģijas sekas.
Šajā ziņā jānorāda, ka, atbildot uz jautājumiem par prasītājas komerciālo stratēģiju, kurus Komisija bija iesniegusi Somijas Republikai, Somijas Republika, norādot, ka tā nezināja par grupas, kurā ietilpst prasītāja, stratēģiju un darījumu plāniem, iesniedza minētās grupas interneta vietnē ietverto informāciju, tostarp atsaucoties uz prasītājas apvienošanās procedūru šajā grupā. Tomēr, kā apgalvo Komisija, tas, ka komercdarbības vadība tiek racionalizēta ar pasākumiem, kuru mērķis ir to integrēt grupā, it īpaši izmantojot noteiktu izmaksu savstarpējo sadali, nepierāda, ka pastāvēja izmaiņas komercdarbības modelī vai stratēģijā, jo prasītāja turpināja uzņēmējdarbību atbilstoši pastāvošajiem līgumiem, kuros netika veiktas nekādas būtiskas izmaiņas.
No tā izriet, ka pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, ņemot vērā lietas apstākļus, bijušās
HelB
uzņēmējdarbības integrācijas pasākumi grupā, kurā ietilpst prasītāja, nepierāda, ka pastāv izmaiņas tirdzniecības stratēģijā. Tas pats attiecas uz apstākli, ka minētā grupa norādītos ieguldījumus esot veikusi par labu prasītājai.
Līdz ar to ir jāuzskata, ka prasītāja nav pierādījusi, ka, ja tai būtu bijusi iespēja iesniegt apsvērumus par saimnieciskās pēctecības jautājumu, tie būtu mainījuši Komisijas vērtējumu šajā ziņā.
No visa iepriekš minētā izriet, ka pirmais pamats ir jānoraida.
[..]

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (sestā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:

1)
Prasību noraidīt.

2)
Helsingin Bussiliikenne Oy
sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus, tostarp tos, kas attiecas uz pagaidu noregulējuma procedūru, kā arī
Nobina Oy
un
Nobina AB
tiesāšanās izdevumus.

3)
Somijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.

Papasavvas
Marcoulli
Schwarcz
Iliopoulos
Norkus
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2022. gada 14. septembrī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – somu.
(
)	Ietverti tikai tie šī sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.