CELEX: 62019CJ0914
Zahtjev za prethodnu odluku
Socijalna politika
Načelo jednakog postupanja u pitanjima zapošljavanja i rada
Direktiva 2000/78/EZ
Članak 6. stavak 1.
Povelja Europske unije o temeljnim pravima
Članak 21.
Zabrana bilo kakve diskriminacije na temelju dobi
Nacionalni propis koji određuje dobnu granicu od 50 godina za pristup javnobilježničkoj profesiji
Opravdanje

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 10. UFEU‑a, članka 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) te članka 6. stavka 1. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (
SL 2000., L 303, str. 16
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69. i ispravak
SL 2020., L 63, str. 9
.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između Ministera della Giustizia (Ministarstvo pravosuđa, Italija) i osobe GN u vezi s određivanjem, uredbom glavnog direktora u tom ministarstvu od 21. travnja 2016. o pokretanju natječaja na temelju testiranja za dodjelu 500 javnobilježničkih mjesta, dobne granice od 50 godina kao uvjeta za sudjelovanje na tom natječaju.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uvodna izjava 6. Direktive 2000/78 glasi kako slijedi:
„Povelja Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika pridaje važnost borbi protiv svakog oblika diskriminacije, uključujući potrebu za poduzimanjem odgovarajućih mjera za socijalno i gospodarsko uključivanje starijih ljudi i osoba s invaliditetom.”
U skladu s njezinim člankom 1., „[s]vrha ove Direktive je utvrditi opći okvir za borbu protiv diskriminacije na temelju vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolnog opredjeljenja u vezi sa zapošljavanjem i obavljanjem zanimanja, kako bi se u državama članicama ostvarila primjena načela jednakog postupanja”.
U članku 2. stavcima 1. i 2. navedene direktive predviđa se:
„1.   Za potrebe ove Direktive ,načelo jednakog postupanja' znači nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1.
2.   Za potrebe stavka 1.:
(a)
izravna diskriminacija postoji ako se prema nekoj osobi postupa nepovoljnije nego što se postupa ili se postupalo ili bi se postupalo prema nekoj drugoj osobi u usporedivoj situaciji, zbog bilo kojeg od razloga iz članka 1.;
[…]”
U članku 3. stavku 1. točki (a) Direktive 2000/78 navodi se:
„U granicama nadležnosti prenesenih na Zajednicu, ova se Direktiva primjenjuje na sve osobe, bilo u javnom ili privatnom sektoru, uključujući javna tijela, u odnosu na:
(a)
uvjete za pristup zapošljavanju, samozapošljavanju ili uvjete za obavljanje zanimanja, uključujući mjerila odabira i uvjete za primanje u radni odnos, bez obzira na to o kojoj se vrsti djelatnosti radi te na svim profesionalnim razinama, uključujući napredovanje;
[…]”
Članak 6. te direktive, naslovljen „Opravdano različito postupanje na temelju dobi”, u stavku 1. određuje:
„Neovisno o članku 2. stavku 2., države članice mogu predvidjeti da različito postupanje na temelju dobi ne predstavlja diskriminaciju ako su u kontekstu nacionalnog prava te razlike objektivno i razumno opravdane legitimnim ciljem, uključujući legitimne ciljeve politike zapošljavanja, tržišta rada i strukovnog osposobljavanja, te ako su načini ostvarivanja tog cilja primjereni i nužni.
Takvo različito postupanje može, između ostalog, uključivati:
(a)
postavljanje posebnih uvjeta za pristup zapošljavanju i strukovnom osposobljavanju, za zapošljavanje i obavljanje zanimanja, uključujući uvjete u pogledu otkaza i naknada za rad, za mlade osobe, starije radnike i osobe koje su dužne skrbiti o drugima, radi poticanja njihove strukovne integracije ili osiguranja njihove zaštite;
(b)
određivanje minimalnih uvjeta u pogledu dobi, radnog iskustva ili godina provedenih u službi za pristup zapošljavanju ili određenim prednostima vezanim uz zaposlenje;
(c)
određivanje najviše dobi za zapošljavanje, koja se temelji na zahtjevima obuke za određeno radno mjesto ili na potrebi postojanja razumnog razdoblja zaposlenja prije umirovljenja.”
Talijansko pravo
Članak 1. leggea n. 1365, Norme per il conferimento dei posti notarili (Zakon br. 1365 o pravilima za dodjelu javnobilježničkih mjesta) od 6. kolovoza 1926. (GURI br. 192 od 19. kolovoza 1926.), u verziji koja se primjenjuje na činjenice iz glavnog postupka (u daljnjem tekstu: Zakon br. 1365/1926), glasi kako slijedi:
„Javni bilježnici imenuju se uredbom Predsjednika Republike nakon provođenja natječaja na temelju testiranja koji se održava u Rimu najmanje jedanput godišnje za broj mjesta koji određuje ministar pravosuđa.
[…]
Da bi mogli sudjelovati na natječaju, kandidati moraju:
[…]
b) imati manje od 50 godina u trenutku objave natječaja;
[…]”
Članak 7. Zakona br. 1365/1926 određuje:
„Aktivni javni bilježnici razrješavaju se svojih dužnosti kad navrše 75 godina uredbom Predsjednika Republike.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
Uredbom od 21. travnja 2016. Ministarstvo pravosuđa pokrenulo je natječaj na temelju testiranja radi popunjavanja 500 javnobilježničkih mjesta. Ta je uredba određivala dobnu granicu od 50 godina kao uvjet sudjelovanja na tom natječaju u skladu s člankom 1. Zakona br. 1365/1926.
Osoba GN je pred Tribunaleom amministrativo regionale per il Lazio (Okružni upravni sud za Lacij, Italija) osporavala tu uredbu na temelju koje je bila isključena iz pisanih testiranja s obrazloženjem da je u trenutku objavljivanja natječaja navršila 50 godina.
Taj je sud donio privremenu mjeru kojom je osobi GN dopustio sudjelovanje na natječaju. Ona je uspješno prošla sva testiranja na tom natječaju.
Presudom od 28. studenoga 2019. isti je sud utvrdio da je tužba osobe GN nedopuštena jer je nakon što je prošla testiranja na predmetnom natječaju, ona izgubila bilo kakav pravni interes.
Ministarstvo pravosuđa žalilo se na tu presudu pred Consigliom di Stato (Državno vijeće, Italija), sudom koji je uputio zahtjev, smatrajući da je Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Okružni upravni sud za Lacij) morao meritorno odbiti tužbu osobe GN i da nije trebao uzeti u obzir činjenicu da je ona prošla testiranja na predmetnom natječaju.
Sud koji je uputio zahtjev smatra da je Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Okružni upravni sud za Lacij) trebao proglasiti dopuštenom tužbu koju je podnijela osoba GN protiv uredbe od 21. travnja 2016. u dijelu u kojem se njome određuje dobna granica od 50 godina kao uvjet za sudjelovanje na natječaju za pristup javnobilježničkoj profesiji. Nadalje, smatra da je ta dobna granica u skladu s važećim nacionalnim zakonodavstvom, odnosno člankom 1. Zakona br. 1365/1926. Međutim, Consiglio di Stato (Državno vijeće) dvoji je li ta odredba u skladu s Direktivom 2000/78, pa je stoga potrebno obratiti se Sudu radi rješavanja spora koji se pred njim vodi.
Taj sud smatra da se prije svega postavlja pitanje može li se ta odredba smatrati opravdanom s gledišta ciljeva na koje se pred njime pozvalo Ministarstvo pravosuđa, u smislu osiguravanja stabilnosti obavljanja javnobilježničke profesije u značajnom razdoblju, a da to pritom ne utječe na proračunsku ravnotežu sustava socijalnog osiguranja za tu profesiju, sprečavajući osobe koje su blizu dobi za odlazak u mirovinu da joj pristupe.
U tim okolnostima, Consiglio di Stato (Državno vijeće) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Protivi li se članku 21. [Povelje], članku 10. UFEU‑a i članku 6. Direktive […] [2000/78], u dijelu u kojem se njima zabranjuje diskriminacija na temelju dobi prilikom zapošljavanja, činjenica da država članica može propisati dobnu granicu za pristup javnobilježničkoj profesiji?”
O prethodnom pitanju
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita treba li članak 21. Povelje i članak 6. stavak 1. Direktive 2000/78 tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji određuje dobnu granicu od 50 godina kao uvjet za sudjelovanje na natječaju za pristup javnobilježničkoj profesiji.
Najprije valja podsjetiti na to da je zabrana svake diskriminacije, među ostalim i na temelju dobi, uključena u članak 21. Povelje i da se u Direktivi 2000/78 ta zabrana konkretizira u području zapošljavanja i rada (presuda od 7. veljače 2019., Escribano Vindel,
C‑49/18
,
EU:C:2019:106
, t.
39.
i navedena sudska praksa).
U tim okolnostima, da bi se odgovorilo na postavljeno pitanje, potrebno je najprije istražiti ulazi li propis iz glavnog postupka u područje primjene Direktive 2000/78 i sadržava li različito postupanje na temelju dobi. U slučaju potvrdnog odgovora, potrebno je nadalje provjeriti može li to različito postupanje biti opravdano u kontekstu članka 6. stavka 1. te direktive.
Prvo, kada je riječ o pitanju ulazi li propis iz glavnog postupka u područje primjene Direktive 2000/78, kako iz naslova i preambule tako i iz sadržaja i cilja te direktive proizlazi da se njome želi uspostaviti opći okvir koji bi svakoj osobi osigurao jednako postupanje „pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja”, pružajući joj učinkovitu zaštitu od diskriminacije na temelju nekog od razloga iz njezina članka 1., među kojima je i dob (presuda od 13. studenoga 2014., Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, t.
28.
i navedena sudska praksa).
Nadalje, iz članka 3. stavka 1. točke (a) navedene direktive konkretno proizlazi da se u granicama nadležnosti prenesenih na Europsku uniju ona primjenjuje na sve osobe, bilo u javnom ili privatnom sektoru, uključujući javna tijela, među ostalim i u odnosu na uvjete za pristup zapošljavanju, samozapošljavanju ili uvjete za obavljanje zanimanja, uključujući mjerila odabira i uvjete za primanje u radni odnos, bez obzira na to o kojoj se vrsti djelatnosti radi te na svim profesionalnim razinama.
Međutim, propisujući da samo kandidati koji u trenutku objave natječaja imaju manje od 50 godina mogu sudjelovati u natječaju za pristup javnobilježničkoj profesiji, članak 1. Zakona br. 1365/1926 utječe na uvjete zapošljavanja u okviru tog zaposlenja. Prema tome, treba smatrati da se propisom iz glavnog postupka utvrđuju pravila vezana uz uvjete zapošljavanja u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) Direktive 2000/78.
U tim okolnostima, propis iz glavnog postupka ulazi u područje primjene Direktive 2000/78.
Drugo, kada je riječ o pitanju uvodi li se propisom iz glavnog postupka različito postupanje na temelju dobi u smislu članka 2. stavka 1. Direktive 2000/78, valja podsjetiti na to da, u skladu s tom odredbom, „načelo jednakog postupanja” podrazumijeva nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1. te direktive. Članak 2. stavak 2. točka (a) te direktive navodi da za potrebe primjene stavka 1. tog članka 2. izravna diskriminacija postoji ako se prema nekoj osobi postupa nepovoljnije nego što se postupa prema nekoj drugoj osobi u usporedivoj situaciji, zbog bilo kojeg od razloga iz članka 1. navedene direktive (presuda od 12. siječnja 2010., Wolf,
C‑229/08
,
EU:C:2010:3
, t.
28.
i navedena sudska praksa).
U konkretnom slučaju, primjena članka 1. Zakona br. 1365/1926 ima za posljedicu da se prema određenim osobama postupa nepovoljnije nego prema drugim osobama koje se nalaze u usporedivoj situaciji zato što su navršile 50 godina. Takva odredba dakle sadržava različito postupanje na temelju dobi u smislu odredbe članka 1. u vezi s člankom 2. stavkom 2. točkom (a) Direktive 2000/78.
Prema tome potrebno je, kao treće, istražiti je li to različito postupanje opravdano u kontekstu članka 6. stavka 1. navedene direktive.
Valja istaknuti da se u prvom podstavku navedene odredbe navodi da različito postupanje na temelju dobi ne čini diskriminaciju ako su u kontekstu nacionalnog prava te razlike objektivno i razumno opravdane legitimnim ciljem, uključujući legitimne ciljeve politike zapošljavanja, tržišta rada i strukovnog osposobljavanja, te ako su načini ostvarivanja tog cilja primjereni i nužni.
Članak 6. stavak 1. drugi podstavak točke (a) i (c) Direktive 2000/78 također navodi da različito postupanje može među ostalim uključivati, s jedne strane, postavljanje posebnih uvjeta za pristup zapošljavanju za mlade osobe radi poticanja njihove strukovne integracije ili, s druge strane, određivanje najviše dobi za zapošljavanje, koja se temelji na zahtjevima obuke za određeno radno mjesto ili na potrebi postojanja razumnog razdoblja zaposlenja prije umirovljenja.
Nadalje, valja podsjetiti na to da države članice imaju široku marginu prosudbe ne samo u izboru određenog cilja, među ostalim u području socijalne politike i zapošljavanja, nego i u definiranju mjera kojima se taj cilj može ostvariti. Međutim, ta margina prosudbe ne može imati za učinak onemogućavanje provedbe načela nediskriminacije na temelju dobi (presuda od 12. listopada 2010., Ingeniørforeningen i Danmark,
C‑499/08
,
EU:C:2010:600
, t.
33.
i navedena sudska praksa).
U konkretnom slučaju, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da Zakon br. 1365/1926 ne navodi cilj na koji se odnosi njezin članak 1., određujući dobnu granicu od 50 godina kao uvjet za sudjelovanje na natječaju za pristup javnobilježničkoj profesiji. Talijanska vlada u svojim pisanim očitovanjima iznosi da nacionalni propis iz glavnog postupka ima tri cilja, tj. prije svega osiguravanje stabilnosti obavljanja javnobilježničke profesije u značajnom razdoblju prije odlaska u mirovinu, na način da se očuva održivost sustava socijalnog osiguranja, zatim, nužnost zaštite dobrog funkcioniranja javnobilježničkih ovlasti, za koje je karakteristična visoka razina profesionalnosti, te, konačno, olakšavanje obnavljanja generacija i pomlađivanje te profesije.
U tom pogledu valja prije svega podsjetiti na to da se iz članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78 ne može zaključiti da bi manjak preciznosti sporne odredbe u pogledu postavljenog cilja imao za posljedicu automatsko isključivanje mogućnosti njezine opravdanosti na temelju te odredbe. Ako ne postoji takva preciznost, važno je da drugi elementi općeg konteksta dotične mjere omogućuju utvrđivanje njezina cilja za potrebe provođenja sudskog nadzora u pogledu legitimnosti tog cilja te primjerenosti i nužnosti sredstava korištenih za njegovo postizanje (presuda od 21. srpnja 2011., Fuchs i Köhler,
C‑159/10 i C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, t.
39.
). Osim toga, istodobno pozivanje na više ciljeva, koji su ili međusobno povezani ili razvrstani po važnosti, nije prepreka postojanju legitimnog cilja u smislu članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78 (presuda od 2. travnja 2020., Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, t.
33.
i navedena sudska praksa).
Prvo, kada je riječ o cilju osiguravanja stabilnosti obavljanja javnobilježničke profesije u značajnom razdoblju prije odlaska u mirovinu, na način da se očuva održivost sustava socijalnog osiguranja, treba istaknuti da članak 6. stavak 1. točka (c) omogućava određivanje maksimalne dobi za zapošljavanje zbog potrebe postojanja razumnog razdoblja zaposlenja prije umirovljenja. Međutim, kada je riječ o održavanju sustava socijalnog osiguranja javnih bilježnika, iz spisa dostavljenog Sudu proizlazi da je, u skladu s člankom 10. Uredbe o socijalnom osiguranju i solidarnosti koju je donijela Cassa Nazionale del Notariato (Nacionalni javnobilježnički fond, Italija), koja upravlja tim sustavom, pravo na isplatu mirovine javnih bilježnika koji prestaju obavljati djelatnost kad navrše dobnu granicu dopuštenu za obavljanje te profesije, odnosno 75 godina u skladu s člankom 7. Zakona br. 1365/1926, uvjetovano time da su tu profesiju obavljali najmanje 20 godina. Kao što je Europska komisija istaknula u svojim pisanim očitovanjima, nije izgledno da pravo na mirovinu koje javni bilježnici ostvaruju na temelju tog propisa ima veze s dobnom granicom od 50 godina koju članak 1. navedenog zakona određuje kao uvjet za sudjelovanje na natječaju za pristup profesiji, već izgleda da je ono povezano s minimalnim trajanjem obavljanja profesije. Dakle, čini se da uvjeti koje taj fond propisuje radi očuvanja održivosti sustava socijalnog osiguranja javnih bilježnika nemaju veze s tom dobnom granicom, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
Drugo, kada je riječ o potrebi zaštite dobrog funkcioniranja javnobilježničkih ovlasti za koje je karakteristična visoka razina profesionalnosti, treba istaknuti da, naravno, članak 6. stavak 1. točka (c) Direktive 2000/78 omogućava određivanje maksimalne dobi za zapošljavanje koja se temelji na zahtjevima obuke za određeno radno mjesto.
Međutim, Komisija je u tom pogledu naglasila da prema nacionalnom zakonodavstvu kandidat na javnobilježničkom natječaju mora posjedovati pravnu diplomu i dokazati javnobilježničku praksu od 18 mjeseci, koja služi kao redovni instrument ulaska u zanimanje javnog bilježnika, pri čemu se smatra da su svi kandidati koji su prošli javnobilježnički natječaj sposobni obavljati javnobilježničku profesiju nakon što obave obvezni vježbenički staž od 120 dana. Iz toga slijedi da se, podložno provjeri koju u tom pogledu mora provesti sud koji je uputio zahtjev, ne čini da se dobna granica od 50 godina utvrđena člankom 1. Zakona br. 1365/1926 odnosi na cilj spomenut u prethodnoj točki.
Treće, što se tiče cilja olakšavanja obnavljanja generacija i pomlađivanja javnobilježničke profesije, valja podsjetiti na to da se legitimnost takvog cilja od općeg interesa vezanog uz politiku zapošljavanja ne može razumno dovesti u pitanje s obzirom na to da je on jedan od ciljeva izričito navedenih u članku 6. stavku 1. prvom podstavku Direktive 2000/78 i da je, u skladu s člankom 3. stavkom 3. prvim podstavkom UEU‑a, promicanje visoke razine zaposlenosti jedan od ciljeva koje nastoji postići Unija (vidjeti u tom smislu presudu od 2. travnja 2020., Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, t.
36.
i navedenu sudsku praksu).
Nadalje, valja podsjetiti na to da poticanje zapošljavanja nesumnjivo čini legitiman cilj socijalne politike ili zapošljavanja država članica, osobito kada je riječ o poticanju pristupa mladih obavljanju zanimanja (presuda od 19. srpnja 2017., Abercrombie & Fitch Italia,
C‑143/16
,
EU:C:2017:566
, t.
37.
i navedena sudska praksa).
Konkretno, cilj postizanja uravnotežene dobne strukture između mlađih i starijih zaposlenika radi poticanja zapošljavanja i napredovanja mladih, optimiziranja upravljanja osobljem, a samim time i sprečavanja mogućih sporova o sposobnosti zaposlenika da obavlja svoju djelatnost nakon određene dobi, uz istodobno pružanje kvalitetne usluge u javnom bilježništvu, može činiti legitiman cilj politike zapošljavanja ili tržišta rada (vidjeti u tom smislu presudu od 21. srpnja 2011., Fuchs i Köhler,
C‑159/10 i C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, t.
50.
).
U konkretnom slučaju treba istaknuti da na temelju članka 7. Zakona br. 1365/1926 javni bilježnik može obavljati svoju djelatnost do 75 godine. Nadalje, talijanska vlada nije iznijela informacije koje bi navodile na zaključak da su si različite dobne skupine mogle međusobno konkurirati na specifičnom tržištu rada javnobilježničkih djelatnosti. Upravo suprotno, iz spisa kojim Sud raspolaže proizlazi da je u okviru javnobilježničkog natječaja iz glavnog postupka samo 419 osoba primljeno nakon provođenja testiranja iz tog natječaja, a bilo je dostupno 500 javnobilježničkih mjesta koja su, u skladu s člankom 1. tog zakona, bila rezervirana za osobe mlađe od 50 godina. Dakle, ne čini se da je dobna granica koja je uvedena tim člankom, podložno provjeri suda koji je uputio zahtjev, namijenjena promicanju pristupa mladih pravnika javnobilježničkoj profesiji.
U tim okolnostima, imajući u vidu elemente navedene u točkama 33. do 39. ove presude, valja zaključiti da, iako se ciljevi osiguravanja stabilnosti obavljanja javnobilježničke profesije u značajnom razdoblju prije umirovljenja, zaštite dobrog funkcioniranja javnobilježničkih ovlasti te olakšavanja obnavljanja generacija i pomlađivanja te profesije, na koje se poziva talijanska vlada, mogu smatrati legitimnim ciljevima u smislu članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78, nije izgledno da nacionalna odredba iz glavnog postupka slijedi takve ciljeve, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
U slučaju da taj sud ipak zaključi da navedena odredba slijedi te ciljeve, potrebno je i da su, prema istoj formulaciji članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78, sredstva korištena za postizanje tih ciljeva „prikladna i nužna”.
Dakle, na sudu koji je uputio zahtjev jest da provjeri omogućuje li članak 1. Zakona br. 1365/1926 postizanje tih ciljeva a da se pritom pretjerano ne ugroze legitimni interesi kandidata za javnobilježničku profesiju u dobi od 50 ili više godina, kojima je primjenom navedene odredbe onemogućeno obavljanje te profesije.
U tom smislu treba podsjetiti na to da je na nadležnim tijelima država članica da pronađu pravednu ravnotežu između različitih interesa o kojima je riječ (presuda od 2. travnja 2020., Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, t.
43.
i navedena sudska praksa).
Naime, zabranu diskriminacije na temelju dobi iz članka 21. stavka 1. Povelje treba tumačiti u kontekstu prava na rad, priznatog u članku 15. stavku 1. Povelje. Iz toga proizlazi da posebnu pozornost treba posvetiti sudjelovanju starijih radnika u profesionalnom, a samim time i gospodarskom, kulturnom i društvenom životu. Zadržavanje tih osoba u aktivnom životu osobito potiče raznolikost radne snage. Interes koji čini zadržavanje navedenih osoba u službi mora se, međutim, uzeti u obzir uz poštovanje drugih eventualno različitih interesa (presuda od 2. travnja 2020., Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, t.
44.
i navedena sudska praksa).
Međutim, kada je riječ o prvom cilju na koji se poziva talijanska vlada, dovoljno je podsjetiti na to da je, kao što je to već navedeno u točki 33. ove presude, pravo na isplatu mirovina javnih bilježnika koji prestaju obavljati dužnosti kad navrše dobnu granicu od 75 godina dopuštenu za obavljanje te profesije uvjetovano time da su tu profesiju obavljali najmanje 20 godina.
Dakle, čini se da članak 1. Zakona br. 1365/1926, određujući dobnu granicu za pristup javnobilježničkoj profesiji na 50 godina, ne uzimajući pritom u obzir to minimalno trajanje djelatnosti za stjecanje prava na isplatu mirovine kad je javni bilježnik navršio tu dobnu granicu od 75 godina, prekoračuje ono što je nužno – što ipak mora provjeriti sud koji je uputio zahtjev – za osiguravanje stabilnosti obavljanja javnobilježničke profesije u značajnom razdoblju, kako bi se očuvala održivost sustava socijalnog osiguranja.
Kada je riječ o drugom cilju koji iznosi talijanska vlada, kao što je to istaknuto u točki 34. ove presude, članak 6. stavak 1. točka (c) Direktive 2000/78 omogućava određivanje maksimalne dobi za zapošljavanje s obzirom na osposobljavanje za određeno radno mjesto. Međutim, kao što je to naglašeno u točki 35. ove presude, s obzirom na to da je za kandidate koji su prošli javnobilježnički natječaj to osposobljavanje ograničeno na obvezni vježbenički staž od 120 dana, a pritom ti kandidati mogu obavljati svoju djelatnost do 75 godine, očito je da činjenica da se sudjelovanje na tom natječaju ograničava samo na kandidate mlađe od 50 godina prelazi ono što je nužno za postizanje cilja osiguravanja osposobljavanja propisanog za tu djelatnost.
Što se tiče trećeg cilja, na sudu koji je uputio zahtjev jest da provjeri je li nacionalni zakonodavac, izvršavajući široku marginu procjene kojom raspolaže u području socijalne politike i zapošljavanja, u konkretnom slučaju pronašao pravu ravnotežu između cilja olakšavanja obnavljanja generacija i pomlađivanja javnobilježničke profesije te potrebe da se zaštiti sudjelovanje starijih radnika u profesionalnom životu, s obzirom na to da su ti radnici ranjiviji zbog te karakteristike. Nadalje, kao što se navodi u uvodnoj izjavi 6. Direktive 2000/78, Povelja Zajednice o temeljnim socijalnim pravima radnika, donesena na sastanku Europskog vijeća održanom u Strasbourgu 9. prosinca 1989., priznaje potrebu poduzimanja odgovarajućih mjera za socijalno i gospodarsko uključivanje starijih ljudi.
S tim u vezi valja istaknuti da uvođenje dobne granice od 50 godina kao uvjeta za sudjelovanje u natječaju za pristup javnobilježničkoj profesiji ima za posljedicu povećanje dostupnosti mjesta koja će moći zauzeti mladi kandidati te stoga može činiti prikladno sredstvo za postizanje cilja olakšavanja obnavljanja generacija i pomlađivanja te profesije, ali samo pod uvjetom da takva mjera ne prelazi ono što je nužno za postizanje tog cilja i da pretjerano ne ugrožava interese zainteresiranih osoba. U tom kontekstu, na nacionalnom je sudu da uzme u obzir ne samo sposobnost tih osoba da obavljaju tu profesiju nego i štetu koju ta mjera može prouzrokovati zainteresiranim osobama (vidjeti u tom smislu presudu od 6. studenoga 2012., Komisija/Mađarska,
C‑286/12
,
EU:C:2012:687
, t.
66.
).
U konkretnom slučaju, s jedne strane, nije se tvrdilo da uvođenje dobne granice od 50 godina kao uvjeta za sudjelovanje u tom natječaju ima opravdanje u sposobnosti tih kandidata da obavljaju tu profesiju. S druge strane, kao što proizlazi iz točke 39. ove presude, u okviru javnobilježničkog natječaja iz glavnog postupka nezanemariv broj mjesta nije bio popunjen, pa stoga mladi kandidati nisu imali pristup javnobilježničkoj profesiji, a kandidatima koji su navršili dob od 50 godina onemogućeno je da iskažu svoje sposobnosti sudjelujući u tom natječaju, tako da se čini da članak 1. Zakona br. 1365/1926, određujući tu dobnu granicu, prelazi ono što je nužno za postizanje cilja olakšavanja obnavljanja generacija i pomlađivanja te profesije.
Slijedom svih navedenih razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 21. Povelje i članak 6. stavak 1. Direktive 2000/78 treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji određuje dobnu granicu od 50 godina kao uvjet za sudjelovanje na natječaju za pristup javnobilježničkoj profesiji, s obzirom na to da takav propis očito ne slijedi ciljeve osiguravanja stabilnosti obavljanja te profesije u značajnom razdoblju prije umirovljenja, zaštite dobrog funkcioniranja javnobilježničkih ovlasti te olakšavanja obnavljanja generacija i pomlađivanja navedene profesije, a u svakom slučaju prelazi ono što je nužno za postizanje tih ciljeva, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

Članak 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članak 6. stavak 1. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji određuje dobnu granicu od 50 godina kao uvjet za sudjelovanje na natječaju za pristup javnobilježničkoj profesiji, s obzirom na to da takav propis očito ne slijedi ciljeve osiguravanja stabilnosti obavljanja te profesije u značajnom razdoblju prije umirovljenja, zaštite dobrog funkcioniranja javnobilježničkih ovlasti te olakšavanja obnavljanja generacija i pomlađivanja navedene profesije, a u svakom slučaju prelazi ono što je nužno za postizanje tih ciljeva, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski