CELEX: 62017CJ0463
Pritožba
Odškodninska tožba
Nezadostnost obrazložitve sodbe, ki jo je izdalo Sodišče v pritožbenem postopku
Izkrivljanje cilja sklopa odškodninskih zahtevkov

Družba Ori Martin SA s pritožbo predlaga spremembo sklepa Splošnega sodišča Evropske unije z dne 1. junija 2017, Ori Martin/Sodišče Evropske unije (T‑797/16, neobjavljen, v nadaljevanju: izpodbijani sklep,
EU:T:2017:396
), s katerim je to zavrnilo njeno tožbo za povračilo škode, nastale zaradi tega, ker naj bi Sodišče Evropske unije domnevno kršilo člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
Dejansko stanje
Družba Ori Martin je 14. septembra 2010 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo zoper Sklep Komisije C(2010) 4387 final z dne 30. junija 2010 v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/38344 – Jeklo za prednapenjanje), ki je bil spremenjen s Sklepom Komisije C(2010) 6676 final z dne 30. septembra 2010 in s Sklepom Komisije C(2011) 2269 final z dne 4. aprila 2011 ter s katerim je Komisija med drugim družbi Siderurgica Latina Martin SpA (v nadaljevanju: SLM) naložila globo 15,96 milijona EUR, od tega 14 milijonov EUR solidarno z družbo Ori Martin.
Pritožnica je v tej tožbi, ki je bila predmet zadeve T‑419/10, Splošnemu sodišču predlagala, naj sporni sklep razglasi za ničen v delu, v katerem je bilo v njem določeno, da je solidarno odgovorna za dejanja družbe SLM, in naj globo, ki ji je bila naložena z navedenim sklepom, odpravi ali jo zmanjša.
Splošno sodišče je s sodbo z dne 15. julija 2015, SLM in Ori Martin/Komisija (
T‑389/10 in T‑419/10
,
EU:T:2015:513
), zmanjšalo globo, ki je bila naložena solidarno pritožnici in družbi SLM, na 13,3 milijona EUR, v preostalem pa je tožbo zavrnilo.
Pritožnica je 18. septembra 2015 v sodnem tajništvu Sodišča vložila pritožbo zoper navedeno sodbo, ki je bila predmet zadeve C‑490/15 P.
Ta pritožba je bila s sodbo z dne 14. septembra 2016, Ori Martin in SLM/Komisija (
C‑490/15 P in C‑505/15 P
, neobjavljena,
EU:C:2016:678
), zavrnjena.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijani sklep
Družba Ori Martin je 15. novembra 2016 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila odškodninsko tožbo proti Sodišču Evropske unije zaradi škode, ki naj bi ji nastala s sodbo z dne 14. septembra 2016, Ori Martin in SLM/Komisija (
C‑490/15 P in C‑505/15 P
, neobjavljena,
EU:C:2016:678
).
Splošno sodišče je na podlagi člena 126 svojega poslovnika z izpodbijanim sklepom to tožbo zavrnilo kot očitno brez pravne podlage.
Prvič, Splošno sodišče je v točkah 6 in 7 tega sklepa navedlo, da je bil predlog pritožnice drugačen od tistih, ki jih je mogoče vložiti za povračilo škode, domnevno nastale zaradi predolgega postopka pred sodiščema Unije, v okviru katerih se ne zahteva presoja utemeljenosti presoj, ki jih podata Sodišče ali Splošno sodišče v svojih sodbah ali sklepih. Splošno sodišče je namreč menilo, da je bil ta predlog vložen z namenom izpodbiti presojo v zvezi s tem, da je bila za pritožnico uporabljena domneva o izvrševanju odločilnega vpliva nad družbo SLM, ki je bila vsebovana v sodbi z dne 14. septembra 2016, Ori Martin in SLM/Komisija (
C‑490/15 P in C‑505/15 P
, neobjavljena,
EU:C:2016:678
).
Drugič, Splošno sodišče je v točkah od 8 do 10 izpodbijanega sklepa menilo, da je mogoče zoper sodbo ali sklep Sodišča, s katerima je odločeno o pritožbi, vložiti samo predloge in pravna sredstva iz členov 154, 155 in od 157 do 159 Poslovnika Sodišča, na katere napotuje člen 190(1) tega poslovnika. Pojasnilo je, da je treba te predloge in ta pravna sredstva poleg tega vložiti pri Sodišču. Splošno sodišče pa je menilo, da tožbe pritožnice ni bilo mogoče obravnavati niti kot predlog za popravo vsebinske napake, niti kot predlog za popravo neodločitve, niti kot ugovor tretjega in niti kot predlog za obnovo postopka, na katere se nanašajo členi 154, 155 in od 157 do 159 Poslovnika Sodišča.
Predlogi strank
Družba Ori Martin Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijani sklep spremeni;
–
razglasi in ugotovi, da je Sodišče Evropske unije kršilo člen 47 Listine, in posledično
–
Uniji naloži, naj povrne nastalo škodo, ovrednoteno na 13,3 milijona EUR, ali v katerem koli drugem znesku, ki ga bo Sodišče štelo za pravičen.
Sodišče Evropske unije Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne in
–
pritožnici naloži plačilo stroškov.
Pritožba
Družba Ori Martin navaja dva pritožbena razloga, ki se nanašata na izkrivljanje tožbe oziroma na napačno uporabo prava.
Trditve strank
Pritožnica s prvim razlogom trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo cilj njenih odškodninskih zahtevkov s tem, da je v točki 7 izpodbijanega sklepa ugotovilo, da je s svojo tožbo želela izpodbiti presojo glede tega, da je bila zanjo uporabljena domneva o izvrševanju odločilnega vpliva nad družbo SLM, ki jo vsebuje sodba z dne 14. septembra 2016, Ori Martin in SLM/Komisija (
C‑490/15 P in C‑505/15 P
, neobjavljena,
EU:C:2016:678
). Iz tožbe naj bi namreč jasno izhajalo, da so se navedeni zahtevki nanašali na povračilo škode, ki ni nastala zaradi tega, ker navedena sodba glede tega vprašanja ne bi bila utemeljena, ampak zaradi neobstoja obrazložitve tega, da tožena stranka ni natančno navedla razlogov, ki bi upravičevali, da se navedena domneva kljub predloženim dokazom ne ovrže.
Pritožnica z drugim razlogom trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 8 do 10 izpodbijanega sklepa možne nepravilnosti sodbe sodišča Unije, zaradi katerih lahko nastane pravica do odškodnine na podlagi člena 47 Listine, napačno omejilo zgolj na primere predolgega trajanja postopka.
Sodišče Evropske unije v odgovor na prvi pritožbeni razlog navaja, da je Splošno sodišče v delu, v katerem naj bi želela pritožnica s tožbo prejeti obrazložitev, ki po njenem mnenju ni bila podana, pravilno ugotovilo, da je bil cilj njene tožbe izpodbiti vsebino navedene sodbe.
Sodišče Evropske unije predlaga zavrnitev obeh pritožbenih razlogov ter posledično pritožbe v celoti.
Presoja Sodišča
V zvezi s prvim pritožbenim razlogom je treba opozoriti, da mora sodišče Unije preizkusiti različne sklope predlogov in razlogov, ki jih navede tožeča stranka, kot so formulirani v njenih pisanjih, ne da bi spremenilo njihov cilj ali vsebino, sicer krši svojo pristojnost (glej v tem smislu sodbo z dne 29. junija 1994, Klinke/Sodišče,
C‑298/93 P
,
EU:C:1994:273
, točka
).
V obravnavani zadevi je bilo v točkah 2, 6 in 7 tožbe natančno navedeno, da se je zatrjevana nepravilnost nanašala na to, da pritožnica ni mogla razumeti razlogov za naložitev kazni, zaradi česar ji naj ne bi bilo omogočeno, da se izogne ponovnemu kaznovanju.
V točki 22 navedene tožbe je bilo dodano, da „je [tožena stranka] s tem, da v točkah od 53 do 72 sodbe z dne 14. septembra 2016[, Ori Martin in SLM/Komisija (
C‑490/15 P in C‑505/15 P
, neobjavljena,
EU:C:2016:678
),] ni navedla razlogov, ki bi upravičevali zavrnitev natančnih navedb o dejstvih, ki jih je podala tožeča stranka […], kršila člen 47 Listine, ker [ji] ni omogočila […] poštenega sojenja, na podlagi katerega mora obsojena ali kaznovana oseba poznati dejanske razloge za to obsodbo ali to kazen in vedeti, kaj ji je konkretno očitano“.
V točkah od 25 do 28 te tožbe je bilo v zvezi s pravilom, zaradi katerega kršitve naj bi v obravnavani zadevi nastala pravica do odškodnine, navedeno, prvič, da „obstajajo utemeljeni razlogi za domnevo, da je člen 47 Listine kršen vsakič, ko sodišče sprejme ukrep, ki osebi ne omogoča jasnega in objektivnega razumevanja razlogov, zaradi katerih je bila kaznovana, in tega, kaj se ji konkretno očita“, in drugič, da „[o]bveznost sodnih institucij, da zagotovijo pravico do poštenega sojenja, nalaga, da so na podlagi načela učinkovitega izvajanja sodne oblasti v sodbah vedno navedeni konkretni razlogi, na podlagi katerih so bile sprejete, pred tem pa natančna očitana dejstva.“
V točkah od 30 do 43 tožbe je bilo ponovno navedeno, da je v obravnavani zadevi nezakonitost očitanega ravnanja izhajala iz tega, da „na podlagi pojasnila, ki ga je [tožena stranka] podala v izpodbijani sodbi, ne more razumeti, zakaj konkretno je bila šteta za odgovorno za kršitev, ki jo je storila družba SLM, in tega, zakaj posebnosti te kršitve – ki so bile sicer jasno izpostavljene – niso bile štete za take, da je z njimi mogoče ovreči domnevo o dejanskemu izvrševanju odločilnega vpliva nad družbo SLM“.
Splošno sodišče pa je v točki 7 izpodbijanega sklepa razsodilo, da je želela pritožnica s tožbo izpodbiti presojo glede tega, da je bila zanjo uporabljena domneva o izvrševanju odločilnega vpliva nad družbo SLM, ki je bila vsebovana v sodbi z dne 14. septembra 2016, Ori Martin in SLM/Komisija (
C‑490/15 P in C‑505/15 P
, neobjavljena,
EU:C:2016:678
), medtem ko se je nepravilnost, na katero se je sklicevala pritožnica, kot izhaja iz zgornjih preudarkov, nanašala na neobstoj obrazložitve in torej na bistveno kršitev postopka, tako da je Splošno sodišče izkrivilo cilj sklopa odškodninskih zahtevkov, ki ga je pritožnica navajala na prvi stopnji, in se torej o tem sklopu ni veljavno izreklo.
Vendar iz ustaljene sodne prakse izhaja, da če je v obrazložitvi sodbe Splošnega sodišča podana kršitev prava Unije, vendar je izrek te sodbe utemeljen iz drugih pravnih razlogov, je treba pritožbo zavrniti (glej v tem smislu sodbo z dne 3. oktobra 2013, Rintisch/UUNT,
C‑121/12 P
,
EU:C:2013:639
, točka
).
Domnevna nepravilnost, ki je bila zatrjevana na prvi stopnji, pa ni dokazana.
Navesti je namreč treba, da, prvič, obveznost obrazložitve sodišču Unije ne nalaga, da poda razlago, ki bi izčrpno in posamično sledila razlogovanju strank v sporu, in da je torej obrazložitev lahko implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, iz katerih to ni sprejelo njihovih trditev (sodba z dne 6. septembra 2012, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej/Komisija,
C‑422/11 P in C‑423/11 P
,
EU:C:2012:553
, točka
). Drugič, na podlagi člena 256(1) PDEU in člena 59, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije je pritožba omejena na pravna vprašanja.
Prav tako je bilo v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 14. septembra 2016, Ori Martin in SLM/Komisija (
C‑490/15 P in C‑505/15 P
, neobjavljena,
EU:C:2016:678
), dovolj, da je tožena stranka – zato da bi pritožnica lahko razumela razloge, iz katerih je ta menila, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava s tem, da kljub dokazom, ki jih je navedla pritožnica, ni ovrglo domneve o izvrševanju odločilnega vpliva nad družbo SLM, in torej za izpolnitev svoje obveznosti obrazložitve – opozorila na pravno načelo, na podlagi katerega je menila, da je lahko Splošno sodišče veljavno štelo, da s predloženimi dokazi ni bilo mogoče ovreči navedene domneve.
Tožena stranka pa je to obveznost zadostno izpolnila. Sodišče je namreč v točki 60 sodbe z dne 14. septembra 2016, Ori Martin in SLM/Komisija (
C‑490/15 P in C‑505/15 P
, neobjavljena,
EU:C:2016:678
), navedlo, prvič, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso za preveritev tega, ali hčerinska družba samostojno določa svoje ravnanje na trgu, upoštevati vse relevantne elemente, ki se nanašajo na gospodarske, organizacijske in pravne povezave z njeno matično družbo ter ki se lahko razlikujejo glede na posamičen primer, in drugič, da Komisija lahko naloži globe matični družbi, kadar ta in njena hčerinska družba tvorita podjetje v smislu člena 101 PDEU, pri čemer se ne zahteva, da je matična družba hčerinsko družbo spodbudila h kršitvi, še manj pa to, da je prvonavedena v to kršitev vpletena.
Na podlagi tega je mogoče ugotoviti, da domnevna nepravilnost, ki jo je pritožnica zatrjevala na prvi stopnji, kot je navedena v tožbi, ni bila dokazana in da je zato treba izrek izpodbijanega sklepa, kot je opisan v točki 8 te sodbe, šteti za utemeljen.
Prvi pritožbeni razlog je treba zato zavrniti.
V zvezi z drugim pritožbenim razlogom je treba opozoriti, da se nanaša na to, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je razsodilo, da so edine nepravilnosti v sodbi sodišča Unije, zaradi katerih lahko nastane pravica do odškodnine, tiste, ki se nanašajo na predolgo trajanje postopka.
Vendar je treba glede tega navesti, da so v skladu z ustaljeno sodno prakso razlogi, ki so navajani v okviru pritožbe in se nanašajo na obrazložitev, ki ni nujna za izrek izpodbijane sodbe ali izpodbijanega sklepa, brezpredmetni in jih je treba zavrniti (sklep predsednika Sodišča z dne 12. februarja 2003, Marcuccio/Komisija,
C‑399/02 P(R)
,
EU:C:2003:90
, točka
in navedena sodna praksa).
Ugotoviti pa je treba, da nepravilnost, ki naj bi jo vsebovala sodba z dne 14. septembra 2016, Ori Martin in SLM/Komisija (
C‑490/15 P in C‑505/15 P
, neobjavljena,
EU:C:2016:678
), ni dokazana, zato se Splošnemu sodišču nikakor ni bilo treba izreči o morebitnih posledicah nepravilnosti v sodbi Sodišča z vidika odgovornosti Unije.
Preudarki, navedeni v točki 31 te sodbe, torej niso nujni za izrek izpodbijanega sklepa, zato je treba drugi pritožbeni razlog razglasiti za brezpredmeten in ga zato zavrniti.
Glede na vse zgornje preudarke je treba pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča, ki se v skladu s členom 184(1) tega poslovnika uporablja za postopek s pritožbo, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
Ker je tožena stranka predlagala, naj se pritožnici naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, nosi svoje stroške in se ji naloži plačilo stroškov tožene stranke.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

1.
Pritožba se zavrne.

2.
Družba Ori Martin SA nosi svoje stroške in plača stroške, ki jih je priglasilo Sodišče Evropske unije.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.