CELEX: 62015TJ0153
Politica externă și de securitate comună
Măsuri restrictive împotriva Siriei
Înghețare a fondurilor
Anulare a unor acte anterioare printr‑o hotărâre a Tribunalului
Acte noi prin care numele reclamanților sunt incluse în liste
Acțiune în anulare
Articolul 76 litera (d) din Regulamentul de procedură
Cuprinsul cererii introductive
Admisibilitate
Obligația de motivare
Sarcina probei
Dreptul de proprietate
Libertatea de a desfășura o activitate comercială

Istoricul litigiului
Domnul Mohamad Hamcho, om de afaceri de cetățenie siriană, este președintele Hamcho International (denumiți în continuare, împreună, „reclamanții”), societate siriană care este specializată în domeniile telecomunicațiilor, turismului, închirierilor auto și reprezentării de societăți străine, în special europene.
Condamnând în mod ferm actele violente de represiune îndreptate împotriva demonstranților pașnici din numeroase localități din Siria și solicitând forțelor de securitate siriene să dea dovadă de reținere și să nu recurgă la forță, Consiliul Uniunii Europene a adoptat, la 9 mai 2011, Decizia 2011/273/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (
JO 2011, L 121, p. 11
). Având în vedere gravitatea situației, Consiliul a instituit un embargo asupra armelor, interzicerea exporturilor de echipamente care ar putea fi folosite pentru represiunea internă, restricții privind admisia pe teritoriul Uniunii, precum și înghețarea fondurilor și a resurselor economice ale anumitor persoane și entități răspunzătoare de represiunea violentă împotriva populației civile din Siria.
Numele persoanelor răspunzătoare de represiunea violentă împotriva populației civile din Siria, precum și cele ale persoanelor, fizice sau juridice, și ale entităților asociate cu acestea sunt menționate în anexa la Decizia 2011/273. În temeiul articolului 5 alineatul (1) din această decizie, Consiliul, hotărând la propunerea unui stat membru sau a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate, poate modifica anexa menționată. Numele reclamanților nu erau incluse în această listă.
Dat fiind că unele dintre măsurile restrictive adoptate împotriva Republicii Arabe Siriene intră în domeniul de aplicare al Tratatului FUE, Consiliul a adoptat Regulamentul (UE) nr. 442/2011 al Consiliului din 9 mai 2011 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria (
JO 2011, L 121, p. 1
). Acest regulament este în mare parte identic cu Decizia 2011/273, însă prevede posibilități de deblocare a fondurilor înghețate. Lista persoanelor, entităților și organismelor recunoscute fie ca răspunzătoare de represiunea în cauză, fie ca asociate respectivelor persoane răspunzătoare, din anexa II la regulamentul menționat, este identică cu cea din anexa la Decizia 2011/273. Prin urmare, numele reclamanților nu erau incluse în aceasta. În temeiul articolului 14 alineatele (1) și (4) din Regulamentul nr. 442/2011, în cazul în care Consiliul decide să aplice măsurile restrictive vizate unei persoane fizice sau juridice, unei entități sau unui organism, acesta modifică anexa II în consecință și, pe de altă parte, revizuiește lista din aceasta periodic și cel puțin la fiecare 12 luni.
1.
Procedura anterioară privind reclamanții
Prin Decizia de punere în aplicare 2011/302/PESC din 23 mai 2011 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/273 (
JO 2011, L 136, p. 91
), Consiliul a modificat Decizia 2011/273 în special în vederea aplicării măsurilor restrictive în cauză altor persoane și entități. Numele domnului Hamcho a fost inclus în lista din anexa la această din urmă decizie, la punctul 19 din tabelul care constituie această anexă. Acest număr cuprindea diverse mențiuni, printre care cele privind data includerii numelui său în lista în cauză, respectiv 23 mai 2011, data nașterii sale, numărul său de pașaport, precum și următoarele motive:
„Cumnat al lui Mahir Al‑Assad; om de afaceri și agent local al mai multor societăți comerciale străine; finanțează regimul permițând represiunea împotriva manifestanților.”
În aceeași zi, Consiliul a adoptat, în temeiul articolului 215 alineatul (2) TFUE și al Deciziei 2011/273, Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 504/2011 privind punerea în aplicare a Regulamentului nr. 442/2011 (
JO 2011, L 136, p. 45
). Numele domnului Hamcho a fost adăugat pe lista din anexa II la acest din urmă regulament, cu aceleași mențiuni și motive ca cele reținute în anexa la Decizia de punere în aplicare 2011/302.
Prin Decizia de punere în aplicare 2011/367/PESC a Consiliului din 23 iunie 2011 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/273 (
JO 2011, L 164, p. 14
), Consiliul a aplicat măsurile restrictive în cauză altor persoane și entități, ale căror nume au fost adăugate pe lista din anexa la această din urmă decizie. Numele Hamcho International a fost inclus în această listă la punctul 3 din tabelul B din această anexă, care cuprindea diverse mențiuni, printre care data includerii numelui său în lista în cauză, respectiv 23 iunie 2011, adresa sa și următoarele motive:
„Controlată de Mohamed Hamcho sau Hamsho; sursă de finanțare a regimului.”
În aceeași zi, Consiliul a adoptat Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 611/2011 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 (
JO 2011, L 164, p. 1
). Numele Hamcho International a fost inclus în lista din anexa II la acest regulament cu aceleași mențiuni și motive precum cele reținute în anexa la Decizia de punere în aplicare 2011/367.
Prin Decizia 2011/782/PESC din 1 decembrie 2011 privind măsuri restrictive împotriva Siriei și de abrogare a Deciziei 2011/273/PESC (
JO 2011, L 319, p. 56
), având în vedere gravitatea situației din Siria, Consiliul a considerat necesară impunerea unor măsuri restrictive suplimentare. Din motive de claritate, măsurile impuse prin Decizia 2011/273 și măsurile adiționale au fost integrate într‑un instrument juridic unic. Această decizie precizează că măsurile restrictive enunțate se aplică și „persoane[lor] care beneficiază de pe urma regimului sau care sprijină regimul și […] persoane[lor] asociate cu acestea”. Numele reclamanților erau incluse în lista din anexa I la Decizia 2011/782, și anume la punctul 19 din tabelul A pentru domnul Hamcho și, respectiv, la punctul 3 din tabelul B pentru Hamcho International, cu aceleași informații și motive ca cele menționate în anexa la Decizia 2011/273, astfel cum a fost pusă în aplicare prin Deciziile de punere în aplicare 2011/302 și 2011/367.
Regulamentul nr. 442/2011 a fost înlocuit de Regulamentul (UE) nr. 36/2012 al Consiliului din 18 ianuarie 2012 privind măsuri restrictive având în vedere situația din Siria și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 442/2011 (
JO 2012, L 16, p. 1
). Numele reclamanților erau incluse în lista din anexa II la Regulamentul nr. 36/2012, cu aceleași informații și motive ca cele menționate în anexa II la Regulamentul nr. 442/2011, astfel cum a fost pus în aplicare prin Regulamentele de punere în aplicare nr. 504/2011 și nr. 611/2011.
La 30 ianuarie 2012, reclamanții au introdus în fața Tribunalului o acțiune în anularea Deciziei 2011/273, a Deciziei 2011/782, a Regulamentului nr. 442/2011 și a Regulamentului nr. 36/2012, astfel cum au fost puse în aplicare sau modificate până la data introducerii acțiunii menționate, în măsura în care aceste acte îi priveau. Această acțiune a fost înregistrată la grefa Tribunalului sub numărul T‑43/12.
Prin Decizia de punere în aplicare 2012/172/PESC a Consiliului din 23 martie 2012 privind punerea în aplicare a Deciziei 2011/782 (
JO 2012, L 87, p. 103
) și prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 266/2012 al Consiliului din 23 martie 2012 privind punerea în aplicare a articolului 32 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 36/2012 (
JO 2012, L 87, p. 45
), motivele care îl priveau pe domnul Hamcho, care figurau în anexa II la Decizia 2011/782 și la Regulamentul nr. 36/2012, au fost înlocuite cu următoarele motive:
„Om de afaceri sirian și agent local pentru mai multe societăți străine; persoană asociată lui Maher al‑Assad, administrează o parte din interesele financiare si economice ale acestuia și, din această postură, asigură finanțare regimului.”
Prin Decizia 2012/739/PESC a Consiliului din 29 noiembrie 2012 privind măsuri restrictive împotriva Siriei și de abrogare a Deciziei 2011/782 (
JO 2012, L 330, p. 21
), măsurile restrictive în cauză au fost integrate într‑un instrument juridic unic. Numele reclamanților erau incluse în lista din anexa I la Decizia 2012/739, și anume la punctul 18 din tabelul A pentru domnul Hamcho și, respectiv, la punctul 3 din tabelul B pentru Hamcho International, cu aceleași informații și motive ca cele menționate în Decizia 2011/782, astfel cum a fost pusă în aplicare prin Decizia de punere în aplicare 2012/172.
La 31 mai 2013, Consiliul a adoptat Decizia 2013/255/PESC privind măsuri restrictive împotriva Siriei (
JO 2013, L 147, p. 14
). Numele reclamanților erau incluse în lista din anexa I la această decizie, și anume la punctul 18 din tabelul A pentru domnul Hamcho și, respectiv la punctul 3 din tabelul B pentru Hamcho International, cu aceleași informații și motive ca cele menționate în anexa la Decizia 2012/739.
Prin memoriile în adaptarea concluziilor depuse la grefa Tribunalului la 22 iunie 2012, la 7 ianuarie 2013 și la 24 iunie 2013, reclamanții au solicitat de asemenea anularea în special a Deciziei de punere în aplicare 2012/172, a Regulamentului de punere în aplicare nr. 266/2012, a Deciziei 2012/739, a Deciziei de punere în aplicare 2013/185/PESC a Consiliului din 22 aprilie 2013 de punere în aplicare a Deciziei 2012/739 (
JO 2013, L 111, p. 77
), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 363/2013 al Consiliului din 22 aprilie 2013 privind punerea în aplicare a Regulamentului nr. 36/2012 (
JO 2013, L 111, p. 1
) și a Deciziei 2013/255.
Prin Hotărârea sa din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International/Consiliul (T‑43/12, nepublicată, denumită în continuare Hotărârea Hamcho și Hamcho International I,
EU:T:2014:946
), Tribunalul a admis în parte acțiunea în anulare introdusă de reclamanți și a anulat Regulamentul nr. 36/2012, Regulamentul de punere în aplicare nr. 266/2012, Regulamentul de punere în aplicare nr. 363/2013 și Decizia 2013/255, în măsura în care aceste acte îi priveau pe reclamanți, cu efect de la 23 ianuarie 2015.
Consiliul nu a formulat recurs împotriva Hotărârii Hamcho și Hamcho International I.
2.
Procedura de reincludere a numelor reclamanților în listele în litigiu
Prin scrisoarea din 19 decembrie 2014, Consiliul a comunicat avocaților reclamanților intenția de a include din nou numele acestora în listele persoanelor și entităților care fac obiectul măsurilor restrictive, prevăzute în anexa I la Decizia 2013/255 și în anexa I la Regulamentul nr. 36/2012 (denumite în continuare „listele în litigiu”). Acesta a indicat motivele pe care intenționa să le invoce în susținerea acestei reincluderi și a comunicat o copie a documentelor și a informațiilor (având numerele de referință RELEX MD 342/14 și RELEX MD 343/14) pe care intenționa să se bazeze pentru a‑și întemeia propunerea de reincludere. Consiliul a stabilit un termen pentru prezentarea unor eventuale observații de către reclamanți.
Prin scrisoarea din 15 ianuarie 2015, avocații reclamanților au solicitat Consiliului să renunțe la reincluderea numelor acestora în listele în litigiu și au contestat toate informațiile și documentele care susțineau, potrivit Consiliului, această nouă includere.
La 26 ianuarie 2015, Consiliul a adoptat Decizia de punere în aplicare (PESC) 2015/117 privind punerea în aplicare a Deciziei 2013/255/PESC (
JO 2015, L 20, p. 85
). În aceeași zi, el a adoptat Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 2015/108 privind punerea în aplicare a Regulamentului (UE) nr. 36/2012 (
JO 2015, L 20, p. 2
). Prin aceste acte, numele reclamanților au fost incluse din nou în listele în litigiu.
Mai precis, numele domnului Hamcho a fost reinclus la punctul 18 din tabelul ce cuprinde listele în cauză, la titlul „A. Persoane”, această reincludere întemeindu‑se pe următoarele motive:
„Proeminent om de afaceri sirian, proprietar al Hamcho International, apropiat al unor personalități marcante ale regimului sirian, printre care se numără președintele Bashar al‑Assad și Maher al‑Assad. Din martie 2014, deține funcția de președinte pentru China al consiliilor bilaterale de afaceri, ca urmare a numirii sale de către ministrul economiei, Khodr Orfali. Mohammed Hamcho beneficiază de sprijinul regimului sirian pe care îl susține la rândul său și este asociat cu persoane care beneficiază de regim și care îl susțin.”
Numele societății Hamcho International a fost reinclus la punctul 3 din tabelul ce cuprinde listele în cauză, la titlul „B. Entități”, această reincludere întemeindu‑se pe următoarele motive:
„Hamcho International este o importantă societate holding siriană deținută de Mohammed Hamcho. Hamcho International beneficiază de sprijinul regimului pe care îl susține la rândul său și este asociat cu o persoană care beneficiază de regim și care îl susține.”
Prin scrisoarea din 27 ianuarie 2015, adresată atât reclamanților, cât și avocaților acestora, Consiliul a răspuns la scrisoarea acestora din 15 ianuarie 2015 și le‑a comunicat o copie a Deciziei de punere în aplicare 2015/117 și a Regulamentului de punere în aplicare 2015/108 (denumite în continuare „actele atacate”), precum și noi informații care susțineau aceste acte (cu numărul de referință RELEX MD 66/15).
Procedura și concluziile părților
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 27 martie 2015, reclamanții au introdus prezenta acțiune în anulare împotriva actelor atacate.
Prin act separat depus la grefa Tribunalului la 27 martie 2015, reclamanții au formulat o cerere de judecare a cauzei potrivit procedurii accelerate în temeiul articolului 76a alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului din 2 mai 1991.
Prin act separat depus la grefa Tribunalului la 15 mai 2015, reclamanții au introdus o cerere de măsuri provizorii cu scopul de a obține suspendarea executării actelor atacate, în măsura în care acestea îi priveau, până la momentul pronunțării Tribunalului cu privire la acțiunea principală.
Prin Ordonanța din 20 mai 2015, Hamcho și Hamcho International/Consiliul (
T‑153/15 R
, nepublicată,
EU:T:2015:298
), președintele Tribunalului a respins această cerere ca fiind inadmisibilă.
Prin decizia din 3 iunie 2015, Tribunalul a respins cererea de judecare a cauzei potrivit procedurii accelerate.
Tribunalul (Camera a șaptea) a decis, în temeiul articolului 106 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, să se pronunțe fără parcurgerea fazei orale a procedurii.
Reclamanții solicită Tribunalului:
—
dispunerea „atașării dosarului procedurii T‑43/12”;
—
rezervarea pentru aceștia a dreptului de a depune replică și, cu acea ocazie, a dreptului de a prezenta noi înscrisuri și mijloace materiale de probă și de a cita martori;
—
anularea actelor atacate;
—
obligarea Consiliului la plata cheltuielilor de judecată.
Comisia solicită Tribunalului:
—
respingerea acțiunii;
—
obligarea reclamanților la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
1.
Cu privire la primul capăt de cerere
Prin intermediul primului capăt de cerere, reclamanții solicită Tribunalului „atașarea dosarului procedurii T‑43/12”. În esență, aceștia doresc ca Tribunalul să dispună ca dosarul privind cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
), să fie atașat la dosarul prezentei cauze.
Cu privire la acest aspect, pe de o parte, trebuie amintit că fiecare cauză pendinte la Tribunal are propriul dosar, care conține îndeosebi înscrisurile și mijloacele materiale de probă, precum și actele de procedură depuse de părți în cauza respectivă, și că fiecare dosar este pe deplin autonom. Acest ultim aspect este ilustrat de Dispozițiile practice de punere în aplicare a Regulamentului de procedură (
JO 2015, L 152, p. 1
), conform cărora „[u]n act de procedură și anexele sale depuse într‑o cauză, atașate la dosarul acesteia din urmă, nu se pot folosi în vederea soluționării unei alte cauze” (Ordonanța din 15 octombrie 2009, Hangzhou Duralamp Electronics/Consiliul,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, punctul
).
Pe de altă parte, trebuie arătat că, potrivit unei jurisprudențe constante, în temeiul normelor ce reglementează instrumentarea cauzelor la Tribunal, părțile beneficiază de protecție împotriva folosirii necorespunzătoare a înscrisurilor de la dosar, astfel încât părțile dintr‑o cauză au dreptul să folosească actele de procedură ale celorlalte părți la care li s‑a acordat acces numai în scopul propriei apărări în cadrul cauzei respective (a se vedea Ordonanța din 15 octombrie 2009, Hangzhou Duralamp Electronics/Consiliul,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, punctul
și jurisprudența citată).
În plus, potrivit de asemenea unei jurisprudențe constante, în afară de cazurile excepționale în care divulgarea unui document ar putea aduce atingere bunei administrări a justiției, părțile la o procedură sunt libere să divulge propriile memorii unui terț față de procedura respectivă. În același sens, o parte într‑o procedură ar putea, sub aceeași rezervă, să consimtă ca un memoriu pe care l‑a depus în cadrul procedurii respective să fie utilizat de o altă parte din același proces în cadrul unei alte proceduri (a se vedea Ordonanța din 15 octombrie 2009, Hangzhou Duralamp Electronics/Consiliul,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, punctul
și jurisprudența citată).
În sfârșit, doar dacă Tribunalul ar considera că conținutul dosarului privind cauza în care a fost pronunțată Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
), ar putea fi util soluționării prezentului litigiu, el ar putea să dispună depunerea lui prin intermediul unei măsuri de organizare a procedurii în temeiul articolului 89 din Regulamentul de procedură (a se vedea în acest sens Ordonanța din 15 octombrie 2009, Hangzhou Duralamp Electronics/Consiliul,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, punctul
).
Tribunalul constată în speță că, în versiunea cererii introductive depuse la grefa Tribunalului la 27 martie 2015, reclamanții au atașat deja, ca anexe la documentul respectiv, înscrisurile principale care fac parte din dosarul cauzei în care a fost pronunțată Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
), și anume, pe de o parte, cererea introductivă și replica reclamanților (anexele A.1 și A.3) și, pe de altă parte, memoriul în apărare și duplica Consiliului (anexele A.2 și A.4).
În temeiul jurisprudenței citate la punctele 34 și 35 de mai sus, grefa Tribunalului a întrebat reclamanții, prin scrisoarea din 9 aprilie 2015, dacă obținuseră autorizarea Consiliului pentru a putea depune, ca anexe A.2 și A.4 la cererea lor introductivă, memoriul în apărare și duplica Consiliului în cadrul cauzei în care a fost pronunțată Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
). Având în vedere răspunsul negativ primit din partea reclamanților, respectivele anexe au fost retrase de la dosarul prezentei cauze prin decizia președintelui Camerei a șaptea a Tribunalului din 4 mai 2015.
În consecință, cererea introdusă de reclamanți prin intermediul primului lor capăt de cerere trebuie înțeleasă ca referindu‑se la toate documentele dosarului cu privire la cauza în care a fost pronunțată Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
), cu excepția cererii introductive și a replicii, care fac deja parte din dosarul prezentei cauze.
Or, în pofida faptului că, atât cauza în care a fost pronunțată Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
), cât și prezenta cauză privesc includerea numelor acelorași reclamanți în listele de măsuri restrictive adoptate de Consiliu în privința Republicii Arabe Siriene, trebuie să se constate că cele două cauze privesc acte diferite și că motivarea dezvoltată de Consiliu într‑un caz și în celălalt, precum și probele prezentate pentru susținerea includerilor menționate sunt specifice fiecărei cauze în parte. Pe de altă parte, trebuie arătat că reclamanții nu au precizat elementele concrete ale dosarului care le‑ar permite să își exercite dreptul la apărare. În consecință, trebuie să se considere că depunerea dosarului privind cauza în care a fost pronunțată Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
), așa cum au solicitat reclamanții, nu poate adăuga informații relevante pentru aprecierea temeiniciei actelor atacate în prezenta cauză. Nicio măsură de organizare a procedurii nu este, așadar, justificată în lumina jurisprudenței citate la punctul 36 de mai sus.
Având în vedere cele de mai sus, nu este necesar să se dispună ca dosarul privind cauza în care a fost pronunțată Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
), să fie atașat la dosarul prezentei cauze.
Prin urmare, primul capăt de cerere trebuie să fie respins.
2.
Cu privire la cel de al doilea capăt de cerere
Prin intermediul celui de al doilea capăt de cerere, reclamanții solicită Tribunalului „rezervarea pentru aceștia a dreptului de a depune replică și, cu acea ocazie, a dreptului de a prezenta noi înscrisuri și mijloace materiale de probă și de a cita martori”.
În ceea ce privește, în primul rând, cererea privind posibilitatea de a depune o replică în prezenta cauză, trebuie amintit că reclamanții au fost invitați de Tribunal, conform articolului 83 din Regulamentul de procedură, să depună o replică până la data de 10 septembrie 2015. Ulterior, aceștia au solicitat prelungirea termenului de depunere a memoriului menționat, prelungire care le‑a fost acordată de Tribunal la 26 august 2015. Reclamanții au depus replica la 9 octombrie 2015. Prin urmare, rezultă că partea din cel de al doilea capăt de cerere referitoare la posibilitatea de a depune replică nu mai are obiect.
În ceea ce privește, în al doilea rând, cererea privind posibilitatea de a prezenta noi înscrisuri și mijloace materiale de probă cu ocazia depunerii replicii, articolul 85 alineatele (2) și (3) du Regulamentul de procedură prevede că un reclamant poate fi autorizat, în mod excepțional, să depună probe sau să propună probe după primul schimb de memorii, în cazul în care prezentarea cu întârziere a propunerilor de probe este justificată.
În speță, prezentarea de noi înscrisuri și mijloace materiale de probă nu ar putea fi autorizată, deoarece, pe de o parte, aceasta decurge dintr‑o cerere pur speculativă și privește prezentarea de probe viitoare și ipotetice nefurnizate încă de reclamanți. Pe de altă parte, contrar celor prevăzute la articolul 85 alineatele (2) și (3) din Regulamentul de procedură, reclamanții nu au motivat cauzele care justifică depunerea cu întârziere a înscrisurilor și mijloacelor materiale de probă complementare cererii introductive.
În ceea ce privește, în al treilea rând, partea din cerere privind citarea martorilor, trebuie amintit că, potrivit articolului 88 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, atunci când această cerere este formulată după primul schimb de memorii, partea care depune cererea trebuie să expună motivele pentru care nu a putut să o depună anterior.
În speță, trebuie să se arate, încă o dată, că reclamanții nu și‑au motivat cauzele eventualei întârzieri pentru solicitarea citării unui martor, motiv pentru care cererea lor trebuie să fie de asemenea respinsă, la fel ca cel de al doilea capăt de cerere în ansamblul său.
3.
Cu privire la cel de al treilea capăt de cerere
Prin intermediul celui de al treilea capăt de cerere, reclamanții solicită anularea actelor atacate.
Cu privire la admisibilitate
Consiliul, fără a ridica explicit o excepție în temeiul articolului 130 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, își exprimă îndoielile cu privire la admisibilitatea cererii în anulare a reclamanților, întemeiată pe încălcarea articolului 76 litera (d) din Regulamentul de procedură. În special, acesta arată că cererea introductivă este imprecisă și insuficient detaliată și critică faptul că reclamanții se limitează să facă trimiteri sistematice la anexele acțiunii lor și la cauza în care a fost pronunțată Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
). Potrivit Consiliului, aceste trimiteri nu pot acoperi deficiențele de formă și de fond ale cererii introductive.
Reclamanții nu prezintă niciun argument împotriva motivelor de inadmisibilitate invocate de Consiliu.
Este necesar să se amintească faptul că, în temeiul articolului 76 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul de procedură, o cerere introductivă trebuie să cuprindă obiectul litigiului și expunerea sumară a motivelor invocate. Aceste elemente trebuie să fie suficient de clare și de precise pentru a permite pârâtului să își pregătească apărarea, iar Tribunalului să se pronunțe asupra acțiunii, dacă este cazul, fără să se bazeze pe alte informații. În vederea garantării securității juridice și a bunei administrări a justiției, este necesar, pentru ca o acțiune să fie admisibilă, ca elementele esențiale de fapt și de drept pe care aceasta se întemeiază să rezulte, cel puțin în mod sumar, dar coerent și comprehensibil, din chiar textul cererii introductive (Ordonanța din 11 ianuarie 2013, Charron Inox și Almet/Comisia și Consiliul,
T‑445/11 și T‑88/12
, nepublicată,
EU:T:2013:4
, punctul
).
În speță, trebuie arătat că motivele prezentate de reclamanți rezultă în mod suficient de comprehensibil din chiar textul cererii introductive. Astfel, pe de o parte, reclamanții arată că motivarea, precum și înscrisurile și mijloacele materiale de probă prezentate de Consiliu în cauza de față sunt aceleași ca cele furnizate în cauza anterioară și că documentele prezentate în susținerea actelor atacate sunt vagi și abstracte, la fel ca și sursa informațiilor sale. Pe de altă parte, reclamanții susțin că dreptul lor de proprietate și libertatea de a desfășura o activitate comercială le‑au fost încălcate prin simplul fapt că li s‑a adus atingere dreptului lor la apărare. În plus, faptul că pârâtul și‑a putut pregăti apărarea confirmă că textul cererii introductive este suficient de clar și de precis pentru a permite Tribunalului să se pronunțe asupra acțiunii.
Prin urmare, prezenta acțiune este admisibilă și trebuie examinată pe fond.
Cu privire la fond
În susținerea acțiunilor formulate, reclamanții invocă, în esență, trei motive. Primul se întemeiază pe încălcarea obligației de motivare. Al doilea se întemeiază pe încălcarea normelor în materie de probațiune și pe eroarea de apreciere a temeiniciei motivelor de includere a numelor lor în listele în litigiu. Al treilea se întemeiază pe încălcarea dreptului lor de proprietate și a libertății de a desfășura o activitate comercială.
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare
În cadrul primului motiv, reclamanții arată că Consiliul nu furnizează nicio motivare și nici vreun înscris și mijloc material de probă diferit din punct de vedere material sau nou în raport cu motivarea și cu înscrisurile și mijloacele materiale de probă deja luate în considerare de Tribunal în scopul pronunțării Hotărârii din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
).
Potrivit unei jurisprudențe constante, obligația de a motiva un act cauzator de prejudicii, care constituie un corolar al principiului respectării dreptului la apărare, are ca scop, pe de o parte, să furnizeze persoanei interesate indicații suficiente pentru a afla dacă actul este bine fundamentat sau dacă este, eventual, afectat de un viciu care permite contestarea validității sale în fața instanței Uniunii și, pe de altă parte, să dea posibilitatea acestei instanțe să își exercite controlul asupra legalității actului respectiv (a se vedea Hotărârea din 13 septembrie 2013, Makhlouf/Consiliul,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punctul
și jurisprudența citată).
Trebuie amintit de asemenea că motivarea impusă la articolul 296 TFUE trebuie să fie adaptată naturii actului în cauză și trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul instituției care a emis actul, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate, iar instanței competente să își exercite controlul (a se vedea Hotărârea din 13 septembrie 2013, Makhlouf/Consiliul,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punctul
și jurisprudența citată).
În ceea ce privește măsurile restrictive adoptate în cadrul politicii externe și de securitate comună, este necesar să se sublinieze că, în măsura în care persoana vizată nu dispune de dreptul de a fi ascultată anterior adoptării unei decizii inițiale de înghețare a fondurilor și a resurselor economice, respectarea obligației de motivare este cu atât mai importantă cu cât constituie unica garanție care îi permite persoanei interesate, cel puțin după adoptarea acestei măsuri, să se prevaleze în mod eficient de căile de atac pe care le are la dispoziție pentru a contesta legalitatea deciziei menționate (a se vedea Hotărârea din 13 septembrie 2013, Makhlouf/Consiliul,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punctul
și jurisprudența citată).
Prin urmare, motivarea unui act al Consiliului prin care se impune o măsură de înghețare a fondurilor trebuie să identifice motivele specifice și concrete pentru care Consiliul consideră, în exercitarea puterii sale de apreciere discreționare, că persoana interesată trebuie să facă obiectul unei astfel de măsuri (a se vedea Hotărârea din 13 septembrie 2013, Makhlouf/Consiliul,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punctul
și jurisprudența citată).
Totuși, cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările speței, în special de conținutul actului, de natura motivelor invocate și de interesul pe care destinatarii acestuia îl pot avea în primirea de explicații (a se vedea Hotărârea din 13 septembrie 2013, Makhlouf/Consiliul,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punctul
și jurisprudența citată).
Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, întrucât problema dacă motivarea unui act respectă condițiile impuse de articolul 296 TFUE trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma modului de redactare, ci și în raport cu contextul său, precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia respectivă (a se vedea Hotărârea din 13 septembrie 2013, Makhlouf/Consiliul,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punctul
și jurisprudența citată).
În special, un act cauzator de prejudicii este suficient motivat atunci când intervine într‑un context cunoscut de persoana interesată, care îi permite acesteia să înțeleagă semnificația măsurii adoptate în privința sa (a se vedea Hotărârea din 13 septembrie 2013, Makhlouf/Consiliul,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punctul
și jurisprudența citată).
În speță, pe de o parte, Consiliul a motivat reincluderea numelui domnului Hamcho în listele în litigiu în felul următor:
„Proeminent om de afaceri sirian, proprietar al Hamcho International, apropiat al unor personalități marcante ale regimului sirian, printre care se numără președintele Bashar al‑Assad și Maher al‑Assad. Din martie 2014, deține funcția de președinte pentru China al consiliilor bilaterale de afaceri siriene, ca urmare a numirii sale de către ministrul economiei, Khodr Orfali. Mohammed Hamcho beneficiază de sprijinul regimului sirian pe care îl susține la rândul său și este asociat cu persoane care beneficiază de regim și care îl susțin.”
Pe de altă parte, Consiliul a motivat reincluderea Hamcho International în listele în litigiu în felul următor:
„Hamcho International este o importantă societate holding siriană deținută de Mohammed Hamcho. Hamcho International beneficiază de sprijinul regimului pe care îl susține la rândul său și este asociat cu o persoană care beneficiază de regim și care îl susține.”
În primul rând, în ceea ce privește argumentul reclamanților potrivit căruia motivarea folosită de Consiliu pentru justificarea includerii numelor lor în actele atacate ar fi aceeași ca cea pe care se întemeiază actele anulate prin Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
), este necesar să se arate că un asemenea de argument nu poate decât să fie respins ca inoperant. Astfel, din cuprinsul punctului 108 din Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
), reiese că Consiliul, în cadrul unei noi examinări, are posibilitatea de a reinclude numele reclamanților în listele de măsuri restrictive pe baza unor motive întemeiate în mod corespunzător. Prin urmare, o decizie de reincludere adoptată în temeiul acelorași motive precum cele reținute cu ocazia primei includeri poate fi suficientă pentru a justifica includerea menționată în măsura în care elementele de probă prezentate de Consiliu susțin la un standard juridic corespunzător motivele menționate.
Pe de altă parte și în orice caz, trebuie remarcat că, în mod contrar celor arătate de reclamanți, motivarea care reiese din listele în litigiu în prezenta cauză este diferită de motivarea folosită de Consiliu în cadrul actelor anulate prin Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
). Astfel, numele reclamanților fuseseră incluse inițial în listele anexate la Decizia 2011/273 și la Regulamentul nr. 442/2011, ca urmare a sprijinului financiar acordat regimului. În schimb, noua motivare se întemeiază, în primul rând, pe faptul că reclamantul este un proeminent om de afaceri sirian, în al doilea rând, pe relația apropiată a domnului Hamcho cu personalități marcante ale regimului și, în al treilea rând, pe faptul că deține funcția de președinte pentru China al consiliilor bilaterale de afaceri, reprezentând Republica Arabă Siriană. Rezultă că reclamanții beneficiază de sprijinul regimului pe care îl susțin la rândul lor și sunt asociați cu persoane care beneficiază de regim și care îl susțin.
În al doilea rând, este necesar să se considere că motivarea stabilită de Consiliu în actele atacate în prezenta cauză respectă regulile prevăzute la punctele 57-63 de mai sus. În special, nu se poate contesta că o astfel de motivare poate permite reclamanților să înțeleagă motivele pentru care numele lor au fost incluse din nou în listele în litigiu din cauza rolului lor important în mediul de afaceri sirian, cu atât mai mult cu cât, prin intermediul primei includeri, aceștia aveau deja cunoștință despre contextul și despre domeniul de aplicare al măsurilor luate în privința lor.
În plus, astfel cum reiese din argumentația lor, motivarea furnizată de Consiliu a fost, în mod evident, suficientă pentru a le permite să introducă prezenta acțiune și pentru a permite instanței Uniunii să efectueze controlul de legalitate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 septembrie 2013, Makhlouf/Consiliul,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punctul
).
În speță, reclamanții contestă că documentele prezentate în susținerea motivării actelor atacate în prezenta cauză ar fi noi. De asemenea, ei contestă forța probantă a acestora și consideră că ele nu susțin în mod corespunzător actele atacate.
În această privință, trebuie amintit că obligația de motivare a unui act constituie o normă fundamentală de procedură care trebuie distinsă de problema temeiniciei motivării, aceasta din urmă fiind o componentă a legalității pe fond a actului în litigiu. Astfel, motivarea unui act constă în exprimarea formală a motivelor pe care se întemeiază acest act. Dacă aceste motive sunt afectate de erori, acestea afectează legalitatea pe fond a actului respectiv, iar nu motivarea acestuia, care poate fi suficientă, chiar dacă cuprinde motive eronate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 noiembrie 2012, Consiliul/Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
, punctul
).
Având în vedere considerațiile precedente, este necesar să se respingă motivul întemeiat pe încălcarea obligației de motivare. În ceea ce privește temeinicia motivelor reținute de Consiliu în privința reclamanților, argumentarea invocată în această privință trebuie apreciată în cadrul unui motiv distinct.
Cu privire la cel de al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea normelor în materie de probațiune și pe eroarea vădită de apreciere a temeiniciei motivelor reținute de actele atacate
În cadrul acestui motiv, reclamanții susțin, în esență, două aspecte. În primul rând, reclamanții, pe de o parte, susțin că Consiliul nu furnizează niciun înscris sau mijloc material de probă diferit din punct de vedere material sau nou în raport cu motivarea și cu înscrisurile și mijloacele materiale de probă deja luate în considerare de Tribunal în scopul pronunțării Hotărârii din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
). Pentru dezvoltarea argumentării lor, aceștia fac trimitere la scrisoarea lor din 15 ianuarie 2015 (a se vedea anexa A.10 la cererea introductivă). Pe de altă parte, aceștia reproșează Consiliului caracterul vag, abstract și lipsit de orice forță probantă al documentelor prezentate în susținerea reincluderii numelor lor în actele atacate. În al doilea rând, reclamanții concluzionează că această reincludere este vădit abuzivă, demonstrând o voință a Consiliului de a le menține numele pe listele în litigiu.
Consiliul contestă argumentele reclamanților.
Potrivit unei jurisprudențe constante, efectivitatea controlului jurisdicțional garantat la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene impune în special ca, în cadrul controlului legalității motivelor pe care se întemeiază decizia de includere sau de menținere a numelui unei persoane determinate pe listele persoanelor vizate de sancțiuni, instanța Uniunii să se asigure că această decizie se întemeiază pe o bază factuală suficient de solidă. Aceasta presupune verificarea faptelor invocate în expunerea de motive pe care se bazează decizia menționată, astfel încât controlul jurisdicțional să nu se limiteze la aprecierea verosimilității abstracte a motivelor invocate, ci să privească aspectul dacă respectivele motive sau cel puțin unul dintre ele, considerat suficient în sine pentru susținerea deciziei în cauză, sunt întemeiate (Hotărârea din 18 iulie 2013, Comisia și alții/Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P și C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punctul
).
În caz de contestare, autoritatea competentă a Uniunii este cea care are sarcina să demonstreze temeinicia motivelor reținute împotriva persoanei vizate, aceasta din urmă neavând obligația să facă dovada negativă a netemeiniciei motivelor menționate. Se impune ca informațiile sau elementele pe care le prezintă autoritatea respectivă să susțină motivele reținute împotriva persoanei vizate. Dacă aceste elemente nu permit să se constate temeinicia unui motiv, atunci instanța Uniunii nu îl ia în considerare ca temei al respectivei decizii de includere sau de menținere a includerii în cauză (Hotărârea din 18 iulie 2013, Comisia și alții/Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P și C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punctele
-
).
În speță, este necesar să se examineze, mai întâi, dacă Consiliul a îndeplinit sarcina probei care îi incumbă în temeiul articolului 47 din Carta drepturilor fundamentale, în special în lumina argumentelor formulate de reclamanți la punctele 50 și 51 din cerere.
– Cu privire la primul aspect, întemeiat pe încălcarea normelor în materie de probațiune
În primul rând, în măsura în care, la punctul 49 din cererea introductivă, reclamanții fac o trimitere integrală la scrisoarea lor din 15 ianuarie 2015 pentru a‑și dezvolta argumentația privind înscrisurile și mijloacele materiale de probă noi prezentate de Consiliu, o astfel de trimitere trebuie respinsă ca inadmisibilă. Astfel, deși textul cererii introductive poate fi susținut și completat, cu privire la aspecte specifice, prin trimiteri la anumite pasaje din înscrisurile și mijloacele materiale de probă anexate, o trimitere globală la alte înscrisuri, chiar anexate la cererea introductivă, nu poate suplini absența elementelor esențiale din cererea introductivă. În plus, nu intră în competența Tribunalului să caute și să identifice în anexe motivele și argumentele care ar putea fi considerate temei al acțiunii, anexele având o funcție pur probatorie și auxiliară (a se vedea Ordonanța din 19 mai 2008, TF1/Comisia,
T‑144/04
,
EU:T:2008:155
, punctul
și jurisprudența citată, Hotărârea din 25 octombrie 2012, Arbos/Comisia,
T‑161/06
, nepublicată,
EU:T:2012:573
, punctul
).
În al doilea rând, în ceea ce privește reproșurile menționate la punctele 50 și 51 din cererea lor introductivă,
primo
, este necesar să se arate că reclamanții critică lipsa de relevanță a înscrisurilor și mijloacelor materiale de probă pe baza cărora Consiliul ar continua să afirme că domnul Hamcho ar fi cumnatul domnului Maher al‑Assad. Ei subliniază că acest aspect a fost deja respins chiar de Consiliu.
Or, deși, desigur, este adevărat că Consiliul a furnizat reclamanților un extras de presă care evidențiază că domnul Hamcho ar fi cumnatul domnului Maher al‑Assad, în condițiile în care Consiliul nu mai menține acest motiv ca justificare a reincluderii numelui său, nu este mai puțin adevărat că această documentație cuprinde alte informații la fel de utile pentru a susține noua motivare reținută împotriva reclamanților, și anume faptul că domnul Hamcho este un proeminent om de afaceri sirian, apropiat al unor personalități marcante ale regimului, printre care se numără domnul Maher al‑Assad, și că deține Hamcho International, care este o importantă societate holding în mai multe sectoare ale industriei siriene. Pe de altă parte, Consiliul amintește la punctul 12 din memoriul său în apărare că nu s‑a bazat pe informația conform căreia domnul Hamcho ar fi cumnatul domnului Maher al‑Assad pentru a‑și întemeia motivele reținute în actele atacate.
În consecință, este necesar să se considere că, în mod contrar celor reținute de reclamanți, extrasul menționat se dovedește a fi relevant în scopul susținerii motivelor reincluderii numelor lor în listele în litigiu.
Secundo
, reclamanții reproșează Consiliului caracterul vag și abstract al noilor înscrisuri și mijloace materiale de probă prezentate și pun la îndoială forța probantă a acestora, deoarece, în opinia lor, ele nu identifică prima sursă a informațiilor pe care le cuprind.
În această privință, este important de menționat că Consiliul a furnizat reclamanților, pentru justificarea reincluderii lor, documentele cu numerele de referință RELEX MD 342/14, RELEX MD 343/14 și RELEX MD 66/15, datate 17 decembrie 2014 și, respectiv, 23 ianuarie 2015 (a se vedea anexele A.9 și A.11 la cerere). Este vorba despre trei documente care conțin informații disponibile în mod public, destinate a preciza, potrivit Consiliului, contextul general și personal care îi privește pe reclamanți. În special, documentul cu numărul de referință RELEX MD 342/14 conține un rezumat al motivelor reținute împotriva reclamanților, precum și informațiile furnizate în susținerea acestei motivări. Aceste informații sunt mai ales linkuri și extrase din articole de presă publicate pe site‑urile internet „Wordcrunch”, „The Washington Institute”, „The Middle East Research and Information Project (MERIP)”, „The Syria Report, Syriandays”, „Le Commerce du Levant” și „Al Arabiya”. În plus, acest document conține de asemenea extrase din două cărți publicate în 2006 și în 2014, precum și informații care provin de pe site‑ul internet al Hamcho International. La rândul său, documentul cu numărul de referință RELEX MD 343/14 conține un articol publicat în revista
Le Commerce du Levant
, intitulat „La guerre a transformé la communauté syrienne des affaires” („Războiul a transformat comunitatea de afaceri siriană”), descriind evoluția elitei economice siriene și relația acesteia cu regimul existent. În cele din urmă, documentul cu numărul de referință RELEX MD 66/15 cuprinde un articolul publicat la 12 ianuarie 2015 pe site‑ul internet „The Syria Report”, conform căruia domnul Hamcho ar fi fost numit secretar general al Camerei de Comerț din Damasc (Siria) de către ministrul economiei al Republicii Arabe Siriene.
În speță, este necesar să se arate că lectura extraselor furnizate de Consiliu, în special a celor din documentele cu numerele de referință RELEX MD 342/14 și RELEX MD 66/15, permite să se constate că informațiile cuprinse în acestea nu sunt vagi și abstracte, așa cum pretind reclamanții, ci, dimpotrivă, sunt concrete și precise. Astfel, informațiile menționate oferă date concrete care sunt utile în scopul descrierii domnului Hamcho drept proeminent om de afaceri apropiat personalităților marcante ale regimului sirian, printre care se numără domnul Maher al‑Assad. De asemenea, informațiile menționate precizează funcțiile economice și de reprezentare pe care acesta le deține și care îl leagă de regimul amintit, și anume președinția consiliilor bilaterale de afaceri siriene pentru China, secretariatul general al Camerei de Comerț din Damasc și președinția Hamcho International, o importantă societate holding prezentă în majoritatea sectoarelor economiei siriene.
În special, trebuie remarcat că:
—
mai întâi, mai multe articole având date și surse diferite descriu în mod clar și concret relația reclamantului cu regimul. Astfel, în primul rând, cartea publicată în 2006 și intitulată
Governance in the Middle East and North Africa
îl descria pe domnul Hamcho în cadrul închiderii canalului privat de televiziune „the Cham Satellite channel” ca „prieten apropiat al președintelui care era pe cale să își lanseze propriul canal de televiziune”. În al doilea rând, cele două articole publicate în februarie 2012 pe site‑ul internet „The Middle East Research and Information Project (MERIP)” afirmau, pe de o parte, că „domnul Hamcho [era] un om de afaceri apropiat domnului Maher al‑Assad” și, pe de altă parte, că „familiile asociate regimului într‑un fel sau altul [a]u ajuns să domine sectorul privat, pe lângă exercitarea unui control considerabil asupra activelor economice publice, și că în aceste clanuri era și familia Hamcho”. În al treilea rând, articolul publicat în noiembrie 2013 în revista
Le Commerce du Levant
afirma că „interesele celor mai puternici oameni de afaceri, printre care și domnul Mohammad Hamcho, depind[eau] atât de mult de putere încât [erau considerați] ca făcând parte integrantă din sistem” și că, „deși puțini la număr, acești oameni de afaceri dispun[eau] de mari resurse financiare”;
—
ulterior, articolul publicat la 30 iunie 2014 pe site‑ul internet „Woldcrunch” detaliază de asemenea activitățile comerciale ale reclamantului în felul următor: „domnul Hamcho, slujitor al oligarhului sirian domnul Maher al‑Assad, deține piața extrem de profitabilă a VOIP (Voice Over Internet Protocol) a Siriei și este pe cale să obțină o licență, de la Ministerul Turismului al țării, pentru a dezvolta un proiect de insulă artificială în apropiere de Tartus”;
—
pe de altă parte, cele două articole publicate la 3 și, respectiv, la 30 martie 2014 pe site‑urile internet „The Syria Report” și „Syriandays” descriu numirea reclamantului în funcția de președinte al consiliilor bilaterale de afaceri siriene pentru China de către ministrul economiei, domnul Khodr Orfali, precum și participarea sa împreună cu prim‑ministrul, domnul Wael al‑Halqi, și cu ministrul economiei, în special, la prima adunare generală a consiliilor bilaterale de afaceri din 29 martie 2014;
—
în cele din urmă, articolul publicat la 12 ianuarie 2015 pe site‑ul internet „The Syria Report” afirmă că reclamantul a fost numit secretar general al Camerei de Comerț din Damasc la începutul lunii decembrie 2014 de către ministrul economiei și că este un apropiat al domnului Maher al‑Assad și principalul acționar al Hamcho International, grup activ în sectorul informatic. Articolul afirmă că motivul schimbării radicale în cadrul consiliului de administrație al acestei camere este consecința mai multor factori, precum poziția politică pe care anumiți oameni de afaceri au adoptat‑o în privința regimului.
Rezultă că argumentarea reclamanților potrivit căreia documentația prezentată de Consiliu nu ar conține decât afirmații vagi și abstracte nu poate fi reținută.
În ceea ce privește, pe de altă parte, lipsa identificării surselor primare ale informațiilor cuprinse în articolele de presă prezentate de Consiliu, cărora le‑ar lipsi, tocmai din acest motiv, forța probantă, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, activitatea Curții și a Tribunalului este guvernată de principiul liberei aprecieri a probelor și că singurul criteriu de apreciere a valorii probelor prezentate constă în credibilitatea acestora. În plus, pentru a aprecia valoarea probantă a unui document, trebuie, în primul rând, să se verifice verosimilitatea informațiilor conținute de acesta și să se țină seama, printre altele, de originea documentului, de împrejurările întocmirii acestuia, de destinatarul său și să se ridice problema dacă pare logic și fiabil având în vedere cuprinsul său (a se vedea în acest sens Hotărârea din 27 septembrie 2012, Shell Petroleum și alții/Comisia,
T‑343/06
,
EU:T:2012:478
, punctul
și jurisprudența citată).
În speță, trebuie constatat, mai întâi, că elementele a căror forță probantă este contestată de reclamanți provin din diferite surse de informații digitale și din studii academice, păstrând astfel origini geografice variate, nu numai locale, precum „The Syria Report” și „Syriandays”, ci și străine, precum „The Washington Institute”, „Woldcrunch”, „The Middle East Research and Information Project (MERIP)”, „Le Commerce du Levant” și „Al Arabiya”. În continuare, trebuie remarcat, asemenea Consiliului, că articolele de presă citate au fost publicate la date diferite, chiar înainte de declanșarea crizei siriene, și că îi asociaseră deja pe reclamanți cu regimul. În cele din urmă, este necesar să se arate că fiecare sursă de informații aduce elemente de informare diferite, iar aceasta în pofida faptului că toate aceste surse sunt în deplin acord, în esență, în privința descrierii domnului Hamcho ca fiind un om de afaceri legat de regim, având în vedere activitățile comerciale și funcțiile reprezentative pe care le exercită și faptul că reclamanții beneficiază de regimul sirian, în special în contextul războiului actual.
Tribunalul apreciază, în consecință, că informațiile prezentate de Consiliu, luate împreună, pot fi considerate credibile în sensul jurisprudenței citate la punctul 87 de mai sus. În această privință, este necesar să se arate că, deși nu indică în mod expres sursa primară a informațiilor lor, situația de război din Siria face, în practică, dificilă, chiar imposibilă, luarea de mărturii din partea unor persoane care să accepte să fie identificate. Dificultățile de investigare care decurg de aici și pericolul la care se expun cei care furnizează informații împiedică prezentarea unor surse precise de comportamente personale de susținere a regimului (a se vedea în acest sens Concluziile avocatului general Yves Bot prezentate în cauza Anbouba/Consiliul,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:2
, punctul
). În cele din urmă, este important de menționat că, deși, în cererea lor introductivă, reclamanții contestă în mod global forța probantă a extraselor prezentate de Consiliu, aceștia nu aduc niciun indiciu minimal care să fie de natură să le pună la îndoială credibilitatea.
Rezultă că argumentarea reclamanților cu privire la lipsa forței probante a informațiilor prezentate de Consiliu, întemeiată pe lipsa indicării unor surse primare de informare, trebuie respinsă.
Tertio
, reclamanții fac trimitere la articolul prezentat de Consiliu în documentul cu numărul de referință RELEX MD 343/14, publicat în noiembrie 2013 în revista
Le Commerce du Levant
, pentru a susține că acest articol „invalidează” prezumția Consiliului potrivit căreia reușita comercială a reclamanților nu s‑ar putea explica decât prin apropierea lor de regimul sirian și prin susținerea pe care o oferă acestuia din urmă.
În această privință, pe de o parte, este necesar să se arate că reclamanții nu pot explica nici de data aceasta cum ar putea articolul menționat să „invalideze” prezumția criticată. Pe de altă parte și în orice caz, este necesar să se considere, asemenea Consiliului, că articolul publicat în documentul cu numărul de referință RELEX MD 343/14 nu numai că nu pune la îndoială această prezumție, ci poate chiar să o susțină, în sensul că, printre alte aspecte, se subliniază că interesele celor mai puternici oameni de afaceri sirieni, prin care și domnul Hamcho, „depind atât de mult de putere încât sunt considerați ca fiind parte integrantă a sistemului existent” (a se vedea în această privință pagina 227
in fine
). Prin urmare, este necesar să se respingă acest argument al reclamanților.
Din cele menționate anterior rezultă că argumentele formulate de reclamanți la punctele 50 și 51 din cererea lor introductivă trebuie respinse la fel ca, pe cale de consecință, primul aspect al celui de al doilea motiv.
– Cu privire la cel de al doilea aspect, întemeiat pe eroarea de apreciere a temeiniciei includerii numelor reclamanților în listele în litigiu
Reclamanții afirmă la punctul 52 din cererea introductivă că reincluderea numelor lor a fost „vădit abuzivă”, demonstrând o voință a Consiliului de a le menține numele pe listele în litigiu „cel puțin pe durata inerentă procedurii jurisdicționale”.
În această privință, în primul rând, este necesar să se arate că, astfel cum a fost deja indicat la punctul 66 de mai sus, rezultă din Hotărârea din 13 noiembrie 2014, Hamcho și Hamcho International I (
T‑43/12
, nepublicată,
EU:T:2014:946
), că Consiliul, în cadrul unei noi examinări, păstrează posibilitatea reincluderii numelor reclamanților în liste pe baza unor motive susținute în mod corespunzător. În acest context, faptul că Consiliul a procedat la reincluderea numelor reclamanților în listele în litigiu nu ar putea evidenția, în sine, o voință abuzivă și ilegală a instituției menționate în privința reclamanților.
În al doilea rând, dacă Tribunalul ar trebui să considere că, prin argumentul lor, reclamanții doresc, în realitate, să conteste caracterul suficient de susținut și de justificat al reincluderii numelor lor în listele în litigiu, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței Curții, aprecierea temeiniciei unei includeri trebuie efectuată prin examinarea elementelor de probă nu în mod izolat, ci în contextul în care apar (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 iulie 2013, Comisia și alții/Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P și C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punctul
, și Hotărârea din 28 noiembrie 2013, Consiliul/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, punctul
).
În plus, ținând seama de situația din Siria, Consiliul îndeplinește sarcina probei care îi incumbă dacă prezintă în fața instanței Uniunii o serie de indicii suficient de concrete, precise și concordante care să permită stabilirea existenței unei legături suficiente între persoana căreia i s‑a aplicat o măsură de înghețare a fondurilor și regimul combătut (Hotărârea din 21 aprilie 2015, Anbouba/Consiliul,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punctul
).
În speță, astfel cum reiese din scrisoarea din 19 decembrie 2014, Consiliul a decis reincluderea numelor reclamanților în listele în litigiu pe baza criteriului de asociere cu regimul sirian, în special prin legăturile de natură economică și politică cu conducătorii regimului existent, precum și prin beneficiul pe care aceștia l‑ar putea avea din această apropiere. Un astfel de criteriu rezultă din articolul 28 alineatul (1) din Decizia 2013/255 și din articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul nr. 36/2012. De altfel, motivarea Consiliului cuprinde, pe de o parte, în ceea ce îl privește pe domnul Hamcho, trei elemente: în primul rând, domnul Hamcho ar fi un proeminent om de afaceri sirian, proprietar al Hamcho International, în al doilea rând, ar fi un apropiat al unor personalități marcante ale regimului sirian, printre care se numără președintele, domnul Bashar al‑Assad, și domnul Maher al‑Assad, și, în al treilea rând, ar exercita funcția de președinte pentru China al consiliilor bilaterale de afaceri siriene. Din toate acestea rezultă că el ar beneficia de sprijinul regimului pe care îl susține la rândul său și ar fi asociat cu persoane care beneficiază de regim și care îl susțin. Pe de altă parte, numele Hamcho International a fost inclus de Consiliu pentru motivul că ar fi o importantă societate holding siriană deținută de domnul Hamcho și, în consecință, aceasta ar beneficia de politicile adoptate de regim și l‑ar susține pe acesta, fiind asociată unei persoane care beneficiază de regim și care îl susține.
Trebuie analizat, mai întâi, caracterul întemeiat al fiecărui motiv de reincludere a numelui domnului Hamcho.
În ceea ce privește cel de al treilea motiv cu privire la funcțiile exercitate de domnul Hamcho de președinte pentru China al consiliilor bilaterale de afaceri siriene, trebuie remarcat de la bun început că reclamanții prezintă doar un singur argument împotriva unei astfel de afirmații a Consiliului. Astfel, aceștia se limitează să afirme în replica lor că, „dacă această instituție a funcționat vreodată, ea a fost repede închisă” și că „este vorba de simple camere de comerț”. Cu toate acestea, ei nu aduc niciun argument concret destinat punerii la îndoială a substanței motivului Consiliului.
Pe de altă parte, potrivit jurisprudenței, cu privire la o decizie prin care se adoptă măsuri restrictive, având în vedere natura preventivă a acestora, dacă instanța Uniunii consideră că cel puțin unul dintre motivele menționate este suficient de precis și de concret, că este întemeiat și că reprezintă prin el însuși un temei suficient pentru susținerea acelei decizii, împrejurarea că alte motive dintre cele amintite nu ar îndeplini aceste condiții nu poate justifica anularea deciziei menționate (a se vedea Hotărârea din 28 noiembrie 2013, Consiliul/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, punctul
și jurisprudența citată).
În orice caz, Tribunalul apreciază că, în lumina informațiilor care reies din documentele analizate la punctele 83-88 de mai sus și din contextul politic și economic special din Siria, Consiliul putea considera în mod întemeiat că domnul Hamcho era unul dintre principalii oameni de afaceri din Siria și că, prin prisma funcțiilor sale economice și de reprezentare, el nu ar fi putut prospera decât dacă ar fi fost legat de regim.
Astfel, este necesar să se observe că, astfel cum reiese din documentația prezentată de Consiliu și, în special, din cele două articole publicate, la 3 și, respectiv, la 30 martie 2014, pe site‑urile internet „The Syria Report” și „Syriandays”, reclamantul a fost numit, în martie 2014, de către ministrul economiei, domnul Khodr Orfali, președinte pentru China al consiliilor bilaterale de afaceri siriene. În plus, reiese din articolul publicat la 12 ianuarie 2015 pe site‑ul internet „The Syria Report” că a fost de asemenea numit, în decembrie 2014, secretar general al Camerei de Comerț din Damasc de către ministrul economiei. Deși este, desigur, adevărat că aceste articole nu permit, în sine, să se stabilească raportul direct dintre, pe de o parte, reclamant și, pe de altă parte, ministrul economiei sau regimul existent, nu este mai puțin adevărat că aceste articole constituie indicii suficient de concrete, precise și concordante care trebuie luate în considerare împreună cu poziția importantă a reclamantului în viața economică siriană, mai ales prin prisma deținerii de către acesta a Hamcho International și a activităților sale economice.
Pe de altă parte, trebuie arătat că funcția reclamantului în cadrul consiliilor economice cum sunt consiliile de afaceri bilaterale siriene pentru China, care au ca obiectiv promovarea economiei siriene și dezvoltarea întreprinderilor, a activităților sale comerciale și a investițiilor, nu poate fi explicată decât printr‑o anumită apropiere față de regimul existent și constituie un element de fapt necontestat care demonstrează o legătură certă a reclamantului cu regimul domnului Bashar al‑Assad. Această legătură este coroborată de numirea sa, în decembrie 2014, în funcția de secretar general al Camerei de Comerț din Damasc de către ministrul economiei. Astfel, articolul publicat la 12 ianuarie 2015 pe site‑ul internet „The Syria Report” afirmă în această privință că motivul schimbării radicale a componenței consiliului de administrație al Camerei de Comerț din Damasc este consecința mai multor factori, inclusiv poziția politică pe care unii oameni de afaceri au adoptat‑o față de regim.
În plus, trebuie arătat că, dacă instanța Uniunii dorește să exercite un control realist asupra măsurilor restrictive stabilite de Consiliu în privința reclamantului, ea trebuie să ia în considerare în mod imperativ în aprecierea sa contextul din Republica Arabă Siriană (a se vedea în acest sens Concluziile avocatului general Yves Bot prezentate în cauza Anbouba/Consiliul,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:2
, punctul
).
În speță, Consiliul a prezentat reclamanților, prin intermediul documentului cu numărul de referință RELEX MD 343/14, articolul publicat în revista
Le Commerce du Levant
. Acest articol descrie contextul general în care se află oamenii de afaceri sirieni proeminenți, printre care și domnul Hamcho. În special, acest articol constată, printre altele, că interesele celor mai puternici oameni de afaceri depind atât de mult de putere în Siria încât sunt considerați ca făcând parte integrantă din sistemul existent. Astfel cum s‑a exprimat Consiliul în scrisoarea din 19 decembrie 2014, adresată reclamanților, acest aspect este ilustrat și de natura autoritară a regimului sirian, care exercită un control strict asupra economiei siriene și a actorilor săi.
Pe de altă parte, este necesar să se arate că comunitatea de afaceri siriană a făcut obiectul unor alte numeroase articole de presă, din diferite surse, care au fost prezentate de Consiliu în anexa la memoriul său în apărare. Aceste articole afirmă că elita economică siriană a fost în mare parte constituită din antreprenori selectați de domnul Bashar al‑Assad și de familia sa extinsă și că această elită a prosperat profitând de favorurile regimului. În speță, trebuie arătat, asemenea Consiliului și contrar celor susținute de reclamanți, că această documentație este admisibilă, întrucât ea are ca scop nu să motiveze
ex post
actele în litigiu, ci să arate că, având în vedere contextul în care adoptarea acestor acte a avut loc, motivarea lor era suficientă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 noiembrie 2012, Consiliul/Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
, punctul
).
În cele din urmă, trebuie să se constate că Consiliul, în memoriul său în apărare, explică cu precizie nu numai cum a ajuns reclamantul să facă parte din clasa economică conducătoare din Siria, ci și caracterul incontestabil al legăturilor sale cu regimul sirian, în măsura în care exercită o influență decisivă, prin funcțiile sale reprezentative, prin activitățile comerciale și prin deținerea Hamcho International, asupra primului cerc, în ansamblul său, de conducători ai acestui regim, beneficiind astfel de el.
Din cele menționate anterior rezultă că Consiliul a considerat în mod întemeiat că domnul Hamcho era unul dintre principalii oameni de afaceri din Siria și că avea legături cu regimul domnului Bashar al‑Assad ca urmare a exercitării funcțiilor de reprezentare a Republicii Arabe Siriene. În consecință, se poate concluziona că motivele pentru reincluderea numelui domnului Hamcho în listele în litigiu sunt întemeiate suficient.
În plus, din articolul 28 alineatul (1) din Decizia 2013/255 rezultă că trebuie înghețate toate fondurile și resursele economice care aparțin entităților legate de persoanele care sprijină regimul. În speță, pe de o parte, reiese din cuprinsul punctului 109 de mai sus că în mod întemeiat domnul Hamcho a fost inclus în listele în litigiu. Pe de altă parte, trebuie arătat că Hamcho International este o societate holding deținută în principal de domnul Hamcho, astfel cum reiese din anexele la memoriile părților, ceea ce nu a fost, de altfel, contestat de reclamanți.
În consecință, fără să fie nevoie să se aprecieze elementele de probă prezentate de Consiliu, este necesar să se constate că în mod întemeiat numele Hamcho International, societate holding deținută de domnul Hamcho, a fost inclus în listele în litigiu.
Al doilea aspect al celui de al doilea motiv trebuie, așadar, respins, precum și acest motiv în integralitatea sa.
Cu privire la cel de al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului de proprietate și a libertății de a desfășura o activitate comercială
Reclamanții pretind că drepturile lor de proprietate și libertatea de a desfășura o activitate comercială au fost încălcate prin simplul fapt că li s‑a adus atingere dreptului la apărare.
Consiliul contestă argumentația reclamanților.
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că respectarea dreptului la apărare, consacrat la articolul 41 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, include dreptul de a fi ascultat și dreptul de acces la dosar, cu respectarea intereselor legitime legate de confidențialitate (a se vedea Hotărârea din 18 iulie 2013, Comisia și alții/Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P și C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punctul
și jurisprudența citată).
Potrivit unei jurisprudențe constante privind măsurile restrictive, eficacitatea controlului jurisdicțional, care trebuie să poată să se refere în special la legalitatea motivelor pe care se întemeiază includerea numelui unei persoane sau a unei entități în listele destinatarilor acestor măsuri, presupune că autoritatea Uniunii este obligată să comunice aceste motive persoanei sau entității vizate, în măsura posibilului, fie în momentul în care este decisă această includere, fie, cel puțin, cât mai rapid posibil după includere, pentru a permite persoanei sau entității respective exercitarea în termen a dreptului său la acțiune (a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 septembrie 2008, Kadi și Al Barakaat International Foundation/Consiliul și Comisia,
C‑402/05 P și C‑415/05 P
,
EU:C:2008:461
, punctul
).
Respectarea acestei obligații de comunicare a motivelor respective este astfel necesară pentru a le permite destinatarilor măsurilor restrictive să își apere drepturile în cele mai bune condiții posibile și să decidă în deplină cunoștință de cauză dacă este util să sesizeze instanța Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 octombrie 1987, Heylens și alții,
222/86
,
EU:C:1987:442
, punctul
, și Hotărârea din 4 februarie 2014, Syrian Lebanese Commercial Bank/Consiliul,
T‑174/12 și T‑80/13
,
EU:T:2014:52
, punctul
).
În speță, este necesar să se arate că, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 18, 19 și 23 de mai sus, Consiliul a comunicat în prealabil reclamanților, prin scrisoarea din 19 decembrie 2014, motivele și elementele de probă furnizate în susținerea reincluderii numelor lor în listele în litigiu fixându‑le un termen pentru formularea unor eventuale observații. Reclamanții au contestat această nouă includere la 15 ianuarie 2015. Ulterior, Consiliul a decis să le reincludă numele în listele în litigiu comunicându‑le decizia sa, actele atacate și noi informații cu privire la aceștia prin scrisoarea din 27 ianuarie 2015. Prin urmare, nu i se poate reproșa Consiliului că ar fi săvârșit o încălcare a dreptului la apărare al reclamanților.
În continuare, trebuie amintit că dreptul de proprietate face parte din principiile generale ale dreptului Uniunii și este consacrat de articolul 17 din Carta drepturilor fundamentale (a se vedea Hotărârea din 13 septembrie 2013, Makhlouf/Consiliul,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punctul
și jurisprudența citată).
Cu toate acestea, potrivit unei jurisprudențe constante, acest drept fundamental nu beneficiază de o protecție absolută în dreptul Uniunii, ci trebuie să fie luat în considerare în raport cu funcția sa în societate. În consecință, unele limitări pot fi aduse folosinței acestui drept, cu condiția ca acestea să răspundă unor obiective de interes general urmărite de Uniune și să nu constituie, față de scopul urmărit, o intervenție excesivă și intolerabilă care ar aduce atingere chiar substanței dreptului astfel garantat (a se vedea Hotărârea din 13 septembrie 2013, Makhlouf/Consiliul,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punctul
și jurisprudența citată).
Rezultă că, având în vedere importanța primordială a protecției populației civile din Siria și derogările prevăzute de deciziile atacate, limitările dreptului de proprietate evocate de reclamanți nu sunt disproporționate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 septembrie 2013, Makhlouf/Consiliul,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punctul
), mai ales că actele atacate prevăd anumite excepții care permit persoanelor și entităților vizate de măsurile restrictive să facă față cheltuielilor esențiale.
Astfel, actele atacate prevăd posibilitatea autorizării utilizării fondurilor înghețate pentru necesități esențiale sau pentru îndeplinirea anumitor angajamente, posibilitatea acordării unor autorizări specifice care permit dezghețarea fondurilor, a altor active financiare sau a altor resurse economice și revizuirea periodică a componenței listelor pentru a permite ca persoanele și entitățile care nu mai îndeplinesc criteriile pentru a figura pe lista în litigiu să fie radiate din aceasta (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 septembrie 2013, Makhlouf/Consiliul,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punctele
și
).
În cele din urmă, în ceea ce privește pretinsele restricții privind libertatea de a desfășura o activitate comercială a reclamanților, care este consacrată la articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale, acestea nu pot fi considerate ca fiind disproporționate, pentru aceleași motive precum cele expuse la punctele 119 și 120 de mai sus cu privire la dreptul de proprietate.
Prin urmare, Consiliul nu a încălcat dreptul de proprietate și libertatea de a desfășura o activitate comercială a reclamanților.
În consecință, este necesar să se respingă cel de al treilea motiv și, prin urmare, acțiunea în totalitate.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamanții au căzut în pretenții, se impune obligarea acestora la plata cheltuielilor de judecată efectuate de Consiliu, inclusiv a celor efectuate în procedura de măsuri provizorii, conform concluziilor acestuia din urmă.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a șaptea)
declară și hotărăște:

1)
Respinge acțiunea.

2)
Domnul Mohamad Hamcho și Hamcho International suportă propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Consiliul Uniunii Europene în cadrul prezentei proceduri și al celei de măsuri provizorii.

Van der Woude
Ulloa Rubio
Marcoulli
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 26 octombrie 2016.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.