CELEX: 62015TJ0153
Ühine välis- ja julgeolekupoliitika
Süüria vastu suunatud piiravad meetmed
Rahaliste vahendite külmutamine
Varasemate õigusaktide tühistamine Üldkohtu otsusega
Uued õigusaktid, millega hagejate nimed kanti loeteludesse
Tühistamishagi
Kodukorra artikli 76 punkt d
Hagiavalduse sisu
Vastuvõetavus
Põhjendamiskohustus
Tõendamiskoormis
Omandiõigus
Ettevõtlusvabadus

Vaidluse taust
Süüria kodanik ärimees Mohamad Hamcho on telekommunikatsioonile, turismile, autorendile ja välisriikide, peamiselt Euroopa äriühingute esindamisele spetsialiseerunud Süüria äriühingu Hamcho Internationali (edaspidi koos „hagejad“) president.
Mõistes rangelt hukka rahumeelsete meeleavalduste vägivaldse mahasurumise erinevates kohtades kogu Süürias ja kutsudes Süüria julgeolekujõude üles hoiduma jõu kasutamisest, võttis Euroopa Liidu Nõukogu 9. mail 2011 vastu otsuse 2011/273/ÜVJP Süüria vastu suunatud piiravate meetmete kohta (
ELT 2011, L 121, lk 11
). Olukorra tõsidust arvestades kehtestas nõukogu relvaembargo, siserepressioonideks kasutada võidava varustuse ekspordi keelu, samuti Euroopa Liitu lubamise piirangud ning teatavate selliste isikute ja üksuste rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamise, kes vastutavad tsiviilelanike vastu suunatud vägivaldsete repressioonide eest Süürias.
Nende isikute nimed, kes vastutavad tsiviilelanike meeleavalduste vägivaldse mahasurumise eest Süürias, ning nendega seotud füüsiliste või juriidiliste isikute ja üksuste nimed on ära toodud otsuse 2011/273 lisas. Selle otsuse artikli 5 lõike 1 kohaselt võib nõukogu liikmesriigi või liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ettepanekul kõnealuses lisas muudatusi teha. Hagejate nimesid selles ei olnud.
Kuna osa Süüria Araabia Vabariigi vastu suunatud piiravatest meetmetest kuuluvad Euroopa Liidu toimimise lepingu reguleerimisalasse, võttis nõukogu vastu 9. mai 2011. aasta määruse (EL) nr 442/2011 piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Süürias (
ELT 2011, L 121, lk 1
). See määrus on põhiosas identne otsusega 2011/273, kuid näeb ette võimalused vabastada külmutatud rahalised vahendid. Nimetatud määruse II lisas toodud loetelu neist isikutest, üksustest ja asutustest, keda peetakse asjaomaste repressioonide eest kas vastutavaks või seotuks nendega, kes nende eest vastutavad, on identne otsuse 2011/273 lisas toodud loeteluga. Hagejate nimesid selles seega ei olnud. Määruse nr 442/2011 artikli 14 lõigetes 1 ja 4 on sätestatud, et kui nõukogu otsustab füüsilise või juriidilise isiku, üksuse või asutuse suhtes kohaldada osutatud meetmeid, muudab ta vastavalt II lisa ja peale selle vaatab lisas sisalduva loetelu vähemalt iga 12 kuu järel korrapäraselt läbi.
1.
Varasem hagejate suhtes algatatud menetlus
Nõukogu muutis otsust 2011/273 oma 23. mai 2011. aasta rakendusotsusega 2011/302/ÜVJP, millega rakendatakse otsust 2011/273 (
ELT 2011, L 136, lk 91
), eelkõige selleks, et kohaldada asjaomaseid piiravaid meetmeid teistelegi isikutele ja üksustele. M. Hamcho nimi kanti selle viimase otsuse lisas toodud loetelusse, selles lisas oleva tabeli 19. reale. Sellel real oli mitu märget, sh märked, mis näitasid, mis kuupäeval tema nimi kõnesolevasse loetelusse kanti – nimelt 23. mail 2011 – ning mis on tema sünnikuupäev ja passi number, ning seal olid ära toodud järgmised põhjendused:
„Mahir Al Assadi õemees; ettevõtja ja mitme välisettevõtte kohalik esindaja; rahastab meeleavaldajate vastu suunatud repressioone võimaldavat režiimi.“
Samal päeval võttis nõukogu ELTL artikli 215 lõike 2 ja otsuse 2011/273 alusel vastu rakendusmääruse (EL) nr 504/2011, millega rakendatakse määrust (EL) nr 442/2011 (
ELT 2011, L 136, lk 45
). M. Hamcho nimi lisati selle viimase määruse II lisas olevasse loetelusse samade märgete ja põhjendustega nagu need, mida kasutati rakendusotsuse 2011/302 lisas.
23. juuni 2011. aasta rakendusotsusega 2011/367/ÜVJP, millega rakendatakse otsust 2011/273 (
ELT 2011, L 164, lk 14
), kohaldas nõukogu kõnesolevaid piiravaid meetmed veel teistegi isikute ja üksuste suhtes, kelle nimed lisati selle viimase otsuse lisas toodud loetellu. Hamcho Internationali nimi kanti sellesse loetelusse selles lisas oleva tabeli B 3. reale, kus oli mitu märget, sh märked, mis näitasid, mis kuupäeval tema nimi kõnesolevasse loetelusse kanti – nimelt 23. juunil 2011 – ja mis on tema aadress, ning seal olid ära toodud järgmised põhjendused:
„Mohamed Hamcho või Hamsho kontrolli all; annab režiimile rahalist toetust.“
Samal päeval võttis nõukogu vastu rakendusmääruse (EL) nr 611/2011, millega rakendatakse määrust nr 442/2011 (
ELT 2011, L 164, lk 1
). Hamcho Internationali nimi kanti selle viimase määruse II lisas toodud loetellu samade märgete ja põhjendustega, mida kasutati rakendusmääruse 2011/367 lisas.
Nõukogu leidis 1. detsembri 2011. aasta otsuses 2011/782/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks otsus 2011/273 (
ELT 2011, L 319, lk 56
), et võttes arvesse Süürias valitseva olukorra tõsidust, on vajalik kehtestada täiendavad piiravad meetmed. Selguse huvides koondati otsusega 2011/273 kehtestatud meetmed ja täiendavad meetmed ühte õigusakti. Selles otsuses on täpsustatud, et piiravaid meetmeid kohaldatakse ka „režiimist kasu saavate või seda toetavate isikute“ suhtes. Hagejate nimed olid kantud otsuse 2011/782 I lisas toodud loetellu, M. Hamcho nimi tabeli A 19. reale ja Hamcho Internationali nimi tabeli B 3. reale ning seda samade märgete ja põhjendustega nagu need, mida kasutati otsuse 2011/273 lisas niisugusena, nagu see viidi ellu rakendusotsustega 2011/302 ja 2011/367.
Määrus nr 442/2011 asendati nõukogu 18. jaanuari 2012. aasta määrusega (EL) nr 36/2012, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses olukorraga Süürias ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 442/2011 (
ELT 2012, L 16, lk 1
). Hagejate nimed olid kantud määruse nr 36/2012 II lisas olevasse loetellu sama teabe ja samade põhjendustega nagu need, mida on mainitud määruse nr 442/2011 II lisas niisugusena, nagu see viidi ellu rakendusmäärustega nr 504/2011 ja nr 611/2011.
Hagejad esitasid 30. jaanuaril 2012 Üldkohtule hagi, milles nad palusid tühistada otsuse 2011/273, otsuse 2011/782, määruse nr 442/2011 ja määruse nr 36/2012 niisugustena, nagu need viidi ellu või neid muudeti kuni hagi esitamise kuupäevani, osas, milles need õigusaktid puudutavaid neid. See hagi registreeriti Üldkohtu kantseleis numbriga T‑43/12.
Nõukogu 23. märtsi 2012. aasta rakendusotsusega 2012/172/ÜVJP, millega rakendatakse otsust 2011/782 (
ELT 2012, L 87, lk 103
), ja nõukogu 23. märtsi 2012. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 266/2012, millega rakendatakse määruse nr 36/2012 (
ELT 2012, L 87, lk 45
) artikli 32 lõiget 1, asendati M. Hamchot puudutavad põhjendused otsuse 2011/782 ja määruse nr 36/2012 II lisas järgmiste põhjendustega:
„Süüria ettevõtja ja mitme välisettevõtte kohalik esindaja; Maher al-Assadi äripartner, haldab teatavat osa tema finants‑ ja majanduslikest huvidest ning annab seeläbi režiimile rahalist toetust.“
Nõukogu 29. novembri 2012. aasta otsusega 2012/739/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks otsus 2011/782 (
ELT 2012, L 330, lk 21
), koondati asjaomased piiravad meetmed ühte õigusakti. Hagejate nimed olid otsuse 2012/739 I lisas toodud loetelus, M. Hamcho nimi tabeli A 18. real ja Hamcho Internationali nimi tabeli B 3. real ning seda teabe ja põhjendustega, mida on mainitud otsuses 2011/782 niisugusena, nagu see viidi ellu rakendusotsusega 2012/172.
Nõukogu võttis 31. mail 2013 vastu otsuse 2013/255/ÜVJP Süüria vastu suunatud piiravate meetmete kohta (
ELT 2013, L 147, lk 14
). Hagejate nimed olid selle otsuse I lisas toodud loetelus, M. Hamcho nimi tabeli A 18. real ja Hamcho Internationali nimi tabeli B 3. real ning seda sama teabe ja samade põhjendustega, mida on mainitud otsuse 2012/739 lisas.
Dokumentidega, millega nad palusid kohandada Üldkohtu kantseleile 22. juunil 2012 ning 7. jaanuaril ja 24. juunil 2013 esitatud nõudeid, palusid hagejad muu hulgas tühistada rakendusotsuse 2012/172, rakendusmääruse nr 266/2012, otsuse 2012/739, nõukogu 22. aprilli 2013. aasta rakendusotsuse 2013/185/ÜVJP, millega rakendatakse otsust 2012/739 (
ELT 2013, L 111, lk 77
), nõukogu 22. aprilli 2013. aasta rakendusmääruse (EL) nr 363/2013, millega rakendatakse määrust nr 36/2012 (
ELT 2013, L 111, lk 1
) ja otsuse 2013/255.
Üldkohus rahuldas oma 13. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Hamcho ja Hamcho International
vs
. nõukogu (T‑43/12, ei avaldata, edaspidi „kohtuotsus Hamcho ja Hamcho International I,
EU:T:2014:946
) hagejate tühistamishagi osaliselt ning tühistas määruse nr 36/2012, rakendusmääruse nr 266/2012, rakendusmääruse nr 363/2013 ja otsuse 2013/255 osas, milles need aktid puudutavad hagejaid, alates 23. jaanuarist 2015.
Nõukogu ei esitanud kohtuotsuse Hamcho ja Hamcho International I peale apellatsioonkaebust.
2.
Hagejate nime taas vaidlusalustesse loeteludesse kandmise menetlus
Nõukogu teatas 19. detsembri 2014. aasta kirjaga hagejate advokaatidele oma kavatsusest kanda nende nimed uuesti otsuse 2013/255 I lisas ja määruse nr 36/2012 I lisas toodud nende isikute ja üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid (edaspidi „vaidlusalused loetelud“). Ta näitas ära põhjendused, millega ta kavatseb seda uuesti loeteludesse kandmist põhjendada, ning edastas dokumendid ja teabe ärakirjad (mis kandsid viitenumbreid RELEX MD 342/14 ja RELEX MD 343/14), millele ta kavatseb tugineda, et seda taas loeteludesse kandmise ettepanekut põhjendada. Nõukogu määras hagejatele tähtaja, mille jooksul nad saavad esitada seisukohti, kui soovivad.
Hagejate advokaadid palusid 15. jaanuari 2015. aasta kirjaga nõukogul loobuda hagejate nimede uuesti vaidlusalustesse loeteludesse kandmisest ning vaidlustasid teabe ja dokumendid, mis nõukogu arvates seda taas loeteludesse kandmist põhjendavad.
Nõukogu tegi 26. jaanuaril 2015 rakendusotsuse 2015/117/ÜVJP, millega rakendatakse otsust 2013/255/ÜVJP (
ELT 2015, L 20, lk 85
). Samal päeval võttis ta vastu rakendusmääruse (EL) nr 2015/108, millega rakendatakse määrust (EL) nr 36/2012 (
ELT 2015, L 20, lk 2
). Nende õigusaktidega kanti hagejate nimed uuesti vaidlusalustesse loeteludesse.
Konkreetselt kanti M. Hamcho nimi uuesti vaidlusaluseid loetelusid sisaldava tabeli 18. reale pealkirja „A. Isikud“ all ning põhjendati järgmiselt:
„Tähtis Süüria ärimees, Hamcho Internationali omanik, lähedane isik Süüria režiimi võtmetähtsusega isikutele, sealhulgas president Bashar al-Assadile ja Maher al-Assadile. Alates 2014. aasta märtsist on olnud kahepoolsete ärinõukogude Hiina suhete esimees, millisele ametikohale nimetas ta majandusminister Khodr Orfali. Mohammed Hamcho saab kasu Süüria režiimist ja toetab seda ning on seotud sellest režiimist kasu saavate ja seda toetavate isikutega.“
Hamcho Internationali nimi kanti taas vaidlusaluseid loetelusid sisaldava tabeli 3. reale pealkirja „B. Üksused“ alla ning seda põhjendati järgmiselt:
„Hamcho International on suur Süüria valdusettevõtja, mille omanik on Mohammed Hamcho. Hamcho International saab kasu režiimist ja toetab seda ning on seotud režiimist kasu saava ja seda toetava isikuga.“
Nõukogu vastas hagejate ja hagejate advokaatide 15. jaanuari 2015. aasta kirjale 27. jaanuari 2015. aasta kirjaga ning edastas neile rakendusotsuse 2015/117 ja rakendusmääruse 2015/108 (edaspidi „vaidlustatud õigusaktid“) ärakirja ning uue teabe, mis neid õigusakte põhjendab (viitenumber: RELEX MD 66/15).
Menetlus ja poolte nõuded
Hagejad esitasid Üldkohtu kantseleisse 27. märtsil 2015 saabunud hagiavaldusega käesoleva tühistamishagi vaidlustatud õigusaktide peale.
Üldkohtu kantseleisse 27. märtsil 2015 saabunud eraldi dokumendina esitasid hagejad Üldkohtu 2. mai 1991. aasta kodukorra artikli 76a lõike 2 alusel taotluse kohtuasja lahendamiseks kiirendatud menetluses.
Üldkohtu kantseleisse 15. mail 2015 saabunud eraldi dokumendis esitasid hagejad ajutiste meetmete kohaldamise taotluse, milles nad palusid peatada vaidlustatud aktide kohaldamine nende suhtes seniks, kuni Üldkohus on põhimenetluses lahendatava hagi kohta otsuse teinud.
Üldkohtu president jättis selle taotluse 20. mai 2015. aasta kohtumäärusega Hamcho ja Hamcho International vs. nõukogu (
T‑153/15 R
, ei avaldata,
EU:T:2015:298
) vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
Üldkohus jättis kiirendatud menetluse kohaldamise taotluse 3. juuni 2015. aasta otsusega rahuldamata.
Üldkohus (seitsmes koda) otsustas kodukorra artikli 106 lõike 3 alusel teha otsuse ilma suulise menetluseta.
Hagejad paluvad Üldkohtul:
—
määrata „kohtuasja T‑43/12 toimiku arvessevõtmine“;
—
anda neile õigus esitada repliik ning esitada sel puhul uusi dokumente ja kutsuda tunnistajaid;
—
tühistada vaidlustatud õigusaktid;
—
mõista kohtukulud välja nõukogult.
Nõukogu palub Üldkohtul:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja hagejatelt.
Õiguslik käsitlus
1.
Esimene nõue
Esimese nõudega paluvad hagejad Üldkohtul määrata „kohtuasja T‑43/12 toimiku arvessevõtmine“. Sisuliselt soovivad nad, et Üldkohus määraks, et toimik kohtuasjas, milles tehti 13. novembri 2014. aasta kohtuotsus Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
), lisataks käesoleva kohtuasja toimikule.
Selles osas tuleb esiteks meenutada, et igal Üldkohtule esitatud asjal on oma toimik, mis sisaldab selles asjas poolte esitatud tõendeid ja menetlusdokumente, ning iga toimik on täiesti iseseisev. Seda viimast näitavad kodukorra praktilised rakendussätted (
ELT 2015, L 152, lk 1
), mille kohaselt „[ei saa k]ohtuasjas esitatud menetlusdokumenti ja selle lisasid, mis on selle asja toimikus, […] kasutada mõne teise kohtuasja ettevalmistamiseks“ (kohtumäärus, 15.10.2009, kohtuasi Hangzhou Duralamp Electronics vs. nõukogu,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, punkt
).
Ühelt poolt tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et Üldkohtu menetlust reguleerivate eeskirjade kohaselt kaitstakse pooli menetlusdokumentide väärkasutuse eest ning seega tohivad pooled – nii kohtuasja pooled kui ka menetlusse astujad – kasutada neile kättesaadavaid teiste poolte menetlusdokumente üksnes oma nõuete kaitsmiseks kõnealuses asjas (kohtumäärus, 15.10.2009, Hangzhou Duralamp Electronics vs. nõukogu,
T‑459/07
, EKL,
EU:T:2009:403
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Väljakujunenud kohtupraktikas on ka sedastatud, et v.a erandjuhtudel, mil dokumendi avalikustamine võib rikkuda head õigusemõistmise tava, on pooltel väljakujunenud kohtupraktika kohaselt õigus avalikustada kolmandatele isikutele menetlusdokumente, mida pooled on asjaomases kohtuasjas ise esitanud. Samuti võib menetlusosaline nõustuda samal tingimusel sellega, et teine menetlusosaline kasutab tema avaldust mõne teise menetluse käigus (vt kohtumäärus, 15.10.2009, Hangzhou Duralamp Electronics vs. nõukogu,
T‑459/07
, EKL,
EU:T:2009:403
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lõpuks tuleb märkida, et ainult siis, kui Üldkohus peaks asuma seisukohale, et toimik kohtuasjas, milles tehti 13. novembri 2014. aasta kohtuotsus Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
), võib sisaldada midagi, millest on kasu käesoleva vaidluse lahendamisel, võib ta määrata, et see lisatakse kodukorra artikli 89 alusel menetlust korraldava meetme raames (vt kohtumäärus, 15.10.2009, Hangzhou Duralamp Electronics vs. nõukogu,
T‑459/07
, EKL,
EU:T:2009:403
, punkt
).
Üldkohus tõdeb, et käsitletaval juhul on hagejad Üldkohtu kantseleile 27. märtsil 2015 esitatud hagiavalduse redaktsioonis selle dokumendi lisadena juba esitanud põhidokumendid, mis on osa toimikust kohtuasjas, milles tehti 13. novembri 2014. aasta kohtuotsus Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
), st esiteks hagiavalduse ja hagejate repliigi (lisad A.1 ja A.3) ning teiseks nõukogu kostja vastuse ja vasturepliigi (lisad A.2 ja A.4).
Eespool punktides 34 ja 35 viidatud kohtupraktika alusel küsis Üldkohtu kantselei hagejatelt 9. aprilli 2015. aasta kirjaga, kas nad said nõukogult loa, et esitada oma hagiavalduse lisadena A.2 ja A.4 nõukogu kostja vastus ja vasturepliik kohtuasjas, milles tehti 13. novembri 2014. aasta kohtuotsus Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
). Et hagejad vastasid eitavalt, kõrvaldati need lisad Üldkohtu seitsmenda koja presidendi 4. mai 2015. aasta otsusega käesoleva kohtuasja toimikust.
Sellest ilmneb, et taotlust, mille hagejad esitasid oma esimese nõudega, tuleb mõista nii, et see on suunatud kõikidele dokumentidele selle kohtuasja toimikus, milles tehti 13. novembri 2014. aasta kohtuotsus Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
), v.a hagiavaldus ja repliik, mis on juba käesoleva kohtuasja toimikus.
Hoolimata sellest, et nii kohtuasi, milles tehti 13. novembri 2014. aasta kohtuotsus Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
), kui ka käesolev kohtuasi puudutavad samade hagejate nimede kandmist loeteludesse, milles olevate isikute ja üksuste suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, mis nõukogu on võtnud Süüria Araabia Vabariigi suhtes, tuleb tõdeda, et need kaks kohtuasja puudutavad erinevaid õigusakte ning et nõukogu põhjendused ühel ja teisel juhtumil ning nende loeteludesse kandmiste põhjendamiseks esitatud tõendid on kummaski kohtuasjas eripärased. Lisaks tuleb märkida, et hagejad ei ole täpsustanud, missugused konkreetsed dokumendid kohtutoimikus võimaldavad neil oma kaitseõigusi kasutada. Seega tuleb asuda seisukohale, et selle kohtuasja toimiku lisamine, milles tehti 13. novembri 2014. aasta kohtuotsus Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
) niisugusena, nagu hagejad on seda nõudnud, ei saa lisada teavet, mis oleks käesolevas kohtuasjas vaidlustatud õigusaktide põhjendatuse hindamisel asjakohane. Ükski menetlust korraldav meede ei ole eespool punktis 36 viidatud kohtupraktikat arvestades seega põhjendatud.
Kõige eelneva põhjal ei ole vaja määrata, et toimik kohtuasjas, milles tehti 13. novembri 2014. aasta kohtuotsus Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
), lisatakse käesoleva kohtuasja toimikule.
Esimene nõue tuleb seega jätta rahuldamata.
2.
Teine nõue
Teise nõudega paluvad hagejad Üldkohtul „anda […] neile õigus esitada repliik ning esitada sel puhul uusi tõendeid ja kutsuda tunnistajaid“.
Mis puudutab esiteks taotlust esitada käesolevas kohtuasjas repliik, siis tuleb meenutada, et Üldkohus palus hagejatel vastavalt kodukorra artiklile 83 esitada repliik 10. septembriks 2015. Nemad palusid seepeale selle dokumendi esitamisel tähtajapikendust, mille Üldkohus neile 26. augustil 2015 ka andis. Hagejad esitasid repliigi 9. oktoobril 2015. Sellest järeldub, et teise nõude see osa, mis puudutab repliigi esitamise võimalust, on nüüd juba esemetu.
Mis puudutab teiseks taotlust esitada repliigi esitamisel uusi dokumente, siis kodukorra artikli 85 lõigetes 2 ja 3 on nähtud ette, et hagejal võib lubada erandkorras esitada täiendavaid dokumente pärast esimest menetlusdokumentide vahetamist, kui viivitus nende dokumentide esitamisel on põhjendatud.
Käsitletaval juhul ei saa uute dokumentide esitamist lubada, sest esiteks taotletakse seda puhtalt spekulatiivselt ning seoses tulevaste hüpoteetiliste tõenditega, mida hagejad ei ole veel esitanud. Teiseks ei ole hagejad – vastupidi kodukorra artikli 85 lõigetes 2 ja 3 nõutule – põhjendanud, miks nad esitavad hagiavalduse täiendavad dokumendid hilinemisega.
Taotluse selle osa kohta, et kuulataks ära tunnistajaid, tuleb meenutada, et kodukorra artikli 88 lõikes 2 on nähtud ette, et kui taotlus esitatakse pärast esimest menetlusdokumentide vahetamist, peab taotluse esitanud pool teatama põhjused, miks ta ei saanud taotlust varem esitada.
Käsitletaval juhul tuleb taas märkida, et hagejad ei ole põhjendanud, miks nad viivitasid tunnistajate ärakuulamise taotlusega, ning seepärast tuleb nende see taotlus samuti rahuldamata jätta, nagu ka teine nõue tervikuna.
3.
Kolmas nõue
Kolmanda nõudega paluvad hagejad vaidlustatud õigusaktid tühistada.
Vastuvõetavus
Nõukogu ei esita formaalselt vastuväidet kodukorra artikli 130 lõike 1 alusel, kuid avaldab kahtlust, kas hagejate tühistamisnõue on vastuvõetav, arvestades kodukorra artikli 76 punkti d rikkumist. Konkreetselt väidab ta, et hagiavaldus on ebatäpne ega ole piisavalt üksikasjalik, ning kritiseerib seda, et hagejad viitavad ainult süstemaatiliselt oma hagiavalduse lisadele kohtuasjas, milles tehti 13. novembri 2014. aasta kohtuotsus Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
). Nõukogu sõnul ei saa need viited korvata hagiavalduse vormilisi ja sisulisi puudusi.
Hagejad ei esita ühtegi argumenti, mis seaks kahtluse alla nõukogu esitatud väited, et tühistamisnõue on vastuvõetamatu.
Tuleb märkida, et kodukorra artikli 76 lõike 1 punkti d kohaselt peab hagiavalduses olema ära näidatud hagi ese ja toodud lühiülevaade esitatavatest väidetest. Need peavad olema märgitud piisavalt selgelt ja täpselt, et kostja saaks valmistuda enda kaitsmiseks ja Üldkohus saaks vajaduse korral teha asjas otsuse täiendavate andmeteta. Õiguskindluse ja hea õigusemõistmise tagamiseks peavad põhilised faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele hagi tugineb, hagi vastuvõetavuse eeldusena vähemalt kokkuvõtlikult, kuid järjekindlalt ja arusaadavalt nähtuma hagiavaldusest endast (kohtumäärus, 11.1.2013, Charron Inox ja Almet vs. komisjon ja nõukogu,
T‑445/11 ja T‑88/12
, ei avaldata,
EU:T:2013:4
, punkt
).
Käsitletaval juhul tuleb märkida, et hagejate esitatavad väited ilmnevad piisavalt arusaadavalt hagiavalduse tekstist endast. Esiteks kinnitavad hagejad, et põhjendused ja dokumendid, mille nõukogu on käesolevas kohtuasjas esitanud, on samad mis eelmises kohtuasjas ning et dokumendid, millega vaidlustatud õigusakte põhjendatakse, on ebamäärased ja abstraktsed, samuti selle teabe allikas. Teiseks väidavad hagejad, et nende omandiõigust ja majanduslikku vabadust on rikutud ainuüksi sellega, et on rikutud nende kaitseõigusi. Lisaks kinnitab asjaolu, et kostja sai oma vastuse ette valmistada, et hagiavalduse tekst on piisavalt selge ja täpne selleks, et Üldkohus saaks hagi kohta otsuse teha.
Järelikult on hagi vastuvõetav ja seda tuleb hinnata sisuliselt.
Sisulised küsimused
Hagejad esitavad hagi põhjendamiseks sisuliselt kolm väidet. Esimese väite kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust. Teise väite kohaselt on rikutud tõendamise alal kehtivaid nõudeid ja hinnatud valesti nende nimede vaidlusalustesse loeteludesse kandmise põhjendatust. Kolmanda väite kohaselt on rikutud nende omandiõigust ja majanduslikku vabadust.
Esimene väide, et on rikutud põhjendamiskohustust
Esimese väite raames kinnitavad hagejad, et nõukogu ei esita ühtegi põhjendust ega dokumenti, mis oleks sisuliselt erinev või uus võrreldes põhjenduste ja dokumentidega, mida Üldkohus arutas juba seoses 13. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
).
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on kaitseõiguste tagamise põhimõttest tuleneva huve kahjustava akti põhjendamise kohustuse eesmärk ühest küljest anda huvitatud isikule piisavalt teavet, et tal oleks võimalik kindlaks teha, kas akt on põhjendatud või on selles tehtud viga, mis võimaldab liidu kohtus selle kehtivuse vaidlustada, ning teisest küljest võimaldada kohtul kontrollida selle akti õiguspärasust (vt kohtuotsus, 13.9.2013, Makhlouf vs. nõukogu,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Tuleb ka meenutada, et ELTL artiklis 296 nõutavad põhjendused peavad vastama asjaomase akti laadile ning nendest peab selgelt ja üheti mõistetavalt ilmnema akti andnud institutsiooni arutluskäik, nii et huvitatud isikutel oleks võimalik mõista võetud meetme põhjuseid ja pädeval kohtul teostada kontrolli (vt kohtuotsus, 13.9.2013, Makhlouf vs. nõukogu,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Ühise välis‑ ja julgeolekupoliitika raames võetud piiravate meetmete kohta tuleb rõhutada, et kuna asjaomasel isikul puudub õigus olla ära kuulatud enne rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamise algse otsuse vastuvõtmist, on põhjendamiskohustuse täitmine seda olulisem, sest see on ainus tagatis, mis võimaldab huvitatud isikul – vähemalt pärast selle otsuse vastuvõtmist – tõhusalt kasutada tema käsutuses olevaid õiguskaitsevahendeid kõnealuse otsuse õiguspärasuse vaidlustamiseks (vt kohtuotsus, 13.9.2013, Makhlouf vs. nõukogu,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seetõttu peab nõukogu sellise õigusakti põhjendustes, millega on kehtestatud rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamise meetmed, määratlema spetsiifilised ja konkreetsed põhjused, millest lähtudes nõukogu on oma kaalutlusõigust kasutades asunud seisukohale, et huvitatud isiku suhtes tuleb võtta sellised meetmed (vt kohtuotsus, 13.9.2013, Makhlouf vs. nõukogu,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Põhjendamise nõuet tuleb siiski hinnata, arvestades juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, esitatud põhjenduste laadi ning akti adressaatide võimalikku huvi saada selgitusi (vt kohtuotsus, 13.9.2013, Makhlouf vs. nõukogu,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Ei ole nõutav, et põhjendustes oleks täpsustatud kõiki asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna seda, kas akti põhjendused vastavad ELTL artiklis 296 sätestatud nõuetele, tuleb hinnata mitte ainult selle sõnastusest, vaid ka kontekstist ja kõikidest asjaomast valdkonda reguleerivatest õigusnormidest lähtudes (vt kohtuotsus, 13.9.2013, Makhlouf vs. nõukogu,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Huve kahjustav akt on piisavalt põhjendatud, kui see on tehtud huvitatud isikule teada olevas kontekstis, mis võimaldab tal mõista tema suhtes võetud meetme ulatust (vt kohtuotsus, 13.9.2013, Makhlouf vs. nõukogu,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käsitletaval juhul on nõukogu M. Hamcho nime uuesti vaidlusalustesse loeteludesse kandmist põhjendanud järgmiselt:
„Tähtis Süüria ärimees, Hamcho Internationali omanik, lähedane isik Süüria režiimi võtmetähtsusega isikutele, sealhulgas president Bashar al-Assadile ja Maher al-Assadile. Alates 2014. aasta märtsist on olnud kahepoolsete ärinõukogude Hiina suhete esimees, millisele ametikohale nimetas ta majandusminister Khodr Orfali. Mohammed Hamcho saab kasu Süüria režiimist ja toetab seda ning on seotud sellest režiimist kasu saavate ja seda toetavate isikutega.“
Teiseks on nõukogu Hamcho Internationali nime vaidlusalustesse loeteludesse kandmist põhjendanud järgmiselt:
„Hamcho International on suur Süüria valdusettevõtja, mille omanik on Mohammed Hamcho. Hamcho International saab kasu režiimist ja toetab seda ning on seotud režiimist kasu saava ja seda toetava isikuga.“
Mis puudutab esiteks hagejate argumenti, et nõukogu põhjendab nende nimede vaidlustatud õigusaktidesse kandmist samade põhjendustega, mida ta kasutas õigusaktides, mida tühistati 13. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
), siis tuleb märkida, et niisuguse argumendi saab ainult tagasi lükata, sest see ei saa anda tulemusi. 13. novembri 2014. aasta kohtuotsuse Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
) punktist 108 ilmneb, et nõukogul on uue analüüsi raames võimalus kanda hagejate nimed taas nende isikute ja üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, põhjendustega, mis on õiguslikult piisavalt põhistatud. Seega võib uuesti loetellu kandmise otsus, mis põhineb samadel põhjendustel nagu esmakordse loetellu kandmise põhjendused, olla selle loetellu kandmise seisukohast piisavalt põhjendatud, tingimusel et nõukogu esitatud tõendid kinnitavad neid põhjendusi õiguslikult piisavalt.
Lisaks tuleb märkida, et vastupidi hagejate väitele on käesolevas kohtuasjas vaidlusalustest loeteludest ilmnevad põhjendused pealegi täiesti erinevad põhjendustest, mida nõukogu kasutas õigusaktides, mis tühistati 13. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
). Hagejate nimed kanti esialgu otsusele 2011/273 ja määrusele nr 442/2011 lisatud loeteludesse seetõttu, et nad toetasid režiimi rahaliselt. Seevastu uued põhjendused rajanevad esiteks asjaolul, et hageja on tähtis Süüria ärimees, teiseks sellel, et M. Hamcho on lähedane isik Süüria režiimi võtmetähtsusega isikutele, ning kolmandaks asjaolul, et ta on olnud kahepoolsete ärinõukogude Hiina suhete esimees Süüria Araabia Vabariigi esinduses. Sellest järeldub, et hagejad saavad režiimi poliitikast kasu ning et nad toetavad seda, olles seotud isikutega, kes saavad režiimi poliitikast kasu ja toetavad seda.
Teiseks tuleb asuda seisukohale, et põhjendused, mis nõukogu esitab käesolevas kohtuasjas vaidlustatud õigusaktides, vastavad eespool punktides 57–63 meenutatud nõuetele. Eelkõige ei saa vaidlustada, et niisugused põhjendused võivad aidata hagejatel mõista, et nende nimed kanti taas vaidlusalustesse loeteludesse nende olulise rolli tõttu Süüria ärimaailmas, seda enam, et nende esmakordsel loeteludesse kandmisel said nad juba teada, missugune on nende suhtes võetud meetmete kontekst ja ulatus.
Nagu nendest argumentidest ilmneb, olid nõukogu põhjendused lisaks igal juhul piisavad selleks, et nad saaksid esitada käesoleva hagi ja et liidu kohus saaks teostada oma õiguspärasuse kontrolli (vt selle kohta kohtuotsus, 13.9.2013, Makhlouf vs. nõukogu,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punkt
).
Käsitletaval juhul vaidlevad hagejad vastu sellele, et dokumendid, mis esitati käesoleva kohtuasja raames vaidlustatud õigusaktide põhjenduste kinnituseks, on uued. Nad eitavad ka nende tõenduslikku väärtust ning arvavad, et need ei põhjenda vaidlustatud õigusakte õiguslikult piisavalt.
Sellega seoses tuleb märkida, et kohustus akti põhjendada on oluline menetlusnõue, mida tuleb eristada põhjenduste põhjendatusest, mis käsitleb vaidlusaluse akti sisulist õiguspärasust. Akti põhjendamine seisneb nimelt nende põhjenduste formaalses väljendamises, millel see akt põhineb. Kui need põhjendused on ekslikud, mõjutab see selle õigusakti sisulist õiguspärasust, mitte selle põhjendusi, mis võivad olla piisavad, ehkki nendes on ära toodud ekslikud põhjused (vt selle kohta kohtuotsus, 15.11.2012, nõukogu vs. Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
, punkt
).
Esitatud kaalutlustest lähtudes tuleb väide, et on rikutud põhjendamiskohustust, tagasi lükata. Mis puudutab nende põhjenduste põhjendatust, millele nõukogu hagejate puhul tugines, siis selle kohta esitatud argumente tuleb hinnata eraldi väite raames.
Teine väide, et on rikutud tõendamise alal kehtivaid nõudeid ja hinnatud valesti nende nimede vaidlusalustesse loeteludesse kandmise põhjendatust
See hagejate väide jaguneb sisuliselt kaheks osaks. Esiteks väidavad hagejad, et nõukogu ei esita ühtegi dokumenti, mis oleks sisuliselt erinev või uus võrreldes põhjenduste ja dokumentidega, mida Üldkohus arutas juba seoses 13. novembri 2014. aasta kohtuotsusega Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
). Oma argumentide edasiarenduses viitavad nad oma 15. jaanuari 2015. aasta kirjale (vt hagiavalduse lisa A.10). Teiseks heidavad nad nõukogule ette, et dokumendid, millega ta põhjendas nende nimede uuesti vaidlustatud õigusaktidesse kandmist, on ebamäärased, abstraktsed ja neil puudub tõenduslik väärtus. Teiseks järeldavad hagejad, et nende nimed kanti taas loeteludesse ilmselgelt kuritarvituslikult, lihtsalt seetõttu, et nõukogu soovis neid vaidlusalustes loeteludes hoida.
Nõukogu ei nõustu hagejate argumentidega.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nõuab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud kohtuliku kontrolli tõhusus eelkõige seda, et nende põhjenduste seaduslikkuse kontrollimise raames, millel rajaneb otsus kanda konkreetne isik sanktsioonidega hõlmatud isikute loetellu või hoida tema nime edasi selles loetelus, tagab liidu kohus, et see otsus põhineks arvestataval faktilisel alusel. See tähendab selle otsuse aluseks olevas põhjenduste ülevaates kirjeldatud väidetavate asjaolude kontrollimist, nii et kohtulik kontroll ei ole piiratud esitatud põhjenduste abstraktse tõepärasuse hindamisega, vaid see käsitleb küsimust, kas need põhjendused või vähemalt üks neist, mida iseenesest peetakse selle otsuse argumenteerimiseks piisavaks, on tõendatud (kohtuotsus, 18.7.2013, komisjon jt
vs
. Kadi, nn kohtuotsus „Kadi II“,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
).
Nimelt peab vaidlustamise korral nende põhjenduste põhjendatust, millele puudutatud isiku puhul tuginetakse, tõendama liidu pädev asutus, mitte puudutatud isik ise ei pea vastupidi tõendama nende põhjenduste alusetust. Tähtis on aga see, et asjaomase asutuse esitatud teave või tõendid kinnitavad põhjendusi, millele puudutatud isiku puhul tuginetakse. Kui need andmed ei võimalda tuvastada konkreetse põhjenduse põhjendatust, ei võta liidu kohus seda loetellu kandmise või seal hoidmise otsuse põhjendusena arvesse (kohtuotsus, 18.7.2013, komisjon jt
vs
. Kadi, nn kohtuotsus „Kadi II“,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punktid
–
).
Käsitletaval juhul tuleb kõigepealt analüüsida, kas nõukogu on täitnud tõendamiskoormise, mis tal põhiõiguste harta artikli 47 kohaselt on, eelkõige lähtudes argumentidest, mis hagejad on esitanud oma hagiavalduse punktides 50 ja 51.
– Esimene väiteosa, et on rikutud tõendamise alal kehtivaid nõudeid
Esiteks tuleb märkida, et kuna hagiavalduse punktis 49 viitavad hagejad täielikult oma 15. jaanuari 2015. aasta kirjale, et arendada edasi oma argumente, mis käsitlevad nõukogu esitatud uusi dokumente, tuleb niisugune viide jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Kuigi hagiavalduse teksti saab teatavate punktide osas põhjendada ja täiendada viidetega hagiavaldusele lisatud dokumentide kindlaksmääratud osadele, ei saa üldine viide teistele kirjalikele dokumentidele, isegi kui need on hagiavaldusele lisatud, asendada hagiavalduse peamisi elemente. Hagiavalduse lisadest hagi alusena käsitletavate väidete ja argumentide väljaotsimine ja kindlakstegemine ei kuulu Üldkohtu ülesannete hulka, kuna lisadel on üksnes tõenduslik ja abistav ülesanne (vt kohtumäärus, 19.5.2008, TF1 vs. komisjon,
T‑144/04
,
EU:T:2008:155
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika; kohtuotsus, 25.10.2012, Arbos vs. komisjon,
T‑161/06
, ei avaldata,
EU:T:2012:573
, punkt
).
Mis puudutab teiseks nende hagiavalduse punktides 50 ja 51 toodud etteheiteid, siis kõigepealt tuleb märkida, et hagejad väidavad, et dokumendid, mille põhjal nõukogu kinnitas jätkuvalt, et M. Hamcho on Maher el-Assadi õemees, ei ole asjakohased. Nad rõhutavad, et selle aspekti heitis ka nõukogu ise juba kõrvale.
Kuigi nõukogu esitas küll hagejatele ajakirjandusväljavõtte, mis näitab, et M. Hamcho on Maher el-Assadi õemees, samas kui tema nime taas loetelusse kandmisel nõukogu enam sellele põhjendusele ei tugine, on selles dokumendis ikkagi muud teavet, mis kinnitab uusi põhjendusi, mille tõttu hagejad loeteludesse kanti, st põhjendused, et M. Hamcho on tähtis Süüria ärimees, lähedane isik Süüria režiimi võtmetähtsusega isikutele ning Hamcho Internationali omanik, kusjuures see viimane on suur Süüria valdusettevõtja, mis tegutseb mitmes tööstussektoris. Lisaks meenutab nõukogu kostja vastuse punktis 12, et ta ei lähtunud vaidlustatud õigusaktides esitatud põhjendustes teabest, et M. Hamcho on Maher el-Assadi õemees.
Seega tuleb asuda seisukohale, et vastupidi hageja väitele on see väljavõte asjakohane ja kinnitab nende nimede uuesti vaidlusalustesse loeteludesse kandmise põhjendusi.
Teiseks heidavad hagejad nõukogule ette, et uued esitatud dokumendid on ebamäärased ja abstraktsed, ning seavad kahtluse alla nende tõendusliku väärtuse, sest nende arvates ei näita need dokumendid ära nendes toodud teabe esmast allikat.
Selles küsimuses tuleb märkida, et nõukogu esitas hagejatele nende nimede uuesti loetellu kandmise põhjendamiseks dokumendid viitenumbritega RELEX MD 342/14, RELEX MD 343/14 ja RELEX MD 66/15, mis kannavad 17. detsembri 2014. aasta ja 23. jaanuari 2015. aasta kuupäeva (vt hagiavalduse lisad A.9 ja A.11). Tegemist on kolme dokumendiga, mis sisaldavad avalikkusele juurdepääsetavat teavet, mis täpsustab nõukogu sõnul üldist ja isiklikku konteksti hagejate osas. Dokument viitenumbriga RELEX MD 342/14 sisaldab konkreetselt kokkuvõtet põhjendustest, millele hagejate puhul tugineti, ning teavet, mis neid põhjendusi kinnitab. See teave koosneb eelkõige linkidest ning Wordcrunchi, The Washington Institute’i, The Middle East Research and Information Projecti (MERIP), The Syria Reporti, Syriandaysi, Le Commerce du Levant’ ja Al Arabiya veebisaitidel avaldatud artiklite väljavõtetest. Lisaks sisaldab see dokument kahe 2006. ja 2014. aastal avaldatud raamatu väljavõtteid ning infot, mis pärineb Hamcho Internationali veebisaidilt. Dokument viitenumbriga RELEX MD 343/14 sisaldab ajakirjas Le Commerce du Levant avaldatud artiklit „La guerre a transformé la communauté syrienne des affaires“, milles kirjeldatakse Süüria ärieliidi kujunemist ja selle suhteid valitseva režiimiga. Dokument viitenumbriga RELEX MD 66/15 sisaldab artiklit, mis avaldati 12. jaanuaril 2015 veebisaidil The Syria Report ja mille kohaselt nimetas Süüria Araabia Vabariigi majandusminister M. Hamcho Damaskuse (Süüria) kaubanduskoja peasekretäriks.
Käsitletaval juhul tuleb märkida, et nõukogu esitatud väljavõtete, eelkõige viitenumbreid RELEX MD 342/14 ja RELEX MD 66/15 kandvate dokumentide raames esitatud väljavõtete lugemisel selgub, et nendes toodud teave ei ole ei ebamäärane ega abstraktne, nagu väidavad hagejad, vaid et see on vastupidi konkreetne ja täpne. See teave sisaldab konkreetseid andmeid, mis kirjeldavad M. Hamchot tähtsa ärimehena, kes on lähedane isik Süüria režiimi võtmetähtsusega isikutele, sh Maher el-Assad. Ka on selles teabes täpsustatud majanduslikke ja esindusülesandeid, mida ta täidab ja mis teda selle režiimiga seovad, st et ta on Süüria kahepoolsete ärinõukogude Hiina suhete esimees, Damaskuse kaubanduskoja peasekretär ja Hamcho Internationali president, kusjuures see viimane on suur Süüria valdusettevõtja, mis tegutseb mitmes tööstussektoris.
Eelkõige tuleb märkida järgmist.
—
Kõigepealt kirjeldab mitu erineva kuupäevaga artiklit erinevatest allikatest selgelt ja konkreetselt hageja suhteid režiimiga. Esiteks 2006. aastal avaldatud raamatus „Governance in the Middle East and North Africa“ kirjeldati M. Hamchot eratelekanali the Cham Satellite channel sulgemise raames kui „presidendi lähedast sõpra, kes oli tööle panemas omaenese telekanalit“. Teiseks kinnitati nendes kahes artiklis, mis avaldati 2012. aasta veebruaris veebisaidil The Middle East Research and Information Project (MERIP) esiteks, et „M. Hamcho on ärimees, kes seisab lähedal Maher el-Assadile“, ning teiseks, et „lisaks sellele, et perekonnad, keda seostati ühel või teisel viisil režiimiga, kontrollivad märkimisväärselt avaliku sektori majandustegevust, on nad hakanud tooni andma ka erasektoris, ning et nende klannide hulka kuulub ka Hamchode perekond“. Kolmandaks kinnitati 2013. aasta novembris ajakirjas Le Commerce du Levant avaldatud artiklis, et „kõige mõjukamate ärimeeste, sh Mohammad Hamcho huvid sõltuvad nii suurel määral võimust, et neid tuleb pidada valitseva süsteemi lahutamatuks osaks“, ning et „ehkki neid ärimehi on vähe, on neil suur rahanduslik mõjuvõim“;
—
seejärel kirjeldab 30. juunil 2014 veebisaidil Woldcrunch avaldatud artikkel üksikasjalikult hageja äritegevust ja seda järgmiselt: „Süüria oligarhi Maher el-Assadi lakeile Hamchole kuulub VOIP-i (Voice Over Internet Protocol) väga kasumlik turg Süürias ning ta on saamas riigi turismiministrilt luba töötada välja kunstsaare projekt Tartusi lähedal“;
—
lisaks kirjeldati nendes kahes artiklis, mis avaldati vastavalt 3. ja 30. märtsil 2014 veebisaitidel The Syria Report ja Syriandays, hageja nimetamist Süüria kahepoolsete ärinõukogude Hiina suhete esimeheks majandusministri Khodr Orfali poolt ning tema osalemist peaministri Wael al-Halqi ja majandusministriga eelkõige kahepoolsete ärinõukogude esimesel peaassambleel 29. märtsil 2014;
—
lõpuks on 12. jaanuaril 2015 veebisaidil The Syria Report avaldatud artiklis märgitud, et majandusminister nimetas hageja 2014. aasta detsembri alguses Damaskuse kaubanduskoja peasekretäriks ning et ta on lähedane isik Maher el-Assadile ja informaatikasektoris tegutseva kontserni Hamcho Internationali põhiaktsionär. Artiklis kinnitati, et põhjus, miks selle koja juhatust nii põhjalikult muudeti, oli seotud mitme teguriga, näiteks poliitiline seisukoht, mille mõned ärimehed režiimi suhtes võtsid.
Sellest järeldub, et hagejate argumendiga, mille kohaselt sisaldavad nõukogu esitatud dokumendid ainult ebamääraseid ja abstraktseid väiteid, ei saa nõustuda.
Mis puudutab lisaks väidet, et ei ole näidatud nõukogu esitatud ajakirjandusartiklites toodud teabe esmaseid allikaid ja et seetõttu puudub neil tõenduslik väärtus, siis tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt põhineb Euroopa Kohtu ja Üldkohtu tegevus tõendite vabal hindamisel ning et ainus tõendite väärtuse hindamise kriteerium on nende usaldusväärsus. Dokumendi tõendusliku väärtuse väljaselgitamiseks tuleb teha kindlaks selles esitatud informatsiooni usutavus ja muu hulgas arvesse võtta dokumendi päritolu, selle koostamise asjaolusid, adressaati ning seda, kas dokumendi sisu arvestades näib see mõistlik ja usaldusväärne (vt selle kohta kohtuotsus, 27.9.2012, Shell Petroleum jt vs. komisjon,
T‑343/06
,
EU:T:2012:478
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käsitletaval juhul tuleb kõigepealt tõdeda, et teave, mille tõendusliku väärtuse hagejad on vaidlustanud, pärineb erinevatest digitaalsetest infoallikatest ja akadeemilistest uuringutest, st selle geograafiline päritolu on mitmekesine, see ei pärine ainult kohalikest infoallikatest nagu The Syria Report ja Syriandays, vaid ka välismaistest teabeallikatest, näiteks The Washington Institute, Woldcrunch, The Middle East Research and Information Project (MERIP), Le Commerce du Levant ja Al Arabiya. Seejärel tuleb märkida – nagu märkis ka nõukogu –, et viidatud ajaleheartiklid avaldati erinevatel kuupäevadel, isegi enne Süüria kriisi vallandumist ning et juba nendes seostati hagejaid režiimiga. Lõpuks tuleb juhtida tähelepanu sellele, et iga teabeallikas annab erinevat teavet ja seda hoolimata asjaolust, et kõik need allikad kirjeldavad M. Hamchot sisuliselt ühtemoodi, kui režiimiga seotud ärimeest, võttes arvesse tema äritegevust ja esindusülesandeid, ning nendes on ühtemoodi leitud, et hagejad saavad Süüria režiimist kasu, eelkõige praeguses sõjaolukorras.
Üldkohus arvab seega, et nõukogu esitatud teavet tervikuna võib pidada usaldusväärseks eespool punktis 87 viidatud kohtupraktika tähenduses. Selles küsimuses tuleb märkida, et isegi kui selles ei ole näidatud sõnaselgelt teabe esmast allikat, muudab sõjaolukord Süürias tunnistuste kogumise isikutelt, kes on nõus, et nende isik saab teatavaks, praktikas raskeks või isegi võimatuks. Järgnevad uurimisraskused ja oht, millesse satuvad isikud, kes teavet annavad, takistavad näitamast ära täpseid allikaid, mis kinnitavad isikute režiimi toetavat käitumist (vt selle kohta kohtujuristi ettepanek, Bot, kohtuasi Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:2
, punkt
). Lõpuks tuleb märkida, et samas kui oma hagiavalduses vaidlustavad hagejad üldiselt nõukogu esitatud väljavõtete tõendusliku väärtuse, ei esita nad minimaalseidki tõendeid, mis nende usaldusväärsuse kahtluse alla paneksid.
Sellest järeldub, et hagejate argumendid, et nõukogu esitatud teabel ei ole tõenduslikku väärtust, sest ei ole näidatud ära teabe esmaseid allikaid, tuleb tagasi lükata.
Kolmandaks viitavad hagejad artiklile, mille nõukogu esitas viitenumbrit RELEX MD 343/14 kandva dokumendi raames ja mis avaldati 2013. aasta novembris ajakirjas Le Commerce du Levant, ning väidavad, et see artikkel „lükkab ümber“ nõukogu eelduse, et hagejate äriedu on seletatav ainult sellega, et nad on Süüria režiimile lähedalseisvad isikud ja toetavad seda.
Selles küsimuses tuleb esiteks märkida, et hagejad ei selgita taas, kuidas võib see artikkel kritiseeritud eelduse ümber lükata. Teiseks tuleb igal juhul asuda seisukohale nagu nõukogugi, et vähe sellest, et dokumendis viitenumbriga RELEX MD 343/14 esitatud artikkel ei sea sugugi seda eeldust kahtluse alla, see artikkel hoopis kinnitab seda eeldust, sest muude aspektide hulgas tuuakse esile asjaolu, et Süüria kõige mõjuvõimsamate ärimeeste huvid, st M. Hamcho huvid „sõltuvad nii suurel määral võimust, et neid tuleb pidada valitseva süsteemi lahutamatuks osaks“ (vt selle kohta lk 227 lõpp). Hagejate argument tuleb seega tagasi lükata.
Eelnevast ilmneb, et argumendid, mille hagejad on oma hagiavalduse punktides 50 ja 51 esitanud, tuleb tagasi lükata ning järelikult tuleb tagasi lükata ka teise väite esimene osa.
– Teine väiteosa, et on hinnatud valesti nende nimede vaidlusalustesse loeteludesse kandmise põhjendatust
Hagejad kinnitavad hagiavalduse punktis 52, et nende nimed kanti uuesti loeteludesse „ilmselgelt kuritarvituslikult“, lihtsalt seetõttu, et nõukogu soovis neid vaidlusalustes loeteludes hoida, „vähemalt hagimenetluse aja“.
Selles küsimuses tuleb esiteks märkida, et nagu juba eespool punktis 66 märgitud, ilmneb 13. novembri 2014. aasta kohtuotsusest Hamcho ja Hamcho International I (
T‑43/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:946
), et nõukogule jääb võimalus kanda hagejate nimed uue analüüsi raames uuesti loeteludesse põhjendustega, mis on õiguslikult piisavalt põhistatud. Selles kontekstis ei saa asjaolu, et nõukogu kandis hagejate nimed taas vaidlusalustesse loeteludesse, iseenesest näidata selle institutsiooni kuritahtlikku ja õigusvastast tahet hagejate suhtes.
Teiseks tuleb märkida, et Üldkohus peaks asuma seisukohale, et hagejad soovivad oma argumendiga tegelikult vaielda vastu seisukohale, et nende nimede uuesti vaidlusalustesse loeteludesse kandmine oli piisavalt põhjendatud ja õigustatud, siis tuleb meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale tuleb loetelusse kandmise põhjendatust hinnata, analüüsides tõendeid mitte isoleeritult, vaid nende kontekstis (vt selle kohta kohtuotsus, 18.7.2013, komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
, ja kohtuotsus, 28.11.2013, nõukogu vs. Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, punkt
).
Lisaks tuleb märkida, et arvestades olukorda Süürias, on nõukogu täitnud temal lasuva tõendamiskoormise, kui ta viitab liidu kohtus piisavalt konkreetsete, täpsete ja ühtelangevate kaudsete tõendite kogumile, mis võimaldavad tõendada piisava seose olemasolu selle isiku, keda rahaliste vahendite külmutamise meede puudutab, ja taunitava režiimi vahel (kohtuotsus, 21.4.2015, Anbouba vs. nõukogu,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punkt
).
Käsitletaval juhul otsustas nõukogu – nagu ilmneb 19. detsembri 2014. aasta kirjast – kanda hagejate nimed uuesti vaidlusalustesse loeteludesse selle kriteeriumi põhjal, et nad on seotud Süüria režiimiga, eelkõige oma majandusliku ja poliitilise seotuse tõttu valitseva režiimi liidritega ning kasu tõttu, mida nad võivad sellest lähedusest saada. Niisugune kriteerium tuleneb otsuse 2013/255 artikli 28 lõikest 1 ja määruse nr 36/2012 artikli 15 lõikest 1. Nõukogu põhjendused sisaldavad lisaks M. Hamcho kohta kolme asjaolu: esiteks on M. Hamcho tähtis Süüria ärimees, kellele kuulub Hamcho International, teiseks on ta lähedane isik Süüria režiimi võtmetähtsusega isikutele, sealhulgas president Bashar al-Assadile ja Maher al-Assadile ning kolmandaks on ta olnud Süüria kahepoolsete ärinõukogude Hiina suhete esimees. Sellest tuleneb, et ta saab režiimi poliitikast kasu ja toetab seda, olles ka seotud isikutega, kes saavad režiimi poliitikast kasu ja toetavad seda. Hamcho Intenationali nime kandis nõukogu loetelusse põhjendusel, et see on suur Süüria valdusettevõtja, mille omanik on Mohammed Hamcho. Hamcho International saab kasu režiimist ja toetab seda ning on seotud režiimist kasu saava ja seda toetava isikuga.
Kõigepealt tuleb analüüsida, kas kõik M. Hamcho nime uuesti loeteludesse kandmise põhjendused on tõendatud.
Mis puudutab kolmandat põhjendust, st asjaolu, et M. Hamcho on olnud Süüria kahepoolsete ärinõukogude Hiina suhete esimees, siis tuleb kohe märkida, et hagejad esitavad nõukogu niisugusele väitele vastu vaidlemiseks vaevalt ühe argumendi. Nad kinnitavad oma repliigis üksnes, et „see institutsioon suleti kiiresti, nii et see ei ole kunagi õieti töötanudki“, ning et „tegemist on lihtsalt kaubanduskodadega“. Nad ei esita siiski ühtegi konkreetset argumenti, mis seaks kahtluse alla nõukogu põhjenduse sisu.
Lisaks on kohtupraktikas sedastatud, et piiravate meetmete kehtestamise otsuse puhul tuleb kõnealuste meetmete ennetavat olemust arvestades asuda seisukohale, et kui liidu kohus leiab, et vähemalt üks märgitud põhjendustest on piisavalt täpne ja konkreetne, on tõendatud ja kujutab juba iseenesest piisavat alust sellele otsusele, siis asjaolu, et teised põhjendused seda ei ole, ei saa õigustada nimetatud otsuse tühistamist (vt kohtuotsus, 28.11.2013, nõukogu vs. Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Igal juhul arvab Üldkohus, et eespool punktides 83–88 analüüsitud dokumentidest ilmnevat teavet ning Süüria poliitilist ja majanduslikku eriolukorda arvestades oli nõukogu arvamus, et M. Hamcho on üks Süüria suuremaid ärimehi ning et oma majanduslike ja esindusülesannete tõttu ei oleks ta saanud olla edukas, kui ta ei oleks olnud režiimiga seotud, täiesti põhjendatud.
Tuleb märkida, et – nagu ilmneb nõukogu esitatud dokumentidest ja eelkõige kahest artiklist, mis avaldati vastavalt 3. ja 30. märtsil 2014 veebisaitidel The Syria Report ja Syriandays, – nimetas majandusminister Khodr Orfali hageja 2014. aasta märtsis Süüria kahepoolsete ärinõukogude Hiina suhete esimeheks. Lisaks ilmneb artiklist, mis avaldati 12. jaanuaril 2015 veebisaidil The Syria Report, et 2014. aasta detsembris nimetas majandusminister ta ka Damaskuse kaubanduskoja peasekretäriks. Ehkki need artiklid ei võimalda iseenesest muidugi esiteks hagejat ja teiseks majandusministrit või valitsevat režiimi otseselt seostada, kujutavad need endast siiski piisavalt konkreetseid täpseid ja kokkulangevaid tõendeid, mida tuleb koos hageja olulise positsiooniga Süüria ärielus – mis tuleneb eelkõige asjaolust, et talle kuulub äriühing Hamcho International, ja tema majandustegevusest – arvesse võtta.
Tuleb ka märkida, et hageja ülesanne majandusnõukogudes nagu Süüria kahepoolsed Hiina suhete ärinõukogud – mille eesmärk on edendada Süüria majandust ja arendada selle ettevõtjaid, selle äri‑ ja investeerimistegevust – on seletatav ainult sellega, et ta oli valitseva režiimiga teataval määral lähedane ning kujutab endast faktilist asjaolu, millele ei ole vastu vaieldud ja mis annab tunnistust hageja teatavast seotusest Bachar el-Assadi režiimiga. Seda seotust kinnitab asjaolu, et majandusminister nimetas ta 2014. aasta detsembris Damaskuse kaubanduskoja peasekretäriks. 12. jaanuaril 2015 veebisaidil The Syria Report avaldatud artiklis on selle kohta märgitud, et põhjus, miks selle koja juhatust nii põhjalikult muudeti, oli seotud mitme teguriga, näiteks poliitiline seisukoht, mille mõned ärimehed režiimi suhtes võtsid.
Lisaks tuleb märkida, et kui liidu kohus tahab teostada realistlikku kontrolli piiravate meetmete üle, mille nõukogu on hageja suhtes võtnud, peab ta oma hinnangu andmisel kindlasti arvesse võtma Süüria Araabia Vabariigi konteksti (vt selle kohta kohtujuristi ettepanek, Bot, kohtuasi Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:2
, punkt
).
Käsitletaval juhul esitas nõukogu hagejatele viitenumbrit RELEX MD 343/14 kandva dokumendi abil artikli, mis avaldati ajakirjas Le Commerce du Levant. See artikkel kirjeldab üldist konteksti, mis ümbritseb tähtsaid Süüria ärimehi, kelle hulka kuulub ka M. Hamcho. Eelkõige on selles artiklis tõdetud, et kõige mõjukamate ärimeeste, sh Mohammad Hamcho huvid sõltuvad nii suurel määral võimust, et neid tuleb pidada valitseva süsteemi lahutamatuks osaks. Nagu nõukogu oma 19. detsembri 2014. aasta kirjas hagejatele märkis, kinnitab seda aspekti ka Süüria režiimi autoritaarsus, sest see režiim kontrollib rangelt Süüria majandust ja selles majanduselus osalejaid.
Tuleb ka märkida, et Süüria ärikogukonna kohta on ajakirjanduses kirjutatud palju artikleid, mis pärinevad erinevatest allikatest ja mille nõukogu on kostja vastuse lisana ära toonud. Nendes artiklites on kinnitatud, et Süüria majanduseliidi on moodustanud suures osas ettevõtjad, kelle on valinud Bachar el-Assad ja tema perekond laiemas tähenduses, ning et see eliit on saavutanud edu, kasutades ära režiimi soosingut. Käsitletaval juhul tuleb märkida – nagu märkis nõukogu ja vastupidi hagejate väitele –, et need dokumendid on vastuvõetavad, sest nende eesmärk ei ole vaidlusaluseid õigusakte
ex post
põhjendada, vaid tõendada, et nende aktide vastuvõtmise kontekstist lähtudes on need aktid piisavalt põhjendatud (vt selle kohta kohtuotsus, 15.11.2012, nõukogu vs. Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
, punkt
).
Lõpuks tuleb tõdeda, et nõukogu selgitab oma kostja vastuses täpselt mitte ainult seda, kuidas kuulub hageja Süüria majanduse valitsevasse klassi, vaid ka seda, et tal on vaieldamatud sidemed Süüria režiimiga, sest ta avaldab oma esindusülesannete, äritegevuse ja asjaoluga, et talle kuulub Hamcho International, määravat mõju selle režiimi juhtide ladvikule, saades nii sellest režiimist kasu.
Eelnevast tuleneb, et nõukogu leidis õigustatult, et M. Hamcho on üks põhilisi Süüria ärimehi ning et ta säilitas sidemed Bachar el-Assadi režiimiga tänu sellele, et ta täitis Süüria Araabia Vabariigi esindusülesandeid. Seepärast tuleb asuda seisukohale, et põhjendused, millele tuginedes M. Hamcho taas vaidlusalustesse loeteludesse kanti, on piisavalt tõendatud.
Otsuse 2013/255 artikli 28 lõikest 1 ilmneb veel, et külmutatakse kõik rahalised vahendid ja majandusressursid, mis kuuluvad režiimi toetavatele isikutele. Käsitletaval juhul ilmneb punktist 109 eespool, et M. Hamcho kanti vaidlusalustesse loeteludesse põhjendatult. Teiseks tuleb märkida, et Hamcho International on valdusettevõtja, mis kuulub peamiselt M. Hamchole, nagu ilmneb poolte esitatud menetlusdokumentide lisadest – asjaolu, millele hagejad ise ei ole muide vastu vaielnud.
Järelikult tuleb – ilma et oleks vaja hinnata nõukogu esitatud tõendeid – tõdeda, et peamiselt M. Hamchole kuuluva valdusettevõtja Hamcho Internationali nimi kanti vaidlusalustesse loeteludesse põhjendatult.
Teise väite teine osa ning seega teine väide tervikuna tuleb niisiis tagasi lükata.
Kolmas väide, et on rikutud omandiõigust ja majanduslikku vabadust
Hagejad väidavad, et nende omandiõigust ja majanduslikku vabadust on rikutud ainuüksi sellega, et nende kaitseõigusi on rikutud.
Nõukogu vaidleb hagejate argumentidele vastu.
Kõigepealt tuleb meenutada, et kaitseõiguste järgimine, mis on nähtud ette Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõikes 2, kätkeb endas õigust olla ära kuulatud ja õigust tutvuda andmetega, võttes arvesse konfidentsiaalsusega seotud õigustatud huve (vt kohtuotsus, 18.7.2013, komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Piiravate meetmete valdkonnas valitseva väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb kohtuliku kontrolli tõhususest – mis peab eelkõige käsitlema nende põhjenduste seaduslikkust, mille alusel isiku või üksuse nimi kanti nende isikute ja üksuste loeteludesse, kelle suhtes neid meetmeid kohaldatakse –, et ühenduse ametiasutus on kohustatud neist põhjendustest puudutatud isikule või üksusele niipalju kui võimalik teatama, kas selle loetelusse kandmise otsuse tegemise ajal või vähemalt nii kiiresti kui võimalik pärast loetelusse kandmist, et võimaldada selle adressaatidel tähtaja jooksul oma kaebeõigust teostada (vt selle kohta kohtuotsus, 3.9.2008, Kadi ja Al Barakaat International Foundation vs. nõukogu ja komisjon,
C‑402/05 P ja C‑415/05 P
,
EU:C:2008:461
, punkt
).
Nimetatud põhjendustest teatamise kohustuse täitmine on eelkõige vajalik selleks, et võimaldada isikutel ja üksustel, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, kaitsta oma õigusi parimates võimalikes tingimustes ja otsustada täielikult informeerituna, kas tuleks pöörduda liidu kohtusse (vt selle kohta kohtuotsus, 15.10.1987, Heylens jt,
222/86
,
EU:C:1987:442
, punkt
, ja kohtuotsus, 4.2.2014, Syrian Lebanese Commercial Bank vs. nõukogu,
T‑174/12 ja T‑80/13
,
EU:T:2014:52
, punkt
).
Käsitletaval juhul tuleb märkida, et nagu ilmneb punktidest 18, 19 ja 23 eespool, edastas nõukogu eelnevalt hagejatele 19. detsembri 2014. aasta kirjaga põhjendused ja tõendid, millega ta nende nimede taas vaidlusalustesse loeteludesse kandmist põhjendas, ning määras neile tähtaja, et nad saaksid esitada oma seisukohad, kui soovivad. Hagejad vaidlustasid selle uuesti loeteludesse kandmise 15. jaanuaril 2015. Seejärel otsustas nõukogu kanda nende nimed uuesti vaidlusalustesse loeteludesse, edastades neile oma otsuse, vaidlustatud õigusaktid ja uue neid puudutava teabe 27. jaanuari 2015. aasta kirjaga. Seega ei saa nõukogule ette heita, et ta on rikkunud hagejate kaitseõigusi.
Seejärel tuleb meenutada, et omandiõigus kuulub liidu õiguse üldpõhimõtete hulka ning see on sätestatud põhiõiguste harta artiklis 17 (vt kohtuotsus, 13.9.2013, Makhlouf vs. nõukogu,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole sellele põhiõigusele liidu õiguses siiski tagatud absoluutset kaitset, vaid seda tuleb võtta arvesse, lähtudes selle otstarbest ühiskonnas. Järelikult saab selle õiguse teostamist piirata tingimusel, et piirangud vastavad tegelikult liidu taotletava üldise huvi eesmärkidele ega kujuta selle eesmärgi seisukohast endast ülemäärast ja lubamatut sekkumist, mis rikuks sel viisil tagatud õiguse olemust (vt kohtuotsus, 13.9.2013, Makhlouf vs. nõukogu,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellest järeldub, et arvestades Süüria tsiviilelanike kaitse ülimat olulisust ja vaidlustatud otsustes ette nähtud erandeid, ei ole hageja omandiõigusele ja eraelu austamisele vaidlustatud otsustega kehtestatud piirangud ebaproportsionaalsed (vt kohtuotsus, 13.9.2013, Makhlouf vs. nõukogu,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punkt
), seda enam, et vaidlustatud õigusaktides on nähtud ette mõned erandid, mis võimaldavad isikutel ja üksustel, kelle suhtes piiravad meetmed on võetud, kanda oma esmatähtsaid kulutusi.
Nimelt on vaidlustatud õigusaktides ette nähtud võimalus lubada kasutada külmutatud rahalisi vahendeid põhivajaduste rahuldamiseks või teatud kohustuste täitmiseks, anda eriluba, mille alusel on võimalik rahalised vahendid, muud finantsvarad või muud majandusressursid vabastada, ning vaadata loetellu jätmine korrapäraselt uuesti üle, et tagada, et kõnealusest loetelust kustutatakse isikud ja üksused, kes ei vasta enam selles esinemise kriteeriumidele (vt kohtuotsus, 13.9.2013, Makhlouf vs. nõukogu,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, punktid
ja
).
Lõpuks tuleb märkida, et mis puudutab hagejatele harta artikliga 16 ette nähtud majandusliku vabaduse võimalikke piiranguid, siis neid ei saa samadel põhjustel, mis on esitatud eespool punktides 119 ja 120 omandiõiguse kohta, pidada ebaproportsionaalseks.
Sellest järeldub, et nõukogu ei ole hagejate omandiõigust ega majanduslikku vabadust rikkunud.
Seepärast tuleb kolmas väide tagasi lükata ning hagi tuleb jätta tervikuna rahuldamata.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 134 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hagejad on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb vastavalt nõukogu nõuetele nendelt välja mõista nii käesoleva kohtumenetluse kui ka ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seotud kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (seitsmes koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Jätta Mohamad Hamcho ja Hamcho Internationali kohtukulud nende enda kanda ning mõista nendelt välja Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud käesolevas menetluses ja ajutiste meetmete kohaldamise menetluses.

Van der Woude
Ulloa Rubio
Marcoulli
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 26. oktoobril 2016 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.