CELEX: 62021CJ0264
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Direktyva 85/374/EEB
Atsakomybė už gaminius su trūkumais
3 straipsnio 1 dalis
Sąvoka „gamintojas“
Bet kuris asmuo, kuris prisistato kaip gamintojas, ant gaminio nurodydamas arba leisdamas nurodyti savo pavadinimą, prekių ženklą ar kitą skiriamąjį žymenį

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1985 m. liepos 25 d. Tarybos direktyvos 85/374/EEB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių atsakomybę už gaminius su trūkumais, derinimo (
OL L 210, 1985, p. 29
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 257), su pakeitimais, padarytais 1999 m. gegužės 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/34/EB (
OL L 141, 1999, p. 20
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 4 t., p. 147), 3 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant draudimo bendrovės
Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia
(toliau –
Fennia
) ir
Koninklijke Philips NV
ginčą dėl kavos aparatu sukelto gaisro padarytos žalos atlyginimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 85/374 ketvirta ir penkta konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„kadangi vartotojų apsauga reikalauja, kad visi gamybos procese dalyvaujantys gamintojai būtų atsakingi už savo tiekiamų gatavų gaminių, sudedamųjų dalių ar tiekiamų žaliavų trūkumus; kadangi dėl tos pačios priežasties atsakomybė turėtų būti išplėsta gaminių importuotojams į Bendriją ir asmenims, kurie prisistato gamintojais, pritvirtindami savo vardą [pavadinimą], prekės ženklą ar kitą skiriamąjį ženklą, arba asmenims, tiekiantiems gaminį, kurio gamintojo nustatyti neįmanoma;
kadangi už tą pačią žalą esant atsakingiems keliems asmenims, vartotojų apsauga reikalauja, kad nukentėjęs asmuo bet kurio iš jų galėtų reikalauti visiškos kompensacijos.“
Šios direktyvos 1 straipsnyje nustatyta:
„Gamintojas atsako už žalą, atsiradusią dėl jo gaminio trūkumų.“
Direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Gamintojas“ yra galutinai pagaminto gaminio, bet kokių žaliavų ar sudedamosios dalies gamintojas arba kiekvienas asmuo, kuris prisistato gamintoju, ant gaminio nurodydamas savo vardą [pavadinimą], prekės ženklą ar kitą skiriamąjį ženklą.“
Tos pačios direktyvos 5 straipsnyje numatyta:
„Kai pagal šios direktyvos nuostatas už tą pačią žalą yra atsakingi du ar daugiau asmenų, jų atsakomybė yra solidari, nepažeidžiant proporcingus įnašus ir regreso teises reglamentuojančių nacionalinės teisės nuostatų.“
Suomijos teisė
Pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos
Tatevastuulaki
(694/1990) (Įstatymas dėl atsakomybės už gaminius su trūkumais (694/1990), kuriuo Suomijos teisės sistemoje įgyvendinamas Direktyvos 85/374 3 straipsnis, 5 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad pareiga atlyginti žalą tenka, pirma, asmeniui, kuris pagamino gaminį su trūkumais, ir, antra, asmeniui, kuris žalą sukėlusiu gaminiu prekiavo kaip savo, jei ant to gaminio buvo jo pavadinimas, prekių ženklas ar kitas skiriamasis žymuo.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Fennia
pagal būsto draudimo sutartį išmokėjo vartotojui kompensaciją už žalą, padarytą gaisro metu, t. y. 58879,10 EUR sumą. Dieną prieš gaisrą vartotojas iš prekybininko įsigijo
Philips Saeco Xsmall HD 8743/11
prekių ženklo kavos aparatą. Gaisrininkų parengtoje nelaimingo atsitikimo ataskaitoje nurodyta, kad gaisrą sukėlė aptariamas kavos aparatas.
Šį kavos aparatą Rumunijoje pagamino
Saeco International Group SpA
, kuri yra
Koninklijke Philips
patronuojamoji bendrovė. Kavos aparatas ir jo pakuotė buvo pažymėti žymenimis „Philips“ ir „Saeco“, kurie yra
Koninklijke Philips
įregistruoti prekių ženklai. Be to, tas kavos aparatas buvo pažymėtas CE ženklu, ant kurio buvo žymuo „Saeco“, adresas Italijoje ir nuoroda „pagaminta Rumunijoje“.
Koninklijke Philips
Suomijoje turi patronuojamąją bendrovę
Philips Oy
, kuri ten prekiauja prekių ženklu „Philips“ pažymėtais buitiniais prietaisais, įskaitant aptariamą kavos aparatą.
Fennia
, kuri išmokėjusi vartotojui kompensaciją perėmė jo teises, pareiškė ieškinį
Koninklijke Philips
dėl žalos atlyginimo, remdamasi atsakomybe už gaminius su trūkumais.
Koninklijke Philips
prašė atmesti šį ieškinį tvirtindama, kad ji nėra aptariamo kavos aparato gamintoja.
Käräjäoikeus
(Pirmosios instancijos teismas, Suomija) nusprendė, kad
Koninklijke Philips
Suomijoje prekiavo jos prekių ženklu pažymėtu aptariamu kavos aparatu ir kad ji atsakinga už žalą, atsiradusią dėl šio gaminio defekto.
Hovioikeus
(Apeliacinis teismas, Suomija), kuriam
Koninklijke Philips
pateikė apeliacinį skundą dėl pirmosios instancijos teismo sprendimo, nusprendė, kad nebuvo įrodyta, jog
Koninklijke Philips
šiuo kavos aparatu Suomijoje prekiavo kaip savo gaminiu. Šis teismas konstatavo, kad
Koninklijke Philips
nėra atsakinga už aptariamu gaminiu padarytą žalą, ir skundą atmetė.
Gavęs
Fennia
kasacinį skundą dėl
hovioikeus
(Apeliacinis teismas) sprendimo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
Korkein oikeus
(Aukščiausiasis Teismas, Suomija) priėmė šį skundą, kiek jis susijęs su klausimu, ar pagal Įstatymą dėl atsakomybės už gaminius su trūkumais
Koninklijke Philips
atsako už žalą, padarytą kavos aparatu, pažymėtu jos prekių ženklu ir pagamintu jos patronuojamosios bendrovės.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nėra aišku, kaip reikia suprasti žodžių junginį „kiekvienas asmuo, kuris prisistato gamintoju, ant gaminio nurodydamas savo vardą [pavadinimą], prekės ženklą ar kitą skiriamąjį ženklą“, vartojamą Direktyvos 85/374 3 straipsnio 1 dalyje. Konkrečiai kalbant, jam kyla klausimas, ar, be prekių ženklo nurodymo, reikia papildomų kriterijų tam, kad prekių ženklo savininkas būtų laikomas prisistatančiu kaip atitinkamos prekės gamintojas, ar galbūt galima atsižvelgti į tam tikrus atsakomybę paneigiančius elementus, pavyzdžiui, tai, kad ant šio gaminio nurodyta, jog gamintojas yra kita įmonė nei prekių ženklo savininkas. Jis mano, kad gamintojas yra „tinkamiausias asmuo“, galintis užkirsti kelią žalai, panašiai į tą, kuri buvo padaryta gaminiu.
Tokiomis aplinkybėmis
Korkein oikeus
(Aukščiausiasis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar gamintojo sąvoka, kaip ji suprantama pagal [Direktyvos 85/374] 3 straipsnio 1 dalį, reikalauja, kad asmuo, kuris ant gaminio nurodė arba leido nurodyti savo pavadinimą, prekių ženklą ar kitą skiriamąjį žymenį, prisistatytų kaip gaminio gamintojas ir kitaip?
2.
Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai: kokiais aspektais turi būti vertinamas prisistatymas kaip gaminio gamintojo? Ar atliekant šį vertinimą yra reikšminga tai, kad gaminį pagamino viena prekių ženklo savininko patronuojamoji bendrovė, o pardavė kita jo patronuojamoji bendrovė?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
Koninklijke Philips
iš esmės mano, kad prejudiciniai klausimai nepriimtini dėl to, kad jie nėra svarbūs ginčui pagrindinėje byloje išspręsti, nes pagal Įstatymo dėl atsakomybės už gaminius su trūkumais 5 straipsnio 1 dalį tam, kad būtų pripažinta atsakomybė už žalą dėl gaminių su trūkumais reikia, kad gaminiu prekiautų prekių ženklo ar kito skiriamojo žymens savininkas. Pagrindinėje byloje tokia prekyba nebuvo įrodyta.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, jog pagal suformuotą jurisprudenciją, vykstant SESV 267 straipsnyje numatytam procesui, grindžiamam aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo kompetencijos atskyrimu, tik nacionalinis teismas turi kompetenciją konstatuoti bei vertinti pagrindinėje byloje nagrinėjamas faktines aplinkybes ir aiškinti bei taikyti nacionalinę teisę. Be to, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, kuris atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečios bylos aplinkybes turi įvertinti Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų reikalingumą ir svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (2011 m. gegužės 26 d. Sprendimo Stichting Natuur en Milieu ir kt.,
C‑165/09–C‑167/09
,
EU:C:2011:348
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Kadangi tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas yra kompetentingas konstatuoti ir vertinti nagrinėjamos bylos faktines aplinkybes, Teisingumo Teismas iš esmės turi nagrinėti tik tuos vertinimo elementus, kuriuos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė jam pateikti, atsižvelgti į situaciją, kurią šis teismas laiko nustatyta, ir negali būti saistomas vienos iš pagrindinės bylos šalių pateiktų prielaidų (2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo Coty Germany,
C‑567/18
,
EU:C:2020:267
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Teisingumo Teismas neturi priimti sprendimo visų pirma tuomet, kai yra aišku, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos aplinkybėmis ar dalyku arba kai problema hipotetinė (2011 m. gegužės 26 d. Sprendimo Stichting Natuur en Milieu ir kt.,
C‑165/09–C‑167/09
,
EU:C:2011:348
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo atveju taip nėra.
Iš tiesų, kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir kaip priminta šio sprendimo 11 ir 12 punktuose,
käräjäoikeus
(pirmosios instancijos teismas) padarė išvadą, kad Suomijoje
Koninklijke Philips
prekiavo savo prekių ženklu pažymėtu kavos aparatu, o
hovioikeus
(Apeliacinis teismas) nusprendė, jog neįrodyta, kad
Koninklijke Philips
šiuo kavos aparatu Suomijoje prekiavo kaip savo gaminiu. Kadangi dėl faktinių aplinkybių vertinimo pagal nacionalinę teisę kompetentingos teisminės institucijos nesutaria ir kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad negalima atmesti
Koninklijke Philips
atsakomybės už aptariamą gaminį su trūkumais, nėra aišku, bent jau akivaizdžiai, kad pateikti klausimai yra hipotetiniai, atsižvelgiant į vertinimą, kurį nacionalinis teismas turi atlikti nagrinėdamas pagrindinę bylą.
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą reikia laikyti priimtinu.
Dėl esmės
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 85/374 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad šioje nuostatoje vartojama sąvoka „gamintojas“ reikalauja, kad asmuo, kuris ant gaminio nurodė arba leido nurodyti savo pavadinimą, prekių ženklą ar kitą skiriamąjį žymenį, prisistatytų kaip gaminio gamintojas ir kitaip.
Pagal suformuotą jurisprudenciją, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą ir teisės aktu, kuriame ji įtvirtinta, siekiamus tikslus (2020 m. gruodžio 17 d. Sprendimo CLCV ir kt. (Dyzelinio variklio valdiklis),
C‑693/18
,
EU:C:2020:1040
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Pirma, reikia pažymėti, kad, kaip nurodyta pačioje Direktyvos 85/374 3 straipsnio 1 dalyje, „gamintojas“ yra galutinai pagaminto gaminio, bet kokių žaliavų ar sudedamosios dalies gamintojas arba kiekvienas asmuo, kuris prisistato gamintoju, ant gaminio nurodydamas savo vardą [pavadinimą], prekės ženklą ar kitą skiriamąjį ženklą“.
Taigi Direktyvos 85/374 3 straipsnio 1 dalyje iš esmės pateikta alternatyva, kurios tik pirmoji dalis yra susijusi su asmeniu, kuris bent iš dalies dalyvauja gaminio gamybos procese. Kita vertus, antroji alternatyva susijusi su asmeniu, kuris prisistato kaip gamintojas, ant gaminio nurodydamas savo pavadinimą, prekių ženklą ar kitą skiriamąjį žymenį.
Taigi iš aiškios ir nedviprasmiškos šios nuostatos formuluotės matyti, jog tam, kad asmuo, prisistatantis kaip gamintojas, būtų laikomas „gamintoju“, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą, nebūtinas jo dalyvavimas gaminio gamybos procese.
Be to, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad atsakingų asmenų, kuriems nukentėjusysis turi teisę pareikšti ieškinį pagal Direktyvoje 85/374 numatytą atsakomybės sistemą, ratas apibrėžtas jos 1 ir 3 straipsniuose ir kad, atsižvelgiant į tai, jog šia direktyva siekiama visiškai suderinti joje reglamentuojamus klausimus, šiuose straipsniuose apibrėžtas atsakingų asmenų ratas turi būti laikomas išsamiu (2006 m. sausio 10 d. Sprendimo Skov ir Bilka,
C‑402/03
,
EU:C:2006:6
,
ir
punktai).
Taigi nustatant atsakingų asmenų ratą negali būti taikomi papildomi kriterijai, neišplaukiantys iš Direktyvos 85/374 1 ir 3 straipsnių formuluočių.
Kadangi Direktyvos 85/374 3 straipsnio 1 dalies antroje alternatyvoje pateiktoje apibrėžtyje nėra jokių papildomų kriterijų, iš šios nuostatos formuluotės matyti, kad būtent tai, kad skiriamuosius žymenis nurodo asmuo, kurį identifikuoja šie žymenys, arba asmuo, kuriam suteiktas leidimas, yra „gamintojo“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, statuso pripažinimo pagrindas.
Antra, kiek tai susiję su Direktyvos 85/374 3 straipsnio 1 dalies kontekstu ir ja siekiamu tikslu, iš šios direktyvos ketvirtos ir penktos konstatuojamųjų dalių ir jos 5 straipsnio matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas, siekdamas apsaugoti vartotoją, norėjo, kad sąvoka „gamintojas“ būtų aiškinama plačiai.
Iš tiesų pagal Direktyvos 85/374 ketvirtą konstatuojamąją dalį vartotojų apsauga reikalauja, kad bet kurio asmens, kuris prisistato kaip gamintojas, ant gaminio nurodydamas savo pavadinimą, prekių ženklą ar bet kokį kitą skiriamąjį žymenį, atsakomybė būtų tokia pati kaip ir tikrojo gamintojo. Be to, tiek iš šios direktyvos 5 straipsnio, tiek iš jos penktos konstatuojamosios dalies matyti, kad asmens, prisistatančio kaip gamintojas, atsakomybė yra tokio paties lygio kaip ir tikrojo gamintojo atsakomybė ir kad vartotojas gali laisvai pasirinkti reikalauti visiško žalos atlyginimo iš bet kurio iš jų, nes jų atsakomybė yra solidari.
Taigi Direktyvos 85/374 3 straipsnio 1 dalies tikslas – palengvinti pareigą nustatyti tikrąjį atitinkamo gaminio su trūkumais gamintoją. Šiuo atžvilgiu iš 1976 m. rugsėjo 9 d. Komisijos pasiūlymo dėl direktyvos, kuriuo remiantis buvo priimta Direktyva 85/374, 2 straipsnio, kuris be jokių esminių pakeitimų tapo šios direktyvos 3 straipsniu, aiškinamojo memorandumo matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas manė, jog vartotojų apsauga nebūtų pakankama, jei platintojas galėtų „nukreipti“ vartotoją pas gamintoją, kuris vartotojui gali būti nežinomas.
Be to, reikia pažymėti, kad asmuo, kuris prisistato kaip gamintojas, ant atitinkamo gaminio nurodydamas savo pavadinimą, prekių ženklą ar kitą skiriamąjį žymenį, sudaro įspūdį, kad dalyvauja gamybos procese arba prisiima už jį atsakomybę. Todėl šių nuorodų naudojimas reiškia, kad šis asmuo naudoja savo žinomumą, siekdamas, kad šis gaminys taptų patrauklesnis vartotojams, o tai savo ruožtu pateisina jo atsakomybės už šį naudojimą pripažinimą.
Be to, kaip teisingai pažymi Čekijos vyriausybė, kadangi, pirma, keli asmenys gali būti laikomi gamintojais ir, antra, vartotojas gali pareikšti ieškinį bet kuriam iš jų, vieno „tinkamiausio“ atsakingo asmens, kurio atžvilgiu vartotojas turėtų ginti savo teises, paieška, priešingai, nei teigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nėra tinkama.
Vadinasi, negalima reikalauti, kad asmuo, kuris ant gaminio nurodė arba leido nurodyti savo pavadinimą, prekių ženklą ar kitą skiriamąjį žymenį, prisistatytų kaip gaminio gamintojas ir kitaip, kad jį būtų galima laikyti „gamintoju“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 85/374 3 straipsnio 1 dalį.
Taigi, priešingai, nei teigia
Koninklijke Philips
, reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje atsakomybės padalijimas tarp jos ir
Saeco International Group
neturi jokios įtakos vartotojui, nes pateikdamas reikalavimą atlyginti žalą jis turi būti atleistas nuo pareigos nustatyti tikrąjį gamintoją.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 85/374 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, jog šioje nuostatoje vartojama sąvoka „gamintojas“ nereikalauja, kad asmuo, kuris ant gaminio nurodė arba leido nurodyti savo pavadinimą, prekių ženklą ar kitą skiriamąjį žymenį, prisistatytų kaip gaminio gamintojas ir kitaip.
Dėl antrojo klausimo
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą, į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinių bylų šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamose bylose, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:

1985 m. liepos 25 d. Tarybos direktyvos 85/374/EEB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių atsakomybę už gaminius su trūkumais, derinimo, su pakeitimais, padarytais 1999 m. gegužės 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/34/EB, 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, jog šioje nuostatoje vartojama sąvoka „gamintojas“ nereikalauja, kad asmuo, kuris ant gaminio nurodė arba leido nurodyti savo pavadinimą, prekių ženklą ar kitą skiriamąjį žymenį, prisistatytų kaip gaminio gamintojas ir kitaip.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: suomių.