CELEX: 62015TJ0026
Muutoksenhaku
Henkilöstö
Nimitys
Sääntelyviraston pääjohtajan valinta- ja nimitysmenettely
EMA
Esivalintalautakunnan suorittama esivalinta
EMAn hallintoneuvoston tekemä nimitys
Esivalintalautakunnan kokoonpano
Esivalintalautakunnan jäsenen ja EMAn hallintoneuvoston jäsenen tehtävien päällekkäisyys
Puolueettomuus

Euroopan komissio vaatii Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön liitteessä I olevan 9 artiklan nojalla tekemällään valituksella unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (toinen jaosto) 13.11.2014 antaman tuomion Hristov v. komissio ja EMA (
F‑2/12
,
EU:F:2014:245
; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla virkamiestuomioistuin muun muassa kumosi 20.4.2011 tehdyn komission päätöksen, jossa se toimitti Euroopan lääkeviraston (EMA) hallintoneuvostolle luettelon neljästä hakijasta, joita esivalintalautakunta suositteli ja joita koskevat suositukset neuvoa-antava nimityskomitea oli vahvistanut (jäljempänä 20.4.2011 tehty komission päätös).
Tosiseikat
Tosiseikat esitetään valituksenalaisessa tuomiossa seuraavasti:
”13
EMAn hallintoneuvosto nimesi 10.12.2009 jäsenensä A:n edustamaan sitä tarkkailijana esivalintalautakunnassa [sääntelyvirastojen, toimeenpanovirastojen ja yhteisyritysten johtajien valinnasta ja nimittämisestä 12.1.2009 annettujen komission] suuntaviivojen 7.1 kohdan mukaisesti. Tämän saman säännöksen nojalla esivalintalautakunta muodostuu kolmesta komission ylempään johtoon kuuluvasta virkamiehestä, joilla on oltava vähintään sama palkkaluokka ja samantasoiset tehtävät kuin EMAn johtajalla.
Komissio julkaisi 15.1.2010 Euroopan unionin virallisessa lehdessä ilmoituksen avoinna olevasta Euroopan lääkeviraston (EMEA) [pääjohtajan] tehtävästä (palkkaluokka AD 14) (
EUVL C 9 A, s. 1
). Tarjottu tehtävä oli palkkaluokan AD 14 väliaikaisen toimihenkilön tehtävä, ja sitä koskevat hakemukset oli lähetettävä viimeistään 17.2.2010. [Emil Hristov] haki tehtävää 16.2.2010.
Esivalintalautakunta tutki saamansa hakemukset 31.3.2010 suuntaviivojen 7.2.1 kohdan mukaisesti. Tässä yhteydessä kyseinen lautakunta katsoi, että avointa tehtävää koskeva ilmoitus ei ollut saanut riittävästi julkisuutta. Tämän vuoksi komissio päätti julkaista avointa tehtävää koskevan ilmoituksen uudelleen.
– –
EMAn hallintoneuvosto kokoontui 7.10.2010. Tässä kokouksessa, johon osallistuivat muun muassa B hallintoneuvoston puheenjohtajana ja jäsenenä ja C hallintoneuvoston jäsenenä, päätettiin aloittaa EMAn [pääjohtajan] valintamenettely, ja tässä päätöksessä mainittiin yksityiskohtaisesti tämän menettelyn eri vaiheet ja todettiin, että se julkaistaisiin EMAn internetsivulla.
Komissio julkaisi 30.10.2010 riidanalaisen ilmoituksen. Hakijoiden oli täytettävä samat valintakriteerit ja kelpoisuusvaatimukset kuin aikaisemmassa ilmoituksessa avoimesta tehtävästä, yhtä valintakriteeriä lukuun ottamatta. Kun ensimmäisen avointa tehtävää koskevan ilmoituksen mukaan hakijoilla oli oltava ’osoitettua kokemusta ylemmän tason johtotehtävistä monikulttuurisessa ympäristössä’, riidanalaisessa ilmoituksessa edellytetään ’osoitettua kokemusta suurten ryhmien ylemmän tason johtotehtävistä[, ja] kokemus monikulttuurisessa ympäristössä työskentelystä katsotaan eduksi’.
[Hristoville] ilmoitettiin riidanalaisesta ilmoituksesta terveysasioiden pääosaston henkilöstöyksikön apulaispäällikön 3.11.2010 lähettämällä sähköpostiviestillä. Tässä sähköpostiviestissä kyseinen apulaispäällikkö ehdotti, että [Hristov] lähettäisi uudelleen asiakirjat, jotka hän oli esittänyt ensimmäisen avointa tehtävää koskevan ilmoituksen seurauksena, saattaakseen ammatilliset tietonsa ajan tasalle, minkä [Hristov] teki 23.11.2010 päivätyllä kirjeellä, joka saapui komissioon seuraavana päivänä.
– –
Esillä olevassa tapauksessa esivalintalautakunta muodostui puheenjohtajasta ja kolmesta muusta jäsenestä. Esivalintalautakunnan puheenjohtajan tehtävät oli uskottu terveysasioiden pääosaston, jonka tehtävänä oli EMAsta vastaavana pääosastona valvoa sen toimintaa, pääjohtajalle. Kolmesta muusta jäsenestä kaksi oli terveysasioiden pääosaston virkamiehiä ja kolmas tutkimuksen ja innovoinnin pääosaston virkamies. Esivalintalautakunnan puheenjohtaja, tässä tapauksessa D, ja toinen kahdesta terveysasioiden pääosaston virkamiehestä olivat komission edustajina myös EMAn hallintoneuvoston jäseniä asetuksen N:o 726/2004 65 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
Esivalintalautakunta tutki 12.1.2011 EMAn [pääjohtajan] tehtävään saamansa 62 hakemusta. Tämän tutkimuksen päätteeksi esivalintalautakunta päätti kutsua yhdeksän hakijaa ja näiden joukossa [Hristovin] haastatteluun. Esivalintalautakunta karsi kuitenkin yhden näistä yhdeksästä hakijasta ennen haastattelua.
[Hristov] sekä seitsemän muuta valittua hakijaa olivat 8.2.2011 esivalintalautakunnan haastattelussa. Tässä yhteydessä lautakunta käytti laatimaansa arviointitaulukkoa.
Haastattelujen seurauksena kyseiset kahdeksan hakijaa arvosteltiin sataan pisteeseen asti ja asetettiin annettujen tulosten mukaisesti paremmuusjärjestykseen. [Hristov] sai alhaisimman pistemäärän eli 61 pistettä sadasta. Seitsemän muuta hakijaa sai 69–85 pistettä sadasta.
Esivalintalautakunta laati 7.3.2011 kertomuksensa, jossa esitettiin tietoja kustakin kuullusta hakijasta, ja päätti suositella parhaat tulokset (75–85 pistettä sadasta) saaneiden neljän hakijan – – ehdokkuutta.
Saatuaan esivalintalautakunnan kertomuksen komission neuvoa-antava nimityskomitea (jäljempänä nimityskomitea) tutki vuorostaan EMAn [pääjohtajan] tehtävään saadut 62 hakemusta. Tämän tutkimuksen päätteeksi nimityskomitea antoi 14.3.2011 suuntaviivojen 8.2.1 kohdan mukaisen alustavan lausunnon. Nimityskomitean alustavan lausunnon mukaan ainoastaan esivalintalautakunnan suosittelemat neljä hakijaa oli kutsuttava osallistumaan arviointikeskuksen kokeisiin sekä nimityskomitean haastatteluun. Samana päivänä päivätyllä kirjeellä nimityskomitean sihteerin tehtävää hoitanut henkilö ilmoitti [Hristoville], että nimityskomitea oli päättänyt olla poikkeamatta esivalintalautakunnan lausunnosta, jonka mukaan eräiden muiden hakijoiden pätevyys ja kokemus vastasivat häneen verrattuna paremmin riidanalaisen ilmoituksen vaatimuksia, ja olla kutsumatta häntä haastatteluun.
Arviointikokeet läpäistyään esivalintalautakunnan suosittelemat neljä hakijaa kutsuttiin nimityskomitean haastatteluun, joka pidettiin 7.4.2011. Samana päivänä nimityskomitea antoi lausunnon, jonka mukaan se katsoi, että esivalintalautakunnan suosittelemat neljä hakijaa täyttivät hyvin EMAn [pääjohtajan] tehtävän hoitamiseksi asetetut edellytykset.
Terveys- ja kuluttaja-asioista vastaava komission jäsen (jäljempänä asiasta vastaava komission jäsen) haastatteli esivalintalautakunnan ja nimityskomitean suosittelemia neljää hakijaa. Tämän jälkeen henkilöstöhallinnon ja turvallisuustoiminnan pääosasto ehdotti komission jäsenille yhteisymmärryksessä komission puheenjohtajan ja asiasta vastaavan komission jäsenen kanssa suositella näitä neljää hakijaa EMAn hallintoneuvostolle.
Komissio teki 20.4.2011 muodollisesti päätöksen esittää EMAn hallintoneuvostolle esivalintalautakunnan ja nimityskomitean suosittelemista neljästä hakijasta muodostettua luetteloa – –.
EMAn hallintoneuvosto piti 5.5.2011 ylimääräisen kokouksen valitakseen EMAlle uuden [pääjohtajan]. Tässä kokouksessa [pääjohtajan] valintamenettelyä, joka oli hyväksytty 7.10.2010, muutettiin, ja komission ehdottamia neljää hakijaa kuultiin. Koska yhdestäkään nimestä ei päästy yksimielisyyteen, päätettiin, että EMAn hallintoneuvosto kokoontuisi uudelleen seuraavassa kuussa ratkaistakseen komission ehdottamista neljästä hakijasta tasan menneen äänestyksen.
[Hristov] teki 27.5.2011 päivätyllä kirjeellä, joka saapui komissioon 9.6.2011, hallinnollisen valituksen ’tavasta, jolla kilpailu [oli] järjestetty [komissiossa]’.
EMAn hallintoneuvosto valitsi 8.6.2011 C:n hoitamaan EMAn [pääjohtajan] tehtäviä.
Parlamentin ympäristö-, kansanterveys- ja elintarvikkeiden turvallisuusvaliokunta kuuli C:tä 13.7.2011.
Parlamentin puhemies ilmoitti 22.9.2011 päivätyllä kirjeellä EMAlle, että edellä mainitun valiokunnan suorittaman C:n haastattelun perusteella parlamentti hyväksyi C:n nimittämisen EMAn uudeksi [pääjohtajaksi].
[Hristovin] 27.5.2011 päivätyllä kirjeellä tekemä hallinnollinen valitus hylättiin 6.10.2011 tehdyllä komission päätöksellä.
Niin ikään 6.10.2011 tehdyllä päätöksellä EMAn hallintoneuvosto nimitti C:n [pääjohtajaksi] (jäljempänä 6.10.2011 tehty hallintoneuvoston päätös).
[Hristov] teki 6.1.2012 samana päivänä faksilla ja postitse toimittamallaan kirjeellä EMAn [työsopimusten tekemiseen toimivaltaiselle] viranomaiselle hallinnollisen valituksen 6.10.2011 tehdystä hallintoneuvoston päätöksestä.
[Hristov] haki 9.1.2012 virkamiestuomioistuimen kirjaamoon saapuneella välitoimihakemuksella 6.10.2011 tehdyn hallintoneuvoston päätöksen lykkäämistä. Tämä välitoimihakemus hylättiin 20.3.2012 annetulla määräyksellä Hristov v. komissio ja EMA (
F‑2/12 R
,
EU:F:2012:35
).
EMAn [työsopimusten tekemiseen toimivaltainen] viranomainen hylkäsi 16.5.2012 tekemällään päätöksellä 6.1.2012 tehdyn hallinnollisen valituksen.”
Menettely ensimmäisessä oikeusasteessa ja valituksenalainen tuomio
Emil Hristov nosti virkamiestuomioistuimeen kirjaamoon 9.1.2012 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, joka rekisteröitiin asianumerolla F‑2/12 ja jossa hän vaati virkamiestuomioistuinta muun muassa yhtäältä kumoamaan ensimmäiseksi esivalintalautakunnan päätöksen vahvistaa niiden neljän hakijan muodostama luettelo, joiden joukkoon hän ei kuulunut, toiseksi komission neuvoa-antavan nimityskomitean (jäljempänä nimityskomitea) 14.3.2011 tekemän päätöksen kutsua haastatteluun ainoastaan esivalintalautakunnan luetteloon merkityt neljä hakijaa, kolmanneksi 7.4.2011 tehdyn nimityskomitean päätöksen hyväksyä esivalintalautakunnan suositukset, neljänneksi 20.4.2011 tehdyn komission päätöksen, viidenneksi 6.10.2011 tehdyn komission päätöksen, jolla hylättiin 27.5.2011 tehty hallinnollinen valitus ja kuudenneksi hallintoneuvoston 6.10.2011 tekemän päätöksen, ja toisaalta määräämään korvausta henkisestä kärsimyksestä, jota Hristov väitti kärsineensä näiden päätösten vuoksi; lopuksi Hristov vaati virkamiestuomioistuinta järjestämään uuden ”kilpailun” laillisten menettelyjen mukaisesti.
Virkamiestuomioistuin jätti tutkimatta yhtäältä vaatimuksen järjestää uusi ”kilpailu”, koska kyseessä on määräyksen antamista koskeva vaatimus ja toisaalta Hristovin vaatimuksen kumota 20.4.2011 tehdyn komission päätöksen valmistelevat toimet, joita ovat esivalintalautakunnan päätös vahvistaa neljän hakijan muodostama luettelo sekä 14.3 ja 7.4.2011 tehdyt nimityskomitean päätökset (valituksenalaisen tuomion 58–63 kohta). Virkamiestuomioistuin katsoi myös, että vaatimus 6.11.2011 tehdyn hallintoneuvoston päätöksen kumoamisesta on jätettävä tutkimatta, koska se kohdistui komissioon, joka ei tehnyt tätä päätöstä (valituksenalaisen tuomion 69 kohta).
Lisäksi virkamiestuomioistuin totesi, että 27.5.2011 tehdyn hallinnollisen valituksen hylkäämisestä 6.10.2011 tehdyssä komission päätöksessä täsmennettiin 20.4.2011 tehdyn komission päätöksen valmistelevia toimia ja perusteluita, joiden perusteella komissio teki kyseisen päätöksen. Näin ollen virkamiestuomioistuin totesi, että sen tehtävänä on tutkita vaatimus 20.4.2011 tehdyn komission päätöksen kumoamisesta, sellaisena kuin tätä päätöstä täsmennettiin 27.5.2011 tehdyn hallinnollisen valituksen hylkäämisestä 6.10.2011 tehdyllä päätöksellä (valituksenalaisen tuomion 68 kohta).
Hristov vetosi neljään kanneperusteeseen sen kumoamisvaatimuksen tueksi, joka koski 20.4.2011 tehtyä komission päätöstä. Virkamiestuomioistuimen mukaan ensimmäinen kanneperuste oli ymmärrettävä siten, että kantaja vetosi siinä esivalintalautakunnan kokoonpanoa koskevien sääntöjen rikkomiseen; tämän kanneperusteen ensimmäinen osa koski esivalintalautakunnan jäsenten nimittämistä parillisina lukumäärinä, ja sen toinen osa liittyi EMAn hallintoneuvoston jäsenen ja esivalintalautakunnan jäsenen tehtävien päällekkäisyyteen.
Virkamiestuomioistuin tarkasteli aluksi ensimmäisen kanneperusteen toisen osan, jonka se hyväksyi seuraavalla tavalla:
”81
Valintalautakunnalle kilpailuissa annetun laajan harkintavallan, joka koskee hakijoille pidettävien suullisten kokeiden menettelytapoja ja yksityiskohtaista sisältöä, vastapainona näiden kokeiden järjestämistä koskevia sääntöjä tulee noudattaa ehdottoman huolellisesti (tuomio Girardot v. komissio,
T‑92/01
,
EU:T:2002:220
,
kohta ja tuomio Christensen v. komissio,
T‑336/02
,
EU:T:2005:115
,
kohta).
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kilpailun valintalautakunnan on taattava, että sen arvioinnit kaikista tarkastelluista hakijoista suullisten kokeiden aikana tehdään yhdenvertaisissa ja objektiivisissa olosuhteissa (tuomio Pantoulis v. komissio,
T‑290/03
,
EU:T:2005:316
,
kohta).
Vaikka on totta, että tässä tapauksessa esivalintalautakunta ei ole kilpailun valintalautakunta ja että sen lausunto ei sido nimityskomiteaa tai komissiota, kyseistä oikeuskäytäntöä voidaan kuitenkin soveltaa käsiteltävässä asiassa, koska esivalintalautakunnan tarkoituksena oli kilpailun valintalautakunnan tapaan valita parhaat hakijat niiden joukosta, jotka olivat hakeneet virkaa riidanalaisen ilmoituksen johdosta, ja koska sillä oli laaja harkintavalta esivalintakokeiden järjestämisessä (ks. sisäisen palvelukseenoton valintalautakunnasta tuomio CG v. EIP,
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
,
kohta).
Näin ollen komission tehtävänä oli hyvän hallinnon ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden nojalla valvoa valintamenettelyn ensimmäisen vaiheen asianmukaista järjestämistä esivalintalautakunnassa. Tämä edellytti, että kaikilla komission nimeämillä esivalintalautakunnan jäsenillä oli tarpeellinen riippumattomuus, jotta heidän objektiivisuuttaan ei voitaisi epäillä (ks. tuomio CG v. EIP,
EU:F:2014:187
,
kohta).
On myös huomattava, että hyvän hallinnon periaate, johon liittyy toimivaltaisen toimielimen velvollisuus tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki asian kannalta merkitykselliset seikat, vahvistetaan Euroopan unionin perusoikeuskirjassa, jolla on Lissabonin sopimuksen voimaantulosta 1.12.2009 lähtien sama oikeudellinen arvo kuin perussopimuksilla ja jonka 41 artiklassa, jonka otsikko[ on] ’Oikeus hyvään hallintoon’, määrätään, että jokaisella on oikeus siihen, että unionin toimielimet, elimet ja laitokset käsittelevät hänen asiansa puolueettomasti.
Virkamiestuomioistuimen on näin ollen tarkistettava, onko esivalintalautakunta perustettu ja toiminut säännönmukaisesti erityisesti puolueettomuutta koskevaa velvollisuuttaan noudattaen, sillä tämä puolueettomuutta koskeva velvollisuus on yksi kilpailujen valintalautakuntien työskentelyä ja vastaavasti esivalintalautakuntien työskentelyä ohjaavista säännöistä, joiden noudattamista unionin tuomioistuimet valvovat (ks. vastaavasti kilpailujen valintalautakunnista määräys Meierhofer v. komissio,
F‑74/07
RENV,
EU:F:2011:63
,
kohta).
Esillä olevassa asiassa suuntaviivojen 7.2 kohdasta ilmenee, että esivalintalautakunta aloittaa valintamenettelyn tutkimalla tarkistuslistan avulla, täyttävätkö hakijat kelpoisuusvaatimukset, ja laatii tämän jälkeen avointa tehtävää koskevaan ilmoitukseen sisältyvien valintakriteerien perusteella arviointitaulukon, jonka avulla se voi verrata hakijoiden ominaisuuksia haettuihin ominaisuuksiin ja kyseisessä ilmoituksessa edellytettyihin erityisiin pätevyysvaatimuksiin. Tämän arvioinnin päätteeksi esivalintalautakunta laatii ensimmäisen luettelon parhaista hakijoista ja kutsuu heidät haastatteluun. Haastattelujen jälkeen se toimittaa nimityskomitealle täydellisen kertomuksen, joka sisältää tietoja kustakin haastattelusta, kunkin hakijan laadullisen arvioinnin, olipa näitä kuultu tai ei, sekä ehdotuksen pätevimpinä pidettyjen hakijoiden luettelosta. Asetuksen N:o 726/2004 64 artiklasta ja suuntaviivojen 10.3 kohdasta seuraa, että EMAn hallintoneuvoston on puolestaan valittava [pääjohtaja] komission ehdottamista hakijoista.
Esivalintalautakunnalla on siis toimivalta suositella useita hakijoita nimityskomitealle, kun taas päätöksenteko EMAn [pääjohtajan] nimittämisestä kuuluu EMAn hallintoneuvostolle. Näin ollen on ratkaistava, ovatko D ja E, jotka olivat samalla esityksen tehneen elimen eli esivalintalautakunnan jäseniä ja päätöksentekoelimen eli EMAn hallintoneuvoston jäseniä, noudattaneet puolueettomuutta koskevaa velvollisuuttaan esivalintalautakunnan ja EMAn hallintoneuvoston täysin erillisiin toimivaltuuksiin nähden.
Virkamiestuomioistuin toteaa, että vaikka esivalintalautakunnan suosittelemien hakijoiden luetteloa koskeva ehdotus ei sido nimityskomiteaa eikä komissiota, tämä luetteloa koskeva ehdotus sekä kaikkien hakijoiden laadullinen arviointi, jonka esivalintalautakunta sisällyttää kertomukseensa, ovat kuitenkin merkityksellisiä esivalintamenettelyn jatkon kannalta, koska nimityskomitean on otettava ne huomioon ja koska asiasta vastaava komission jäsen kuulee suuntaviivojen 8.3 kohdan mukaisesti ainoastaan hakijoita, jotka nimityskomitea on valinnut lopullisessa lausunnossaan. Tämän vuoksi ei voida kiistää, että nimityskomitealla on merkittävä vaikutus lopulliseen luetteloon hakijoista, jotka komissio esittää EMAn hallintoneuvostolle.
Virkamiestuomioistuin toteaa myös, että esivalintalautakunnan jäsenet, jotka ovat myös EMAn hallintoneuvoston jäseniä, voivat äänestää hallintoneuvoston kokouksessa henkilökohtaisesti tai varajäsenensä kautta jonkin komission valitseman hakijan nimittämisen puolesta. Virkamiestuomioistuin toteaa, että EMAn hallintoneuvoston jäsenillä voi olla erityisen merkittävä asema hallintoneuvoston päätöksenteossa riippumatta siitä, käyttävätkö he äänioikeuttaan vai eivät, ja joka tapauksessa he ovat suoraan yhteydessä hallintoneuvoston muihin jäseniin.
Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että esivalintalautakunnan jäsenen tehtävien ja EMAn hallintoneuvoston jäsenen tehtävien päällekkäisyys on omiaan kyseenalaistamaan näitä päällekkäisiä tehtäviä hoitavien henkilöiden riippumattomuuden ja objektiivisuuden.
Ottamatta kantaa esivalintalautakunnan jäsenten käymien keskustelujen sisältöön ja tämän lautakunnan eri jäsenten – mukaan lukien D:n ja E:n – kannanottoihin, D ja E ovat näin ollen pelkästään sillä, että he ovat kuuluneet esivalintalautakuntaan, laiminlyöneet puolueettomuutta koskevan velvollisuutensa. Tämän seurauksena on katsottava, että siltä osin kuin esivalintalautakunnan jokaisella jäsenellä on oltava tarpeellinen riippumattomuus, jotta koko esivalintalautakunnan objektiivisuutta ei voitaisi kyseenalaistaa, on koko esivalintalautakunnan puolueettomuutta koskeva velvollisuus laiminlyöty.
Komission väitteet eivät aseta tätä päätelmää kyseenalaiseksi.
Ensinnäkin väitteestä, jonka mukaan EMAn hallintoneuvoston jäsenet, jotka oli nimitetty esivalintalautakunnan jäseniksi, eivät edustaneet missään tilanteessa EMAn hallintoneuvostoa esivalintalautakunnassa eivätkä toimineet sen nimissä, sillä EMAn hallintoneuvostoa edusti esivalintalautakunnassa tarkkailija, tässä tapauksessa A, riittää kun todetaan, ettei [Hristov] ole kyseenalaistanut A:n osallistumista tarkkailijana esivalintalautakunnan työskentelyyn. Kuten [edellä] 92 kohdassa todetaan, pelkästään se, että D ja E, jotka ovat kumpikin EMAn hallintoneuvoston jäseniä, kuuluivat esivalintalautakuntaan, merkitsi heidän puolueettomuutta koskevan velvollisuutensa laiminlyöntiä. Asiakirja-aineistosta ilmenee, että D osallistui 5.5. ja 8.6.2011 pidettyihin EMAn hallintoneuvoston kokouksiin, joissa oli tarkoitus nimittää EMAn uusi toimitusjohtaja, ja että hän osallistui näin ollen 20.4.2011 tehdyssä komission päätöksessä ehdotettujen neljän hakijan kuulemiseen sekä C:n nimittämiseen johtaneisiin keskusteluihin. Tämä osoittaa, että [Hristov] epäili perustellusti D:n puolueettomuutta tämän johtaessa esivalintalautakunnan työskentelyä.
Myöskään komission se väite ei voi menestyä, jonka mukaan sillä perusteella, että EMAn hallintoneuvoston 35 jäsenestä ainoastaan kaksi oli myös esivalintalautakunnan jäseniä, ei voida katsoa EMAn hallintoneuvoston jäsenten korvanneen omalla arvioinnillaan esivalintalautakunnan arvioinnin. Vaikka oletettaisiin, että D tai E eivät olisi kumpikaan osallistuneet 5.5. ja 8.6.2011 pidettyihin EMAn hallintoneuvoston kokouksiin, he ovat kuitenkin osallistuneet esivalintalautakunnan kokouksiin ja voineet tämän lautakunnan jäseninä vaikuttaa siihen, miten esivalintalautakunnan muut jäsenet arvioivat kutakin hakijaa.
Lisäksi on hylättävä komission väite, jonka mukaan D:n ja E:n nimittäminen esivalintalautakunnan jäseniksi oli objektiivisesti perusteltua ja jopa välttämätöntä, koska he olivat kumpikin alan asiantuntijoita. Kuten komissio myönsi istunnossa, ei ollut mahdotonta nimittää esivalintalautakuntaan asiantuntijoita, jotka eivät olleet EMAn hallintoneuvoston jäseniä. Virkamiestuomioistuin toteaa, että suuntaviivojen perusteella voidaan välttää se, että esivalintalautakunnan jäsenet ovat myös EMAn hallintoneuvoston jäseniä. Suuntaviivojen 7.1 kohdan perusteella asiasta vastaavan pääosaston on mahdollista valita esivalintalautakunnan jäsenet useiden ylempään johtoon kuuluvien virkamiesten joukosta, kun sen mukaan esivalintalautakunta muodostuu asiasta vastaavan pääosaston pääjohtajasta tai varapääjohtajasta, asiasta vastaavan pääosaston johtajasta ja toisen pääosaston johtajasta. Kyseisessä kohdassa todetaan myös, että esivalintalautakunnan jäsenet nimitetään ’pääsääntöisesti’ edellä mainituista virkamiehistä. Näin ollen käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa osoittautuu, että suuntaviivojen 7.1 kohdassa luetellut henkilöt eli asiasta vastaavan pääosaston pääjohtaja, varapääjohtaja ja johtaja ovat jo asianomaisen viraston hallintoneuvoston jäseniä, esivalintalautakunnan jäseniksi voidaan nimittää muita henkilöitä.
Samoin on hylättävä komission väite, jonka mukaan missään säännössä ei kielletä EMAn hallintoneuvoston jäseniä tulemasta nimitetyiksi esivalintalautakunnan jäseniksi. Näiden kahden tehtävän päällekkäisyys samalla henkilöllä merkitsee, kuten virkamiestuomioistuin on jo todennut, esivalintalautakunnan puolueettomuutta koskevan velvollisuuden laiminlyöntiä ja on siten ristiriidassa perusoikeuskirjan 41 artiklan kanssa.
Komission väite, jonka mukaan henkilöstösääntöjen 11 a artiklalla taataan esivalintalautakunnan jäsenten puolueettomuus, ei liioin voi menestyä. Vaikka on totta, että henkilöstösääntöjen 11 a artiklan mukaan virkamiehen on pidätyttävä käsittelemästä sellaista asiaa, johon liittyy tämän riippumattomuuden mahdollisesti vaarantava henkilökohtainen etu, ja vaikka on niin ikään totta, että asiakirja-aineiston mukaan A sekä yksi esivalintalautakunnan jäsen eivät ole osallistuneet yhden hakijan haastatteluun, D ja E eivät kuitenkaan ole henkilöstösääntöjen 11 a artiklasta huolimatta vastustaneet nimittämistään esivalintalautakunnan jäseniksi ja ovat osallistuneet kaikkiin hakijoiden haastatteluihin, eikä D ole ilmoittanut hallintoneuvoston työjärjestyksen 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti mahdollisesta riippumattomuuttaan heikentävästä sidonnaisuudesta 5.5. ja 8.6.2011 pidetyissä EMAn hallintoneuvoston kokouksissa.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen kanneperusteen toinen osa, joka koskee EMAn hallintoneuvoston jäsenen ja esivalintalautakunnan jäsenen tehtävien päällekkäisyyttä, on todettava perustelluksi.”
Virkamiestuomioistuin totesi, että 20.4.2011 tehtyä komission päätöstä koskevat kumoamisvaatimukset oli hyväksyttävä ilman, että asiassa oli tarpeen tutkia ensimmäisen kanneperusteen ensimmäistä osaa tai muita kanneperusteita, joita kyseisen päätöksen kumoamisvaatimuksen tueksi oli esitetty (valituksenalaisen tuomion 100 kohta).
Hallintoneuvoston 6.10.2011 tekemän päätöksen kumoamista koskevista vaatimuksista virkamiestuomioistuin totesi aluksi, että hallintoneuvosto saattoi nimittää EMAn pääjohtajaksi ainoastaan jonkun hakijoista, joiden nimet mainittiin 20.4.2011 tehdyssä komission päätöksessä vahvistetussa luettelossa. Se muistutti myös, että tämä viimeksi mainittu päätös oli kumottava ja että näin ollen myös 6.10.2011 tehty hallintoneuvoston päätös oli kumottava (valituksenalaisen tuomion 101 kohta).
Virkamiestuomioistuin hylkäsi vahingonkorvausvaatimukset ja katsoi, että 20.4.2011 tehdyn komission päätöksen ja 6.10.2011 tehdyn hallintoneuvoston päätöksen kumoaminen on kohtuullinen ja riittävä korvaus kaikesta henkisestä kärsimyksestä, jota Hristoville oli voinut kyseisten päätösten lainvastaisuudesta aiheutua (valituksenalaisen tuomion 105–108 kohta).
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
Komissio teki nyt käsiteltävänä olevan valituksen 20.1.2015 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon toimittamallaan kirjelmällä.
Hristov toimitti vastineen 3.4.2015.
Muutoksenhakujaoston puheenjohtaja päätti 5.5.2015 unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 143 artiklan 1 kohdan nojalla sallia komission toimittaa vastauksen.
Komissio toimitti vastauksensa 12.5.2015 ja Hristov vastauksensa 28.7.2015.
Asian käsittelyn kirjallinen vaihe päätettiin 28.7.2015.
Esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella unionin yleinen tuomioistuin (muutoksenhakujaosto) totesi, etteivät asianosaiset olleet esittäneet vaatimusta istunnon järjestämisestä sen kolmen viikon määräajan kuluessa, joka alkoi menettelyn kirjallisen vaiheen päättämisestä tehdystä tiedoksiannosta, sellaisena kuin siitä määrätään unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 207 artiklan 1 kohdassa. Unionin yleinen tuomioistuin päätti työjärjestyksen 207 artiklan 2 kohdan nojalla ratkaista asian ilman suullista vaihetta.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
kumoaa valituksenalaisen tuomion
—
palauttaa asian virkamiestuomioistuimeen, jotta tämä lausuu muista kanneperusteista
—
päättää oikeudenkäyntikuluista myöhemmin.
Komissio täsmentää valituksessa, että se koskee valituksenalaisen tuomion 81–98 kohtaa, jotka tukevat kyseisen tuomion tuomiolauselman 1 kohtaa, jossa kumotaan 20.4.2011 tehty komission päätös, mutta se mainitsee kuitenkin, että tämä kumoaminen merkitsisi välttämättä, että on kumottava saman tuomiolauselman 2 kohta, jossa kumotaan EMAn hallintoneuvoston 6.10.2011 tehty päätös.
Hristov vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
hylkää valituksen
—
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jotka ovat aiheutuneet hallinnollisesta menettelystä ja oikeudenkäynnistä.
Valitus
On katsottava, että koska komissio toteaa sen valituksen koskevan valituksenalaisen tuomion 81–98 kohtaa, se vaatii valituksenalaisen tuomion kumoamista siltä osin kuin siinä kumottiin 20.4.2011 tehty komission päätös, jossa komissio toimitti Euroopan lääkeviraston (EMA) hallintoneuvostolle luettelon neljästä hakijasta, joita se suositteli.
Komissio vetoaa valituksensa tueksi kolmeen valitusperusteeseen. Ensimmäinen valitusperuste koskee sitä, että Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 30 artiklaa ja liitettä III on rikottu, sitä, että puolueettomuuden ja hyvän hallinnon periaatteita on loukattu ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklaa on rikottu sekä sitä, että valituksenalaisen tuomion perustelut ovat puutteelliset. Toinen ja kolmas valitusperuste, joihin on vedottu toissijaisesti, koskevat sitä, että unionin oikeutta on rikottu ja erityisesti suhteellisuusperiaatetta on loukattu, koska yhtäältä virkamiestuomioistuin ei tarkastanut, olisiko riidanalaisen päätöksen sisältö ollut erilainen jos väitettyä rikkomista ei olisi tapahtunut ja koska toisaalta se ei vertaillut asiaan liittyviä intressejä eikä rajoittanut valituksenalaisen tuomion vaikutuksia.
Ensimmäiseksi on tutkittava ensimmäinen valitusperuste.
Asianosaisten ja muun osapuolen lausumat
Komissio arvostelee virkamiestuomioistuinta lähinnä siitä, että se katsoi komission loukanneen puolueettomuuden ja hyvän hallinnon periaatetta vain sen olettaman perusteella, jonka mukaan yksi henkilö eli D oli toiminut puolueellisesti ja joka perustui vain siihen, että tämä henkilö oli esivalintalautakunnan jäsen silloin kun hän oli EMAn hallintoneuvoston jäsen.
Komission mukaan henkilön puolueettomuutta ei voida olettaa vaan se on osoitettava ”objektiivisten, merkityksellisten ja yhtäpitävien seikkojen avulla”, kuten oikeuskäytännössä ja erityisesti 10.7.2014 annetussa tuomiossa CG v. EIP (
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
,
kohta) katsotaan. Tämä edellytys, joka komission mukaan on asetettu kilpailun valintalautakunnan jäsenille, jotka käyttävät todellista päätäntävaltaa, koskee sen mukaan myös esivalintalautakunnan jäseniä, jotka vain esittävät lausunnon. Tällaisten seikkojen olemassaoloa ei kuitenkaan osoitettu käsiteltävässä asiassa. Komission mukaan ensimmäisessä oikeusasteessa pidetyn istunnon aikana Hristov myös totesi, ettei hän tuntenut D:tä ja ettei heidän suhteensa näin ollen ollut epäsopuisa.
Komissio lisää, että valituksenalaisen tuomion 88 kohtaa voidaan tulkita siten, että siinä annetaan ymmärtää, että kaksi komission virkamiestä eli D ja E olivat olleet esivalintalautakunnan jäseniä ja olivat kummatkin äänestäneet EMAn hallintoneuvostossa. Komission mukaan asia ei kuitenkaan ole näin, koska E oli D:n varajäsen eikä siis voinut äänestää EMAn hallintoneuvostossa samaan aikaan kuin D.
Lisäksi komissio katsoo, että valituksenalaisen tuomion 91 ja 92 kohdassa esitetty puolueellisuusolettama perustuu useille oikeudellisille virheille.
Ensimmäinen oikeudellinen virhe tapahtui komission mukaan valituksenalaisen tuomion 81–84 kohdassa, jossa esivalintalautakunta rinnastetaan kilpailun valintalautakuntaan. Koska käsiteltävässä asiassa ei ollut kyse virkamiehen palvelukseen ottamisesta, henkilöstösääntöjen 30 artiklaa ja liitettä III ei ollut aiheellista soveltaa. Komission mukaan käsiteltävässä asiassa voitiin soveltaa vain Euroopan unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 12 artiklaa, koska asiassa on kyse väliaikaisen toimihenkilön palvelukseen ottamisesta, eikä tässä artiklassa säädetä minkäänlaisesta erityisestä menettelystä väliaikaisten toimihenkilöiden palvelukseen ottamista varten. Komissio myöntää, että väliaikaisten toimihenkilöiden palvelukseen ottamismenettelyn on oltava objektiivinen ja puolueeton. Se kuitenkin väittää, että puolueettomuuden ja objektiivisuuden velvollisuus ei voi väliaikaisten toimihenkilöiden osalta perustua henkilöstösääntöjen 30 artiklaan ja liitteeseen III.
Myös esivalintalautakunnan rinnastaminen kilpailun valintalautakuntaan merkitsee komission mukaan virhettä, koska kilpailun valintalautakunta, joka käyttää todellista päätäntävaltaa täysin itsenäisesti ja jonka päätöksiä nimittävä viranomainen ei voi muuttaa, eroaa esivalintalautakunnasta, joka on puhtaasti neuvoa-antava elin, jonka päätökset eivät sido päätöksen tekevää viranomaista. Komissio väittää, että joka tapauksessa valituksenalaisen tuomion perustelut ovat tältä osin puutteelliset.
Komissio arvostelee seuraavaksi valituksenalaisen tuomion 85 kohtaa, jonka mukaan puolueettomuuden velvollisuus on osa hyvän hallinnon periaatetta, josta määrätään perusoikeuskirjan 41 artiklassa. Komission mukaan säännöksen tai määräyksen asema normihierarkiassa ei ole riittävä selitys sen soveltamiselle käsiteltävän asian erityisissä olosuhteissa. Joka tapauksessa hyvän hallinnon periaatteen loukkaaminen ei sen mukaan ollut merkityksellinen kumoamisperuste.
Komissio väittää, että toinenkin oikeudellinen virhe voidaan havaita valituksenalaisen tuomion 89 kohdasta, jossa virkamiestuomioistuin katsoi aluksi perustellusti, että esivalintalautakunnan lausunto ei sido nimityskomiteaa eikä komissiota, mutta totesi tämän jälkeen, että esivalintalautakunnalla ”o[li] merkittävä vaikutus lopulliseen luetteloon hakijoista, jotka komissio esittää EMAn hallintoneuvostolle”. Tämä ristiriita merkitsee komission mukaan oikeudellista virhettä tai sitten todistusaineiston vääristämistä tai ristiriitaisia perusteluita.
Komission mukaan valituksenalaisen tuomion 90 kohta, jonka mukaan esivalintalautakunnan jäsenillä, jotka ovat myös EMAn hallintoneuvoston jäseniä, on erityisen tärkeä tehtävä kyseisessä hallintoneuvostossa käytävissä keskusteluissa, on perusteltu puutteellisesti siltä osin kuin virkamiestuomioistuin ei esitä tältä osin minkäänlaisia selityksiä. Lisäksi komissio katsoo, että valituksenalaisen tuomion 90 kohdassa esitetty toteamuksen perusteeksi ei esitetty minkäänlaista näyttöä.
Kaikista näistä syistä komissio katsoo, että virkamiestuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 91 ja 92 kohdassa esittämää toteamusta ei perusteltu asianmukaisesti ja että se on lisäksi myös oikeudellisesti ilmeisen virheellinen.
Hristov väittää aluksi, että koska yhtäältä D:n ja hänen itsensä välisiin henkilökohtaisiin ristiriitoihin ei vedottu virkamiestuomioistuimessa ja koska toisaalta valituksenalaisessa tuomiossa ei tarkasteltu tätä seikkaa, tämä tosiseikka, johon komissio vetosi, ei ole merkityksellinen riita-asian tarkastelussa unionin yleisessä tuomioistuimessa.
Hristov katsoo seuraavaksi, että komission esittämä täsmennys, jonka mukaan – toisin kuin valituksenalaisesta tuomiosta näyttää käyvän ilmi – E ei voinut äänestää EMAn hallintoneuvoston kokouksissa samaan aikaan kuin D sen vuoksi, että E toimi D:n varajäsenenä tämän poissaolojen ajan, ei myöskään ole riita-asian kannalta merkityksellinen. Hristov katsoo, että kuten valituksenalaisen tuomion 90 ja 95 kohdasta käy ilmi, virkamiestuomioistuin teki omat johtopäätöksensä puolueettomuuden vaatimuksen noudattamatta jättämisestä – riippumatta siitä, käyttivätkö E ja D äänioikeuttaan EMAn hallintoneuvostossa ja siitä, osallistuivatko he yhdessä 5.5 ja 8.6.2011 pidettyihin hallintoneuvoston kokouksiin. Lisäksi valituksenalaisen tuomion 94 kohdasta käy hänen mukaansa ilmi, että vain D osallistui 5.5 ja 8.6.2011 pidettyihin hallintoneuvoston kokouksiin.
Lisäksi Hristov muistuttaa, että puolueettomuuden ja hyvän hallinnon periaatteiden loukkaaminen on seurausta siitä seikasta, mitä asianosaiset eivät ole kiistäneet, että esivalintalautakunnan neljästä jäsenestä kaksi oli myös EMAn hallintoneuvoston jäseniä, eikä ole aiheellista esittää näyttöä siitä, että näiden kahden ominaisuuden kasautuminen oli vaikuttanut D:n ja E:n menettelyyn ja heidän valintamenettelyssä tekemiinsä päätöksiin tai esittää kannanottoa esivalintalautakunnan jäsenten välisten keskusteluiden sisällöstä.
Hristov katsoo myös, että toisin kuin komissio väittää, virkamiestuomioistuin ei viitannut valituksenalaisen tuomion 81, 82 ja 83 kohdassa henkilöstösääntöjen 30 artiklaan tai liitteeseen III.
Lopuksi Hristov lisää, että jos katsottaisiin komission tavoin, että esivalintalautakunnassa käytävässä menettelyssä ei tarvitse taata yhdenvertaisia ja objektiivisia olosuhteita, koska sen päätökset eivät ole sitovia, jäisi menettelyn tämä vaihe vaille merkitystä. Hristov väittää myös, että valituksenalaisen tuomion 89 kohdasta käy ilmi, että nimityskomitea oli velvollinen ottamaan huomioon hakijoiden luetteloa koskevan ehdotuksen, näistä viimeksi mainituista tehdyn arvioinnin ja esivalintalautakunnan kertomuksen ja että tällä lautakunnalla oli merkittävä vaikutus lopulliseen luetteloon hakijoista, jotka komissio esitti EMAn hallintoneuvostolle.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
On muistutettava, että virkamiestuomioistuimen mukaan EMAn pääjohtajan valinta- ja nimitysmenettelyssä D ja E, jotka olivat jäseninä sekä esivalintalautakunnassa että EMAn hallintoneuvostossa, laiminlöivät velvollisuuttaan toimia esivalintalautakunnassa puolueettomasti ”pelkästään sillä, että he kuulivat [tähän] lautakuntaan” (valituksenalaisen tuomion 92 kohta). Virkamiestuomioistuimen mukaan ”esivalintalautakunnan jäsenen tehtävien ja EMAn hallintoneuvoston jäsenen tehtävien päällekkäisyys [oli] omiaan kyseenalaistamaan näitä päällekkäisiä tehtäviä hoitavien henkilöiden riippumattomuuden ja objektiivisuuden” (valituksenalaisen tuomion 91 kohta). Virkamiestuomioistuin katsoi, että ”koko esivalintalautakunnan puolueettomuutta koskeva velvollisuus laiminlyöt[iin]” (valituksenalaisen tuomion 92 kohta).
Tältä osin on todettava, että asian asiakirja-aineistosta virkamiestuomioistuimessa ja asianosaisten virkamiestuomioistuimelle toimittamista kirjelmistä käy ilmi, että E oli D:n varajäsen EMAn hallintoneuvostossa. Kuten myös valituksenalaisen tuomion 94 kohdasta käy ilmi, D osallistui päätöksentekoon EMAn hallintoneuvoston kokouksissa, jotka johtivat C:n nimittämiseen.
Seuraavaksi on katsottava, ettei Hristov kyseenalaistanut virkamiestuomioistuimessa D:n tai E:n subjektiivista puolueettomuutta, minkä molemmat asianosaiset ovat myös vahvistaneet unionin yleiselle tuomioistuimelle. Näin ollen virkamiestuomioistuin lausui vain siitä kysymyksestä, oliko esivalintalautakunta objektiivisesti puolueeton D:n ja E:n tehtävien kasautumisen vuoksi.
Unionin yleisen tuomioistuimen on siis tarkistettava, ettei virkamiestuomioistuin tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan, etteivät D ja E ja näin ollen koko esivalintalautakunta olleet puolueettomia vain sen seikan perusteella, että he olivat jäseninä esivalintalautakunnassa ja EMAn hallintoneuvostossa varsinaisen jäsenen ja varajäsenen asemassa.
Tätä varten on tarkasteltava, onko valituksenalaisen tuomion 83–90 kohdassa esitetyissä toteamuksissa, joiden perusteella virkamiestuomioistuin päätteli, että koko esivalintalautakunnan puolueettomuutta koskevaa velvollisuutta laiminlyötiin, sellaisena kuin tämä päätelmä esitetään kyseisen tuomion 92 kohdassa, oikeudellinen virhe.
Ensimmäiseksi ja toisin kuin komissio väittää valituksenalaisen tuomion 81–84 kohtaan tukeutuen, virkamiestuomioistuin ei perustellut esivalintalautakunnan jäsenten puolueettomuuden ja objektiivisuuden velvollisuutta henkilöstösääntöjen 30 artiklalla ja liitteellä III. Valituksenalaisen tuomion 81–84 kohdasta tai kyseisen tuomion osasta ”Asiaa koskevat oikeussäännöt” ei nimittäin käy ilmi, että virkamiestuomioistuin käytti käsiteltävässä asiassa perustana näitä säännöksiä.
Toiseksi komissio ei voi väittää, että virkamiestuomioistuin ”rinnasti keskenään” esivalintalautakunnan ja kilpailujen valintalautakunnat katsoessaan, että kilpailujen valintalautakuntiin sovellettavaa oikeuskäytäntöä sovelletaan myös esivalintalautakuntiin. On todettava, että virkamiestuomioistuin nimenomaisesti totesi valituksenalaisen tuomion 83 kohdassa, että ”esivalintalautakunta ei [ollut] kilpailun valintalautakunta”. Se katsoi kuitenkin, että kilpailun valintalautakunnan tavoin esivalintalautakunnan tarkoitus oli valita parhaat hakijat ja että sillä oli laaja harkintavalta esivalintakokeiden järjestämisessä, ja että näin ollen komission tehtävänä oli hyvän hallinnon ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden mukaisesti valvoa valintamenettelyn asianmukaista järjestämistä esivalintalautakunnassa edellyttämällä, että kaikilla komission nimeämillä esivalintalautakunnan jäsenillä oli tarpeellinen riippumattomuus, jotta heidän objektiivisuuttaan ei voitaisi epäillä (valituksenalaisen tuomion 83 ja 84 kohta).
Komissio ei voi väittää myöskään, ettei virkamiestuomioistuin selittänyt syitä, joiden vuoksi kilpailujen valintalautakuntiin sovellettavia riippumattomuuden ja objektiivisuuden vaatimuksia sovelletaan myös esivalintalautakuntiin. Nämä selitykset ovat valituksenalaisen tuomion 83, 84 ja 85 kohdassa.
Lisäksi on katsottava, ettei komissio esitä yhtäkään oikeudellista perustetta, joka olisi omiaan saattamaan kyseenalaiseksi valituksenalaisen tuomion 83 ja 84 kohdassa esitetyt toteamukset. Se tyytyy vain toteamaan, että kilpailun valintalautakuntaa, joka käyttää todellista päätäntävaltaa, ei voida verrata esivalintalautakuntaan, joka on puhtaasti neuvoa-antava elin. Tätä eroa ei kuitenkaan peitelty virkamiestuomioistuimessa, joka täsmentää valituksenalaisen tuomion 83 kohdassa, että ”esivalintalautakunta ei ole kilpailun valintalautakunta ja että sen lausunto ei sido nimityskomiteaa tai komissiota”, eikä myöskään komissio ei ole osoittanut, miltä osin tämä toteamus on omiaan asettamaan kyseenalaiseksi sen, että on valvottava, että esivalintalautakunnan jäsenet toimivat täysin itsenäisesti ja objektiivisesti.
Kolmanneksi ja toisin kuin komissio väittää, virkamiestuomioistuin ei perustellut puolueettomuuden velvollisuuden soveltamista käsiteltävässä asiassa sillä, mikä sen asema on normihierarkiassa. Tältä osin on havaittava, että valituksenalaisen tuomion 85 kohdassa virkamiestuomioistuin vain muistuttaa, että hyvän hallinnon periaate, johon toimielimille kuuluva puolueettomuusvelvollisuus liittyy, vahvistetaan perusoikeuskirjassa, jolla on Lissabonin sopimuksen voimaantulosta lähtien ollut sama oikeudellinen asema kuin perustamissopimuksilla. Komissio ei myöskään sellaisenaan kiistä tätä toteamusta.
Neljänneksi ja siltä osin kuin on kyse komission toteamuksesta, jonka mukaan hyvän hallinnon periaatteen väitetty loukkaaminen ”ei ole tiedossa ollut valitusperuste”, riittää kun todetaan, että valituksenalaisesta tuomiosta käy selvästi ilmi, että virkamiestuomioistuin tarkasteli Hristovin sille esittämän ensimmäisen valitusperusteen toista osaa muun muassa puolueettomuuden velvollisuuden valossa eikä se tyytynyt vain tukeutumaan hyvän hallinnon periaatteeseen.
Viidenneksi on katsottava, että virkamiestuomioistuin ei tehnyt ristiriitaista toteamusta katsoessaan yhtäältä, että esivalintalautakunnan suosittelemien hakijoiden luetteloa koskeva ehdotus ei sido nimityskomiteaa eikä komissiota ja toisaalta, että esivalintalautakunnalla oli ”merkittävä vaikutus” lopulliseen luetteloon hakijoista, jotka komissio esittää EMAn hallintoneuvostolle. Vaikka osapuolet ovat yksimielisiä siitä, että esivalintalautakunnan nimityskomitealle toimittama suositeltujen hakijoiden luetteloa koskeva ehdotus ei ole sitova, siltä osin kuin, kuten komissio on todennut, nimityskomitea ja komissio voivat valita muita hakijoita kuin niitä, joiden nimet mainitaan tässä luetteloa koskevassa ehdotuksessa, on kuitenkin niin, kuten sääntelyvirastojen, toimeenpanovirastojen ja yhteisyritysten johtajien valinnasta ja nimittämisestä 12.1.2009 annettujen komission suuntaviivojen 8.2.1 ja 8.3 kohdasta, joihin valituksenalaisen tuomion 9 ja 89 kohdassa viitataan, käy ilmi, että tämä luetteloa koskeva ehdotus on ”merkityksellinen esivalintamenettelyn jatkon kannalta”, koska yhtäältä nimityskomitea oli velvollinen ottamaan tämän luettelon huomioon ja koska toisaalta asiasta vastaava komission jäsen eli terveys- ja kuluttaja-asioista vastaava komission jäsen kuuli ainoastaan hakijoita, jotka nimityskomitea oli lopullisessa lausunnossaan valinnut.
On siis katsottava, että valituksenalaisen tuomion 89 kohdassa ei ole ristiriitaista toteamusta. Kun virkamiestuomioistuin saattoi perustellusti katsoa, että esivalintalautakunnan nimityskomitealle toimittama suositeltujen hakijoiden luetteloa koskeva ehdotus oli merkityksellinen esivalintamenettelyn jatkon kannalta, se ei kuitenkaan osoittanut, että D:n varsinaisen jäsenen asema ja E:n varajäsenen asema EMAn hallintoneuvostossa saattoi vaikuttaa heidän vapauteensa toimia täysin objektiivisesti ja puolueettomasti esivalintalautakunnassa ja näin ollen aiheuttaa perusteltuja epäilyjä tämän lautakunnan puolueettomuudesta. Kuten komissio valituskirjelmässä toteaa, virkamiestuomioistuin ei osoittanut, että sillä, että D kuului EMAn hallintoneuvostoon, oli ”käytännön merkitystä” hänen tehtäväänsä esivalintalautakunnassa.
Tältä osin on muistutettava, että ratkaistakseen 20.4.2011 tehdyn komission päätöksen lainmukaisuutta koskevan kysymyksen esivalintalautakunnan puolueettomuuden vaatimuksen valossa, virkamiestuomioistuimen oli asetuttava ajankohtaan, jolloin esivalintalautakunta teki ehdotuksen niiden neljän hakijan hakemuksista, jotka olivat saaneet parhaat tulokset.
Hakijoiden valintamenettelyn tässä vaiheessa, jonka jälkeen EMAn pääjohtaja oli tarkoitus nimittää, se seikka, että D:llä ja M:llä oli myös EMAn hallintoneuvoston vakituisen jäsenen ja varajäsenen asema, ei sellaisenaan anna aihetta epäillä heidän puolueettomuuttaan esivalintalautakunnan jäseninä. Vain sen perusteella, että henkilö on esivalintalautakunnan ja EMAn hallintoneuvoston jäsen, ei voida olettaa, että esivalintalautakunnan jäsenet olivat puolueellisia tämän lautakunnassa käydyssä menettelyssä.
On nimittäin korostettava, että käsiteltävässä asiassa ei ole kyse EMAn hallintoneuvoston puolueellisuudesta ja muun muassa kysymyksestä siitä, saattoivatko D tai E osallistua EMAn pääjohtajan nimitystä koskevan päätöksen tekemiseen vaikka he olivat osallistuneet nimitysmenettelyn aikaisempaan vaiheeseen.
Lisäksi näistä toteamuksista seuraa, että virkamiestuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 90 kohdassa esittämät perustelut, jotka liittyvät esivalintalautakunnan jäsenten oletettuun toimintaan EMAn hallintoneuvoston kokouksissa, ovat merkityksettömiä tarkasteltaessa 20.4.2011 tehdyn komission päätöksen laillisuutta.
Kaikesta edellä todetusta seuraa, että virkamiestuomioistuin totesi virheellisesti yhtäältä, että D ja E eli EMAn hallintoneuvoston varsinainen jäsen ja varajäsen laiminlöivät puolueettomuusvelvollisuuttaan vain sen seikan vuoksi, että he olivat esivalintalautakunnan jäseniä, ja tämän seurauksena toisaalta, että koko esivalintalautakunnan puolueettomuusvelvollisuutta laiminlyötiin.
Tästä seuraa, että ensimmäinen valitusperuste on hyväksyttävä ilman, että on tarpeen tarkastella muita komission kyseisessä valituksessa esittämiä perusteita ja perusteluita.
Näin ollen valituksenalainen tuomio on kumottava siltä osin kuin sillä kumotaan 20.4.2011 tehty komission päätös.
Valituksenalaisen tuomion osittaisen kumoamisen vaikutukset
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön liitteessä I olevan 13 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jos muutoksenhaku todetaan aiheelliseksi, unionin yleinen tuomioistuin kumoaa virkamiestuomioistuimen päätöksen ja ratkaisee asian itse. Se palauttaa asian virkamiestuomioistuimen ratkaistavaksi, jos asia ei ole ratkaisukelpoinen.
Käsiteltävässä asiassa virkamiestuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa, onko vielä aiheellista tarkastella Hristovin ensimmäisen kanneperusteen toisessa osassa esittämiä muita väitteitä kuin niitä, joiden perusteella virkamiestuomioistuin katsoi valituksenalaisessa tuomiossa, että ensimmäisen kanneperusteen toinen osa oli perusteltu.
Lisäksi on todettava, että virkamiestuomioistuin ei tarkastellut Hristovin esittämän ensimmäisen kanneperusteen ensimmäistä osaa eikä hänen toista, kolmatta ja neljättä kanneperustettaan.
Näin ollen asia on palautettava virkamiestuomioistuimeen, ja tältä osin täsmennetään, että virkamiestuomioistuimen on tarvittaessa tehtävä johtopäätökset 20.4.2011 tehdyn komission päätöksen mahdollisen lainvastaisuuden seurauksista EMAn hallintoneuvoston 6.10.2011 tekemän päätöksen laillisuuteen.
Oikeudenkäyntikulut
Koska asia palautetaan virkamiestuomioistuimen ratkaistavaksi, tähän valitukseen liittyvistä oikeudenkäyntikuluista on päätettävä myöhemmin.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (muutoksenhakujaosto),
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (toinen jaosto) 13.11.2014 antama tuomio Hristov v. komissio ja EMA (F‑2/12) kumotaan osittain siltä osin kuin siinä kumottiin Euroopan komission 20.4.2011 tekemä päätös, jossa se toimitti Euroopan lääkeviraston (EMA) hallintoneuvostolle luettelon neljästä hakijasta, joita esivalintalautakunta suositteli ja joita koskevat suositukset neuvoa-antava nimityskomitea oli vahvistanut.

2)
Asia palautetaan virkamiestuomioistuimeen, jotta tämä lausuu kumoamisvaatimuksista, jotka koskevat 20.4.2011 tehtyä komission päätöstä, jossa se toimitti EMAn hallintoneuvostolle luettelon neljästä hakijasta, joita esivalintalautakunta suositteli ja joita koskevat suositukset neuvoa-antava nimityskomitea oli vahvistanut, ottaen huomioon Emil Hristovin esittämät väitteet ja perusteet, joista virkamiestuomioistuin ei lausunut.

3)
Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

Jaeger
Kanninen
Van der Woude
Julistettiin Luxemburgissa 5 päivänä heinäkuuta 2016.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: bulgaria.