CELEX: 62020TJ0540
Субсидии
Внос на продукти от стъклени влакна с непрекъсната нишка с произход от Египет
Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/870
Окончателно изравнително мито и окончателно събиране на временното изравнително мито
Право на защита
Отговорност за субсидията
Явна грешка в преценката
Система на възстановяване на вносни мита
Данъчно третиране на загубите от курсови разлики
Изчисляване на маржа на подбиване на цените

)
С жалбата си на основание член 263 ДФЕС жалбоподателят Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE иска отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/870 на Комисията от 24 юни 2020 година за налагане на окончателно изравнително мито и окончателно събиране на временното изравнително мито, наложено върху вноса на продукти от стъклени влакна с непрекъсната нишка с произход от Египет, и налагане на окончателно изравнително мито върху регистрирания внос на продукти от стъклени влакна с непрекъсната нишка с произход от Египет (
ОВ L 201, 2020 г., стр. 10
, наричан по-нататък „обжалваният регламент за изпълнение“), в частта, която се отнася до него.
I.

Обстоятелствата по спора
Жалбоподателят е дружество, учредено съгласно законодателството на Арабска република Египет, чиито акционери са китайски образувания. Дейността на жалбоподателя се състои в производството и износа на някои от тъкàни или прошити стъклени влакна (наричани по-нататък „ТСВ“) и на продукти от стъклени влакна с непрекъсната нишка (наричани по-нататък „РСВ“), като последните представляват основната суровина, използвана за производството на ТСВ. Тези продукти се продават по-специално в рамките на Европейския съюз.
А.

По Китайско-египетската суецка зона за икономическо и търговско сътрудничество
Жалбоподателят е установен в Китайско-египетската суецка зона за икономическо и търговско сътрудничество (Египет) (наричана по-нататък „зоната СИТС“). Зоната СИТС е създадена съвместно от Арабска република Египет и Китайската народна република. Историята ѝ датира от 90‑те години на миналия век. През 1997 г. министър-председателите на Китай и Египет подписват меморандум за разбирателство, в който двете страни се споразумяват да си „сътрудничат в разработването на свободната икономическа зона в северната част на Суецкия залив“.
През 2002 г. по-обширен район с големина от 20 km
, който включва зоната СИТС, е обявен от египетското правителство за специална икономическа зона, като по този начин египетският Закон № 83/2002 за специалните икономически зони (наричан по-нататък „Закон № 83/2002“) става приложим за зоната СИТС.
След това китайското и египетското правителство създават предприятието Egypt TEDA Investment Co. (наричано по-нататък „Egypt TEDA“), 80 % от чиито акции се притежават от китайското правителство, а останалите 20 % — от египетското правителство.
През 2012 г. по време на посещение на египетския президент в Китай последният квалифицира зоната CECS като ключов проект за двустранно сътрудничество между двете страни. Той изразява също желанието все повече китайски предприятия, инвестиращи в зона CECS, да участват в програмата за възстановяване на Египет.
През 2013 г. зоната СИТС е увеличена с 6 km
по силата на договор между Egypt TEDA и египетските власти. Считано от същата година насам зоната СИТС е доразвита в рамките на китайската инициатива „Един пояс, един път“. Съгласно насоките на китайския Държавен съвет за насърчаване на международния производствен капацитет и сътрудничество за производство на оборудване от 13 май 2015 г. тази инициатива включва възможността за предприятията „със задгранична дейност“ да ползват политики за фискална и данъчна подкрепа, заеми при благоприятни условия, финансова подкрепа чрез синдикирани заеми, експортни кредити и проектно финансиране, капиталови инвестиции и застраховане на експортни кредити.
През 2015 г. специалната икономическа зона, посочена в точка 4 по-горе, от която е част зоната СИТС, е официално включена в икономическата зона на Суецкия канал (наричана по-нататък „ЗСК“), по-широкообхватна зона, която включва района около Суецкия канал и е уредена със Закон № 83/2002 в контекста на започнатия от Египет „План за развитие на коридора на Суецкия канал“.
През 2016 г. президентите на Китай и Египет официално откриват проекта за разширяване с 6 km
на зоната СИТС и на 21 януари 2016 г. подписват споразумение между китайското правителство и египетското правителство (наричано по-нататък „Споразумението за сътрудничество от 2016 г.“), с което се изяснява значимостта и правния статут на зоната СИТС.
Съгласно Споразумението за сътрудничество от 2016 г. правителствата на двете държави развиват съвместно зоната СИТС. Те правят това съобразно съответните си национални стратегии, а именно инициативата „Един пояс, един път“ за Китай, от една страна, и Плана за развитие на коридора на Суецкия канал за Египет, от друга страна. За тази цел египетското правителство предоставя земята, работната сила и някои данъчни облекчения, докато китайските дружества в зоната управляват производствените мощности със своите активи и ръководни кадри. Като компенсира липсата на средства от страна на Египет, китайското правителство също така подкрепя този проект, като предоставя необходимите финансови средства на Egypt TEDA и на китайските предприятия в зоната СИТС.
Б.

По процедурата, довела до приемането на обжалвания регламент за изпълнение
На 24 април 2019 г. встъпилата страна, Association des producteurs de fibres de verre européens (APFE), подава жалба до Комисията от името на производители, представляващи 71 % от общото производство в Съюза, съгласно която вносът на РСВ с произход от Египет е субсидиран и причинява вреда на промишлеността на Съюза.
Вследствие на тази жалба, на основание член 10 от Регламент (ЕС) 2016/1037 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година относно защитата срещу субсидиран внос от държави, които не са членки на Европейския съюз (
ОВ L 176, 2016 г., стр. 55
, наричан по-нататък „основният антисубсидиен регламент“), Комисията започва на 7 юни 2019 г. антисубсидийно разследване относно вноса на РСВ, и по-точно, както е видно от точка 2 от известието за започване на това разследване, на нарязани на снопчета стъклени влакна с дължина, непревишаваща 50 mm, ровинг от стъклени влакна, с изключение на ровинг от стъклени влакна, които са импрегнирани и промазани и имат загуба на маса при накаляване над 3 % (както е определено в стандарт ISO 1887), и матове от нишки от стъклени влакна, с изключение на матове от стъклена вата.
Разследването относно субсидиите и вредата обхваща периода от 1 април 2018 г. до 31 март 2019 г., а разглеждането на тенденциите, които са от значение за установяването на вредата, обхваща периода от 1 януари 2016 г. до края на разследвания период.
През разследвания период жалбоподателят продава РСВ на несвързани клиенти както в Египет, така и в чужбина. Той продава РСВ и на трима свързани клиенти в Съюза, а именно Jushi Spain SA, Jushi France SAS и Jushi ltalia Srl, както и на Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE (наричано по-нататък „Hengshi“), което също се намира в зоната СИТС.
Жалбоподателят представя на Комисията коментарите си относно субсидиите и вредата на 24 юни 2019 г. и подава отговора си на антисубсидийния въпросник през юли 2019 г. Комисията извършва контролно посещение в помещенията на жалбоподателя.
На 7 август 2019 г. египетското правителство също представя отговора си на антисубсидийния въпросник.
На 12 февруари 2020 г. Комисията изменя известието за започване от 7 юни 2019 г., тъй като открива допълнителни доказателства относно субсидии, които следва да се вземат предвид в рамките на антисубсидийното разследване, а именно преференциални заеми, за които се твърди, че са отпуснати на жалбоподателя от държавни или контролирани от държавата китайски банки, и приема, че е обосновано тези субсидии да бъдат включени в обхвата на текущото разследване в съответствие с член 10, параграф 7 от основния антисубсидиен регламент. Комисията добавя, че освен това ще разгледа дали сътрудничеството между египетското правителство и китайското правителство е повлияло върху други програми за субсидиране.
След като изменя известието за започване, на 12 февруари 2020 г. Комисията изпраща до жалбоподателя и до египетското правителство искане за информация относно програмите за допълнително субсидиране, включени в обхвата на разследването.
На 14 февруари 2020 г. Комисията изпраща своя документ за предварително разгласяване, като уведомява жалбоподателя за намерението си да въведе временни изравнителни мерки върху вноса на РСВ. Същия ден Комисията публикува и Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/199 от 13 февруари 2020 година за въвеждане на регистрационен режим по отношение на вноса на продукти от стъклени влакна с непрекъсната нишка с произход от Египет (
ОВ L 42, 2020 г., стр. 10
). На 19 февруари 2020 г. жалбоподателят представя коментарите си по това разгласяване.
На 17 февруари 2020 г. египетското правителство представя коментарите си в отговор на искането за информация на Комисията, в които желае оттеглянето на това искане за информация, тъй като то не разполага с юридически правомощия, за да координира отговора на китайските образувания, намиращи се извън суверенната му територия. На 20 февруари 2020 г. Комисията отговаря на писмото на египетското правителство, като подчертава факта, че исканата информация може да бъде предоставена от него самото или в сътрудничество с китайското правителство. На 27 февруари 2020 г. египетското правителство изпраща допълнително писмо, като повтаря желанието си Комисията да оттегли своето искане за информация, с довода че отговорността за действията на китайските образувания не може законосъобразно да бъде вменена на египетското правителство и че Комисията нарушава правото му на защита. В това писмо то иска и изслушване от служителя по изслушването, което се провежда на 1 април 2020 г.
На 5 март 2020 г. египетското правителство и жалбоподателят в крайна сметка представят отговорите си на искането за информация на Комисията.
На 4 март 2020 г. Комисията извършва предварително разгласяване на жалбоподателя. На следващия ден тя приема Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/379 за налагане на временно изравнително мито върху вноса на продукти от стъклени влакна с непрекъсната нишка с произход от Египет (
ОВ L 69, 2020 г., стр. 14
, наричан по-нататък „регламентът за временно изпълнение“). Този регламент за изпълнение е публикуван на 6 март 2020 г. в
Официален вестник на Европейския съюз
и налага на жалбоподателя временно изравнително мито от 8,7 %.
С писмо от 18 март 2020 г. Комисията уведомява жалбоподателя, че въз основа на отговорите му на искането за информация тя трябва да предвиди прилагането на разпоредбите на член 28 от основния антисубсидиен регламент по отношение на част от поисканата информация. Същият отговоря на това писмо на 20 март 2020 г.
Отново на 18 март 2020 г. жалбоподателят представя коментарите си по регламента за временно изпълнение и след това се провежда изслушване с Комисията във връзка с този регламент за изпълнение.
На 29 април 2020 г. Комисията извършва окончателно разгласяване на жалбоподателя, по което той представя коментарите си на 9 май 2020 г. След това с Комисията се провежда изслушване във връзка с това разгласяване.
На 24 юни 2020 г. Комисията приема обжалвания регламент за изпълнение. Посоченият регламент за изпълнение въвежда окончателно изравнително мито от 13,1 % върху вноса на РСВ от жалбоподателя в Съюза.
II.

Искания на страните
Жалбоподателят моли Общия съд:
–
да отмени обжалвания регламент за изпълнение в отнасящата се до него част,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски,
–
да осъди встъпилата страна да понесе направените от нея съдебни разноски.
Комисията и встъпилата страна молят Общия съд:
–
да отхвърли жалбата като неоснователна,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
III.

От правна страна
[…]
А.

По първото основание — нарушение на член 2, букви а) и б), член 3, точка 1, буква а), член 4, параграфи 2 и 3 и член 28, параграф 1 от основния антисубсидиен регламент
[…]
2.

По втората част от първото основание — нарушение на член 2, букви а) и б), както и на член 3, точка 1, буква а) от основния антисубсидиен регламент
Жалбоподателят изтъква три основни оплаквания в подкрепа на тази част. Първо, според него тълкуването от Комисията на член 3, точка 1, буква а) от основния антисубсидиен регламент не е обосновано от гледна точка на правото на Съюза. Второ, позоваването на правото на Световната търговска организация (СТО) от страна на Комисията при тълкуването на член 3, точка 1, буква а) от този регламент било лишено от основание. Трето, тълкуването от Комисията на член 1, параграф 1, буква а), точка 1 от Споразумението за субсидиите и изравнителните мерки (наричано по-нататък „Споразумението за СИМ“) не било съобразено с практиката на СТО и с международното публично право.
В подкрепа на първото оплакване жалбоподателят поддържа, че от буквалното тълкуване на член 3, точка 1, буква а) от основния антисубсидиен регламент, чийто текст бил ясен и точен и без да е необходимо впрочем той да се тълкува в светлината на Виенската конвенция за правото на договорите от 23 май 1969 г. (наричана по-нататък „Виенската конвенция“) и на проектоконвенцията за отговорността на държавите за международни правонарушения, приета през 2001 г. от комисията по международно право на Организацията на обединените нации (наричана по-нататък „проектоконвенцията на КМП“), следва, че не само правителствата с финансово участие, но и самото финансово участие трябва да е на територията на държавата на произход или износ. Това тълкуване се потвърждавало от цялостния контекст на основния антисубсидиен регламент, по-специално член 10, параграф 7 и член 13, параграф 1 от последния.
В подкрепа на второто оплакване жалбоподателят изтъква, че Комисията неправилно е тълкувала член 3, точка 1, буква а) от основния антисубсидиен регламент от гледна точка на правото на СТО. Според него, макар съгласно съдебната практика съдът на Съюза да може да контролира законосъобразността на акт на Съюза в светлината на правилата на СТО, когато Съюзът възнамерява да изпълни конкретно задължение, поето в рамките на СТО, в случая тълкуване в светлината на правото на СТО обаче не може да се изтъква по отношение на разпоредбите от основния антисубсидиен регламент, които се различават от разпоредбите на Споразумението за СИМ. Впрочем според жалбоподателя формулировката на Споразумението за СИМ явно се различава от формулировката, използвана в този регламент по отношение на определението на понятието „субсидия“.
В подкрепа на третото оплакване жалбоподателят твърди, че дори да се приеме, че трябва да се вземе предвид правото на СТО за тълкуването на израза „правителството“ в основния антисубсидиен регламент, тълкуването на член 1, параграф 1, буква а), точка 1 от Споразумението за СИМ от Комисията остава неправилно, тъй като нарушава член 31, параграфи 1 и 3 от Виенската конвенция. Всъщност от този член от Споразумението за СИМ ясно следвало, че актовете на правителството на трета държава не могат да бъдат приписани на правителството в държавата на произход или износ. Това тълкуване се потвърждавало от други разпоредби на това споразумение, като член 13, параграфи 1, 2 и 4, и член 18, параграф 1, буква а).
Освен това член 11 от проектоконвенцията на КМП не бил „съответна“ норма на международното право по смисъла на член 31, параграф 3, буква c) от Виенската конвенция за тълкуването на термина „правителство“, съдържащ се в член 1, параграф 1, буква a), точка 1 от Споразумението за СИМ. Апелативният орган на СТО не постановил друго по делото „Съединени щати — Окончателни антидъмпингови и изравнителни мита върху някои продукти от Китай“ (WT/DS 379/AB/R). В репликата жалбоподателят добавя, че ако Споразумението за СИМ било приложимото право към това разследване вместо основния антисубсидиен регламент, Комисията можела да квалифицира като субсидии по смисъла на член 1, параграф 1 от Споразумението за СИМ финансовите помощи, предоставени от китайските образувания на жалбоподателя, при това без да е необходимо да „приписва“ тези финансови помощи на египетското правителство въз основа на член 11 от проектоконвенцията на КМП. При всички положения член 11 от проектоконвенцията на КМП не бил приложим в случая, тъй като има за цел да уреди поведението на държава, включена в друга държава след придобиването на територия, което може да се припише на държавата приемник, или още последващото приемане от дадена държава на неправомерни действия на частни субекти, които са били или са в процес на осъществяване. Всъщност членове 16—18 от проектоконвенцията на КМП уреждали отговорността на държавата поради действие на друга държава, а не член 11 от тази проектоконвенция.
Комисията, подкрепяна от встъпилата страна, оспорва тези доводи.
Както следва от точка 39 по-горе, според жалбоподателя възприетото от Комисията тълкуване на член 3, точка 1, буква а) от основния антисубсидиен регламент, и по-специално на понятието „правителство“ в държавата на произход или износ, не е обосновано от гледна точка на правото на Съюза.
За да се отговори на този въпрос, следва да се припомни, че съгласно съдебната практика всяка разпоредба от правото на Съюза трябва да бъде поставена в нейния контекст и тълкувана в светлината на разпоредбите на това право като цяло, на неговите цели и на етапа от развитието му към датата, на която въпросната разпоредба следва да бъде приложена (вж. в този смисъл решение от 28 юли 2016 г., Association France Nature Environnement,
C‑379/15
,
EU:C:2016:603
, т.
и цитираната съдебна практика).
В това отношение следва да се припомни, първо, че съгласно член 3 от основния антисубсидиен регламент се счита, че съществува субсидия, ако са изпълнени условията, предвидени в точки 1 и 2, а именно ако е налице „финансово участие“ от страна на правителството в държавата на произход или износ и ако по този начин е реализирана „полза“.
Член 2, буква б) от посочения регламент определя понятието „правителство“ като държавен или публичен орган на територията на държавата на произход или износ.
Съдържащото се в този член определение за „правителство“ впрочем се свежда до тълкуване на понятието „правителство“ като включващо държавните или публичните органи на държавата на произход или износ. Тази разпоредба обаче не изключва възможността правителството в държавата на произход или износ на съответния продукт да може да носи отговорност за финансовото участие въз основа на наличните конкретни доказателства.
Второ, следва да се отбележи, че съображение 5 от този регламент гласи, че „[п]ри определяне на наличието на субсидия е необходимо да се докаже, че има финансово участие на държавен или публичен орган в рамките на територията на дадена държава или че е налице форма на подпомагане на доходите или ценова подкрепа по смисъла на член XVI от ГАТТ от 1994 г. и че от това са произтекли ползи за получаващото предприятие“.
Използваният в това съображение израз „в рамките на територията на дадена държава“ обаче не означава, че финансовото участие трябва да произхожда пряко от правителството в държавата на произход или износ. Напротив, използването на този израз, както отбелязва Комисията, не изключва възможността да се направи извод, че за финансовото участие може да носи отговорност правителството в държавата на произход или износ на разглеждания продукт.
В този смисъл основният антисубсидиен регламент не изключва възможността, макар финансовото участие да не произтича пряко от правителството в държавата на произход или износ, то да може да носи отговорност за това участие.
Горният извод е относим в още по-голяма степен в специфичния контекст на зоната СИТС, в която се намира жалбоподателят.
На първо място, в съображение 78 от обжалвания регламент за изпълнение Комисията е взела предвид две изявления на двама египетски президенти относно зоната СИТС. Първото е от 2012 г. и посочва тази зона като основен проект на двустранното сътрудничество между Египет и Китай. Второто е от 2014 г., отнася се за инициативата „Един пояс, един път“ и уточнява по-специално, че тази инициатива е значима възможност за възстановяване на Египет и че египетските власти са готови за активно участие и оказване на подкрепа. Египетските власти са пожелали да сътрудничат с Китай при развитието по-специално на проектите в коридора на Суецкия канал и в зоната СИТС и да привлекат китайски предприятия да инвестират в Египет.
В това отношение в съображение 79 от обжалвания регламент за изпълнение се посочва, че характеристиките на китайската инициатива „Един пояс, един път“ са публично известни и че съгласно насоките на китайския Държавен съвет от 13 май 2015 г. за насърчаване на международния производствен капацитет и сътрудничество за производство на оборудване мерките, които могат да ползват предприятията със задгранична дейност, включват по-специално политики за фискална и данъчна подкрепа, заеми при благоприятни условия, финансова подкрепа чрез синдикирани заеми, експортни кредити и проектно финансиране, капиталови инвестиции и накрая застраховане на експортни кредити.
На второ място, в съображение 81 от обжалвания регламент за изпълнение Комисията е взела предвид факта, че зоната СИТС е предмет на Споразумението за сътрудничество от 2016 г. между китайското и египетското правителство. Впрочем това споразумение предвижда по-специално в член 1 да се предостави възможност на Китайската народна република да прилага някои от своите закони в рамките на зоната СИТС. Член 4, параграф 1 от посоченото споразумение предвижда, че „[к]итайското правителство счита зоната [СИТС] за зона за икономическо и търговско сътрудничество на Китай в чужбина“ и че „по време на изграждането, привличането на предприемачи и експлоатацията зоната за сътрудничество има право на политическа подкрепа и мерки за улесняване от страна на китайското правителство за отвъдморските зони за икономическо и търговско сътрудничество“. Член 5, параграф 1 от това споразумение предвижда също, че китайското правителство подкрепя зоната за сътрудничество, „[к]ато насърчава съответните финансови институции да осигурят механизъм за финансиране за […] инвестиционните проекти в зоната за сътрудничество, при условие че са изпълнени условията за отпускане и изискванията за ползване на съответния заем“.
На трето място, в съображение 48 от обжалвания регламент за изпълнение се посочва, че за да гарантират прилагането на Споразумението за сътрудничество от 2016 г., китайското и египетското правителство са създали механизъм за консултации на три равнища, по-конкретно Споразумение за сътрудничество относно създаването на Комисия по административно управление за зоната СИТС, Управителен комитет на зоната, а впоследствие и докладване на сигнали за проблеми и трудности от дружеството Egypt TEDA и египетските партньори. Впрочем от съображение 40 от същия регламент следва, че китайското правителство притежава 80 %, а египетското правителство — 20 % от Egypt TEDA, чиято цел е насърчаване на развитието на зоната СИТС в Египет.
Накрая, от съображение 173 от обжалвания регламент за изпълнение следва, че финансовата подкрепа, предоставяна на жалбоподателя, е особено значителна.
Следователно китайското и египетското правителство въвеждат в тясно сътрудничество зоната СИТС като зона с юридически и икономически особености, които позволяват на китайското правителство да предоставя пряко всички мерки за улесняване, присъщи на китайската инициатива „Един пояс, един път“, на китайските предприятия, установени в тази зона.
При тези условия не може да се приеме, че икономическа и правна договореност с обхват като този на зоната СИТС, замислена в тясно сътрудничество между китайското и египетското правителство на най-високо равнище, не попада в приложното поле на основния антисубсидиен регламент, без това да засегне полезното му действие, неговата обща цел и по-конкретните му цели.
Трето, противно на твърденията на жалбоподателя, тълкуването на член 3, точка 1, буква а) от основния антисубсидиен регламент от страна на Комисията не противоречи нито на член 10, параграф 7, нито на член 13, параграф 1 от същия регламент. Всъщност, що се отнася до член 10, параграф 7, основният антисубсидиен регламент по никакъв начин не изключва възможността за консултации с правителството в държавата на произход или износ относно финансовото участие, за което то може да отговаря. Впрочем в настоящия случай от преписката е видно, че Комисията действително е поканила египетското правителство за консултации по въпроси като заемите при преференциални условия, предоставени от китайски образувания.
Що се отнася до член 13, параграф 1 от посочения регламент, който позволява по-специално на държавата на произход или износ да премахне субсидията, да я ограничи или да вземе други мерки срещу последиците от нея, такава възможност продължава да е налице в случаите, когато за финансовото участие може да отговаря правителството на държавата на произход или износ. Всъщност в случая египетското правителство е имало възможност да прекрати тясното сътрудничество с китайското правителство по отношение на финансовите помощи или да предложи мерки за ограничаване на последиците от разглежданите субсидии.
С оглед на гореизложеното се налага изводът, че нито член 3, точка 1, буква а) от основния антисубсидиен регламент, нито общата му структура изключват възможността правителството в държавата на произход или износ да отговаря за финансово участие, предоставено от правителството на трета държава, в случай като настоящия, с оглед на наличните конкретни доказателства, изложени в точки 53—58 по-горе.
Освен това, противно на твърденията на жалбоподателя, този извод се потвърждава от разпоредбите на член 1 от Споразумението за СИМ, с оглед на което трябва да се тълкува основният антисубсидиен регламент. В това отношение следва да се припомни, че ако Съюзът възнамерява да изпълни определено задължение, поето в рамките на СТО, или ако актът на Съюза препраща изрично към конкретни разпоредби от споразуменията на СТО, съдът на Съюза трябва да упражни контрол за законосъобразност на въпросния акт на Съюза с оглед на правилата на СТО (вж. по аналогия решение от 14 юли 2021 г., Interpipe Niko Tube и Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant/Комисия,
T‑716/19
,
EU:T:2021:457
, т.
и цитираната съдебна практика).
Впрочем от съображение 3 от основния антисубсидиен регламент е видно, че последният има за цел правилата на Споразумението за СИМ да „намерят“ в законодателството на Съюза „възможно най-добро отражение“.
Освен това в съдебната практика вече е установено, че член 3 от основния антисубсидиен регламент, озаглавен „Определение за субсидия“, и член 1 от Споразумението за СИМ в голяма степен са идентични по своята формулировка и изцяло идентични по същество (вж. в този смисъл решение от 10 април 2019 г., Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия,
T‑300/16
,
EU:T:2019:235
, т.
).
По-нататък, от съображенията на основния антисубсидиен регламент не може да се изведе никаква воля на законодателя да се отклони от същността на член 1, параграф 1, буква а), точка 1 от Споразумението за СИМ. Напротив, както следва от съображение 3 от този регламент, цитирано в точка 64 по-горе, законодателят е искал да изпълни конкретно задължение, поето в рамките на Споразумението за СИМ по смисъла на цитираната в точка 63 по-горе съдебна практика.
В този смисъл, противно на поддържаното от жалбоподателя, разпоредбите на основния антисубсидиен регламент трябва да се тълкуват, доколкото е възможно, с оглед на съответните разпоредби от Споразумението за СИМ (решение от 10 април 2019 г., Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия,
T‑300/16
,
EU:T:2019:235
, т.
). Същото се отнася и за член 3 от този регламент, който има за цел да приложи съдържанието на член 1 от Споразумението за СИМ (решение от 10 април 2019 г., Jindal Saw и Jindal Saw Italia/Комисия,
T‑300/16
,
EU:T:2019:235
, т.
).
Що се отнася до член 1, параграф 1, буква а), точка 1 от Споразумението за СИМ, следва да се отбележи, на първо място, че той определя субсидията като финансова помощ от правителство или от какъвто и да било държавен или общински орган на територията на „страна членка“ на СТО. Следователно тази формулировка не изключва възможността правителството на държавата на произход или износ да отговаря за финансова помощ, предоставена от трета държава, щом е достатъчно финансовата помощ от правителство или от какъвто и да било държавен или общински орган да е на територията на „страна членка“ на СТО.
На второ място, членове 13 и 18 от Споразумението за СИМ, които се отнасят съответно до консултациите и гаранциите, не поставят под въпрос гореизложените съображения. Всъщност формулировката и целта на тези разпоредби не изключват случаите, при които за финансовата помощ отговаря страна — членка на СТО, тъй като, от една страна, със страните членки, чиито продукти могат да бъдат предмет на разследване, са възможни консултации относно финансовите помощи, за които могат да отговарят, и от друга страна, страните членки, чиито продукти могат да бъдат предмет на разследване, могат да налагат ограничения на субсидиите, за които могат да отговарят.
С оглед на гореизложеното следва да се отбележи, че след като Комисията е тълкувала правилно основния антисубсидиен регламент в светлината на Споразумението за СИМ, обстоятелството дали е взела предвид член 11 от проектоконвенцията на КМП е неотносимо. Ето защо следва да се отхвърли и третото оплакване от настоящата част, а съответно и цялата част.
[…]

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (първи разширен състав)
реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE понася, освен направените от него съдебни разноски, и тези на Европейската комисия.

3)
Association des producteurs de fibres de verre européens (APFE) понася направените от него съдебни разноски.

Kanninen
Jaeger
Półtorak
Porchia
Stancu
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 1 март 2023 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.
(
)	Възпроизвеждат се само точките от настоящото съдебно решение, които Общият съд счита за уместно да публикува.