CELEX: 62019CJ0028
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Transports
Gaisa pārvadājumi
Regula (EK) Nr. 1008/2008
23. panta 1. punkts
Galīgās maksājamās cenas norāde
Maksas par pasažieru reģistrēšanos tiešsaistē
PVN
Administratīvās maksas par pirkumiem, kuri veikti ar kredītkarti, kas nav gaisa pārvadātāja atzīta kredītkarte
Obligātas un paredzamas galīgās cenas sastāvdaļas
Neobligāti cenas pielikumi
Jēdziens

Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1008/2008 (2008. gada 24. septembris) par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Kopienā (
OV 2008, L 293, 3. lpp.
) 23. panta 1. punkta interpretāciju.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā, pirmkārt, starp
Ryanair Ltd
un
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust
(Konkurences un tirgus uzraudzības iestāde – Pretmonopols, Itālija) (turpmāk tekstā – “
AGCM
”) un, otrkārt, šo pēdējo minēto iestādi, no vienas puses, un
Ryanair Ltd
un
Ryanair DAC
, no otras puses, par negodīgu komercpraksi, kas ir pārmesta aviosabiedrībai
Ryanair
(turpmāk tekstā – “
Ryanair
”).
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regulas Nr. 1008/2008 16. apsvērumā ir noteikts:
“Klientiem vajadzētu būt iespējai faktiski salīdzināt dažādu aviosabiedrību gaisa pārvadājumu cenas. Tādēļ gaisa pārvadājumu pakalpojumiem, ko sāk Kopienā, vienmēr būtu jānorāda galīgā cena, kas jāmaksā klientam, ieskaitot visus nodokļus, nodevas un maksas. Tāpat Kopienas gaisa pārvadātājus aicina norādīt galīgo cenu to veiktiem gaisa pārvadājumiem no trešām valstīm uz Kopienu.”
Šīs regulas 2. panta 18. punktā ir paredzēts:
“Šajā regulā:
[..]
18)
“gaisa pārvadājumu maksas” ir euro vai vietējā valūtā izteiktas cenas, ko maksā gaisa pārvadātājiem vai to pārstāvjiem, vai citiem biļešu pārdevējiem par pasažieru pārvadāšanu, izmantojot gaisa pārvadājumus, un visi nosacījumi, ar kuriem piemērojamas šīs cenas, tostarp atlīdzība un nosacījumi, ko piedāvā starpniekam un citiem palīgdienestiem.”
Minētās regulas 23. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
“Publiski pieejamajās gaisa pārvadājumu maksās un gaisa pārvadājumu tarifos gaisa pārvadājumu pakalpojumiem no lidostas tādas dalībvalsts teritorijā, uz kuru attiecas Līgums – šīs maksas un šos tarifus jebkādā veidā piedāvājot vai publicējot, tostarp internetā –, ir iekļauti arī piemērojamie nosacījumi. Vienmēr norāda galīgo cenu, kas jāmaksā, un tajā ir ierēķināta gaisa pārvadājuma maksa vai gaisa pārvadājuma tarifs, kā arī uzliktie nodokļi un maksājumi, papildmaksājumi un maksas, kuras ir obligātas un paredzamas publicēšanas brīdī. Papildus galīgajai cenai norāda vismaz šādus datus:
a)
gaisa pārvadājuma maksu vai gaisa pārvadājuma tarifu;
b)
nodokļus;
c)
lidostas maksājumus; un
d)
citus maksājumus, papildmaksas vai maksas, piemēram, tādas, kas saistītas ar drošumu vai degvielu,
ja pozīcijas, kas norādītas b), c) un d) apakšpunktā, ir pievienotas gaisa pārvadājuma maksai vai gaisa pārvadājuma tarifam. Informāciju par neobligātiem cenas pielikumiem paziņo skaidri, pārskatāmi un precīzi jebkura rezervēšanas procesa sākumā, un klients izdara izvēli, piekrītot veikt attiecīgos maksājumus.”
Itālijas tiesības
Ar 2005. gada 6. septembra
decreto legislativo n. 206 – Codice del consumo
(Leģislatīvais dekrēts Nr. 206 par Patērētāju kodeksu) (2005. gada 8. oktobra
GURI
kārtējais pielikums Nr.
o
235), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiskajiem apstākļiem (turpmāk tekstā – “Patērētāju kodekss”), 20. pantu ir aizliegta tāda negodīga komercprakse kā tostarp maldinoša komercprakse šī kodeksa 21.–23. panta izpratnē. It īpaši minētā kodeksa 20. panta 2. punktā ir precizēts, ka komercpraksi uzskata par negodīgu, ja tā ir pretrunā profesionālajai rūpībai un ja tā ir nepatiesa vai var būtiski izkropļot tā vidusmēra patērētāja saimniecisko rīcību attiecībā uz preci, kuru tā sasniedz vai kuram tā ir adresēta, vai arī konkrētās patērētāju grupas, uz kuru attiecas šī prakse – vidusmēra pārstāvja saimniecisko rīcību attiecībā uz preci.
Saskaņā ar šī paša kodeksa 21. panta 1. punkta d) apakšpunktu maldinoša komercprakse tostarp var attiekties uz cenu vai cenas aprēķināšanas veidu vai specifiskas priekšrocības esamību attiecībā uz cenu.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Ar 2011. gada 15. jūnija lēmumu
AGCM
saskaņā ar Patērētāju kodeksu atzina
Ryanair
par vainīgu dažādas negodīgas komercprakses veikšanā un uzlika tai vairākus naudas sodus. It īpaši
AGCM
par negodīgu praksi Patērētāju kodeksa 20. panta 2. punkta un 21. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē kvalificēja pamatlietā aplūkoto faktisko apstākļu norises laikā piemēroto cenu atspoguļojumu
Ryanair
tiešsaistes rezervēšanas sistēmā (http://ryanair.com/it).
AGCM
uzskata, ka šajā interneta vietnē norādītajās cenās nebija iekļauti atsevišķi elementi, kurus
Ryanair
kvalificēja par neobligātām izmaksām, proti, maksas par pasažieru reģistrēšanos tiešsaistē, pievienotās vērtības nodoklis (PVN), ko piemēro neobligātajiem tarifiem un papildmaksājumiem attiecībā uz iekšzemes lidojumiem, kā arī administratīvās maksas par pirkumiem, kuri veikti ar kredītkarti, kas nav
Ryanair
atzīta kredītkarte (priekšapmaksas
Mastercard
), lai gan, joprojām
AGCM
ieskatā, šie elementi, kas faktiski bija obligāti kā tādi, kas ir jāmaksā patērētājiem, tika norādīti tikai rezervēšanas tiešsaistē procesa laikā un tādējādi ar tiem tika palielināts sākotnēji norādītais tarifs.
Ryanair
prasību atcelt šo lēmumu cēla
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio
(Lacio Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija).
Attiecībā uz komercpraksi saistībā ar cenu noformēšanu šī tiesa ar 2012. gada 12. aprīļa spriedumu atstāja spēkā negrozītu
AGCM
2011. gada 15. jūnija lēmumu, nospriežot, ka maksas par pasažieru reģistrēšanos tiešsaistē, kā arī PVN, ko piemēro neobligātiem tarifiem un papildmaksājumiem saistībā ar iekšzemes lidojumiem, nav neobligātas izmaksas, bet tās, tāpat kā administratīvās maksas par pirkumiem, kas veikti ar kredītkarti, kas nav
Ryanair
atzīta kredītkarte, ir jāuzskata par “obligātām” izmaksām Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta izpratnē, kas ir izmaksas, kuru nenorādīšana rezervēšanas procesa sākumā neļāva pareizi informēt patērētāju par
Ryanair
sniegtā pakalpojuma faktiskajām izmaksām.
It īpaši attiecībā uz administratīvajām maksām par pirkumiem, kuri veikti ar kredītkarti, kas nav
Ryanair
atzīta kredītkarte,
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio
(Lacio Reģionālā administratīvā tiesa) nosprieda, ka šo maksu nenovēršamību pamato tas, ka vidusmēra pircējam, kurš vēlas veikt rezervāciju tiešsaistē
Ryanair
vietnē, konkrēti nav nekādas racionālas iespējas izvairīties no cenas palielinājuma, ko izraisa minētās maksas, jo šim patērētājam nav
Ryanair
atzītas kredītkartes. Šajā ziņā šī tiesa uzskatīja, ka Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta mērķis ir nodrošināt aviobiļešu cenas absolūtu pārskatāmību no brīža, kad ieinteresētā persona ir nolēmusi uzsākt rezervēšanas procesu, nevis rosināt sabiedrību iepriekš iegūt izdevīgāko maksāšanas līdzekli.
Ryanair
iesniedza apelācijas sūdzību
Consiglio di Stato
(Valsts padome, Itālija) par tām sprieduma daļām, ar kurām
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio
(Lacio Reģionālā administratīvā tiesa) bija noraidījusi tās prasību un atstājusi spēkā negrozītu
AGCM
lēmumu.
Norādot, ka Tiesa savā judikatūrā nav konkrēti lēmusi par apstrīdētajiem cenu elementiem, iesniedzējtiesa uzskata, ka strīda atrisināšanai ir jānosaka, vai šos elementus var uzskatīt par tādiem, kas ietilpst obligātu un paredzamu cenas sastāvdaļu kategorijā Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē vai arī neobligātu cenas pielikumu kategorijā šīs tiesību normas ceturtā teikuma izpratnē. Šajā pēdējā minētajā gadījumā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai papildmaksājumu neobligātais raksturs var attiekties uz izmaksām, no kurām lielākā daļa patērētāju var izvairīties.
Šādos apstākļos
Consiglio di Stato
(Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas [Nr. 1008/2008] 23. panta 1. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka apstrīdētās cenas sastāvdaļas, kādas ir tās maksas par reģistrēšanos tiešsaistē un “administratīvās maksas” par pirkumu, kas veikts ar kredītkarti, kuras tiek pievienotas pašu biļešu cenai, kā arī maksas, kuras izriet no PVN piemērošanas pārvadājuma maksai un neobligātiem papildmaksājumiem par iekšzemes lidojumiem, ietilpst obligāto (nenovēršamo) un paredzamo vai tomēr neobligāto cenas pielikumu kategorijā?
2)
Vai Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta ceturtais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka ar terminu “neobligāts” ir jāsaprot tas, no kā vairākums patērētāju var izvairīties?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar šiem abiem jautājumiem, uz kuriem ir jāatbild kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka maksas par pasažieru reģistrēšanos tiešsaistē, PVN, ko piemēro tarifiem un neobligātajiem papildmaksājumiem saistībā ar iekšzemes lidojumiem, kā arī administratīvās maksas par pirkumiem, kuri veikti ar kredītkarti, kas nav gaisa pārvadātāja atzīta kredītkarte, ietilpst obligāto un paredzamo cenas sastāvdaļu kategorijā šīs tiesību normas otrā teikuma izpratnē vai neobligāto cenas pielikumu kategorijā minētās tiesību normas ceturtā teikuma izpratnē.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta otro teikumu galīgā cena par pasažieru gaisa pārvadājumiem ir jāprecizē jebkurā brīdī un tajā tostarp ir jāiekļauj gaisa pārvadājuma maksa, kāda tā definēta šīs regulas 2. panta 18. punktā, kā arī piedāvājuma publicēšanas dienā piemērojamie obligātie un paredzamie nodokļi, maksājumi, papildmaksājumi un maksas. Minētās regulas 23. panta 1. punkta trešajā teikuma ir precizēts, ka piedāvājumā ir jānorāda vismaz lidostas maksājumi, kā arī citi maksājumi, papildmaksas un maksas, kas saistītas ar drošumu vai degvielu, ja šīs pozīcijas ir ierēķinātas gaisa pārvadājuma maksā.
Tiesa šajā ziņā ir precizējusi, ka Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta otrajā un trešajā teikumā minētie nodokļi, maksājumi, papildmaksas un maksas nevar tikt iekļautas gaisa pārvadājuma maksā, bet tās ir jānorāda atsevišķi (spriedums, 2017. gada 6. jūlijs, Air Berlin,
C‑290/16
,
EU:C:2017:523
,
36.
punkts). No 2015. gada 15. janvāra sprieduma Air Berlin (
C‑573/13
,
EU:C:2015:11
) 35. punkta arī izriet, ka galīgās cenas sastāvdaļas Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē ir jāprecizē, sākot no gaisa pārvadājuma maksas pirmreizējās norādes.
Turklāt Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta ceturtajā teikumā ir noteikts, ka informāciju par neobligātiem cenas pielikumiem paziņo skaidri, pārskatāmi un precīzi jebkura rezervēšanas procesa sākumā un klients izdara izvēli, piekrītot veikt attiecīgos maksājumus.
Šajā ziņā no 2012. gada 19. jūlija sprieduma ebookers.com Deutschland (
C‑112/11
,
EU:C:2012:487
) 14. punkta izriet, ka jēdzienā “neobligāti cenas pielikumi” ir ietverti papildmaksājumi, kas salīdzinājumā ar Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta otrajā un trešajā teikumā paredzētajām galīgās cenas, kura jāmaksā, sastāvdaļām nav obligāti un kas tādējādi ir saistīti ar pakalpojumiem, kuri papildina pašu gaisa pārvadājumu, bet nav nedz obligāti, nedz nepieciešami pasažieru pārvadāšanai, jo klients izvēlas tos pieņemt vai atteikties no tiem. Tiesai ir bijusi iespēja nospriest, ka papildmaksājumi par lidojuma atcelšanas apdrošināšanu vai pasažieru reģistrēto bagāžu ir jāuzskata par neobligātiem cenas pielikumiem Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta ceturtā teikuma izpratnē (spriedumi, 2012. gada 19. jūlijs, ebookers.com Deutschland,
C‑112/11
,
EU:C:2012:487
,
20.
punkts, un 2014. gada 18. septembris, Vueling Airlines,
C‑487/12
,
EU:C:2014:2232
,
39.
punkts).
Tādējādi no Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta un iepriekš minētās judikatūras izriet, ka piedāvājumos tiešsaistē, kas ir paredzēti pasažieru pārvadāšanai, tādam gaisa pārvadātājam kā
Ryanair
, sākot ar pirmo cenas norādīšanu, ir pienākums atspoguļot gaisa pārvadājuma maksu, kā arī atsevišķi norādīt obligātos un paredzamos nodokļus, maksājumus, papildmaksas un maksas, savukārt neobligātie cenas pielikumi tam ir jāpaziņo skaidri, pārskatāmi un nepārprotami rezervēšanas procesa sākumā.
Ņemot vērā šos apstākļus, ir jāpārbauda dažādu pamatlietā aplūkoto cenas elementu kvalifikācija saskaņā ar Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punktu.
Pirmkārt, attiecībā uz maksām par pasažieru reģistrēšanos tiešsaistē ir jāuzskata, ka pretēji tam, ko rakstveida apsvērumos apgalvo Austrijas valdība un Eiropas Komisija, no reģistrēšanās nepieciešamā un obligātā rakstura automātiski nevar secināt, ka šīs maksas ir obligātas Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē. Proti, gaisa pārvadātājiem ir jāsniedz iespēja pasažieriem piedāvāt dažādus maksas vai bezmaksas reģistrēšanās veidus, kā, piemēram, reģistrēšanos tiešsaistē vai fizisku reģistrēšanos lidostā.
Šādos apstākļos, kad patērētājam ir jāizvēlas starp vismaz diviem reģistrēšanās veidiem, ir jākonstatē, kā rakstveida apsvērumos norāda Francijas valdība, ka reģistrēšanās veids, kas patērētājam tiek piedāvāts rezervēšanas procesa laikā, nav nenovēršami viņa pārvadāšanai obligāts un nepieciešams pakalpojums. Proti, ja gaisa pārvadātājs piedāvā reģistrēšanās tiešsaistē pakalpojumu par maksu, vienlaikus piedāvājot alternatīvus risinājumus, kas ļauj pasažieriem reģistrēties bez maksas, maksu par pasažieru reģistrēšanos tiešsaistē nevar uzskatīt par obligātu galīgās cenas sastāvdaļu Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē, bet tā ir jākvalificē par neobligātu cenas pielikumu šīs tiesību normas ceturtā teikuma izpratnē, un patērētājs var izvēlēties to pieņemt vai atteikties no tās.
Šādu maksu var uzskatīt par obligātu tikai tad, ja visi gaisa pārvadātāja piedāvātie reģistrēšanās veidi ir par maksu vai arī ja, kā rakstveida apsvērumos norāda Itālijas valdība, patērētājam netiek piedāvātas nekādas izvēles iespējas starp vairākiem reģistrēšanās veidiem. Proti, pirmajā gadījumā patērētājam tādā vai citādā veidā būs jāmaksā reģistrēšanās maksa, jo šķietamā izvēles brīvība, kas viņam ir atstāta, ir tikai iluzora, savukārt otrajā gadījumā patērētājam faktiski nav nekādas citas izvēles iespējas kā vien reģistrēties tiešsaistē.
Tātad iesniedzējtiesai būs jāpārbauda, vai
Ryanair
pasažieriem piedāvāja iespēju reģistrēties bez maksas. Ja
Ryanair
piedāvāja tikai iespēju reģistrēties tiešsaistē par maksu, kā rakstveida apsvērumos norāda Itālijas valdība, vai arī ja tā kā alternatīvu reģistrēšanās tiešsaistē pakalpojumam par maksu piedāvāja tikai maksas reģistrēšanās veidus, kā rakstveida apsvērumos apgalvo Komisija, būs jāsecina, ka klients nevarēja izvairīties no reģistrēšanās maksas samaksas un ka maksas, kuru paredzamība izriet no gaisa pārvadātāja cenu politikas, ir obligātas un paredzamas cenas sastāvdaļas Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē.
Savukārt, lai gan
Ryanair
alternatīvi piedāvāja vienu vai vairākas bezmaksas reģistrēšanās iespējas, izmaksas par reģistrēšanos tiešsaistē par maksu ir jāuzskata par neobligātiem cenas pielikumiem Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta ceturtā teikuma izpratnē.
Otrkārt, attiecībā uz PVN, ko piemēro iekšzemes lidojumu tarifiem, ir jākonstatē, ka runa ir par nodokli Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta otrā un trešā teikuma izpratnē un ka šis nodoklis, ko piemēro gaisa pārvadājuma maksai, ir obligāts un paredzams šīs tiesību normas trešā teikuma izpratnē, jo šis nodoklis ir paredzēts valsts tiesiskajā regulējumā un to piemēro automātiski, kad tiek rezervēts jebkurš iekšzemes lidojums.
Treškārt, attiecībā uz PVN, ko piemēro neobligātajiem papildmaksājumiem attiecībā uz iekšzemes lidojumiem, ir jāuzskata, kā rakstveida apsvērumos norāda Komisija, ka runa ir par neobligātiem cenas pielikumiem Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta ceturtā teikuma izpratnē. Proti, lai gan neobligātajiem papildmaksājumiem attiecībā uz iekšzemes lidojumiem piemēroto PVN var kvalificēt par nenovēršamu tā obligātā rakstura dēļ, šo nodokli nevar uzskatīt par paredzamu, jo tas ir nesaraujami saistīts ar neobligātajiem papildmaksājumiem, kuru izvēle ir vienīgi pasažieru ziņā. Gaisa pārvadātājam no paša sākuma nevar būt zināms, kādus neobligātos papildmaksājumus klients izvēlēsies, līdz ar to ar šiem papildmaksājumiem saistītā PVN summa nevar tikt ierēķināta paredzamajā galīgajā cenā, kas ir jānorāda piedāvājuma publicēšanas brīdī.
Šajos apstākļos ir jākonstatē, ka konkrētais nodoklis ir jānorāda uzreiz pēc tā cenas elementa, kuram ir piesaistīts šis nodoklis, kā tostarp izriet no Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta trešā teikuma pēdējās daļas, saskaņā ar kuru nodokļi, kas ir “pievienot[i] gaisa pārvadājuma maksai”, ir jānorāda galīgajā cenā. Tādējādi, ja kāds nodoklis ir piesaistīts gaisa pārvadājumu maksai, tas ir jānorāda atsevišķi no šīs maksas, sākot no galīgās cenas pirmreizējās norādīšanas, savukārt, ja šis nodoklis ir saistīts ar neobligātu cenas pielikumu, tas galīgajā cenā ir jānorāda un to tajā var norādīt vienīgi cenas pielikumu norādīšanas brīdī.
Šajā pēdējā minētajā gadījumā ir jāprecizē, kā rakstveida apsvērumos norāda Komisija, ka nodokļa summai ir skaidri jābūt norādītai neobligāto pakalpojumu cenā, sākot no to atspoguļošanas. Proti, prasība par skaidrību un pārskatāmību, kas gaisa pārvadātājam ir jāievēro neobligāto cenas pielikumu paziņošanas brīdī saskaņā ar Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta ceturto teikumu, nozīmē, ka daļa, ko PVN veido cenas pielikuma summā, ir jāpaziņo pasažierim no brīža, kad viņš ir izvēlējies neobligātu pakalpojumu. Šīs daļas paziņošana atbilst arī ar Regulu Nr. 1008/2008 atbilstoši tās 16. apsvērumam sasniedzamajam mērķim attiecībā uz gaisa pārvadājumu pakalpojumu cenu efektīvu salīdzināmību, jo patērētājam ir jābūt iespējai salīdzināt attiecīgajā iekšzemes savienojumā gaisa pārvadātāju piedāvātos cenu pielikumus arī bez PVN.
Ceturtkārt un visbeidzot, attiecībā uz administratīvajām maksām par pirkumiem, kas veikti ar kredītkarti, kura nav gaisa pārvadātāja atzīta kredītkarte, ir jākonstatē, ka par šo maksu paredzamību nav šaubu, jo to piemērošana izriet no pašas gaisa pārvadātāja politikas attiecībā uz maksāšanas veidu.
Attiecībā uz administratīvo maksu obligāto raksturu Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta otrā teikuma izpratnē ir jānorāda, ka no pirmā acu uzmetiena klients var izvairīties no to samaksas, par galīgo cenu norēķinoties ar gaisa pārvadātāja atzītu kredītkarti. Tomēr cenas sastāvdaļa nevar tikt atzīta par tādu, kas ir novēršama un kam līdz ar to ir neobligāts raksturs, ja patērētājam piedāvātā izvēles iespēja ir pakļauta gaisa pārvadātāja noteiktam nosacījumam, saskaņā ar kuru attiecīgā pakalpojuma saņemšana bez maksas ir rezervēta ierobežotam privileģētu patērētāju lokam un patērētājiem, kas neietilpst šajā lokā,
de facto
ir uzlikts pienākums vai nu atteikties no šī pakalpojuma bezmaksas iespējas, vai arī nekavējoties atteikties no to pirkuma pabeigšanas un veikt, iespējams, maksas darbības, lai izpildītu prasīto nosacījumu, tādējādi, tiklīdz šīs darbības ir veiktas, riskējot vairs nespēt izmantot piedāvājumu vai vairs nespēt izmantot šo piedāvājumu par sākotnēji norādīto cenu.
No tā izriet, ka šādas izmaksas ir jākvalificē ne tikai kā paredzamas, bet arī kā obligātas un līdz ar to tās nevar ietilpt neobligāta cenas pielikuma jēdzienā Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkta ceturtā teikuma izpratnē.
Turklāt ir jāprecizē, ka, lai kvalificētu šādus izdevumus, nav svarīgi noteikt, vai lielākajai daļai patērētāju ir gaisa pārvadātāja atzīta kredītkarte un tādējādi tā var izvairīties no norēķināšanās par attiecīgajām maksām. Proti, tā kā Regulas Nr. 1008/2008 mērķis ir patērētāju individuāla aizsardzība (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 15. janvāris, Air Berlin,
C‑573/13
,
EU:C:2015:11
,
33.
punkts), papildmaksājuma novēršamību nevar noteikt atkarībā no kritērija, kuru izpildītu tikai vairums patērētāju.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1008/2008 23. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka maksas par pasažieru reģistrēšanos tiešsaistē, no kuru samaksas nevar izvairīties alternatīva bezmaksas reģistrēšanās veida neesamības dēļ, iekšzemes lidojumu tarifiem piemērotais PVN, kā arī administratīvās maksas par pirkumiem, kuri veikti ar kredītkarti, kas nav gaisa pārvadātāja atzīta kredītkarte, ir obligātas un paredzamas cenas sastāvdaļas šīs tiesību normas otrā teikuma izpratnē. Savukārt minētā tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka maksas par pasažieru reģistrēšanos tiešsaistē, no kuru samaksas var izvairīties, izmantojot bezmaksas reģistrēšanās iespēju, kā arī PVN, ko piemēro neobligātajiem papildmaksājumiem attiecībā uz iekšzemes lidojumiem, ir neobligāti cenas pielikumi šīs pašas tiesību normas ceturtā teikuma izpratnē.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1008/2008 (2008. gada 24. septembris) par kopīgiem noteikumiem gaisa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai Kopienā 23. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka maksas par pasažieru reģistrēšanos tiešsaistē, no kuru samaksas nevar izvairīties alternatīva bezmaksas reģistrēšanās veida neesamības dēļ, iekšzemes lidojumu tarifiem piemērotais pievienotās vērtības nodoklis (PVN), kā arī administratīvās maksas par pirkumiem, kuri veikti ar kredītkarti, kas nav gaisa pārvadātāja atzīta kredītkarte, ir obligātas un paredzamas cenas sastāvdaļas šīs tiesību normas otrā teikuma izpratnē. Savukārt minētā tiesību norma ir jāinterpretē tādējādi, ka maksas par pasažieru reģistrēšanos tiešsaistē, no kuru samaksas var izvairīties, izmantojot bezmaksas reģistrēšanās iespēju, kā arī PVN, ko piemēro neobligātajiem papildmaksājumiem attiecībā uz iekšzemes lidojumiem, ir neobligāti cenas pielikumi šīs pašas tiesību normas ceturtā teikuma izpratnē.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.