CELEX: 62017CJ0322
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Sociálne zabezpečenie
Nariadenie (ES) č. 883/2004
Článok 67
Žiadosť o rodinné dávky podaná osobou, ktorá v príslušnom členskom štáte prestala vykonávať činnosť ako zamestnanec, ale má v ňom naďalej svoje bydlisko
Nárok na rodinné dávky v prípade rodinných príslušníkov s bydliskom v inom členskom štáte
Podmienky oprávnenosti

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 11 ods. 2 a článku 67 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (
Ú. v. EÚ L 166, 2004, s. 1
; Mim. vyd. 05/005, s. 72).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Eugenom Bogatuom na jednej strane a Minister for Social Protection (Minister pre sociálnu ochranu, Írsko) (ďalej len „minister“) na druhej strane vo veci rozhodnutia, ktorým tento minister odmietol vyplatiť pánovi Bogatuovi rodinné dávky v súvislosti s časťou obdobia, ktorého sa týka jeho žiadosť.
Právna úprava
Nariadenie Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci Spoločenstva, v znení zmenenom a aktualizovanom nariadením Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (
Ú. v. ES L 28, 1997, s. 1
; Mim. vyd. 05/003, s. 3) (ďalej len „nariadenie č. 1408/71“), bolo zrušené s účinnosťou od 1. mája 2010, ktorý je dňom nadobudnutia účinnosti nariadenia č. 883/2004.
Článok 2 nariadenia č. 1408/71, nazvaný „Osoby, na ktoré sa nariadenie vzťahuje [Osobná pôsobnosť –
neoficiálny preklad
]“, vo svojom odseku 1 stanovoval:
„Toto nariadenie sa vzťahuje na zamestnancov alebo samostatne zárobkovo činné osoby…, na ktoré sa vzťahuje alebo sa vzťahovali právne predpisy jedného alebo viacerých členských štátov…, ako aj na ich rodinných príslušníkov…“
Článok 73 tohto nariadenia, nazvaný „Zamestnanci alebo samostatne zárobkovo činné osoby, ktorých rodinní príslušníci majú bydlisko v inom členskom štáte, ako je príslušný štát“, najmä stanovoval:
„Zamestnanec…, ktor[ý] podlieha právnym predpisom členského štátu, má nárok ohľadom svojich rodinných príslušníkov, ktorí majú bydlisko na území iného členského štátu, na rodinné dávky, ktoré ustanovené [sú ustanovené –
neoficiálny preklad
] právnymi predpismi prvého štátu, ako keby mali bydlisko v tomto štáte,…“
Článok 2 nariadenia č. 883/2004, nazvaný „Osoby, na ktoré sa toto nariadenie vzťahuje [Osobná pôsobnosť –
neoficiálny preklad
]“, vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Toto nariadenie sa vzťahuje na štátnych príslušníkov členského štátu…, ako aj na ich rodinných príslušníkov…“
Článok 11 tohto nariadenia, ktorý má názov „Všeobecné pravidlá“ a nachádza sa v jeho hlave II, nazvanej „Určenie príslušnosti právnych predpisov [príslušných právnych predpisov –
neoficiálny preklad
]“, obsahuje najmä odsek 2, podľa ktorého:
„Na účely tejto hlavy osoby, ktoré prijímajú peňažné dávky na základe ich činnosti ako zamestnanca… sa považujú za osoby, ktoré vykonávajú túto činnosť. …“
Článok 67 uvedeného nariadenia, ktorý má názov „Rodinní príslušníci s bydliskom v inom členskom štáte“ a je súčasťou kapitoly 8, nazvanej „Rodinné dávky“ a nachádzajúcej sa v hlave III tohto nariadenia, nazvanej „Osobitné ustanovenia súvisiace s osobitnými kategóriami dávok“, stanovuje:
„Osoba má nárok na rodinné dávky v súlade s právnymi predpismi príslušného členského štátu, vrátane jej rodinných príslušníkov s bydliskom v inom členskom štáte, ako keby mali bydliská v takomto príslušnom štáte. …“
Článok 68 toho istého nariadenia, ktorý má názov „Pravidlá prednosti v prípade súbehu“ a patrí do tej istej kapitoly, najmä stanovuje:
„1.   Ak sa počas rovnakého obdobia a pre tých istých rodinných príslušníkov dávky poskytujú podľa právnych predpisov viac ako jedného členského štátu, uplatňujú sa tieto pravidlá prednosti:
a)
v prípade dávok splatných viacerými ako jedným členským štátom na rozličných základoch, je poradie prednosti takéto: po prvé, nároky vznikajúce na základe činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba; po druhé, nároky vznikajúce na základe poberania dôchodku, a napokon nároky vznikajúce na základe bydliska;
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Pán Bogatu je rumunský štátny príslušník, ktorý má od roku 2003 bydlisko v Írsku. Je otcom dvoch detí s bydliskom v Rumunsku.
Pán Bogatu vykonával v Írsku činnosť ako zamestnanec v období od 26. mája 2003 do 13. februára 2009, keď o svoje zamestnanie prišiel. Odvtedy postupne poberal príspevkovú dávku v nezamestnanosti (od 20. februára 2009 do 24. marca 2010), následne nepríspevkovú dávku v nezamestnanosti (od 25. marca 2010 do 4. januára 2013) a napokon nemocenskú dávku (od 15. januára 2013 do 30. januára 2015).
Dňa 27. januára 2009 požiadal tiež o priznanie rodinných dávok.
Listami z 12. januára 2011 a zo 16. januára 2015 mu minister oznámil, že sa rozhodol tejto žiadosti vyhovieť s výnimkou obdobia od 1. apríla 2010 do 31. januára 2013. Zároveň ho informoval, že jeho rozhodnutie o odmietnutí týkajúce sa tohto obdobia bolo odôvodnené skutočnosťou, že pán Bogatu nespĺňal počas tohto obdobia žiadnu z podmienok nevyhnutných na priznanie rodinných dávok na jeho deti s bydliskom v Rumunsku, keďže v Írsku nevykonával činnosť ako zamestnanec alebo, ak by aj túto činnosť vykonával, nepoberal tam príspevkovú dávku.
V konaní pred High Court (Vyšší súd, Írsko) pán Bogatu nespochybňuje skutočnosti, na ktorých minister toto rozhodnutie o odmietnutí založil, ale tvrdí, že toto rozhodnutie vychádza z nesprávneho výkladu práva Únie.
V tejto súvislosti poukazuje najmä na to, že článok 67 nariadenia č. 883/2004 sa má vykladať rovnako ako článok 73 nariadenia č. 1408/71, z ktorého vyplývalo, že každá osoba, ktorá je poistená v rámci systému sociálneho zabezpečenia uplatniteľného na zamestnancov v jednom členskom štáte, má nárok v prípade svojich rodinných príslušníkov, ktorí majú bydlisko na území iného členského štátu, na rodinné dávky, aj keby táto osoba prestala vykonávať činnosť ako zamestnanec a nepoberala príspevkovú dávku.
Naproti tomu minister tvrdí, že článok 67 nariadenia č. 883/2004 nemožno vykladať rovnako ako článok 73 nariadenia č. 1408/71. Na rozdiel od druhého z týchto článkov, ktorý sa uplatňoval na každého „zamestnanca“, prvý uvedený článok používa neutrálny pojem „osoba“. Okrem toho tento pojem treba chápať vzhľadom na článok 11 ods. 2 nariadenia č. 883/2004, ktorého ekvivalent sa v nariadení č. 1408/71 nenachádzal a z ktorého jasne vyplýva, že osobu, ktorá viac nevykonáva činnosť ako zamestnanec, možno ďalej považovať za osobu vykonávajúcu túto činnosť iba v prípade, že poberá peňažnú dávku na základe alebo v dôsledku výkonu uvedenej činnosti.
High Court (Vyšší súd) v návrhu na začatie prejudiciálneho konania najskôr uvádza, že je nepochybné, že Írsko je príslušné na priznanie rodinných dávok pánovi Bogatuovi v zmysle článku 67 nariadenia č. 883/2004. Následne uvádza, že podľa írskej právnej úpravy nie je na získanie nároku na takéto dávky všeobecne nevyhnutné, aby osoba v čase podania svojej žiadosti o rodinné dávky vykonávala alebo v minulosti vykonávala v Írsku činnosť ako zamestnanec, a že v osobitnom prípade osoby nachádzajúcej sa v takej situácii, v akej sa nachádza pán Bogatu, tento nárok závisí výlučne od dodržania podmienky týkajúcej sa veku dieťaťa, v prípade ktorého táto osoba žiada o priznanie uvedených dávok. Napokon uvádza, že v prejednávanej veci má pán Bogatu nárok na to, aby mu boli priznané rodinné dávky na základe írskej právnej úpravy, pričom tým nebude dotknuté vykonanie nariadenia č. 883/2004.
Za týchto podmienok High Court (Vyšší súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Je podľa nariadenia č. 883/2004 a najmä [jeho] článku 67 v spojení s [jeho] článkom 11 ods. 2… nárok na ‚rodinnú dávku‘… podmienený tým, že osoba buď musí byť zamestnancom… v príslušnom členskom štáte, alebo alternatívne musí poberať peňažné dávky uvedené v článku 11 ods. 2 [uvedeného] nariadenia?
2.
Má sa pojem ‚peňažné dávky‘ uvedený v článku 11 ods. 2 nariadenia [č. 883/2004] vykladať tak, že sa týka len obdobia, počas ktorého žiadateľ skutočne poberá peňažné dávky, alebo sa vzťahuje na akékoľvek obdobie, počas ktorého je žiadateľ poistený proti budúcemu riziku (pre ktoré by poberal peňažnú dávku), bez ohľadu na to, či o túto dávku požiadal pred podaním žiadosti o rodinnú dávku?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa nariadenie č. 883/2004, a najmä jeho článok 67 v spojení s jeho článkom 11 ods. 2, má vykladať v tom zmysle, že v takej situácii, o akú ide vo veci samej, je nárok osoby na rodinné dávky v príslušnom členskom štáte podmienený tým, aby táto osoba vykonávala v tomto členskom štáte činnosť ako zamestnanec alebo aby jej tento členský štát vyplácal peňažnú dávku na základe alebo v dôsledku takejto činnosti.
Ako vyplýva z bodov 10 až 17 tohto rozsudku, situácia, o ktorú ide vo veci samej a ako ju opísal vnútroštátny súd, sa vyznačuje týmito skutočnosťami. Predovšetkým osoba, ktorá požiadala o rodinné dávky, má bydlisko v príslušnom členskom štáte, t. j. v Írsku, pričom v minulosti v ňom vykonávala činnosť ako zamestnanec, ktorú však neskôr prestala vykonávať. Táto osoba je ďalej rodičom dvoch detí s bydliskom v inom členskom štáte, t. j. v Rumunsku. Napokon obdobie, za ktoré uvedená osoba žiada vnútroštátny súd o priznanie nároku na rodinné dávky, je obdobím, počas ktorého jej príslušný členský štát poskytoval peňažné dávky, ktoré vnútroštátna právna úprava tohto členského štátu kvalifikuje ako „nepríspevkové dávky“.
Vzhľadom na túto situáciu treba v prvom rade uviesť, že článok 67 nariadenia č. 883/2004 stanovuje, že osoba má nárok na rodinné dávky v súlade s právnymi predpismi príslušného členského štátu vrátane jej rodinných príslušníkov s bydliskom v inom členskom štáte, ako keby mali bydliská v takomto príslušnom členskom štáte.
Ako vyplýva zo znenia tohto článku, uvedený článok tým, že odkazuje na nároky priznané „osobe“, nevyžaduje, aby takáto osoba mala osobitné postavenie, a teda konkrétne postavenie zamestnanca. Sám teda nespresňuje podmienky, ktorým by mohol podliehať nárok tejto osoby na rodinné dávky, ale v tomto ohľade odkazuje na právne predpisy príslušného členského štátu.
Za týchto podmienok na účely odpovede na otázku, ktorú položil vnútroštátny súd, je potrebné vykladať uvedený článok na základe kontextu, do ktorého spadá, a cieľa, ktorý sleduje.
Predovšetkým, pokiaľ ide o kontext, do ktorého spadá článok 67 nariadenia č. 883/2004, treba poznamenať, že tento článok treba vykladať najmä v spojení s článkom 68 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia, ktorý sa uplatňuje v prípade, že sa rodinné dávky poskytujú na rozličných základoch podľa právnych predpisov viac ako jedného členského štátu, a ktorý stanovuje povinnosť uplatniť v rovnakom prípade pravidlá prednosti spočívajúce v tom, že sa podľa poradia zohľadnia nároky vznikajúce na základe činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba, ďalej nároky vznikajúce na základe poberania dôchodku a napokon nároky vznikajúce na základe bydliska.
Keďže toto ustanovenie uvádza viaceré dôvody, na základe ktorých môžu byť rodinné dávky splatné určitej osobe a medzi ktorými sa nachádza dôvod založený na činnosti ako zamestnanec, článok 67 nariadenia č. 883/2004 nemožno považovať za ustanovenie obmedzujúce sa na jediný dôvod založený na takejto činnosti.
Následne, pokiaľ ide o cieľ sledovaný článkom 67 nariadenia č. 883/2004, treba uviesť, že normotvorca Únie prijatím tohto nariadenia najmä zamýšľal rozšíriť jeho pôsobnosť na kategórie iných osôb, než sú zamestnanci, na ktorých sa vzťahuje nariadenie č. 1408/71, a to najmä na osoby, ktoré nie sú ekonomicky aktívne a na ktoré sa posledné uvedené nariadenie nevzťahovalo.
Tento cieľ vyplýva všeobecne z rozhodnutia normotvorcu Únie spresniť v článku 2 ods. 1 nariadenia č. 883/2004, že toto nariadenie sa vzťahuje najmä na „štátnych príslušníkov členského štátu“, ktorí podliehajú alebo podliehali právnym predpisom jedného alebo viacerých členských štátov, zatiaľ čo článok 2 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 stanovoval, že toto nariadenie sa uplatňovalo na „zamestnancov“, na ktorých sa vzťahujú alebo sa vzťahovali právne predpisy jedného alebo viacerých členských štátov.
Uvedený cieľ je v osobitnom prípade rodinných dávok vyjadrený tým, že v článku 67 nariadenia č. 883/2004 je použitý pojem „osoba“, zatiaľ čo v článku 73 nariadenia č. 1408/71, ktorý nahradil, sa odkazuje na „zamestnanca“. Článok 67 nariadenia č. 883/2004 odráža preto vôľu normotvorcu Únie už neobmedzovať nárok na rodinné dávky výlučne na zamestnancov, ale rozšíriť ho aj na iné kategórie osôb.
Vzhľadom na všetky tieto skutočnosti sa článok 67 nariadenia č. 883/2004 má vykladať v tom zmysle, že na vznik nároku danej osoby na rodinné dávky nie je potrebné, aby táto osoba vykonávala v príslušnom členskom štáte činnosť ako zamestnanec.
V druhom rade z článku 11 ods. 2 nariadenia č. 883/2004, na ktorý vnútroštátny súd odkazuje vo svojej otázke, vyplýva, že osoba, ktorej sa poskytuje peňažná dávka na základe alebo v dôsledku výkonu činnosti ako zamestnanec, a teda peňažná dávka, ktorej základom je výkon takejto činnosti v minulosti, sa má na účely určenia právnej úpravy uplatniteľnej na túto osobu považovať za osobu vykonávajúcu uvedenú činnosť.
Z bodu 25 tohto rozsudku však vyplýva, že článok 67 nariadenia č. 883/2004 sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje, aby príslušnosť členského štátu vo vzťahu k danej osobe v oblasti rodinných dávok bola založená na výkone akejkoľvek činnosti ako zamestnanec vrátane výkonu takejto činnosti v minulosti.
Z toho vyplýva, že poberanie peňažných dávok uvedených prípadne v článku 11 ods. 2 nariadenia č. 883/2004 nemá vplyv na záver nachádzajúci sa v bode 29 tohto rozsudku.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že nariadenie č. 883/2004, a najmä jeho článok 67 v spojení s jeho článkom 11 ods. 2, sa má vykladať v tom zmysle, že v takej situácii, o akú ide vo veci samej, nárok osoby na rodinné dávky v príslušnom členskom štáte nie je podmienený ani tým, aby táto osoba vykonávala v tomto členskom štáte činnosť ako zamestnanec, ani tým, aby jej uvedený členský štát vyplácal peňažnú dávku na základe alebo v dôsledku takejto činnosti.
O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 11 ods. 2 nariadenia č. 883/2004 má vykladať v tom zmysle, že v čase podania žiadosti o rodinné dávky musí dotknutá osoba skutočne poberať peňažnú dávku alebo jej môže byť prípadne v budúcnosti takáto peňažná dávka vyplácaná.
Vzhľadom na odpoveď na prvú otázku netreba odpovedať na druhú otázku vnútroštátneho súdu.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia, a najmä jeho článok 67 v spojení s jeho článkom 11 ods. 2, sa má vykladať v tom zmysle, že v takej situácii, o akú ide vo veci samej, nárok osoby na rodinné dávky v príslušnom členskom štáte nie je podmienený ani tým, aby táto osoba vykonávala v tomto členskom štáte činnosť ako zamestnanec, ani tým, aby jej uvedený členský štát vyplácal peňažnú dávku na základe alebo v dôsledku takejto činnosti.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.