CELEX: 62020CJ0485
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Sociálna politika
Smernica 2000/78/ES
Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní
Zákaz diskriminácie na základe zdravotného postihnutia
Prepustenie pracovníka, ktorý sa stal trvalo neschopným vykonávať základné funkcie svojho pracovného miesta
Zamestnanec v skúšobnej dobe
Článok 5
Primerané prispôsobenia pre osoby so zdravotným postihnutím
Povinnosť preradenia na iné pracovné miesto
Prijatie do zamestnania, pokiaľ pre zamestnávateľa nepredstavuje neúmerné bremeno

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 5 smernice Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní (
Ú. v. ES L 303, 2000, s. 16
; Mim. vyd. 05/004, s. 79).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi XXXX a HR Rail SA vo veci prepustenia XXXX z dôvodu jeho zdravotného postihnutia.
Právny rámec
Medzinárodné právo
Dohovor Organizácie Spojených národov o právach osôb so zdravotným postihnutím, ktorý bol v mene Európskeho spoločenstva schválený rozhodnutím Rady 2010/48/ES z 26. novembra 2009 (
Ú. v. EÚ L 23, 2010, s. 35
; ďalej len „dohovor OSN“), v písmene e) svojej preambuly uvádza:
„uznávajúc, že zdravotné postihnutie je pojem, ktorý sa vyvíja, a že zdravotné postihnutie je výsledkom vzájomného pôsobenia medzi osobami so zhoršeným zdravím a medzi bariérami v postojoch a v prostredí, ktoré im bránia plne a účinne sa zúčastňovať na živote spoločnosti na rovnakom základe s ostatnými“.
Podľa článku 1 tohto dohovoru, nazvaného „Účel“:
„Účelom tohto dohovoru je presadzovať, chrániť a zabezpečovať plné a rovnaké užívanie všetkých ľudských práv a základných slobôd všetkými osobami so zdravotným postihnutím a podporovať úctu k ich prirodzenej dôstojnosti.
Osoby so zdravotným postihnutím zahŕňajú osoby s dlhodobými telesnými, mentálnymi, intelektuálnymi alebo zmyslovými postihnutiami, ktoré v súčinnosti s rôznymi prekážkami môžu brániť ich plnému a účinnému zapojeniu do života spoločnosti na rovnakom základe s ostatnými.“
Článok 2 uvedeného dohovoru, nazvaný „Vymedzenie pojmov“, stanovuje:
„Na účely tohto dohovoru:
…
‚diskriminácia na základe zdravotného postihnutia‘ znamená každé robenie rozdielov, vylúčenie alebo obmedzenie na základe zdravotného postihnutia, ktorých cieľom alebo účinkom je narušiť alebo znemožniť uznávanie, užívanie alebo uplatňovanie všetkých ľudských práv a základných slobôd v politickej, hospodárskej, sociálnej, kultúrnej, občianskej alebo inej oblasti na rovnakom základe s ostatnými. Zahŕňa všetky formy diskriminácie vrátane odmietnutia primeraných úprav;
‚primerané úpravy‘ znamenajú nevyhnutnú a adekvátnu zmenu a prispôsobenie, ktoré nepredstavujú neúmerné alebo nadmerné zaťaženie, a robia sa, ak si to vyžaduje konkrétny prípad, s cieľom zabezpečiť osobám so zdravotným postihnutím užívanie alebo uplatňovanie všetkých ľudských práv a základných slobôd na rovnakom základe s ostatnými;
…“
Článok 27 ods. 1 toho istého dohovoru, nazvaný „Práca a zamestnávanie“, stanovuje:
„Zmluvné strany uznávajú právo osôb so zdravotným postihnutím na prácu na rovnakom základe s ostatnými; k tomu patrí právo na možnosť živiť sa slobodne zvolenou prácou alebo prácou prijatou na trhu práce a právo na pracovné prostredie, ktoré je otvorené, začleňujúce a prístupné osobám so zdravotným postihnutím. Zmluvné strany zaručujú a podporujú uplatňovanie práva na prácu, a to aj osôb, ktoré sa stali zdravotne postihnutými v priebehu zamestnania, prijímaním primeraných opatrení vrátane legislatívnych, ktorými okrem iného:
…
h)
budú podporovať zamestnávanie osôb so zdravotným postihnutím v súkromnom sektore prostredníctvom primeraných politík a opatrení, medzi ktoré môžu patriť programy pozitívnych opatrení, motivačné a iné opatrenia;
i)
zabezpečia, aby sa pre osoby so zdravotným postihnutím vykonali na pracovisku primerané úpravy;
…
k)
budú podporovať pracovnú a profesijnú rehabilitáciu osôb so zdravotným postihnutím a programy zamerané na udržanie si pracovného miesta a na uľahčenie návratu do práce.“
Právo Únie
Odôvodnenia 16, 17, 20 a 21 smernice 2000/78 znejú takto:
„(16)
Ustanovenie opatrení na prispôsobenie potrebám ľudí so zdravotným postihnutím na pracovisku hrá dôležitú rolu v boji proti diskriminácii na základe zdravotného postihnutia.
(17)
Táto smernica, bez ohľadu na povinnosť zabezpečiť primerané úpravy pre ľudí so zdravotným postihnutím, nevyžaduje nábor, postup v zamestnaní, zachovanie pracovného pomeru alebo odbornú prípravu jednotlivca, ktorý nie je príslušný, schopný alebo k dispozícii, aby vykonával podstatné funkcie dotknutého pracovného zaradenia alebo aby absolvoval príslušnú odbornú prípravu.
…
(20)
Vhodné opatrenia, t. j. účinné a praktické opatrenia by sa mali vykonať na prispôsobenie pracoviska zdravotnému postihnutiu, napríklad prispôsobením priestorov alebo úpravou pracovného zariadenia, úpravou pracovného času, rozdelením úloh alebo poskytnutím možností na odbornú prípravu a integráciu.
(21)
Pri určovaní, či uvedené opatrenia vedú k nadmernému zaťaženiu, by sa mali posudzovať najmä vzniknuté finančné a iné náklady, ako aj veľkosť a finančné zdroje organizácie alebo podniku a možnosti získania príspevku z verejných prostriedkov alebo inej pomoci.“
Článok 3 tejto smernice, nazvaný „Rozsah“, v odseku 1 stanovuje:
„V rámci právomocí delegovaných na [Európsku úniu] sa bude táto smernica vzťahovať na všetky osoby, tak vo verejnom ako i v súkromnom sektore, vrátane verejných orgánov vo vzťahu k:
a)
podmienkam prístupu k zamestnaniu, samostatnej zárobkovej činnosti alebo povolaniu, vrátane kritérií výberu a podmienok náboru, bez ohľadu na oblasť činnosti a na všetkých úrovniach profesionálnej hierarchie, vrátane postupu v zamestnaní;
b)
prístupu k všetkým typom a všetkým úrovniam odborného poradenstva, odbornej prípravy, ďalšieho odborného vzdelávania a preškoľovania, vrátane odbornej praxe;
c)
podmienkam zamestnania a pracovným podmienkam vrátane podmienok prepúšťania a odmeňovania;
…“
Podľa článku 5 uvedenej smernice s názvom „Primerané prispôsobenia pre osoby so zdravotným postihnutím“:
„Na uplatnenie zásady rovnakého zaobchádzania vo vzťahu k osobám so zdravotným postihnutím sa vykonajú primerané prispôsobenia. Znamená to, že zamestnávatelia vykonajú podľa potreby jednotlivého prípadu vhodné opatrenia, aby umožnili osobe so zdravotným postihnutím vstúpiť, zúčastňovať sa alebo postupovať v zamestnaní alebo absolvovať odbornú prípravu, pokiaľ také opatrenia nie sú pre zamestnávateľa neúmerným bremenom. Toto bremeno nebude neúmerné, ak je dostatočne kompenzované opatreniami existujúcimi v rámci politiky zdravotne postihnutých v danom členskom štáte.“
Belgické právo
Zákon z 10. mája 2007 o boji proti niektorým formám diskriminácie, ktorým sa do belgického práva preberá smernica 2000/78, zakazuje priamu a nepriamu diskrimináciu na základe niektorého z chránených kritérií uvedených v jeho článku 4 ods. 4, okrem iného súčasný a budúci zdravotný stav, ako aj zdravotné postihnutie.
Podľa článku 9 tohto zákona nepriame rozlišovanie na základe zdravotného postihnutia predstavuje nepriamu diskrimináciu, okrem prípadu, že sa preukáže, že nie je možné zabezpečiť žiadne primerané úpravy. V súlade s článkom 14 uvedeného zákona sa zakazuje akákoľvek forma diskriminácie, pričom pod diskrimináciou sa rozumie najmä priama diskriminácia, nepriama diskriminácia a odmietnutie zabezpečiť primerané prispôsobenia v prospech zdravotne postihnutej osoby.
V tejto súvislosti článok 4 ods. 12 toho istého zákona definuje pojem „primerané prispôsobenia“ ako všetky „primerané prispôsobenia prijaté podľa potrieb jednotlivého prípadu, aby umožnili osobe so zdravotným postihnutím vstúpiť, zúčastňovať sa alebo postupovať v zamestnaní v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje tento zákon, okrem prípadu, ak tieto opatrenia predstavujú pre osobu, ktorá ich má prijať, neúmerné bremeno. Toto bremeno nie je neúmerné, ak je dostatočne kompenzované opatreniami existujúcimi v rámci verejnej politiky týkajúcej sa zdravotne postihnutých osôb“.
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Žalobca vo veci samej bol prijatý do zamestnania spoločnosťou HR Rail, ktorá je výhradným zamestnávateľom zamestnancov belgických železníc, ako špecializovaný údržbár železničných tratí. Dňa 21. novembra 2016 začal vykonávať stáž v spoločnosti Infrabel, ktorá je právnym subjektom konajúcim ako „správca infraštruktúry“ pre belgické železnice. V decembri 2017 bola žalobcovi vo veci samej diagnostikovaná srdcová choroba vyžadujúca zavedenie kardiostimulátora, pričom tento prístroj bol citlivý na elektromagnetické polia, ktoré sú prítomné najmä na železničných tratiach. Keďže táto zdravotnícka pomôcka nemohla byť opakovane vystavovaná elektromagnetickým poliam, ktorým je vystavený údržbár železničných tratí, žalobca vo veci samej už nebol schopný vykonávať úlohy, na ktoré bol pôvodne prijatý.
Dňa 12. júna 2018 ho Service public fédéral „Sécurité sociale“ (Federálny verejný úrad sociálneho zabezpečenia, Belgicko) uznal za zdravotne postihnutého.
Rozhodnutím z 28. júna 2018 Centre régional de la médecine de l’administration (Regionálne stredisko pre pracovné lekárstvo, Belgicko), poverené hodnotením zdravotnej spôsobilosti pracovníkov v služobnom pomere pri belgických železniciach, vyhlásilo žalobcu vo veci samej za nespôsobilého vykonávať funkcie, pre ktoré bol prijatý do zamestnania (ďalej len „sporné rozhodnutie“). Centre régional de la médecine de l’administration (Regionálne stredisko pre pracovné lekárstvo) však spresnilo, že mohol zastávať pracovné miesto zodpovedajúce nasledujúcim požiadavkám: „stredne namáhavá činnosť, zákaz vystavenia sa magnetickým poliam, výškam a vibráciám“.
Žalobca vo veci samej bol teda zaradený na miesto skladníka v tomto istom podniku.
Dňa 1. júla 2018 podal žalobca proti spornému rozhodnutiu odvolanie na Commission d’appel de la médecine de l’administration (Odvolacia komisia pre pracovné lekárstvo, Belgicko).
Dňa 19. júla 2018 HR Rail informovala žalobcu vo veci samej, že mu bude poskytnutá „individualizovaná podpora pri hľadaní nového zamestnania“ a že bude čoskoro predvolaný na tento účel na pohovor.
Dňa 3. septembra 2018 odvolacia komisia pre pracovné lekárstvo potvrdila sporné rozhodnutie.
Dňa 26. septembra 2018 vedúci poradca – vedúci príslušného oddelenia informoval žalobcu vo veci samej o jeho prepustení k 30. septembru 2018 so zákazom prijať ho do zamestnania počas obdobia piatich rokov na pracovné miesto v triede, do ktorej bol pôvodne prijatý.
Dňa 26. októbra 2018 generálny riaditeľ spoločnosti HR Rail žalobcovi vo veci samej oznámil, že na základe služobného poriadku a pracovného poriadku zamestnancov belgických železníc sa skončila jeho skúšobná doba z dôvodu, že bol úplne a trvale nespôsobilý vykonávať úlohy, na ktoré bol prijatý. Na rozdiel od stálych zamestnancov totiž zamestnanci v skúšobnej lehote, ktorí sú uznaní za zdravotne postihnuté osoby, a preto už nie sú schopní vykonávať svoju funkciu, nemajú nárok na preloženie v rámci podniku. Generálny riaditeľ ho tiež informoval, že list ponúkajúci „individualizovanú podporu“ sa stal bezpredmetným.
Žalobca vo veci samej podal na Conseil d’État (Štátna rada, Belgicko) žalobu o neplatnosť rozhodnutia z 26. septembra 2018, ktorým bol informovaný o svojom prepustení k 30. septembru 2018.
Vnútroštátny súd uvádza, že zdravotné podmienky žalobcu vo veci samej ho umožňujú kvalifikovať za „zdravotne postihnutého“ v zmysle právnych predpisov preberajúcich smernicu 2000/78 do belgického práva. Konštatuje však, že otázka, či pod „primeraným prispôsobením“ v zmysle článku 5 tejto smernice treba chápať aj možnosť zaradiť na inú funkciu osobu, ktorá z dôvodu svojho zdravotného postihnutia už nemôže vykonávať funkciu, ktorú vykonávala pred týmto postihnutím, nie je vo vnútroštátnej judikatúre posudzovaná jednotne.
Za týchto okolností Conseil d’État (Štátna rada) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 5 smernice 2000/78 vykladať v tom zmysle, že zamestnávateľ má povinnosť zaradiť osobu, ktorá z dôvodu svojho zdravotného postihnutia už nie je schopná vykonávať podstatné funkcie pracovného miesta, na ktoré bola prijatá, na iné pracovné miesto, pre ktoré má požadované kompetencie, schopnosti a pre ktoré je k dispozícii, pokiaľ toto opatrenie nepredstavuje pre zamestnávateľa neúmerné bremeno?“
O prejudiciálnej otázke
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 5 smernice 2000/78 vykladať v tom zmysle, že pojem „primerané prispôsobenia pre osoby so zdravotným postihnutím“ v zmysle tohto článku vyžaduje, aby bol pracovník, vrátane pracovníka, ktorý je v skúšobnej dobe po prijatí do zamestnania, ktorý bol z dôvodu svojho zdravotného postihnutia vyhlásený za nespôsobilého vykonávať podstatné funkcie pracovného miesta, ktoré zastáva, zaradený na iné pracovné miesto, pre ktoré má požadované kompetencie, schopnosti a pre ktoré je k dispozícii.
Na úvod treba pripomenúť, že tak z názvu a z preambuly, ako aj z obsahu a účelu smernice 2000/78 vyplýva, že jej cieľom je stanoviť všeobecný rámec na to, aby každej osobe bola zaistená rovnosť zaobchádzania „v zamestnaní a povolaní“ tým, že sa jej poskytne účinná ochrana proti diskriminácii z niektorého z dôvodov uvedených v jej článku 1, medzi ktoré patrí aj zdravotné postihnutie (rozsudok z 15. júla 2021, Tartu Vangla,
C‑795/19
,
EU:C:2021:606
, bod
a citovaná judikatúra).
Táto smernica tak v oblasti, ktorú pokrýva, konkretizuje všeobecnú zásadu zákazu diskriminácie v súčasnosti zakotvenú v článku 21 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“). Okrem iného článok 26 Charty stanovuje, že Únia uznáva a rešpektuje právo osôb so zdravotným postihnutím využívať opatrenia, ktoré sú určené na zabezpečenie ich nezávislosti, sociálnej integrácie a integrácie v zamestnaní a účasti na spoločenskom živote (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. októbra 2021, Komisija za zaštita ot diskriminacija,
C‑824/19
,
EU:C:2021:862
, body
a
, ako aj citovanú judikatúru).
Na úvod treba určiť, či sa na uvedenú smernicu môže odvolávať osoba, ktorej podobne ako žalobcovi vo veci samej, musel byť počas skúšobnej doby po prijatí do zamestnania u svojho zamestnávateľa zavedený kardiostimulátor, čo jej znemožnilo pokračovať vo vykonávaní úloh, na ktoré bola pôvodne prijatá, vzhľadom na citlivosť tohto zariadenia na elektromagnetické polia, ktoré sú prítomné najmä na železničných tratiach, a bola preto prepustená.
V tejto súvislosti po prvé, ako vyplýva z článku 3 ods. 1 smernice 2000/78, táto smernica sa uplatňuje tak na verejný sektor, ako aj na súkromný sektor, vrátane verejných orgánov. Preto skutočnosť, že HR Rail má postavenie verejnoprávnej akciovej spoločnosti, nebráni tomu, aby sa žalobca vo veci samej mohol voči nej odvolávať na túto smernicu.
Po druhé podľa znenia článku 3 ods. 1 písm. a) a b) tejto smernice sa uvedená smernica vzťahuje na podmienky prístupu k zamestnaniu, samostatnej zárobkovej činnosti alebo povolaniu, ako aj na prístup ku všetkým typom a všetkým úrovniam odborného poradenstva, odbornej prípravy, ďalšieho odborného vzdelávania a preškoľovania. Zo znenia tohto ustanovenia vyplýva, že toto ustanovenie je dostatočne široké na to, aby zahŕňalo situáciu pracovníka, ktorý je po svojom prijatí do zamestnania zamestnávateľom v skúšobnej dobe.
Okrem toho Súdny dvor už rozhodol, že pojem „pracovník“ v zmysle článku 45 ZFEÚ, ktorý je rovnaký ako pojem uvedený v smernici 2000/78 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. júla 2017, Abercrombie & Fitch Italia,
C‑143/16
,
EU:C:2017:566
, bod
), sa tak rozširuje na osoby vykonávajúce prípravnú prax alebo absolvujúce vzdelávanie v rámci povolania, ktoré možno považovať za praktickú prípravu na výkon príslušného povolania, ak je uvedená prax vykonávaná ako skutočná a účinná činnosť pre zamestnávateľa a pod jeho vedením (rozsudok z 9. júla 2015, Balkaya,
C‑229/14
,
EU:C:2015:455
, bod
a citovaná judikatúra).
Z toho vyplýva, že skutočnosť, že žalobca vo veci samej nebol ku dňu svojho prepustenia prijatý do zamestnania s konečnou platnosťou, nebráni tomu, aby jeho postavenie v zamestnaní patrilo do pôsobnosti smernice 2000/78.
Po tretie je nesporné, že žalobca vo veci samej má „zdravotné postihnutie“ v zmysle vnútroštátnych právnych predpisov, ktorými sa vykonáva smernica 2000/78.
Podľa ustálenej judikatúry pojem „zdravotné postihnutie“ v zmysle tejto smernice treba chápať ako obmedzenie vyplývajúce najmä z dlhodobého telesného, mentálneho alebo psychického postihnutia, ktorého vzájomné pôsobenie s rôznymi prekážkami môže brániť plnej a účinnej účasti dotknutej osoby na profesijnom živote na základe rovnosti s ostatnými zamestnancami (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. apríla 2013, HK Danmark,
C‑335/11 a C‑337/11
,
EU:C:2013:222
, bod
; ako aj z 11. septembra 2019, Nobel Plastiques Ibérica SA,
C‑397/18
,
EU:C:2019:703
, bod
).
V prejednávanej veci má totiž žalobca vo veci samej zdravotný problém, ktorý si vyžaduje zavedenie kardiostimulátora, t. j. zariadenia citlivého na elektromagnetické polia, ktoré sú prítomné najmä na železničných tratiach, čo mu neumožňuje vykonávať podstatné funkcie pracovného miesta, na ktoré bol prijatý.
Preto situácia, o akú ide vo veci samej, patrí do pôsobnosti smernice 2000/78.
S cieľom odpovedať na otázku položenú vnútroštátnym súdom treba uviesť, že zo znenia článku 5 smernice 2000/78 v spojení s jej odôvodneniami 20 a 21 vyplýva, že zamestnávateľ je povinný prijať vhodné opatrenia, a to účinné a praktické opatrenia, pri zohľadnení každej individuálnej situácie, aby umožnil každej osobe so zdravotným postihnutím vstúpiť, zúčastňovať sa alebo postupovať v zamestnaní alebo absolvovať odbornú prípravu, pokiaľ také opatrenia nie sú pre zamestnávateľa neúmerným bremenom.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že smernica 2000/78 sa má v najširšej miere vykladať jednotne s dohovorom OSN (rozsudok z 21. októbra 2021, Komisija za zaštita ot diskriminacija,
C‑824/19
,
EU:C:2021:862
, bod
a citovaná judikatúra). Podľa článku 2 tretieho odseku dohovoru OSN pritom diskriminácia na základe zdravotného postihnutia zahŕňa všetky formy diskriminácie vrátane odmietnutia primeraných úprav.
Z článku 5 smernice 2000/78 vyplýva, že na uplatnenie dodržiavania zásady rovnosti zaobchádzania vo vzťahu k osobám so zdravotným postihnutím sa vykonajú primerané prispôsobenia. Zamestnávateľ je tak povinný podľa potreby konkrétnej situácie prijať vhodné opatrenia, najmä aby umožnil osobe so zdravotným postihnutím prístup k zamestnaniu, jeho výkon alebo postup v zamestnaní alebo absolvovať odbornú prípravu, pokiaľ také opatrenia nie sú pre zamestnávateľa neúmerným bremenom.
Pokiaľ ide konkrétne o odôvodnenie 20 uvedenej smernice, ktoré medzi vhodnými opatreniami uvádza „účinné a praktické opatrenia [, ktoré] by sa mali vykonať na prispôsobenie pracoviska zdravotnému postihnutiu, napríklad prispôsobením priestorov alebo úpravou pracovného zariadenia, úpravou pracovného času, rozdelením úloh alebo poskytnutím možností na odbornú prípravu a integráciu“, Súdny dvor už rozhodol, že toto odôvodnenie nevyčerpávajúcim spôsobom vymenúva primerané prispôsobenia, pričom tie môžu byť materiálnej, organizačnej a/alebo vzdelávacej povahy, keďže článok 5 tej istej smernice z hľadiska článku 2 štvrtého odseku dohovoru OSN presadzuje širokú definíciu pojmu „primerané úpravy“ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. apríla 2013, HK Danmark,
C‑335/11 a C‑337/11
,
EU:C:2013:222
, body
a
).
Ako totiž uviedol generálny advokát v bode 59 svojich návrhov, odkaz v odôvodnení 20 smernice 2000/78 na prispôsobenie „pracovného miesta“ treba chápať tak, že zdôrazňuje prednostnú povahu takéhoto prispôsobenia vzhľadom na iné opatrenia umožňujúce prispôsobiť pracovné prostredie osobe so zdravotným postihnutím, aby mala možnosť plnej a účinnej účasti na profesijnom živote na základe zásady rovnosti zaobchádzania s ostatnými pracovníkmi. Tieto opatrenia tak môžu zahŕňať vykonanie opatrení zamestnávateľom, ktoré umožňujú tejto osobe, aby si zachovala svoje zamestnanie, akým je preradenie na iné pracovné miesto.
Navyše, ako už Súdny dvor rozhodol, smernica 2000/78 v oblasti, ktorú pokrýva, konkretizuje všeobecnú zásadu zákazu diskriminácie v súčasnosti zakotvenú v článku 21 Charty. Navyše článok 26 Charty stanovuje, že Únia uznáva a rešpektuje právo osôb so zdravotným postihnutím využívať opatrenia, ktoré sú určené na zabezpečenie ich nezávislosti, sociálnej integrácie a integrácie v zamestnaní a účasti na spoločenskom živote (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. apríla 2018, Egenberger,
C‑414/16
,
EU:C:2018:257
, bod
, ako aj z 21. októbra 2021, Komisija za zaštita ot diskriminacija,
C‑824/19
,
EU:C:2021:862
, body
a
).
Treba teda konštatovať, podobne ako uviedol generálny advokát v bode 69 svojich návrhov, že pokiaľ sa zamestnanec stane trvale nespôsobilým zastávať svoje pracovné miesto z dôvodu zdravotného postihnutia, jeho preradenie na iné pracovné miesto môže predstavovať vhodné opatrenie v rámci „primeraného prispôsobenia“ v zmysle článku 5 tejto smernice 2000/78.
Takýto výklad je v súlade s týmto pojmom, ktorý treba chápať tak, že sa týka odstraňovania rôznych bariér, ktoré bránia plnej a účinnej účasti osôb so zdravotným postihnutím na profesijnom živote na základe rovnosti s ostatnými zamestnancami (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. apríla 2013, HK Danmark,
C‑335/11 a C‑337/11
,
EU:C:2013:222
, bod
).
Vzhľadom na to treba uviesť, že článok 5 smernice 2000/78 nemôže zaväzovať zamestnávateľa, aby prijal opatrenia, ktoré by boli pre neho „neúmerným bremenom“. V tejto súvislosti z odôvodnenia 21 tejto smernice vyplýva, že pri určovaní, či uvedené opatrenia vedú k nadmernému zaťaženiu, by sa mali posudzovať najmä vzniknuté finančné náklady, ako aj veľkosť a finančné zdroje organizácie alebo podniku a možnosti získania príspevku z verejných prostriedkov alebo inej pomoci.
Treba pripomenúť, že v rámci konania podľa článku 267 ZFEÚ, ktoré spočíva na jednoznačnom rozdelení úloh medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, je na posúdenie skutkového stavu príslušný vnútroštátny súd. Súdny dvor však v duchu spolupráce s vnútroštátnymi súdmi a s cieľom poskytnúť im užitočnú odpoveď môže vnútroštátnemu súdu poskytnúť všetky údaje, ktoré považuje za nevyhnutné (rozsudok z 11. apríla 2013, HK Danmark,
C‑335/11 a C‑337/11
,
EU:C:2013:222
, bod
, ako aj citovaná judikatúra).
Relevantnou skutočnosťou na účely tohto posúdenia môže byť okolnosť uvedená vnútroštátnym súdom, že žalobca vo veci samej bol po tom, čo vyhlásil, že nie je spôsobilý vykonávať úlohy, na ktoré bol prijatý, preložený na miesto skladníka v rámci toho istého podniku.
Okrem toho treba spresniť, že v každom prípade možnosť preradiť zdravotne postihnutú osobu na iné pracovné miesto existuje len vtedy, ak existuje aspoň jedno voľné pracovné miesto, ktoré dotknutý pracovník môže zastávať, ako uviedol generálny advokát v bode 77 svojich návrhov.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 5 smernice 2000/78 sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „primerané prispôsobenia pre osoby so zdravotným postihnutím“ v zmysle tohto článku vyžaduje, aby bol pracovník, vrátane pracovníka, ktorý je v skúšobnej dobe po prijatí do zamestnania, ktorý bol z dôvodu svojho zdravotného postihnutia vyhlásený za nespôsobilého vykonávať podstatné funkcie pracovného miesta, ktoré zastáva, zaradený na iné pracovné miesto, pre ktoré má požadované kompetencie, schopnosti a pre ktoré je k dispozícii, pokiaľ takéto opatrenie nepredstavuje pre zamestnávateľa neúmerné bremeno.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

Článok 5 smernice Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „primerané prispôsobenia pre osoby so zdravotným postihnutím“ v zmysle tohto článku vyžaduje, aby bol pracovník, vrátane pracovníka, ktorý je v skúšobnej dobe po prijatí do zamestnania, ktorý bol z dôvodu svojho zdravotného postihnutia vyhlásený za nespôsobilého vykonávať podstatné funkcie pracovného miesta, ktoré zastáva, zaradený na iné pracovné miesto, pre ktoré má požadované kompetencie, schopnosti a pre ktoré je k dispozícii, pokiaľ takéto opatrenie nepredstavuje pre zamestnávateľa neúmerné bremeno.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.