CELEX: 62015TJ0026
Žalba
Javna služba
Imenovanje
Postupak odabira i imenovanja direktora regulatorne agencije
EMA
Odluka o predodabiru odbora za predodabir
Imenovanje od strane Upravnog odbora EMA‑e
Sastav odbora za predodabir
Preklapanje dužnosti člana odbora za predodabir i člana Upravnog odbora EMA‑e
Nepristranost

Svojom žalbom, koja je podnesena na temelju članka 9. Priloga I. Statutu Suda Europske unije, Komisija zahtijeva ukidanje presude Službeničkog suda Europske unije (drugo vijeće) od 13. studenoga 2014., Hristov/Komisija i EMA (
F‑2/12
, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:F:2014:245
), kojom je, među ostalim, poništena njezina odluka od 20. travnja 2011. kojom je Upravnom odboru Europske agencije za lijekove (EMA) predložila popis od četiri kandidata koja je preporučio odbor za predodabir i potvrdio Savjetodavni odbor za imenovanja (u daljnjem tekstu: odluka Upravnog odbora EMA‑e od 20. travnja 2011.).
Činjenice iz kojih proizlazi spor
Relevantne činjenice koje su dovele do spora izložene su u pobijanoj odluci kako slijedi:
„"13
EMA je 10. prosinca 2009. imenovala osobu A, člana Upravnog odbora EMA‑e, promatračem koji je predstavlja u odboru za predodabir, u skladu s točkom 7.1. smjernica [Komisije od 12. siječnja 2009. o odabiru i imenovanju direktora regulatornih agencija, izvršnih agencija i zajedničkih poduzeća]. Na temelju te odredbe, odbor za predodabir sastoji se od triju viših dužnosnika Komisije koji moraju imati najmanje jednak razred i razinu funkcije kao direktor EMA‑e.
Dana 15. siječnja 2010. Komisija je u Službenom listu Europske unije objavila oglas za slobodno radno mjesto izvršnog direktora (razred AD 14) Europske agencije za lijekove (EMA) (
SL C 9 A, str. 1
.) [neslužbeni prijevod]. Ponuđeno radno mjesto bilo je radno mjesto člana privremenog osoblja u razredu AD 14 te je rok za podnošenje prijava bio 17. veljače 2010. Tužitelj je podnio prijavu 16. veljače 2010.
Odbor za predodabir 31. ožujka 2010. pregledao je zaprimljene prijave, u skladu s točkom 7.2.1. smjernica. Tom je prilikom navedeni odbor procijenio da oglas za slobodno radno mjesto nije popraćen s dovoljno publiciteta. Nakon toga Komisija je odlučila ponovno objaviti oglas za slobodno radno mjesto.
[...]
Upravni odbor EMA‑e sastao se dana 7. listopada 2010. Na tom je sastanku, na kojem su osobito sudjelovale osobe B i C, u svojstvu predsjednika i člana Upravnog odbora odnosno člana Upravnog odbora, donesena odluka o pokretanju postupka odabira izvršnog direktora EMA‑e, u kojoj su detaljno opisani stadiji postupka i u kojoj je navedeno da će on biti objavljen na internetskim stranicama EMA‑e.
Komisija je 30. listopada 2010. objavila sporni oglas za slobodno radno mjesto. Kandidati su morali udovoljiti istim kriterijima odabira i prihvatljivosti koji su bili navedeni u prethodnom oglasu za slobodno radno mjesto, uz iznimku jednog kriterija odabira. Naime, dok je u prvom oglasu za slobodno radno mjesto propisano da se od kandidata traži „dokazano iskustvo u upravljanju viših dužnosnika u višekulturnom okruženju”, u spornom se oglasu za slobodno radno mjesto zahtijevalo „dokazano iskustvo u području vođenja velikih timova viših dužnosnika[,] iskustvo stečeno u višekulturnom okruženju smatra[lo] se prednošću”.
Zamjenik načelnika odjela za ljudske potencijale GU‑a „Zdravlje” elektroničkom poštom od 3. listopada 2010. obavijestio je [E. Hristova] o objavi spornog oglasa za slobodno radno mjesto. U toj je elektroničkoj pošti potonji predložio [E. Hristovu] da ponovno pošalje popratnu dokumentaciju koju je priložio prijavi za prvi oglas za slobodno radno mjesto kako bi ažurirao svoje podatke o radnom iskustvu, što je [E. Hristov]učinio dopisom od 23. studenoga 2010. koji je Komisija zaprimila sutradan.
[...]
U ovom slučaju odbor za predodabir sastojao se od predsjednika i triju drugih članova. Dužnosti predsjednika odbora za predodabir bile su povjerene glavnom direktoru GU‑a „Zdravlje”, koja je kao nadležna Glavna uprava EMA‑e bila zadužena za nadzor tih aktivnosti. Od ostalih triju članova, dvoje su bili dužnosnici GU‑a „Zdravlje”, a jedan dužnosnik Glavne uprave za istraživanje i inovacije. Predsjednica odbora za predodabir, u ovom slučaju osoba D, i jedan od dvaju dužnosnika GU‑a „Zdravlje” također su bili članovi Upravnog odbora EMA‑e koji zastupaju Komisiju, u skladu s člankom 65. stavkom 3. Uredbe br. 726/2004.
Odbor za predodabir 12. siječnja 2011. pregledao je 62 zaprimljene prijave za radno mjesto izvršnog direktora EMA‑e. Nakon tog pregledavanja, odbor za predodabir odlučio je pozvati devetero kandidata na intervju, među kojima [E. Hristova]. Odbor za predodabir isključio je jednog od tih devetero kandidata prije no što je pristupio intervjuu.
[E. Hristov] je, kao i drugih sedmero uspješnih kandidata, 8. veljače 2011. bio na intervjuu s odborom za predodabir. Tom se prilikom odbor koristio ocjenjivačkom tablicom koju je pripremio.
Nakon tih intervjua, osmero je kandidata bilo ocijenjeno prema maksimalnim bodovima od 100 i svrstano u ljestvicu prema ostvarenim rezultatima, od najnižih prema najvišima. [E. Hristov] je ostvario najniži rezultat, 61 bod od 100. Ostalih sedmero kandidata ostvarilo je između 69 i 85 bodova od 100.
Odbor za predodabir 7. ožujka 2011. sastavio je svoje izvješće, koje je sadržavalo informacije o svakom intervjuiranom kandidatu, i odlučio preporučiti četvero kandidata koji su ostvarili najbolje rezultate (od 75 do 85 bodova od 100) […]
Nakon što je zaprimio izvješće odbora za predodabir, savjetodavni odbor Komisije za imenovanja (u daljnjem tekstu: CCA) sam je pregledao spise 62 prijave koje je zaprimio za radno mjesto izvršnog direktora EMA‑e. Nakon tog pregledavanja, CCA je 14. ožujka 2011. donio prethodno mišljenje, propisano u točki 8.2.1. smjernica. Prema prethodnom mišljenju CCA‑a, samo je četvero kandidata koje je predložio odbor za predodabir moralo biti pozvano na testiranje u centru za procjenu kao i na intervju s CCA‑om. Vršitelj dužnosti tajnika CCA‑a istog je datuma dopisom obavijestio [E. Hristova] da je CCA odlučio da neće odstupiti od mišljenja odbora za predodabir prema kojem su drugi kandidati znali bolje povezati vještine i iskustvo od njega, kao što se to zahtijevalo u spornom oglasu za radno mjesto, te da ga stoga neće pozvati na intervju.
Nakon što su prošli testiranje, četvero kandidata koje je odabrao odbor za predodabir pozvano je na intervju s CCA‑om koji se održao 7. travnja 2011. CCA je istog dana donio mišljenje prema kojem je smatrao da četvero kandidata koje je predložio odbor za predodabir udovoljava uvjetima za obnašanje dužnosti izvršnog direktora EMA‑e.
Član Komisije nadležan za zdravlje i zaštitu potrošača (u daljnjem tekstu: nadležni povjerenik) održao je intervjue s četvero kandidata koje su predložili odbor za predodabir i CCA. Nakon toga, GU „Ljudski resursi i sigurnost” predložio je članovima Komisije, uz suglasnost predsjednika Komisije i nadležnog povjerenika, da tih četvero kandidata preporuče Upravnom odboru EMA‑e.
Komisija je 20. travnja 2011. službeno donijela odluku kojom se Upravnom odboru EMA‑e predlaže popis od četvero kandidata koje su preporučili odbor za predodabir i CCA […].
Upravni odbor EMA‑e održao je 5. svibnja 2011. izvanredni sastanak s ciljem izbora novog izvršnog direktora EMA‑e. Na tom je sastanku izmijenjen postupak odabira izvršnog direktora, koji je bio usvojen 7. listopada 2010., i saslušano je četvero kandidata koje je Komisija predložila. Budući da se nije mogao postići dogovor o odabiru jednog imena, odlučeno je da će se odbor za predodabir ponovno sastati idući mjesec kako bi odlučili među četvero kandidata koje je predložila Komisija.
[E. Hristov] je dopisom od 27. svibnja 2011., koji je zaprimljen u Komisiji 9. lipnja 2011., podnio žalbu „protiv načina na koji je vođen natječaj [pred Komisijom]”.
Upravni odbor EMA‑e 8. lipnja izabrao je osobu C, koja će obnašati dužnosti izvršnog direktora EMA‑e.
Dana 13. srpnja 2011. osoba C saslušana je pred odborom Parlamenta za okoliš, javno zdravlje i sigurnost hrane.
Predsjednik Parlamenta dopisom od 22. rujna 2011. obavijestio je EMA‑u da je nakon saslušanja osobe C pred navedenim odborom Parlament prihvatio njezino imenovanje kao novog izvršnog direktora EMA‑e.
Odlukom Komisije od 6. listopada 2011. odbijena je [E. Hristova] žalba podnesena dopisom od 27. svibnja 2011.
Upravni odbor EMA‑e također je odlukom donesenom 6. listopada 2011. imenovao osobu C izvršnim direktorom (u daljnjem tekstu: odluka Upravnog odbora od 6. listopada 2011.).
[E. Hristov] je dopisom od 6. siječnja 2012., poslanim istoga dana telefaksom i poštom, podnio tužbu tijelu nadležnom za sklapanje ugovora o radu EMA‑e protiv odluke Upravnog odbora od 6. listopada 2011.
Tužbom koju je tajništvo Službeničkog suda zaprimilo 9. siječnja 2012. [E. Hristov] je zatražio da se privremenim mjerama odgodi primjena odluke Upravnog odbora od 6. listopada 2011. Taj je zahtjev za izricanje privremenih mjera odbijen rješenjem od 20. ožujka 2012.Hristov/Komisija i EMA (
F‑2/12 R
,
EU:F:2012:35
).
Odlukom tijela nadležnog za sklapanje ugovora o radu EMA‑e od 16. svibnja 2012. odbijena je žalba od 6. siječnja 2012.”
Prvostupanjski postupak i pobijana presuda
Tužbom, koju je tajništvo Službeničkog suda zaprimilo 9. siječnja 2012. i koja je zavedena pod brojem F‑2/12, Emil Hristov zahtijeva, s jedne strane, poništenje, kao prvo, odluke odbora za predodabir o utvrđenju popisa od četiri kandidata u kojemu on nije naveden, kao drugo, odluke savjetodavnog odbora Komisije za imenovanja (u daljnjem tekstu: CCA) od 14. ožujka 2011. o pozivanju na intervju četiriju kandidata navedenih na popisu odbora za predodabir, kao treće, odluke CCA‑e od 7. travnja 2011. o prihvaćanju preporuka odbora za predodabir, kao četvrto, odluku Komisije od 20. travnja 2011., kao peto, odluke Komisije od 6. listopada 2011. o odbijanju žalbe od 27. svibnja 2011., kao šesto, odluke Upravnog odbora od 6. listopada 2011. o imenovanju osobe C. na radno mjesto izvršnog direktora EMA‑e i, s druge strane, naknadu navodno pretrpljene neimovinske štete zbog donošenja tih odluka kao i, naposljetku, provođenje novog „natječaja” uz poštovanje pravnih postupaka.
Službenički sud odbacio je kao nedopuštene, s jedne strane, zahtjev o provođenju novog „natječaja”, s obzirom na to da predstavlja zahtjev za upućivanje naloga i, s druge strane, zahtjev E. Hristova za poništenje pripremnih akata odluke Komisije od 20. travnja 2011., i to odluke odbora za predodabir o utvrđenju popisa od četiri kandidata, dvije odluke CCA‑e od 14. ožujka i 7. travnja 2011. (točke 58. do 63. pobijane presude). Također je odlučio da je zahtjev koji se odnosi na poništenje odluke Upravnog odbora od 6. listopada 2011. nedopušten s obzirom na to da je bio upućen protiv Komisije, koja nije autor te odluke.
Nadalje je smatrao da odluka Komisije od 6. listopada 2011. o odbijanju žalbe od 27. svibnja 2011. sadržava pojašnjenja, osobito činjenična, pripremnih akata odluke Komisije od 20. travnja 2011. kao i obrazloženje na temelju kojega je Komisija donijela potonju odluku. Slijedom toga zaključio je da mora ispitati zahtjev za poništenje odluke Komisije od 20. travnja 2011., kako je preciziran u odluci od 6. listopada 2011. o odbijanju žalbe od 27. svibnja 2011. (točka 68. pobijane presude).
U potpori svojem zahtjevu za poništenje odluke Komisije od 20. travnja 2011. E. Hristov ističe četiri žalbena razloga. Službenički je sud odlučio da za prvi žalbeni razlog valja smatrati da se temelji na povredi pravila o sastavu odbora za predodabir s obzirom na to da se njegov prvi dio odnosi na imenovanje parnog broja članova tog odbora, a njegov drugi dio na preklapanje dužnosti člana Upravnog odbora EMA‑e i člana odbora za predodabir.
Službenički je sud najprije ispitao drugi dio prvog tužbenog zahtjeva te ga je prihvatio navodeći sljedeće:
„81
U pogledu natječaja, ustaljena je sudska praksa da široke diskrecijske ovlasti koje su dodijeljene natječajnom povjerenstvu u smislu određivanja oblikâ i detaljnog sadržaja pisanih testova kojima se kandidati podvrgavaju treba kompenzirati brižljivom primjenom pravila o organizaciji tih testova (presude Girardot/Komisija,
T‑92/01
,
EU:T:2002:220
, t.
24.
i Christensen/Komisija,
T‑336/02
,
EU:T:2005:115
, t.
38.
).
Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je natječajno povjerenstvo dužno osigurati da njegova ocjena svih kandidata promatranih tijekom usmenih testova bude donesena u uvjetima jednakosti i objektivnosti (presuda Pantoulis/Komisija,
T‑290/03
,
EU:T:2005:316
, t.
90.
)
Iako u ovom slučaju odbor za predodabir nije natječajno povjerenstvo i njegovo mišljenje ne obvezuje ni CCA ni Komisiju, ta se sudska praksa može primijeniti i u ovom slučaju jer odbor za predodabir ima za cilj, kao i natječajno povjerenstvo, odabrati najbolje kandidate među onima koji su podnijeli prijavu nakon objave spornog oglasa za slobodno radno mjesto te raspolaže znatnim manevarskim prostorom pri organiziranju selekcijskih testova (vidjeti u pogledu povjerenstva za odabir pri internom zapošljavanju presudu CG/EIB,
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
, t.
60.
).
Prema tome, na temelju načela dobre uprave i jednakog postupanja Komisija ima obvezu brinuti se o dobroj organizaciji postupka odabira i osigurati svim kandidatima u tom postupku što je moguće jasnije i pravilnije odvijanje razgovora s odborom za predodabir. To podrazumijeva da svi članovi odbora za predodabir koje je imenovala Komisija posjeduju potrebnu neovisnost kako se njihova objektivnost ne bi mogla dovesti u pitanje (vidjeti presudu CG/EIB,
EU:F:2014:187
, t.
61.
).
Također valja istaknuti da je načelo dobre uprave, uz koje se veže obveza nadležne institucije da s pažnjom i nepristranošću ispita sve relevantne elemente u predmetnom slučaju, obuhvaćeno Poveljom o temeljnim pravima Europske unije, koja, otkad je 1. prosinca 2009. stupio na snagu Ugovor iz Lisabona, ima istu pravnu snagu kao Ugovori te u članku 41., naslovljenom „Pravo na dobru upravu”, određuje da svatko ima pravo da institucije, tijela, uredi i agencije Unije njegove predmete obrađuju nepristrano, pravično i u razumnom roku.
Stoga je na Službeničkom sudu da provjeri pravilnost imenovanja odbora za predodabir i njegova djelovanja, osobito je li on poštovao obvezu nepristranosti, što je jedno od pravila kojima se i natječajna povjerenstva i odbori za predodabir rukovode u svojem postupanju, koje je predmet nadzora suda Unije (vidjeti u pogledu djelovanja natječajnog povjerenstva rješenje Meierhofer/Komisija,
F‑74/07
RENV,
EU:F:2011:63
, t.
62.
).
U ovom slučaju iz točke 7.2. smjernica proizlazi da, s jedne strane, odbor za predodabir započinje postupak odabira tako što uz pomoć check‑lista ispituje ispunjavaju li kandidati kriterije prihvatljivosti te potom na temelju kriterija odabira iz oglasa za slobodno radno mjesto sastavlja ocjenjivačku tablicu pomoću koje uspoređuje profile kandidata s traženim profilom i posebnim sposobnostima koje se zahtijevaju u navedenom oglasu. Odbor za predodabir na kraju tog ocjenjivanja sastavlja prvi popis predodabranih kandidata za koje smatra da najbolje odgovaraju traženom profilu te ih poziva na intervju. On nakon intervjua prosljeđuje CCA‑u cjelovito izvješće koje sadrži informacije o svakom intervjuu, kvalitativnu ocjenu svih kandidata koje je saslušao ili nije saslušao i prijedlog popisa kandidata koje smatra najkvalificiranijima. S druge strane, iz članka 64. Uredbe br. 726/2004 i točke 10.3. smjernica proizlazi da je Upravni odbor EMA‑e obvezan odabrati izvršnog direktora EMA‑e među kandidatima koje predlaže Komisija.
Stoga je u nadležnosti odbora za predodabir da predloži CCA‑u više kandidata, dok je odluka o imenovanju izvršnog direktora EMA‑e na Upravnom odboru EMA‑e. Stoga se postavlja pitanje jesu li osobe D i E, koje su istodobno bile članovi odbora za predodabir, tijela koje predlaže, i članovi Upravnog odbora EMA‑e, tijela koje odlučuje, poštovale svoju obvezu nepristranosti u pogledu posve različitih nadležnosti odbora za predodabir i Upravnog odbora EMA‑e.
U tom pogledu Službenički sud navodi da, iako je istina da prijedlog popisa kandidata koje preporučuje odbor za predodabir ne obvezuje CCA ni Komisiju, to ne mijenja činjenicu da prijedlog popisa i kvalitativna ocjena svih kandidata koje odbor za predodabir uključuje u svoje izvješće imaju određenu važnost za nastavak postupka za odabir, s jedne strane, jer ih je CCA obvezan uzeti u obzir i, s druge strane, jer nadležni povjerenik, u skladu s točkom 8.3. smjernica, saslušava samo uspješne kandidate iz konačnog mišljenja CCA‑a. Stoga se ne može poreći da odbor za predodabir odlučujuće utječe na konačan popis kandidata koji Komisija predlaže Upravnom odboru EMA‑e.
Službenički sud također utvrđuje da će, s jedne strane, članovi odbora za predodabir koji su usto članovi Upravnog odbora EMA‑e na sastanku Upravnog odbora moći glasati, osobno ili putem svojih zamjenika, za imenovanje jednog od kandidata kojeg je predložila Komisija. Službenički sud, s druge strane, napominje da članovi Upravnog odbora EMA‑e mogu imati osobito važnu ulogu u vijećanju Upravnog odbora, nezavisno o tome izvršavaju li svoje pravo glasanja ili ne, te da su u svakom slučaju u neposrednom kontaktu s drugim članovima Upravnog odbora.
S obzirom na prethodna razmatranja, valja zaključiti da je preklapanje dužnosti člana u odboru za predodabir i člana u Upravnom odboru EMA‑e takve naravi da se narušava neovisnost i objektivnost dotičnih osoba kod kojih se te dužnosti preklapaju.
Stoga, bez ocjenjivanja sadržaja rasprava koje su vođene između članova odbora za predodabir i stavova koje su zauzeli različiti članovi tog odbora, uključujući osobe D i E, valja zaključiti da su potonji povrijedili svoju obvezu nepristranosti samim time što su bili članovi odbora za predodabir. Posljedično, u mjeri u kojoj svaki član odbora za predodabir mora nužno biti neovisan kako objektivnost cijelog odbora za predodabir ne bi bila narušena, valja zaključiti da je povrijeđena obveza neovisnosti cijelog odbora za predodabir.
Komisijini argumenti ne mogu pobiti taj zaključak.
Najprije, što se tiče argumenta prema kojem članovi Upravnog odbora EMA‑e koji su imenovani članovima odbora za predodabir ni u kojem slučaju nisu predstavljali Upravni odbor EMA‑e u odboru za predodabir i djelovali u njegovo ime jer je Upravni odbor EMA‑e u odboru za predodabir predstavljao promatrač, u ovom slučaju osoba A, dovoljno je napomenuti da tužitelj nije doveo u pitanje sudjelovanje osobe A u svojstvu promatrača u radu odbora za predodabir. Dakle, kao što je to presuđeno u [gore navedenoj] točki 92. [...], jednostavna činjenica da su osobe D i E, oboje članovi Upravnog odbora EMA‑e, bile u odboru za predodabir predstavljala je povredu njihove obveze nepristranosti. Štoviše, iz spisa proizlazi da je osoba D sudjelovala na sastancima Upravnog odbora EMA‑e 5. svibnja i 8. lipnja 2011. čija je svrha bila imenovanje novog izvršnog direktora EMA‑e i da je, prema tome, sudjelovala na saslušanju četvero kandidata koje je Komisija predložila u svojoj odluci od 20. travnja 2011. kao i na raspravama koje su dovele do imenovanja osobe C. Ta okolnost upućuje na to da je tužitelj s pravom sumnjao u nepristranost kojom je osoba D upravljala radom odbora za predodabir.
Nadalje, Komisijin argument prema kojem je samo dvoje od 35 članova Upravnog odbora EMA‑e također bilo član odbora za predodabir ne podupire tvrdnju da su članovi Upravnog odbora EMA‑e svoju ocjenu zamijenili ocjenom odbora za predodabir i ne može se prihvatiti. Ustvari, čak i pod pretpostavkom da ni D ni E nisu sudjelovali na sastancima Upravnog odbora EMA‑e 5. svibnja i 8. lipnja 2011., ipak su sudjelovali na sastancima odbora za predodabir te su kao članovi tog odbora mogli putem drugih članova odbora za predodabir utjecati na ocjenu svakog kandidata.
Također valja odbiti Komisijin argument prema kojem je imenovanje osoba D i E članovima odbora za predodabir bilo objektivno opravdano i čak nužno jer su oboje bili stručnjaci u određenom području. Ustvari, kao što je to Komisija priznala tijekom rasprave, nije bilo nemoguće za člana odbora za predodabir imenovati stručnjake koji nisu bili članovi Upravnog odbora EMA‑e. Osim toga, Službenički sud napominje da smjernice omogućavaju izbjegavanje da članovi odbora za predodabir također budu članovi Upravnog odbora EMA‑e. Naime, u točki 7.1. smjernica, s jedne strane, nadležnoj općoj upravi omogućava se da članove odbora za predodabir izabere među više viših dužnosnika, tako što se predviđa da je odbor za predodabir sastavljen od glavnog direktora ili zamjenika glavnog direktora nadležne opće uprave, jednog direktora nadležne opće uprave i jednog direktora druge opće uprave. S druge strane, u navedenoj odredbi propisano je također da su članovi odbora za predodabir imenovani „u pravilu” između gore spomenutih dužnosnika. Stoga, ako se, kao u ovom slučaju, utvrdi da su osobe navedene u točki 7.1. smjernica, odnosno glavni direktor, zamjenik glavnog direktora i jedan direktor nadležne opće uprave, već članovi upravnog odbora dotične agencije, članovima odbora za predodabir mogu biti imenovane druge osobe.
Isto tako, valja odbiti Komisijin argument prema kojem nijedno pravilo ne zabranjuje članovima Upravnog odbora EMA‑e da budu imenovani članovima odbora za predodabir. Zapravo, preklapanje tih dviju dužnosti u jednoj osobi predstavlja, kao što je to Službenički sud utvrdio, povredu obveze nepristranosti odbora za predodabir te je, prema tome, protivno članku 41. Povelje.
Naposljetku, Komisijin argument prema kojem članak 11.a Pravilnika o osoblju predstavlja jamstvo nepristranosti članova odbora za predodabir također se ne može prihvatiti. Naime, ako je istina da se, u skladu s člankom 11.a Pravilnika o osoblju, svaki dužnosnik mora suzdržavati od obavljanja zadaća u kojima ima osobni interes koji bi mogao narušiti njegovu neovisnost i ako je također istina da iz predmeta proizlazi da osoba A i jedan član odbora za predodabir nisu sudjelovali u intervjuu s kandidatom, to ne mijenja činjenicu da se osobe D i E, unatoč članku 11.a Pravilnika o osoblju, nisu protivile svojem imenovanju za članove odbora za predodabir, da su sudjelovale u svim intervjuima s kandidatima i da osoba D nije prijavila, u skladu s člankom 11. stavkom 3. poslovnika Upravnog odbora, da ima interes koji bi mogao naštetiti njezinoj neovisnosti na sastancima Upravnog odbora EMA‑e 5. svibnja i 8. lipnja 2011.
S obzirom na prethodno navedena razmatranja, drugi dio prvog tužbenog razloga, koji se temelji na preklapanju dužnosti članstva u Upravnom odboru EMA‑e i članstva u odboru za predodabir, valja proglasiti osnovanim.”
Službenički je sud zaključio da tužbeni zahtjev za poništenje odluke Komisije od 20. travnja 2011. valja prihvatiti a da pritom nije potrebno ispitati prvi dio prvog tužbenog razloga kao ni druge tužbene razloge istaknute u potporu tužbenom zahtjevu za poništenje navedene odluke (točka 100. pobijane presude).
U odnosu na tužbeni zahtjev za poništenje odluke Upravnog odbora od 6. listopada 2011., Službenički je sud najprije naveo da navedeni upravni odbor može imenovati izvršnim direktorom samo jednog od uspješnih kandidata uvrštenih na popis koji je Komisija donijela odlukom od 20. travnja 2011. Nadalje je naveo da potonju odluku treba poništiti i da zbog tog razloga valja poništiti također i odluku Upravnog odbora od 6. listopada 2011. (točka 101. pobijane presude).
U odnosu na odštetni zahtjev, Službenički je sud isti odbio, smatrajući da je neimovinska šteta koju je E. Hristov mogao pretrpjeti zbog nezakonitosti odluke Komisije od 20. travnja 2011. i odluke Upravnog odbora od 6. listopada 2011. popravljena na prikladan i dostatan način poništenjem tih odluka (točke 105. i 108. pobijane presude).
Postupak pred Općim sudom i zahtjevi stranaka
Žalitelj je podneskom podnesenim tajništvu Općeg suda 20. siječnja 2015. pokrenuo ovaj postupak.
E. Hristov je 3. travnja 2015. podnio odgovor na žalbu.
Predsjednik žalbenog vijeća odobrio je 5. svibnja 2015. Komisiji, na temelju članka 143. stavka 1. Poslovnika Općeg suda od 2. svibnja 1991., podnošenje replike.
Komisija je podnijela svoju repliku 12. lipnja 2015., a E. Hristov svoj odgovor na repliku 28. srpnja 2015.
Usmeni dio postupka zaključen je 28. srpnja 2015.
Na temelju izvješća suca izvjestitelja, Opći je sud (žalbeno vijeće) utvrdio da stranke nisu podnijele zahtjev za provođenje rasprave u roku od tri tjedna računajući od dostave obavijesti o zaključenju pisanog dijela postupka, kako je to predviđeno člankom 207. stavkom 1. Poslovnika Općeg suda. Opći je sud, na temelju članka 207. stavka 2. navedenog poslovnika, odlučio donijeti odluku bez provođenja usmenog dijela postupka.
Komisija od Prvostupanjskog suda zahtijeva da:
—
ukine pobijanu presudu;
—
vrati predmet Službeničkom sudu radi odlučivanja o preostalim tužbenim razlozima;
—
o troškovima odluči naknadno.
Komisija je u žalbi precizirala da je njena žalba usmjerena protiv točaka 81. do 98. pobijane presude koje se odnose da točku 1. izreke te presude, kojom je poništena odluka Komisije od 20. travnja 2011., navodeći međutim da to poništenje neophodno dovodi do poništenja točke 2. iste izreke koja se odnosi na poništenje odluke Upravnog odbora EMA‑e od 6. listopada 2011.
E. Hristov od Službeničkog suda zahtijeva da:
—
odbije žalbu;
—
naloži Komisiji i EMA‑i snošenje troškova upravnog i sudskog postupka;
O žalbi
Valja navesti da Komisija svojom žalbom, s obzirom na to da je navela da je ona usmjerena protiv točaka 81. do 98. pobijane presude, zahtijeva ukidanje pobijane presude u dijelu u kojem je poništena odluka Komisije od 20. travnja 2011. kojom je ista predložila Upravnom odboru EMA‑e popis od četiri kandidata.
U prilog svojoj žalbi Komisija navodi tri žalbena razloga. Prvi žalbeni razlog temelji se na povredi članka 30. Priloga III. Pravilniku o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik), načelâ nepristranosti i dobre uprave te članka 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima kao i na nepostojanju obrazloženja. Drugi i treći žalbeni razlog, koji su istaknuti podredno, temelje se na povredi prava Unije, posebno načela proporcionalnosti, s obzirom na to da je, s jedne strane, Službenički sud propustio provjeriti bi li pobijana odluka bila drukčija da nije došlo do istaknute povrede i, s druge strane, Službenički sud propustio provesti odvagivanje prisutnih interesa i ograničiti učinak pobijane odluke.
Najprije treba ispitati prvi tužbeni razlog.
Argumenti stranaka
Komisija u biti prigovara Službeničkom sudu to da je zaključio da je povrijedila načela nepristranosti i dobre uprave samo na temelju predmnjeve pristranosti jedne osobe, osobe D, i samo zbog toga što je sudjelovala u radu odbora za predodabir iako je bila članica Upravnog odbora EMA‑e.
Komisija smatra da se pristranost jedne osobe ne može predmnijevati, nego se mora dokazati „na temelju objektivnih, relevantnih i usklađenih pokazatelja”, kako to proizlazi iz sudske prakse, posebno iz presude od 10. srpnja 2014., CG/BEI (
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
, t.
65.
). Taj uvjet, čije se ispunjenje traži od člana natječajnog povjerenstva koji ima stvarnu ovlast donošenja odluke, mora ispuniti i član odbora za predodabir koji donosi samo mišljenje. Međutim, u ovom slučaju ne postoje pokazatelji u tom smislu. Naime, tijekom rasprave u prvostupanjskom postupku E. Hristov je naveo da ne poznaje osobu D pa da stoga i nije u lošim odnosima s njom.
Komisija dodaje da se točka 88. pobijane presude može protumačiti na način da iz nje proizlazi da su dva dužnosnika Komisije, osobe D. i E., sudjelovala u radu Odbora za predodabir te da su oboje glasali na Upravnom odboru EMA‑e. Međutim, to nije bio slučaj zato što je osoba E. bila zamjenik osobe D. pa dakle nije mogla glasati na Upravnom odboru EMA‑e u isto vrijeme kad i ona.
Nadalje, Komisija smatra da se predmnjeva pristranosti, izložena u točkama 91. i 92. pobijane presude, temelji na više pogrešaka koje se tiču prava.
Prva pogreška se sastoji u tome što je, u točkama 81. do 84. pobijane presude, odbor za predodabir poistovjećen s natječajnim povjerenstvom. Međutim, u ovom slučaju, budući da se ne radi o zapošljavanju dužnosnika, nije se trebalo primijeniti ni članak 30. ni Prilog III. Poslovniku. Komisija smatra da je samo članak 12. Uvjeta zapošljavanja koji se primjenjuju na ostale službenike Europske unije bio primjenjiv u ovom slučaju s obzirom na to da se radi o zapošljavanju člana privremenog osoblja i da njime nije predviđen poseban postupak za zapošljavanje članova privremenog osoblja. Komisija priznaje da postupak zapošljavanja člana privremenog osoblja mora biti objektivan i nepristran. Međutim, ona smatra da se obveza nepristranosti i objektivnosti, u odnosu na članove privremenog osoblja, ne može temeljiti na članku 30. ni na Prilogu III. Pravilniku.
Poistovjećenje odbora za predodabir s natječajnim povjerenstvom je također pogrešno jer se natječajno povjerenstvo, koje izvršava stvarnu ovlast donošenja odluke samostalno i čije odluke ne može izmijeniti tijelo nadležno za imenovanja razlikuje od odbora za predodabir, koji je isključivo savjetodavno tijelo čije odluke ne vezuju tijelo koje donosi odluku. Komisija smatra da, u svakom slučaju, u tom dijelu pobijane presude ne postoji obrazloženje.
Komisija nadalje osporava točku 85. pobijane presude, prema kojoj je obveza nepristranosti sastavni dio načela dobre uprave iz članka 41. Povelje o temeljnim pravima. Komisija smatra da položaj odredbe u hijerarhiji normi nije dovoljno objašnjenje o tome zašto se ona primjenjuje na okolnosti konkretnog slučaja. U svakom slučaju, povreda načela dobre uprave nije relevantan razlog za ukidanje.
Komisija ističe da druga pogreška koja se tiče prava proizlazi iz točke 89. pobijane presude, u kojoj je Službenički sud najprije pravilno priznao da mišljenje odbora za predodabir ne obvezuje ni CCA‑u ni Komisiju, a nakon toga zaključio da odbor za predodabir „odlučujuće utječe na konačan popis kandidata koji Komisija predlaže Upravnom odboru EMA‑e”. Ta proturječnost predstavlja pogrešku koja se tiče prava, odnosno iskrivljenje dokaza ili proturječnost u obrazloženju.
U odnosu na točku 90. pobijane presude, prema kojoj su članovi Upravnog odbora EMA‑e koji su sudjelovali u radu odbora za predodabir imali posebno važnu ulogu u raspravama navedenog upravnog odbora, ona nije uopće obrazložena s obzirom na to da Službenički sud u tom pogledu ne daje nijedno objašnjenje. Nadalje, tvrdnje sadržane u točki 90. pobijane presude ne temelje se ni na kojem dokazu.
Zbog svih tih razloga Komisija smatra da je zaključak Službeničkog suda u točkama 91. i 92. pobijane presude ne samo nedovoljno obrazložen, već i očito pravno pogrešan.
E. Hristov najprije navodi da, s obzirom na to da, s jedne strane, postojanje osobnog sukoba između osobe D i njega nije istaknuto pred Službeničkim sudom i da, s druge strane, ta okolnost nije ispitana u pobijanoj presudi, taj činjenični element koji ističe Komisija nije od značaja za ispitivanje u postupku pred Općim sudom.
E. Hristov nadalje navodi da pojašnjenje koje je dala Komisija, prema kojemu, suprotno onome što proizlazi iz pobijane presude, osoba E nije mogla glasati istovremeno s osobom D na sjednicama Upravnog vijeća EMA‑e s obzirom na to da je bila njezin zamjenik u njezinoj odsutnosti, nije također od značaja za postupak. E. Hristov navodi da, kao što to proizlazi iz točaka 90. i 95. pobijane presude, Službenički je sud izveo svoje zaključke u odnosu na povredu uvjeta nepristranosti neovisno o tome jesu li osobe E i D izvršavale svoje pravo glasa u okviru Upravnog odbora EMA‑e i jesu li sudjelovale zajedno na sastancima Upravnog odbora od 5. svibnja i 8. lipnja 2011. Također, iz točke 94. pobijane presude proizlazi da je samo osoba D sudjelovala na sastancima Upravnog vijeća od 5. svibnja i 8. lipnja 2011.
E. Hristov osim toga navodi da povreda načelâ nepristranosti i dobre uprave proizlazi iz činjenice, koju stranke nisu osporile, da su dva od četiri člana odbora za predodabir također bili članovi Upravnog odbora EMA‑e a da pritom nije potrebno dokazati da je preklapanje tih dvaju članstava utjecalo na postupanje osobe D i E i na njihove odluke u postupku izbora kao što nije potrebno ni ispitati sadržaj tih rasprava koje su se odvijale između članova odbora za predodabir.
E. Hristov također ističe da, suprotno navodima Komisije, Službenički sud nije, u točkama 81., 82. i 83. pobijane odluke, uputio na članak 30. ni na Prilog III. Pravilniku.
E. Hristov dodaje da kad bi se dopustilo, kako to smatra Komisija, da nije potrebno jamčiti jednakost i objektivnost u postupku pred tim odborom, s obzirom na to da odluke odbora za predodabir nisu obvezujuće, to bi dovelo do obezvređivanja tog stadija postupka. E. Hristov ističe također da iz točke 89. pobijane odluke proizlazi da je CCA bila dužna uzeti u obzir prijedlog popisa kandidata i da je taj odbor imao odlučujući utjecaj na konačan popis kandidata koji Komisija predlaže Upravnom odboru EMA‑e.
Ocjena Općeg suda
Valja podsjetiti da Službenički sud smatra da su, u okviru postupka izbora i imenovanja izvršnog direktora EMA‑e, osobe D i E, koje su sudjelovale u radu odbora za predodabir i bile članovi Upravnog odbora EMA‑e, povrijedile svoju obvezu nepristranosti koju imaju o okviru odbora za predodabir „samim time što su bile članovi [tog] odbora” (točka 92. pobijane presude). Prema Službeničkom sudu „preklapanje dužnosti člana u odboru za predodabir i člana u Upravnom odboru EMA‑e [je] takve naravi da se narušava neovisnost i objektivnost dotičnih osoba kod kojih se te dužnosti preklapaju” (točka 91. pobijane presude). Službenički je sud zaključio da „je povrijeđena obveza neovisnosti čitavog odbora za predodabir” (točka 92. pobijane presude).
U tom pogledu valja navesti da iz spisa Službeničkog suda i pisanih očitovanja stranaka podnesenih Općem sudu proizlazi da je osoba E bila zamjenik osobi D u Upravnom odboru EMA‑e. Kao što to također proizlazi iz točke 94. pobijane presude, osoba D je sudjelovala u donošenju odluka na sjednicama Upravnog odbora EMA‑e koje su dovele do imenovanja osobe C.
Valja nadalje imati na umu da E. Hristov pred Službeničkim sudom nije osporio pristranost osoba D i E zbog subjektivnih razloga, što su uostalom stranke potvrdile pred Općim sudom. Iz tog je razloga Službenički sud odlučio samo o pitanju nije li odbor za predodabir bio pristran zbog objektivnih razloga, zbog činjenice preklapanja dužnosti osoba D. i E.
Na Općem je sudu stoga da provjeri je li Službenički sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je donio zaključak o postojanju pristranosti osoba D i E i, slijedom toga, čitavog odbora za predodabir, samo na temelju njihova svojstva članova odbora za predodabir i sudjelovanja, kao člana i zamjenika člana, u radu Upravnog odbora EMA‑e.
U tu svrhu valja ispitati predstavljaju li navodi izloženi u točkama 83. do 90. pobijane presude, na kojima je Službenički sud utemeljio odluku o povredi obveze nepristranosti čitavog odbora za predodabir, kao što to proizlazi iz točke 92. navedene presude, pogrešku koja se tiče prava.
Kao prvo, suprotno onome što smatra Komisija pozivajući se na točke 81. do 84. pobijane presude, Službenički sud nije obrazložio obvezu nepristranosti i objektivnosti koja je naložena članovima odbora za predodabir pozivajući se na odredbe članka 30. i Priloga III. Pravilniku. Naime, ni iz točaka 81. do 84. pobijane presude ni iz dijela naslovljenog „pravni okvir” navedene presude ne proizlazi da je Službenički sud u ovom slučaju utemeljio svoju odluku na tim odredbama.
Kao drugo, Komisija ne može s uspjehom isticati da je Službenički sud „poistovjetio” odbor za predodabir s natječajnim povjerenstvom time što je naveo da se sudska praksa koja se primjenjuje na natječajno povjerenstvo također primjenjuje na odbor za predodabir. Valja naglasiti da je Službenički sud u točki 83. pobijane odluke izrijekom naveo da „odbor za predodabir nije natječajno povjerenstvo”. Međutim, zaključio je da je odbor za predodabir, kao i natječajno povjerenstvo, imao za cilj odabrati najbolje kandidate i da je raspolagao znatnim manevarskim prostorom pri organiziranju selekcijskih testova te da je stoga, sukladno načelima dobre uprave i jednakog postupanja, Komisija bila dužna osigurati pravilnu organizaciju postupka izbora koji je trebao provesti odbor za predodabir tražeći da svi članovi tog odbora posjeduju potrebnu neovisnost kako se njihova objektivnost ne bi mogla dovesti u pitanje (točke 83. i 84. pobijane presude).
Komisija ne može s uspjehom isticati da Službenički sud nije obrazložio razloge zbog kojih se zahtjevi neovisnosti i objektivnosti koji se traže za natječajno povjerenstvo također primjenjuju i na odbor za predodabir. Ta objašnjenja proizlaze iz točke 83. kao i iz točaka 84. i 85. pobijane presude.
Nadalje, valja navesti da Komisija nije istaknula nijedan pravni argument koji bi mogao dovesti u pitanje navode izložene u točkama 83. do 84. pobijane presude. Ona se ograničila na tvrdnju da se natječajno povjerenstvo, koje ima stvarnu ovlast donošenja odluke, ne može usporediti s odborom za predodabir koji je isključivo savjetodavno tijelo. Međutim, ne samo da Službenički sud nije zanemario tu razliku, jer u točki 83. pobijane presude ističe da „odbor za predodabir nije natječajno povjerenstvo i njegovo mišljenje ne obvezuje ni CCA‑u ni Komisiju”, već, štoviše, Komisija i ne ističe po čemu taj navod može dovesti u pitanje potrebu da osigura da članovi odbora za predodabir postupaju u potpunosti nezavisno i objektivno.
Kao treće, suprotno stajalištu Komisije, Službenički sud ne obrazlaže primjenu obveze nepristranosti u konkretnom slučaju mjestom koje ta obveza ima u hijerarhiji normi. U tom pogledu valja navesti da Službenički sud u točki 85. pobijane odluke samo podsjeća da je načelo dobre uprave, na koje se nadovezuje obveza nepristranosti, uređeno Poveljom o temeljnim pravima koja ima, od dana stupanja na snagu Ugovora iz Lisabona, istu pravnu snagu kao i ugovori. Stoga Komisija nije osporila taj navod kao takav.
Kao četvrto, u odnosu na tvrdnju Komisije prema kojoj navodna povreda načela dobre uprave „nije priznati razlog za poništenje”, dovoljno je navesti da iz pobijane presude jasno proizlazi da je Službenički sud ispitao drugi dio prvog tužbenog razloga, koji je E. Hristov pred njime istaknuo, osobito u odnosu na obvezu nepristranosti, te se nije zadovoljio pozivanjem na načelo dobre uprave.
Kao peto, valja navesti da Službenički sud ne proturječi sam sebi navodeći, s jedne strane, da prijedlog popisa kandidata koje preporučuje odbor za predodabir ne obvezuje CCA‑u ni Komisiju i, s druge strane, da odbor za predodabir ima „odlučujući utjecaj” na konačan popis kandidata koji Komisija predlaže Upravnom odboru EMA‑e. Iako je nesporno među strankama da prijedlog popisa kandidata koji je odbor za predodabir dostavio CCA‑i nije obvezujući zato što, kako Komisija ukazuje, CCA i Komisija mogu izabrati druge kandidate čija imena se ne nalaze na prijedlogu popisa, činjenica je da, kako to proizlazi iz točaka 8.2.1. i 8.3. smjernica Komisije od 12. siječnja 2009. o odabiru i imenovanju direktora regulatornih agencija, izvršnih agencija i zajedničkih poduzeća, navedenih u točki 9. pobijane presude i u točki 89. iste presude, prijedlog popisa ima „određenu važnost za nastavak postupka za odabir” s obzirom na to da je, s jedne strane, CCA dužna uzeti u obzir taj popis i da, s druge strane, nadležni povjerenik, i to član Komisije nadležan za zdravlje i zaštitu potrošača, saslušava samo uspješne kandidate iz konačnog mišljenja CCA‑e.
Valja dakle utvrditi da točka 89. pobijane presude ne sadržava proturječnosti. Međutim, iako je Službenički sud osnovano naveo da prijedlog popisa kandidata koji je sastavio odbor za predodabir ima određenu važnost za nastavak postupka za odabir, on nije utvrdio da je sudjelovanje osobe D kao člana i osobe E kao zamjenika člana u Upravnom odboru EMA‑e moglo utjecati na njihovu slobodu objektivnog i nezavisnog djelovanja u okviru odbora za predodabir i, stoga, dovesti do opravdane sumnje u nepristranost toga obora. Kako to Komisija navodi u tužbi, Službenički sud nije utvrdio da je sudjelovanje osobe D u Upravnom odboru EMA‑e imalo „praktični značaj” u odnosu na njezinu ulogu u odboru za predodabir.
U tom pogledu valja podsjetiti da je, za donošenje odluke o zakonitosti odluke Komisije od 20. travnja 2011. u odnosu na uvjet nepristranosti odbora za predodabir, Službenički sud trebao uzeti u obzir vrijeme u kojemu je odbor za predodabir predložio prijave četiriju kandidata koji su postigli najbolje rezultate.
Međutim, tijekom te faze postupka odabira kandidata, koja je trebala dovesti do imenovanja izvršnog direktora EMA‑e, okolnost da su osobe D i E također sudjelovale u svojstvu člana i zamjenika člana u radu Upravnog odbora EMA‑e ne može sama po sebi dovesti u sumnju njihovu nepristranost kao članova odbora za predodabir. Samo sudjelovanje u radu odbora za predodabir i Upravnog odbora EMA‑e nije takve naravi da se na njemu može temeljiti predmnjeva pristranosti članova odbora za predodabir u odnosu na postupak koji je pred tim odborom proveden.
Naime, valja naglasiti da se u ovom slučaju ne postavlja pitanje nepristranosti Upravnog odbora EMA‑e ni pitanje jesu li osobe D i E mogle sudjelovati u donošenju odluke o imenovanju izvršnog direktora EMA‑e iako su sudjelovale u prethodnoj fazi postupka imenovanja.
Nadalje, iz navedenog proizlazi da obrazloženje koje je Službenički sud izložio u točki 90. pobijane presude, koje se odnosi na hipotetsko postupanje članova odbora za predodabir na sastancima Upravnog odbora EMA‑e, nije od značaja za ispitivanje zakonitosti odluke Komisije od 20. travnja 2011.
Iz svega navedenog proizlazi da je Službenički sud pogrešno presudio, s jedne strane, da su osobe D i E, koje su sudjelovale kao član odnosno zamjenik člana u radu Upravnog odbora EMA‑e, prekršile svoju obvezu nepristranosti samim time što su sudjelovale u radu odbora za predodabir i, s druge strane, da je slijedom toga obveza nepristranosti čitavog odbora za predodabir bila prekršena.
Iz toga proizlazi da prvi žalbeni razlog valja prihvatiti a da pritom nije potrebno ispitati druge žalbene razloge i argumente koje je Komisija istaknula u navedenoj žalbi.
Slijedom toga pobijanu presudu valja ukinuti u dijelu koji se odnosi na poništenje odluke Komisije od 20. travnja 2011.
Posljedica djelomičnog ukidanja pobijane presude
U skladu s člankom 13. stavkom 1. Priloga I. Statutu Suda Europske unije, ako je žalba osnovana, Opći sud ukida odluku Službeničkog suda i sam konačno odlučuje o sporu. Opći sud vraća predmet na odlučivanje Službeničkom sudu ako mu stanje postupka ne dopušta odlučivanje.
U ovom slučaju, na Službeničkom je sudu da provjeri je li još uvijek potrebno ispitati argumente koje je E. Hristov istaknuo u okviru drugog dijela prvog tužbenog razloga, i to argumente koji nisu oni koji su doveli do odluke u pobijanoj presudi da je drugi dio prvog tužbenog razloga osnovan.
Nadalje, valja navesti da Službenički sud nije ispitao ni prvi dio prvog tužbenog razloga kao ni drugi, treći i četvrti tužbeni razlog koje je istaknuo E. Hristov.
Stoga predmet treba vratiti Službeničkom sudu, s time da treba precizirati da će biti dužan, u slučaju nezakonitosti odluke Komisije od 20. travnja 2011., donijeti odluku o zakonitosti odluke Upravnog odbora EMA‑e od 6. listopada 2011.
Troškovi
Budući da je predmet vraćen Službeničkom sudu, o troškovima žalbenog postupka odlučit će se naknadno.

Slijedom navedenoga,
OPĆI SUD (žalbeno vijeće),
proglašava i presuđuje:

1.
Djelomično se ukida presuda Službeničkog suda (drugo vijeće) od 13. studenoga 2014., Hristov/Komisija i EMA (
F‑2/12
,
EU:F:2014:245
), u dijelu u kojem je poništena odluka Europske komisije od 20. travnja 2011. kojom je Upravnom odboru Europske agencije za lijekove predložen popis od četiri kandidata koji je preporučio odbor za predodabir i potvrdio savjetodavni odbor za imenovanja.

2.
Predmet se vraća Službeničkom sudu kako bi donio odluku o tužbenom zahtjevu za poništenje odluke Komisije od 20. travnja 2011., kojom je Upravnom odboru Europske agencije za lijekove predložen popis od četiri kandidata koji je preporučio odbor za predodabir i potvrdio savjetodavni odbor za imenovanja, u odnosu na prigovore i tužbene razloge koje je istaknuo E. Hristov, a o kojima Službenički sud nije donio odluku.

3.
O troškovima će se odlučiti naknadno.

Jaeger
Kanninen
Van der Woude
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 5. srpnja 2016.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: bugarski