CELEX: 62015TJ0026
Appel
personalesag
udnævnelse
procedure for udvælgelse og udnævnelse af den administrerende direktør for et reguleringsagentur
EMA
forhåndsudvælgelse foretaget af et forhåndsudvælgelsesudvalg
udnævnelse af EMA’s bestyrelse
sammensætning af forhåndsudvælgelsesudvalget
sammenfald af funktioner som medlem af forhåndsudvælgelsesudvalget og medlem af EMA’s bestyrelse
upartiskhed

Ved appel indgivet i henhold til artikel 9 i bilag I til statutten for Den Europæiske Unions Domstol har Europa-Kommissionen nedlagt påstand om ophævelse af den af Retten for EU-Personalesager (Anden Afdeling) afsagte dom af 13. november 2014, Hristov mod Kommissionen og EMA (sag F-2/12, herefter »den appellerede dom«,
EU:F:2014:245
), hvorved Personaleretten bl.a. annullerede Kommissionens afgørelse af 20. april 2011, hvorved den foreslog bestyrelsen for Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) en liste med fire ansøgere, som var anbefalet af forhåndsudvælgelsesudvalget og bekræftet af det rådgivende ansættelsesudvalg (herefter »Kommissionens afgørelse af 20. april 2011«).
Sagens faktiske omstændigheder
De faktiske omstændigheder, som ligger til grund for tvisten, er i den appellerede dom gengivet således:
»13
Den 10. december 2009 blev A, der var medlem af EMA’s bestyrelse, udpeget af bestyrelsen til at repræsentere bestyrelsen som observatør i forhåndsudvælgelsesudvalget i henhold til […] punkt 7.1 [i Kommissionens retningslinjer af 12. januar 2009 for udvælgelse og udnævnelse af direktører for reguleringsagenturer, forvaltningsagenturer og fællesforetagender]. Forhåndsudvælgelsesudvalget var i henhold til den nævnte bestemmelse sammensat af tre tjenestemænd fra den øverste ledelse i Kommissionen, der havde mindst den samme lønklasse og det samme stillingsniveau som EMA’s direktør.
Den 15. januar 2010 offentliggjorde Kommissionen i
Den Europæiske Unions Tidende
en meddelelse om en ledig stilling som administrerende direktør (lønklasse AD 14) for Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMEA) (
EUT C 9 A, s. 1
). Den opslåede stilling var en stilling som midlertidigt ansat i lønklasse AD 14, og ansøgningsfristen var fastsat til den 17. februar 2010. [Emil Hristov] indgav en ansøgning til stillingen den 16. februar 2010.
Den 31. marts 2010 gennemgik forhåndsudvælgelsesudvalget de modtagne ansøgninger i henhold til retningslinjernes punkt 7.2.1. Det nævnte udvalg fandt ved denne lejlighed, at der ikke var sket tilstrækkelig offentliggørelse af meddelelsen om den ledige stilling. Kommissionen besluttede efterfølgende at offentliggøre meddelelsen om den ledige stilling på ny.
[...]
Den 7. oktober 2010 mødtes EMA’s bestyrelse. Under dette møde, hvori bl.a. B og C deltog som henholdsvis formand for og medlem af bestyrelsen og medlem af bestyrelsen, vedtog bestyrelsen en afgørelse om at indlede proceduren til udvælgelse af den administrerende direktør for EMA, som indeholdt en præcisering af de forskellige trin i denne procedure, og hvoraf det fremgik, at afgørelsen ville blive offentliggjort på EMA’s hjemmeside.
Den 30. oktober 2010 offentliggjorde Kommissionen meddelelsen om den omtvistede ledige stilling. Ansøgerne skulle opfylde de samme udvælgelses- og antagelighedskriterier som dem, der fremgik af den tidligere meddelelse om den ledige stilling, med undtagelse af et enkelt udvælgelseskriterium. Det fremgik således af den første meddelelse om den ledige stilling, at ansøgerne skulle have »dokumenteret ledelseserfaring på højt plan i en multikulturel sammenhæng«, mens det fremgik af meddelelsen om den omtvistede ledige stilling, at der stilledes krav om »dokumenteret erfaring med ledelse af store personalegrupper på højt plan[, og at e]rfaring fra multikulturelle arbejdsmiljøer vil blive anset som en fordel«.
[Emil Hristov] modtog underretning om, at meddelelsen om den omtvistede ledige stilling var blevet offentliggjort, ved e-mail af 3. november 2010 fra vicechefen for enheden for menneskelige ressourcer i GD for »Sundhed«. Vicechefen foreslog i denne e-mail, at [Emil Hristov] skulle genfremsende den dokumentation, som han havde vedlagt den ansøgning, som han havde indgivet på grundlag af den første meddelelse om den ledige stilling, for at ajourføre sine personlige oplysninger, hvilket [Emil Hristov] gjorde ved skrivelse af 23. november 2010, som Kommissionen modtog den følgende dag.
[...]
I det foreliggende tilfælde var forhåndsudvælgelsesudvalget sammensat af en formand og tre andre medlemmer. Opgaven som formand for forhåndsudvælgelsesudvalget blev varetaget af generaldirektøren for GD for »Sundhed«, der som det ansvarlig[e] generaldirektorat for EMA havde til opgave at overvåge aktiviteterne. De tre andre medlemmer udgjordes af to tjenestemænd fra GD for »Sundhed« og en tjenestemand fra Generaldirektoratet for Forskning og Innovation. Formanden for forhåndsudvælgelsesudvalget, D, og en af de to tjenestemænd fra GD for »Sundhed« var endvidere medlemmer af EMA’s bestyrelse, hvor de repræsenterede Kommissionen i henhold til artikel 65, stk. 3, i forordning nr. 726/2004.
Den 12. januar 2011 gennemgik forhåndsudvælgelsesudvalget de 62 ansøgninger, der var modtaget til stillingen som administrerende direktør for EMA. Efter denne gennemgang besluttede forhåndsudvælgelsesudvalget at indkalde ni ansøgere, herunder [Emil Hristov], til en samtale. Forhåndsudvælgelsesudvalget fravalgte imidlertid en af disse ni ansøgere, inden den havde afholdt en samtale med den pågældende.
Den 8. februar 2011 afholdt forhåndsudvælgelsesudvalget en samtale med [Emil Hristov] og de syv andre udvalgte ansøgere. Udvalget anvendte ved denne lejlighed det bedømmelsesskema, som det tidligere havde udfærdiget.
Efter samtalerne blev de otte ansøgere tildelt op til 100 point og indplaceret i stigende rækkefølge efter antallet af point. [Emil Hristov] opnåede det laveste resultat, nemlig 61 point ud af 100 mulige. De syv andre ansøgere opnåede mellem 69 og 85 points ud af 100 mulige.
Den 7. marts 2011 udfærdigede forhåndsudvælgelsesudvalget en rapport, der indeholdt oplysninger om hver enkelt af de ansøgere, der havde været til samtale, og besluttede at indstille de fire ansøgere, der havde opnået de bedste resultater (fra 75 til 85 point ud af 100 mulige) […]
Efter at have modtaget forhåndsudvælgelsesudvalgets rapport gennemgik Kommissionens rådgivende ansættelsesudvalg (herefter »det rådgivende ansættelsesudvalg«) de 62 ansøgninger, der var modtaget til stillingen som administrerende direktør for EMA. Efter denne gennemgang afgav det rådgivende ansættelsesudvalg den 14. marts 2011 en forudgående udtalelse i henhold til retningslinjernes punkt 8.2.1. Det fremgik af det rådgivende ansættelsesudvalgs forudgående udtalelse, at kun de fire ansøgere, som forhåndsudvælgelsesudvalget havde anbefalet, skulle indkaldes til at deltage i prøverne ved evalueringscenteret og til en samtale med det rådgivende ansættelsesudvalg. Ved skrivelse af samme dato oplyste den fungerende sekretær for det rådgivende ansættelsesudvalg [Emil Hristov] om, at det rådgivende ansættelsesudvalg havde besluttet ikke at fravige forhåndsudvælgelsesudvalgets udtalelse, hvoraf fremgik, at andre ansøgere i højere grad end [ham] havde formået at forene kompetence og erfaring, som det krævedes ifølge meddelelsen om den omtvistede ledige stilling, hvorfor han ikke blev indkaldt til en samtale.
De fire andre ansøgere, som forhåndsudvælgelsesudvalget havde anbefalet, blev efter at have aflagt bedømmelsesprøverne indkaldt til en samtale med det rådgivende ansættelsesudvalg, der fandt sted den 7. april 2011. Det rådgivende ansættelsesudvalg afgav samme dato en udtalelse, hvorved det fandt, at de fire ansøgere, som forhåndsudvælgelsesudvalget havde anbefalet, alle opfyldte betingelserne for at varetage stillingen som administrerende direktør for EMA.
Det medlem af Kommissionen, der har ansvaret for sundhed og forbrugerbeskyttelse (herefter »den ansvarlige kommissær«) afholdt en samtale med de fire ansøgere, som forhåndsudvælgelsesudvalget og det rådgivende ansættelsesudvalg havde anbefalet. GD for »Menneskelige Ressourcer og Sikkerhed« foreslog efterfølgende efter aftale med formanden for Kommissionen og den ansvarlige kommissær Kommissionens medlemmer at anbefale de nævnte fire ansøgere over for EMA’s bestyrelse.
Den 20. april 2011 traf Kommissionen formelt afgørelse om at forelægge EMA’s bestyrelse en liste, der indeholdt navnene på de fire ansøgere, som forhåndsudvælgelsesudvalget og det rådgivende ansættelsesudvalg havde anbefalet […].
Den 5. maj 2011 afholdt EMA’s bestyrelse et ekstraordinært møde med det formål at vælge den nye administrerende direktør for EMA. I forbindelse med dette møde blev den procedure til udvælgelse af den administrerende direktør, der blev indledt den 7. oktober 2010, ændret, og de fire ansøgere, som Kommissionen havde foreslået, blev hørt. Da man ikke kunne blive enig om, hvilken person der skulle vælges, blev det besluttet, at EMA’s bestyrelse skulle afholde et nyt møde i den efterfølgende måned for at drøfte valget mellem de fire ansøgere, som Kommissionen havde foreslået.
Ved skrivelse af 27. maj 2011, der blev registreret hos Kommissionen den 9. juni 2011, indgav [Emil Hristov] en klage »over den måde, hvorpå udvælgelsesprøven [havde] fundet sted [ved Kommissionen]«.
Den 8. juni 2011 valgte EMA’s bestyrelse C til stillingen som administrerende direktør for EMA.
Den 13. juli 2011 blev C hørt af Parlamentets udvalg for miljø, folkesundhed og fødevarer.
Ved skrivelse af 22. september 2011 oplyste Parlamentets formand over for EMA, at Parlamentet efter den samtale, som C havde haft med det ovenfor nævnte udvalg, kunne godkende udnævnelsen af C som ny administrerende direktør for EMA.
Kommissionen afslog ved afgørelse af 6. oktober 2011 den klage, som [Emil Hristov] havde indgivet ved skrivelsen af 27. maj 2011.
Ved afgørelse ligeledes truffet den 6. oktober 2011 udnævnte EMA’s bestyrelse C til administrerende direktør (herefter »bestyrelsens afgørelse af 6. oktober 2011«).
Ved skrivelse af 6. januar 2012, som samme dato blev fremsendt pr. telefax og med ordinær post, indgav [Emil Hristov] en klage over bestyrelsens afgørelse af 6. oktober 2011 til EMA’s ansættelsesmyndighed.
Ved stævning indgået til Personalerettens Justitskontor den 9. januar 2012 nedlagde [Emil Hristov] i en sag om foreløbige forholdsregler påstand om udsættelse af bestyrelsens afgørelse af 6. oktober 2011. Denne begæring om foreløbige forholdsregler blev ikke taget til følge ved kendelse af 20. marts 2012, Hristov mod Kommissionen og EMA (
F-2/12 R
,
EU:F:2012:35
).
EMA’s ansættelsesmyndighed afslog klagen af 6. januar 2012 ved afgørelse af 16. maj 2012.«
Retsforhandlingerne i første instans og den appellerede dom
Ved stævning indleveret til Personalerettens Justitskontor den 9. januar 2012, registeret som sag F-2/12, anlagde Emil Hristov sag bl.a. med påstand om annullation af, for det første, forhåndsudvælgelsesudvalgets afgørelse om at opstille en liste med fire ansøgere, der ikke omfattede ham, for det andet, det rådgivende ansættelsesudvalgs (herefter »det rådgivende ansættelsesudvalg«) afgørelse af 14. marts 2011 om kun at indkalde de fire ansøgere, der var opført på forhåndsudvælgelsesudvalgets liste, til en samtale, for det tredje, det rådgivende ansættelsesudvalgs afgørelse af 7. april 2011 om at tilslutte sig forhåndsudvælgelsesudvalgets anbefalinger, for det fjerde, Kommissionens afgørelse af 20. april 2011, for det femte, Kommissionens afgørelse af 6. oktober 2011, hvorved der blev givet afslag på klagen af 27. maj 2011, og, for det sjette, bestyrelsens afgørelse af 6. oktober 2011 om at udnævne C til stillingen som administrerende direktør for EMA, påstand om erstatning for den ikke-økonomiske skade, som han hævdede at have lidt som følge af vedtagelsen af disse afgørelser, og endelig påstand om, at Kommissionen skulle pålægges at afholde en ny »udvælgelsesprøve« under overholdelse af de lovbestemte procedurer.
Personaleretten afviste at realitetsbehandle dels påstanden om, at Kommissionen skulle afholde en ny »udvælgelsesprøve«, idet denne påstand udgjorde en påstand om påbud, dels Emil Hristovs påstand om at annullere de forberedende retsakter til Kommissionens afgørelse af 20. april 2011, nemlig forhåndsudvælgelsesudvalgets afgørelse om at opstille en liste med fire ansøgere, og det rådgivende ansættelsesudvalgs afgørelser af 14. marts og 7. april 2011 (den appellerede doms præmis 58-63). Personaleretten fastslog endvidere, at påstanden om annullation af bestyrelsens afgørelse af 6. oktober 2011 ikke kunne antages til realitetsbehandling, for så vidt som den var rettet mod Kommissionen, idet Kommissionen ikke var ophavsmand til denne afgørelse (den appellerede doms præmis 69).
Personaleretten fastslog endvidere, at Kommissionens afgørelse af 6. oktober 2011, hvorved klagen af 27. maj 2011 blev afslået, indeholdt præciseringer vedrørende de forberedende retsakter til Kommissionens afgørelse af 20. april 2011 og til begrundelsen for, at Kommissionen havde vedtaget denne afgørelse. Personaleretten fastslog derfor, at det tilkom denne ret at undersøge påstandene om annullation af Kommissionens afgørelse af 20. april 2011, som præciseret ved afgørelsen af 6. oktober 2011 om afslag på klagen af 27. maj 2011 (den appellerede doms præmis 68).
Emil Hristov havde til støtte for påstanden om annullation af Kommissionens afgørelse af 20. april 2011 fremsat fire anbringender. Personaleretten konstaterede, at det første anbringende skulle forstås således, at det vedrørte tilsidesættelse af de bestemmelser, der gælder for sammensætningen af forhåndsudvælgelsesudvalget, idet dette anbringendes første led vedrørte udnævnelsen af et lige antal medlemmer af dette udvalg, og det andet led vedrørte kumulation af funktionerne som medlem af EMA’s bestyrelse og som medlem af forhåndsudvælgelsesudvalget.
Personaleretten behandlede først det første anbringendes andet led og tog dette anbringende til følge med følgende begrundelse:
»81
Hvad angår udvælgelsesprøver er det allerede blevet fastslået, at den vide skønsbeføjelse, som tilkommer en udvælgelseskomité med hensyn til at fastlægge den nærmere fremgangsmåde og det detaljerede indhold af de mundtlige prøver, som ansøgerne skal gennemgå, skal opvejes af en nøje overholdelse af reglerne for afholdelsen af disse prøver (domme Girardot mod Kommissionen,
T-92/01
,
EU:T:2002:220
, præmis
, og Christensen mod Kommissionen,
T-336/02
,
EU:T:2005:115
, præmis
).
Det følger af fast retspraksis, at en udvælgelseskomité har pligt til at sikre, at dens vurdering af samtlige de ansøgere, der har deltaget i de mundtlige prøver, foretages under overholdelse af betingelserne om lighed og objektivitet (dom Pantoulis mod Kommissionen,
T-290/03
,
EU:T:2005:316
, præmis
).
Selv om det er korrekt, at forhåndsudvælgelsesudvalget i det foreliggende tilfælde ikke udgør en udvælgelseskomité, og at dets udtalelse ikke er bindende for hverken det rådgivende ansættelsesudvalg eller Kommissionen, forholder det sig ikke desto mindre således, at denne retspraksis kan anvendes i den foreliggende sag, idet forhåndsudvælgelsesudvalget i lighed med en udvælgelseskomité har til opgave at udvælge de bedst egnede ansøgere blandt de ansøgere, der har indgivet en ansøgning efter offentliggørelsen af meddelelse om den omtvistede ledige stilling, og har et betydeligt råderum i forbindelse med afholdelsen af udvælgelsesprøverne (jf. om et udvælgelsespanel i forbindelse med en intern ansættelse dom CG mod EIB,
F-115/11
,
EU:F:2014:187
, præmis
).
Det påhvilede følgelig Kommissionen som følge af princippet om god forvaltningsskik og ligebehandlingsprincippet at påse, at det første trin i udvælgelsesproceduren, der skulle afholdes for forhåndsudvælgelsesudvalget, blev tilrettelagt på en hensigtsmæssig måde. Det fulgte heraf, at samtlige de medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget, som Kommissionen udpegede, skulle besidde den nødvendige uafhængighed, således at vedkommendes objektivitet ikke kunne betvivles (jf. dom CG mod EIB,
EU:F:2014:187
, præmis
).
Det bemærkes i øvrigt, at princippet om god forvaltningsskik, i henhold til hvilket den kompetente institution omhyggeligt og upartisk skal undersøge alle relevante forhold i den enkelte sag, er sikret ved Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, der efter Lissabontraktatens ikrafttræden den 1. december 2009 har samme juridiske værdi som traktaterne, og hvis artikel 41 med overskriften »Ret til god forvaltning« bestemmer, at enhver har ret til at få sin sag behandlet uvildigt af Unionens organer, kontorer og agenturer«.
Det tilkommer således Personaleretten at efterprøve, om forhåndsudvælgelsesudvalget er oprettet og har fungeret efter forskrifterne under overholdelse af bl.a. pligten til at udvise upartiskhed, idet denne pligt til at udvise upartiskhed udgør en af de regler, der gælder for udvælgelseskomitéens arbejde og analogt også for forhåndsudvælgelsesudvalgets arbejde, og som er underlagt Unionens retsinstansers prøvelse (jf. hvad angår udvælgelseskomitéer kendelse Meierhofer mod Kommissionen,
F-74/07
RENV,
EU:F:2011:63
, præmis
).
I det foreliggende tilfælde fremgår det, for det første, af retningslinjernes punkt 7.2, at forhåndsudvælgelsesudvalget indleder proceduren ved på grundlag af en tjekliste at undersøge, om ansøgerne opfylder antagelseskriterierne, hvorefter den ud fra de udvælgelseskriterier, der er indeholdt i meddelelsen om den ledige stilling, udfærdiger et bedømmelsesskema, der sætter udvalget i stand til at sammenligne ansøgernes profiler med den ønskede profil og de specifikke kompetencer, der stilles krav om i den nævnte meddelelse. Efter denne bedømmelse vedtager forhåndsudvælgelsesudvalget en første liste over de forhåndsudvalgte ansøgere, som det finder bedst svarer til den ønskede profil, og indkalder disse til en samtale. Efter samtalerne fremsender udvalget en fuldstændig rapport til det rådgivende ansættelsesudvalg, der indeholder oplysninger om hver enkelt samtale, en kvalitativ bedømmelse af samtlige ansøgere, uanset om de har været til samtale eller ej, samt et udkast til en liste over de ansøgere, som anses for bedst egnede. Det følger endvidere af artikel 64 i forordning nr. 726/2004 og af retningslinjernes punkt 10.3, at EMA’s bestyrelse har pligt til at vælge den administrerende direktør blandt de ansøgere, som Kommissionen foreslår.
Forhåndsudvælgelsesudvalget har således beføjelse til at anbefale flere ansøgere over for det rådgivende ansættelsesudvalg, mens afgørelsen om at udnævne den administrerende direktør for EMA tilkommer EMA’s bestyrelse. Det spørgsmål, der opstår, er derfor, om D og E, der både var medlemmer af det forslagsstillende organ, forhåndsudvælgelsesudvalget, og af det besluttende organ, EMA’s bestyrelse, har overholdt deres pligt til at udvise upartiskhed, når der henses til de helt særskilte beføjelser, som tilkommer henholdsvis forhåndsudvælgelsesudvalget og EMA’s bestyrelse.
Personaleretten bemærker i denne henseende, at selv om det er korrekt, at det udkast til en liste over de ansøgere, som forhåndsudvælgelsesudvalget har anbefalet, ikke er bindende for hverken det rådgivende ansættelsesudvalg eller for Kommissionen, forholder det sig ikke desto mindre således, at dette udkast til en liste samt de kvalitative bedømmelser af samtlige ansøgere, som forhåndsudvælgelsesudvalget har ladet indgå i sin rapport, har en vis betydning for udvælgelsesprocedurens videre forløb, idet det rådgivende ansættelsesudvalg er forpligtet til at tage hensyn hertil, og idet den ansvarlige kommissær i henhold til retningslinjernes punkt 8.3 kun hører de ansøgere, som det rådgivende ansættelsesudvalg har udvalgt i sin endelige udtalelse. Det kan derfor ikke afvises, at forhåndsudvælgelsesudvalget udøver en afgørende indflydelse på den endelige liste over de ansøgere, som Kommissionen foreslår over for EMA’s bestyrelse.
Personaleretten konstaterer endvidere dels, at forhåndsudvælgelsesudvalgets medlemmer, der i øvrigt også er medlemmer af EMA’s bestyrelse, har mulighed for på bestyrelsens møder enten personligt eller via deres suppleant at stemme for udnævnelsen af en af de ansøgere, som Kommissionen har udvalgt, dels, at medlemmerne af EMA’s bestyrelse kan spille en væsentlig rolle i forbindelse med bestyrelsens drøftelser, uanset om de udøver deres stemmeret, og at de under alle omstændigheder er i direkte kontakt med bestyrelsens øvrige medlemmer.
På baggrund af ovenstående betragtninger må det fastslås, at den omstændighed, at der foreligger kumulation af funktionerne som medlem af forhåndsudvælgelsesudvalget og medlem af EMA’s bestyrelse, kan rejse tvivl om, hvorvidt de personer, som er berørt af denne kumulation, er uafhængige og objektive.
Uden at tage stilling til indholdet af de drøftelser, der fandt sted mellem forhåndsudvælgelsesudvalgets medlemmer, og til det standpunkt, som dette udvalgs forskellige medlemmer, herunder D og E, indtog, må det følgelig fastslås, at D og E alene som følge af, at de var medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget, har tilsidesat deres pligt til at udvise upartiskhed. For så vidt som hvert medlem af forhåndsudvælgelsesudvalget skal have den uafhængighed, der er nødvendig for, at forhåndsudvælgelsesudvalgets objektivitet samlet set ikke lider skade, må det følgelig fastslås, at forhåndsudvælgelsesudvalgets pligt til at udvise upartiskhed samlet set er blevet tilsidesat.
Denne konklusion afkræftes ikke af Kommissionens argumenter.
Hvad for det første angår argumentet om, at de medlemmer af EMA’s bestyrelse, der var udnævnt til medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget, ikke på nogen måde repræsenterede EMA’s bestyrelse i forhold til forhåndsudvælgelsesudvalget og ikke handlede på dette udvalgs vegne, idet EMA’s bestyrelse faktisk var repræsenteret i forhåndsudvælgelsesudvalget ved en observatør, nemlig i det foreliggende tilfælde A, er det tilstrækkeligt at bemærke, at [Emil Hristov] ikke har anfægtet A’s deltagelse i forhåndsudvælgelsesudvalgets arbejde. Som det er fastslået i [...] præmis 92 [ovenfor], indebærer den blotte omstændighed, at D og E, der begge var medlemmer af EMA’s bestyrelse, også var medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget, at de har tilsidesat deres pligt til at udvise upartiskhed. Det fremgår endvidere af sagsakterne, at D deltog i de møder, som EMA’s bestyrelse afholdt den 5. maj og den 8. juni 2011, og som havde til formål at udnævne den nye administrerende direktør for EMA, og at hun deltog i høringen af de fire ansøgere, som var foreslået i Kommissionens afgørelse af 20. april 2011, samt i de drøftelser, der førte til udnævnelsen af C. Denne omstændighed viser, at det var med rette, at [Emil Hristov] har anfægtet, at D udførte opgaven som formand for forhåndsudvælgelsesudvalgets arbejde med upartiskhed.
Kommissionens argument, hvorefter den omstændighed, at kun 2 ud af de 35 medlemmer af EMA’s bestyrelse også var medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget, ikke gør det muligt at hævde, at medlemmerne af EMA’s bestyrelse satte deres vurdering i stedet for forhåndsudvælgelsesudvalgets vurdering, kan endvidere ikke tages til følge. Selv om det antages, at hverken D eller E deltog i de møder, som EMA’s bestyrelse afholdt den 5. maj og den 8. juni 2011, forholder det sig nemlig således, at de deltog i forhåndsudvælgelsesudvalgets møder og derfor som medlemmer af dette udvalg kunne påvirke den bedømmelse, som de andre medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget foretog af hver enkelt ansøger.
Kommissionens argument om, at udnævnelsen af D og E til medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget var objektivt begrundet og endda nødvendig, fordi de begge var eksperter på området, kan heller ikke tages til følge. Som Kommissionen har medgivet under retsmødet, var det nemlig ikke umuligt at udnævne eksperter, som ikke var medlemmer af EMA’s bestyrelse, til at deltage i forhåndsudvælgelsesudvalget. Personaleretten bemærker i øvrigt, at det ifølge retningslinjerne er muligt at undgå, at forhåndsudvælgelsesudvalgets medlemmer også er medlemmer af EMA’s bestyrelse Det fremgår nemlig af retningslinjernes punkt 7.1, at det ansvarlige generaldirektorat kan udvælge forhåndsudvælgelsesudvalgets medlemmer blandt flere tjenestemænd i den øverste ledelse, idet det foreskrives, at forhåndsudvælgelsesudvalget skal sammensættes af generaldirektøren eller vicegeneraldirektøren for det ansvarlige generaldirektorat, en direktør for det ansvarlige generaldirektorat og en direktør for et andet generaldirektorat. Det fremgår endvidere af den nævnte bestemmelse, at forhåndsudvælgelsesudvalgets medlemmer »som hovedregel« udnævnes blandt de nævnte tjenestemænd. Hvis det således som i det foreliggende tilfælde måtte vise sig, at de personer, der er nævnt i retningslinjernes punkt 7.1, dvs. generaldirektøren, vicegeneraldirektøren eller en direktør for det ansvarlige generaldirektorat, allerede er medlemmer af det berørte agenturs bestyrelse, kan andre personer således udnævnes til forhåndsudvælgelsesudvalget.
Kommissionens argument om, at der ikke findes nogen regler, der forbyder, at medlemmerne af EMA’s bestyrelse kan udnævnes til medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget, kan endvidere ikke tages til følge. Såfremt der sker kumulation, således at de to funktioner udøves af den samme person, udgør dette nemlig, som Personaleretten netop har fastslået, en tilsidesættelse af forhåndsudvælgelsesudvalgets pligt til at udvise upartiskhed og er derfor i strid med chartrets artikel 41.
Endelig kan Kommissionens argument om, at vedtægtens artikel 11a udgør en garanti for, at medlemmerne af forhåndsudvælgelsesudvalget er upartiske, ikke tages til følge. Selv om det er korrekt, at det fremgår af vedtægtens artikel 11a, at en tjenestemand ikke må behandle spørgsmål, hvori han har en personlig interesse, som kan bringe hans uafhængighed i fare, og selv om det også er korrekt, at det fremgår af sagsakterne, at A og et medlem af forhåndsudvælgelsesudvalget ikke deltog i samtaler med en ansøger, forholder det sig nemlig ikke desto mindre således, at D og E til trods for vedtægtens artikel 11a ikke afslog at blive udnævnt til medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget, at de deltog i samtlige samtaler med ansøgerne, og at D ikke i henhold til bestyrelsens forretningsordens artikel 11, stk. 3, på de møder, som EMA’s bestyrelse afholdt den 5. maj og den 8. juni 2011, gjorde opmærksom på en mulig interesse, der kunne berøre hendes uafhængighed.
På baggrund af ovenstående betragtninger må det første anbringendes andet led om kumulation af funktioner som medlem af EMA’s bestyrelse og medlem af forhåndsudvælgelsesudvalget tages til følge.«
Personaleretten konkluderede, at der måtte gives medhold i påstanden om annullation af Kommissionens afgørelse af 20. april 2011, uden at det var fornødent at undersøge hverken det første anbringendes første led eller de andre anbringender, der var fremsat til støtte for påstanden om annullation af den nævnte afgørelse (den appellerede doms præmis 100).
Hvad angår påstanden om annullation af bestyrelsens afgørelse af 6. oktober 2011 fastslog Personaleretten, at den nævnte bestyrelse kun som administrerende direktør for EMA kunne udnævne en af de ansøgere, der var opført på den liste, som Kommissionen havde vedtaget ved afgørelsen af20. april 2011. Personaleretten erindrede derefter om, at sidstnævnte afgørelse skulle annulleres, og fastslog, at bestyrelsens afgørelse af 6. oktober 2011 følgelig ligeledes skulle annulleres (den appellerede doms præmis 101).
Personaleretten forkastede endvidere påstanden om erstatning, idet den fastslog, at annullationen af Kommissionens afgørelse af 20. april 2011 og af bestyrelsens afgørelse af 6. oktober 2011, der var behæftet med en ulovlighed, udgjorde en passende og tilstrækkelig erstatning for den ikke-økonomiske skade, som Emil Hristov havde lidt som følge af de nævnte afgørelser (den appellerede doms præmis 105-108).
Sagen for Retten og parternes påstande
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 20. januar 2015 har Kommissionen anlagt denne sag.
Den 3. april 2015 har Emil Hristov indleveret svarskrift.
Den 5. maj 2015 gav afdelingsformanden for Appelafdelingen i henhold til artikel 143, stk. 1, i Rettens procesreglement af 2. maj 1991 Kommissionen tilladelse til at indgive replik.
Kommissionen indgav replik den 12. juni 2015, og Emil Hristov indgav duplik den 28. juli 2015.
Den skriftlige forhandling blev afsluttet den 28. juli 2015.
På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Appelafdelingen) fastslået, at parterne ikke har fremsat anmodning om fastsættelse af retsmøde inden for en frist af tre uger, efter at det var forkyndt, at retsforhandlingernes skriftlige del var afsluttet, således som det fremgår af artikel 207, stk. 1, i Rettens procesreglement. Retten har i henhold til det nævnte reglements artikel 207, stk. 2, besluttet at træffe afgørelse, uden at retsforhandlingerne omfatter en mundtlig del.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
—
Den appellerede dom ophæves.
—
Sagen hjemvises til Personaleretten til afgørelse af de yderligere anbringender.
—
Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
Kommissionen har i stævningen anført, at appellen er rettet mod den appellerede doms præmis 81-98, der ligger til grund for punkt 1 i denne doms konklusion, hvorved Kommissionens afgørelse af 20. april 2011 blev annulleret, idet Kommissionen imidlertid har bemærket, at denne annullation nødvendigvis indebærer, at punkt 2 i samme domskonklusion, hvorved den afgørelse, som EMA’s bestyrelse traf den 6. oktober 2011 annulleres, også skal annulleres.
Emil Hristov har nedlagt følgende påstande:
—
Appellen forkastes.
—
Kommissionen tilpligtes at betale de omkostninger, der er afholdt i forbindelse med den administrative og retslige procedure.
Om appellen
Det må konstateres, at Kommissionen med appellen, for så vidt som den er rettet mod den appellerede doms præmis 81-98, har nedlagt påstand om ophævelse af den appellerede dom, for så vidt som Kommissionens afgørelse af 20. april 2011, hvorved Kommissionen forelagde EMA’s bestyrelse en liste med navnene på fire ansøgere, derved annulleres.
Til støtte for appellen har Kommissionen fremsat tre anbringender. Det første anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 30 i og bilag III til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«), tilsidesættelse af princippet om upartiskhed og princippet om god forvaltningsskik og tilsidesættelse af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, samt en manglende begrundelse. Det andet og det tredje anbringende, der er fremsat subsidiært, vedrører tilsidesættelse af EU-retten og navnlig proportionalitetsprincippet, idet Personaleretten dels ikke foretog en prøvelse af, om den anfægtede afgørelse ville have haft en andet indhold uden den påberåbte tilsidesættelse, dels ikke foretog en afvejning af de berørte interesser og ikke begrænsede følgerne af den appellerede dom.
Det første appelanbringende skal undersøges først.
Parternes argumenter
Kommissionen har i det væsentlige kritiseret Personaleretten for at have fastslået, at Kommissionen tilsidesatte princippet om upartiskhed og princippet om god forvaltningsskik på grundlag af en simpel formodning om, at en eneste person, D, havde udvist partiskhed, alene med den begrundelse, at denne person var medlem af forhåndsudvælgelsesudvalget samtidig med, at hun var medlem af EMA’s bestyrelse.
Kommissionen har anført, at en person ikke kan formodes at have udvist partiskhed, idet dette skal godtgøres »ud fra objektive, relevante og indbyrdes sammenhængende omstændigheder«, således som det fremgår af retspraksis, herunder navnlig dom af 10. juli 2014, CG mod EIB (
F-115/11
,
EU:F:2014:187
, præmis
). Dette krav, der gælder for et medlem af en udvælgelseskomité, der udøver en egentlig beslutningsbeføjelse, bør også gælde for et medlem af et forhåndsudvælgelsesudvalg, der alene skal afgive en udtalelse. Sådanne oplysninger foreligger imidlertid ikke i det foreliggende tilfælde. Emil Hristov oplyste i øvrigt under retsmødet i første instans, at han ikke kendte D, og at han derfor ikke havde et dårligt forhold til hende.
Kommissionen har tilføjet, at den appellerede doms præmis 88 kan forstås således, at to tjenestemænd ved Kommissionen, D og E, var medlem af forhåndsudvælgelsesudvalget, og at de begge afgav deres stemme i forbindelse med EMA’s bestyrelsesmøder. Dette er imidlertid ikke tilfældet, idet E var D’s suppleant og derfor ikke kunne stemme samtidig med hende i forbindelse med EMA’s bestyrelsesmøder.
Efter Kommissionens opfattelse bygger den formodning om partiskhed, der er opstillet i den appellerede doms præmis 91 og 92, på flere retlige fejl.
Den første fejl består i, at forhåndsudvælgelsesudvalget i den appellerede doms præmis 81-84 sidestilles med en udvælgelseskomité. Da der i det foreliggende tilfælde ikke er tale om ansættelse af en tjenestemand, finder hverken vedtægtens artikel 30 eller bilag III til vedtægten imidlertid anvendelse. Efter Kommissionens opfattelse fandt alene artikel 12 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union anvendelse i det foreliggende tilfælde, idet der var tale om ansættelse i en stilling som midlertidig ansat, og denne bestemmelse fastsætter ikke nogen særlig procedure for ansættelse af midlertidigt ansatte. Kommissionen har medgivet, at proceduren for ansættelse af midlertidigt ansatte skal være objektiv og upartisk. Kommissionen har imidlertid anført, at kravet om upartiskhed og objektivitet i forhold til midlertidigt ansatte, ikke kan begrundes med henvisning til vedtægtens artikel 30 og bilag III til vedtægten.
Det var endvidere ikke korrekt at sidestille forhåndsudvælgelsesudvalget med en udvælgelseskomité, idet en udvælgelseskomité, der udøver en egentlig beslutningsbeføjelse i fuld uafhængighed, og hvis afgørelser ikke kan ændres af ansættelsesmyndigheden, adskiller sig fra et forhåndsudvælgelsesudvalg, der er et rent rådgivende organ, hvis afgørelser ikke er bindende for den myndighed, som træffer afgørelsen. Kommissionen har hævdet, at den appellerede dom under alle omstændigheder på dette punkt er behæftet med en manglende begrundelse.
Kommissionen har endvidere kritiseret den appellerede doms præmis 85, hvorefter pligten til at udvise upartiskhed udgør en del af princippet om god forvaltningsskik, der fremgår af artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder. Kommissionen har anført, at en bestemmelses placering i retsforskrifternes trinfølge ikke er tilstrækkelig til at forklare, hvorfor den finder anvendelse på de særlige omstændigheder i den foreliggende sag. Under alle omstændigheder er det for at opnå annullation ikke relevant at fremsætte et anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik.
Kommissionen har anført, at den appellerede doms præmis 89 er behæftet med en anden retlig fejl, idet Personaleretten i denne præmis først med rette fastslog, at forhåndsudvælgelsesudvalgets udtalelse ikke var bindende for hverken det rådgivende ansættelsesudvalg eller for Kommissionen, men derefter konstaterede, at forhåndsudvælgelsesudvalget »udøve[de] en afgørende indflydelse på den endelige liste over de ansøgere, som Kommissionen foresl[og] over for EMA’s bestyrelse«. Denne selvmodsigelse udgør en retlig fejl eller endog en urigtig gengivelse af beviserne eller en selvmodsigende begrundelse.
Hvad angår den appellerede doms præmis 90, hvorefter de medlemmer af EMA’s bestyrelse, der var medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget, havde spillet en væsentlig rolle i forbindelse med den nævnte bestyrelses drøftelser, er denne præmis for det første behæftet med en manglende begrundelse, idet Personaleretten ikke angav nogen forklaring i denne forbindelse. Den konstatering, der er foretaget i den appellerede doms præmis 90, er endvidere ikke støttet på noget bevis.
Af alle disse grunde er det Kommissionens opfattelse, at Personalerettens konklusion i den appellerede doms præmis 91 og 92, ud over at være utilstrækkeligt begrundet åbenbart er behæftet med en retlig fejl.
Emil Hristov har for det første anført, at eftersom det for Personaleretten ikke blev hævdet, at han havde et konfliktfyldt forhold til D, og da denne omstændighed ikke blev undersøgt i den appellerede dom, er dette faktiske forhold, som Kommissionen har henvist til, ikke relevant for Rettens prøvelse af tvisten.
Emil Hristov har endvidere anført, at Kommissionens præcisering, hvorefter E i modsætning til, hvad der synes at fremgå af den appellerede dom, ikke havde mulighed for at stemme samtidig med D i forbindelse med EMA’s bestyrelsesmøder, idet han indtrådte som suppleant i de tilfælde, hvor hun var fraværende, heller ikke er relevant for tvisten. Emil Hristov har anført, at Personaleretten, således som det fremgår af den appellerede doms præmis 90 og 95, drog sine egne konklusioner vedrørende spørgsmålet om tilsidesættelse af kravet om upartiskhed, uden at tage hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt E og D udøvede deres stemmeret i EMA’s bestyrelse, og hvorvidt de begge havde deltaget i bestyrelsesmøderne den 5. maj og den 8. juni 2011. Det fremgår desuden af den appellerede doms præmis 94, at kun D deltog i bestyrelsesmøderne den 5. maj og den 8. juni 2011.
Emil Hristov har endvidere anført, at tilsidesættelse af princippet om upartiskhed og princippet om god forvaltningsskik følger af den omstændighed, som parterne ikke har bestridt, at to af de fire medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget også var medlemmer af EMA’s bestyrelse, uden at det er nødvendigt at føre bevis for, at kumulationen af disse funktioner påvirkede D’s og E’s adfærd og deres beslutninger under udvælgelsesproceduren, eller at tage stilling til indholdet af de drøftelser, der fandt sted mellem forhåndsudvælgelsesudvalgets medlemmer.
Emil Hristov har endvidere anført, at Personaleretten i modsætning til, hvad Kommissionen har hævdet, i den appellerede doms præmis 81, 82 og 83 hverken henviste til vedtægtens bilag 30 eller bilag III til vedtægten.
Emil Hristov har tilføjet, at såfremt Kommissionens argument om, at det ikke er nødvendigt at sikre, at kravet om ligebehandling og kravet om objektivitet er opfyldt i forbindelse med forhåndsudvælgelsesudvalgets procedure, fordi dette udvalgs afgørelse ikke er bindende, måtte blive taget til følge, vil dette svare til at fratage denne fase i proceduren enhver mening. Emil Hristov har videre anført, at det fremgår af den appellerede doms præmis 89, at det rådgivende ansættelsesudvalg var forpligtet til at tage hensyn til udkastet til en liste over ansøgere, bedømmelsen af ansøgerne og forhåndsudvælgelsesudvalgets rapport, og at dette udvalg udøvede en afgørende indflydelse på den endelige liste over de ansøgere, som Kommissionen foreslog over for EMA’s bestyrelse.
Rettens bemærkninger
Det bemærkes, at D og E, der begge var medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget og medlemmer af EMA’s bestyrelse, i forbindelse med udvælgelsesproceduren og proceduren til udnævnelse af EMA’s administrerende direktør, efter Personalerettens opfattelse tilsidesatte deres pligt til at udvise upartiskhed i forhåndsudvælgelsesudvalget »alene som følge af, at de var medlemmer af [dette udvalg]« (den appellerede doms præmis 92). Efter Personalerettens opfattelse kunne »den omstændighed, at der forel[å] kumulation af funktionerne som medlem af forhåndsudvælgelsesudvalget og medlem af EMA’s bestyrelse, [...] rejse tvivl om, hvorvidt de personer, som [var] berørt af denne kumulation, [var] uafhængige og objektive« (den appellerede doms præmis 91). Personaleretten konkluderede derfor, at »forhåndsudvælgelsesudvalgets pligt til at udvise upartiskhed samlet set [var] blevet tilsidesat« (den appellerede doms præmis 92).
Det er i denne forbindelse væsentligt at bemærke, at det fremgår af de for Personaleretten fremlagte sagsakter og af de skriftlige indlæg, som parterne har indgivet til Retten, at E var D’s suppleant i EMA’s bestyrelse. Som det også fremgår af den appellerede doms præmis 94 var det D, der deltog i drøftelserne på de møder i EMA’s bestyrelse, der førte til udnævnelsen af C.
Det skal endvidere bemærkes, at Emil Hristov ikke for Personaleretten anfægtede, at D eller E personligt havde udvist upartiskhed, hvilket disse parter i øvrigt har bekræftet over for Retten. Personaleretten tog således kun stilling til spørgsmålet om, hvorvidt forhåndsudvælgelsesudvalget objektivt set var upartisk som følge af, at der forelå kumulation af D’s og E’s funktioner.
Det tilkommer således Retten at efterprøve, om Personaleretten begik en retlig fejl ved at fastslå, at D og E ikke udviste upartiskhed, og at forhåndsudvælgelsesudvalget følgelig i sin helhed ikke udviste upartiskhed alene som følge af, at de var medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget og medlemmer af EMA’s bestyrelse som henholdsvis ordinært medlem og suppleant.
Det skal i denne forbindelse undersøges, om de betragtninger, der er redegjort for i den appellerede doms præmis 83-90, som Personaleretten lagde til grund for sin konklusion om, at forhåndsudvælgelsesudvalget samlet set havde tilsidesat pligten til at udvise upartiskhed, således som det fremgår af den nævnte doms præmis 92, er behæftet med en retlig fejl.
For det første henviste Personaleretten i modsætning til, hvad Kommissionen har hævdet med henvisning til den appellerede doms præmis 81-84, ikke til vedtægtens artikel 30 og bilag III til vedtægten for at begrunde, at medlemmerne af forhåndsudvælgelsesudvalget var undergivet en pligt til at udvise upartiskhed og objektivitet. Det fremgår nemlig hverken af den appellerede doms præmis 81-84 eller af afsnittet »Retsforskrifter« i den nævnte dom, at Personaleretten baserede sig på disse bestemmelser i det foreliggende tilfælde.
For det andet kan Kommissionen ikke hævde, at Personaleretten »sidestillede« forhåndsudvælgelsesudvalget med en udvælgelseskomité ved at anlægge det synspunkt, at den retspraksis, der vedrører udvælgelsesprøver, også finder anvendelse på et forhåndsudvælgelsesudvalg. Det må konstateres, at Personaleretten i den appellerede doms præmis 83 udtrykkeligt anførte, at »forhåndsudvælgelsesudvalget [...] ikke udg[jorde] en udvælgelseskomité«. Personaleretten fastslog imidlertid, at forhåndsudvælgelsesudvalget i lighed med en udvælgelseskomité havde til opgave at udvælge de bedst egnede ansøgere og havde et betydeligt råderum i forbindelse med afholdelsen af udvælgelsesprøverne, og at det følgelig påhvilede Kommissionen som følge af princippet om god forvaltningsskik og ligebehandlingsprincippet at påse, at den udvælgelsesprocedure, der skulle afholdes for forhåndsudvælgelsesudvalget, blev tilrettelagt på en hensigtsmæssig måde ved at stille krav om, at samtlige medlemmer af dette udvalg skulle besidde den nødvendige uafhængighed, således at vedkommendes objektivitet ikke kunne betvivles (den appellerede doms præmis 83 og 84).
Kommissionen kan endvidere heller ikke hævde, at Personaleretten ikke forklarede grundene til, at de krav om uafhængighed og om objektivitet, der gælder for udvælgelsesprøver, også finder anvendelse på forhåndsudvælgelsesudvalg. Denne forklaring fremgår såvel af den appellerede doms præmis 83 som af denne doms præmis 84 og 85.
Det bemærkes endvidere, at Kommissionen ikke har fremsat noget retligt argument, der kan rejse tvivl om de betragtninger, der er anført i den appellerede doms præmis 83 og 84. Kommissionen har begrænset sig til at anføre, at en udvælgelseskomité, der udøver en egentlig beslutningsbeføjelse, ikke kan sidestilles med et forhåndsudvælgelsesudvalg, der er et rent rådgivende udvalg. Denne forskel har Personaleretten imidlertid ikke blot ikke forsøgt at skjule, idet den i den appellerede doms præmis 83 har anført, at »forhåndsudvælgelsesudvalget [...] ikke udgør en udvælgelseskomité, og at dets udtalelse ikke er bindende for hverken det rådgivende ansættelsesudvalg eller Kommissionen«, men Kommissionen har endvidere ikke godtgjort, hvorledes denne betragtning kan rejse tvivl om nødvendigheden af, at forhåndsudvælgelsesudvalgets medlemmer handler objektivt og i fuld uafhængighed.
For det tredje anførte Personaleretten i modsætning til, hvad Kommissionen har hævdet, ikke, at pligten til at udvise upartiskhed fandt anvendelse i det foreliggende tilfælde som følge af den placering, som denne pligt har i retsforskrifternes trinfølge. Det bemærkes i denne forbindelse, at Personaleretten i den appellerede doms præmis 85 alene har henvist til, at princippet om god forvaltningsskik, hvortil er knyttet til den pligt til at udvise upartiskhed, der påhviler institutionerne, er fastsat i chartret om grundlæggende rettigheder, der siden Lissabontraktatens ikrafttræden har samme værdi som traktaterne. Kommissionen har i øvrigt ikke som sådan anfægtet denne konstatering.
For det fjerde er det vedrørende Kommissionens argument om, at den påståede tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik »ikke er et anerkendt annullationsanbringende«, tilstrækkeligt at konstatere, at det klart fremgår af den appellerede dom, at Personaleretten undersøgte det andet led af det første anbringende, som Emil Hristov fremsatte for Personaleretten, i lyset af navnlig pligten til at udvise upartiskhed, og at den ikke begrænsede sig til at henvise til princippet om god forvaltningsskik.
For det femte skal det bemærkes, at Personaleretten ikke modsagde sig selv, da den anførte, dels at udkastet til en liste over de ansøgere, som forhåndsudvælgelsesudvalget havde anbefalet, ikke var bindende for hverken det rådgivende ansættelsesudvalg eller for Kommissionen, dels at forhåndsudvælgelsesudvalget udøvede en »afgørende indflydelse« på den endelige liste over de ansøgere, som Kommissionen foreslog over for EMA’s bestyrelse. Selv om det er ubestridt mellem parterne, at det udkast til en liste over ansøgere, som forhåndsudvælgelsesudvalget forelagde for det rådgivende ansættelsesudvalg, ikke var bindende, for så vidt som det rådgivende ansættelsesudvalg og Kommissionen, således som Kommissionen har anført, kunne vælge andre ansøgere end dem, hvis navne fremgik af dette udkast til en liste, forholder det sig ikke desto mindre således, således som det fremgår af punkt 8.2.1 og 8.3 i Kommissionens retningslinjer af 12. januar 2009 for udvælgelse og udnævnelse af direktører for reguleringsagenturer, forvaltningsagenturer og fællesforetagender, der er nævnt i den appellerede doms præmis 9, og i den samme doms præmis 89, at dette udkast til en liste »har en vis betydning for udvælgelsesprocedurens videre forløb«, idet det rådgivende ansættelsesudvalg er forpligtet til at tage hensyn til denne liste, og idet den ansvarlige kommissær, dvs. det medlem af Kommissionen, der har ansvaret for sundhed og forbrugerbeskyttelse, kun hører de ansøgere, som det rådgivende ansættelsesudvalg har udvalgt i sin endelige udtalelse.
Det må derfor fastslås, at den appellerede doms præmis 89 ikke indeholder en selvmodsigelse. Selv om Personaleretten med føje kunne fastslå, at det udkast til en liste over ansøgere, som forhåndsudvælgelsesudvalget udfærdigede, havde en vis betydning for udvælgelsesprocedurens videre forløb, er det imidlertid ikke godtgjort, at den omstændighed, at D var ordinært medlem af EMA’s bestyrelse, og at E var suppleant i samme bestyrelse, påvirkede deres frihed til at handle objektivt og i fuld uafhængighed i forhold til forhåndsudvælgelsesudvalget, og at der dermed kan rejses berettiget tvivl om dette udvalgs upartiskhed. Som Kommissionen har anført i appelskriftet, har Personaleretten ikke fastslået, at den omstændighed, at D deltog i EMA’s bestyrelse, havde en »praktisk betydning« for hendes rolle i forhåndsudvælgelsesudvalgets arbejde.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at Personaleretten i forbindelse med prøvelsen af, om Kommissionens afgørelse af 20. april 2011 i lyset af kravet om, at forhåndsudvælgelsesudvalget skulle handle upartisk, var lovlig, måtte tage udgangspunkt i den situation, der forelå, da forhåndsudvælgelsesudvalget foreslog de fire ansøgere, der havde opnået de bedste resultater.
I forbindelse med denne fase af proceduren for udvælgelse af ansøgere, som skulle føre til udnævnelsen af EMA’s administrerende direktør, kan den omstændighed, at D og E også var medlemmer af EMA’s bestyrelse som henholdsvis ordinært medlem og suppleant, imidlertid ikke i sig selv give anledning til at betvivle deres upartiskhed som medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget. Den blotte omstændighed, at en person var medlem af både forhåndsudvælgelsesudvalget og EMA’s bestyrelse, kan ikke uden videre begrunde en formodning om, at medlemmerne af forhåndsudvælgelsesudvalget udviste partiskhed i forbindelse med proceduren for dette udvalg.
Det bemærkes nemlig, at spørgsmålet i det foreliggende tilfælde ikke er, om EMA’s bestyrelse udviste upartiskhed, og navnlig om D og E kunne deltage i afgørelsen af, hvem der skulle udnævnes til EMA’s administrerende direktør, idet de havde deltaget på et tidligere trin i udnævnelsesproceduren.
Det følger i øvrigt af disse betragtninger, at Personalerettens begrundelse i den appellerede doms præmis 90, der vedrører den hypotetiske adfærd, som medlemmerne af forhåndsudvælgelsesudvalget kunne have udvist i forbindelse med møderne i EMA’s bestyrelse, ikke er relevant for undersøgelsen af, om Kommissionens afgørelse af 20. april 2011 var lovlig.
Det følger af det ovenstående, at Personaleretten med urette fastslog, dels at D og E, der deltog i EMA’s bestyrelse som henholdsvis ordinært medlem og suppleant, tilsidesatte deres pligt til at udvise upartiskhed alene som følge af, at de var medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget, dels at forhåndsudvælgelsesudvalget som følge heraf samlet set havde tilsidesat sin pligt til at udvise upartiskhed.
Det følger heraf, at det første appelanbringende skal tages til følge, uden at det er nødvendigt at undersøge de andre anbringender og argumenter, som Kommissionen har fremsat til støtte for den nævnte appel.
Følgelig skal den appellerede dom ophæves, for så vidt som den indebærer annullation af Kommissionens afgørelse af 20. april 2011.
Retsvirkningerne af den delvise ophævelse af den appellerede dom
Det følger af artikel 13, stk. 1, i bilag I til statutten for Den Europæiske Unions Domstol, at såfremt Retten giver appellanten medhold, ophæver den den af Personaleretten trufne afgørelse og træffer selv afgørelse i sagen. Retten hjemviser sagen til Personaleretten til afgørelse, hvis den ikke er moden til påkendelse.
I det foreliggende tilfælde tilkommer det Personaleretten at undersøge, om det fortsat ud over de argumenter, der førte til, at Personaleretten i den appellerede dom fastslog, at det første anbringendes andet led skulle tages til følge, er fornødent at prøve de argumenter, som Emil Hristov har fremsat inden for rammerne af det første anbringendes andet led.
Det bemærkes endvidere, at Personaleretten ikke har undersøgt det første anbringendes første led og heller ikke det andet, det tredje og det fjerde anbringende, som Emil Hristov har fremsat.
Sagen skal derfor hjemvises til Personaleretten, som det tilkommer i givet fald at drage konsekvenserne af, at det måtte blive fastslået, at Kommissionens afgørelse af 20. april 2011 om lovligheden af den afgørelse, som EMA’s bestyrelse traf den 6. oktober 2011, ikke var lovlig.
Sagens omkostninger
Da sagen hjemvises til Personaleretten, bør afgørelsen om appelsagens omkostninger udsættes.

På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Appelafdelingen):

1)
Dom afsagt af Retten for EU-Personalesager (Anden Afdeling) den 13. november 2014, Hristov mod Kommissionen og EMA (F-2/12), ophæves delvis, for så vidt som dommen annullerede Europa-Kommissionens afgørelse af 20. april 2011, hvorved den foreslog bestyrelsen for Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) en liste med fire ansøgere, som blev anbefalet af forhåndsudvælgelsesudvalget og bekræftet af høringsudvalget for udnævnelser.

2)
Sagen hjemvises til Personaleretten med henblik på, at denne træffer afgørelse vedrørende påstanden om annullation af Kommissionens afgørelse af 20. april 2011, hvorved den foreslog bestyrelsen for EMA en liste med fire ansøgere, som blev anbefalet af forhåndsudvælgelsesudvalget og bekræftet af høringsudvalget for udnævnelser, for så vidt angår de klagepunkter og anbringender, der er påberåbt af Emil Hristov, og med hensyn til hvilke Personaleretten ikke har truffet afgørelse.

3)
Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

Jaeger
Kanninen
Van der Woude
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 5. juli 2016.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: bulgarsk.