CELEX: 62021CJ0404
Eelotsusetaotlus
Euroopa Keskpanga (EKP) personal
Riiklikus pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmine EKP pensioniskeemi
ELL artikli 4 lõige 3
Lojaalse koostöö põhimõte
EKP teenistustingimused
IIIa lisa artikkel 8
Riigisisese õigusakti sätte või asjaomase liikmesriigi ja EKP vahelise kokkuleppe puudumine

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada ELL artikli 4 lõiget 3, ELTL artikleid 45 ja 48, Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) VIII lisa artiklit 11 ning Euroopa Keskpanga (EKP) 9. juuni 1998. aasta otsuse Euroopa Keskpanga personali teenistustingimuste vastuvõtmise kohta, mida on muudetud 31. märtsil 1999 (
EÜT 1999, L 125, lk 32
), IIIa lisa artiklit 8.
Taotlus on esitatud ühelt poolt WP ning teiselt poolt Istituto nazionale della previdenza sociale (riiklik sotsiaalkindlustusamet, Itaalia; edaspidi „INPS“) ja Repubblica italiana (Itaalia Vabariik) vahelises vaidluses INPSi palgatöötajate pensionifondi (Fondo Pensioni Lavoratori Dipendenti) hagejale kogunenud pensioniõiguste kindlustusmatemaatilise ekvivalendi ülekandmise üle Euroopa Keskpanga (EKP) pensioniskeemi.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
EKPSi ja EKP protokoll
Protokolli (nr 4) Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja kohta (
ELT 2016, C 202, lk 230
; edaspidi „EKPSi ja EKP protokoll“) artikli 36 lõikes 1 on sätestatud:
„[EKP j]uhatuse ettepaneku põhjal kehtestab EKP nõukogu EKP personali teenistustingimused.“
Privileegide ja immuniteetide protokoll
Protokolli (nr 7) Euroopa Liidu privileegide ja immuniteetide kohta (
ELT 2016, C 202, lk 266
; edaspidi „privileegide ja immuniteetide protokoll“) artiklis 14 on ette nähtud:
„Euroopa Parlament ja [Euroopa Liidu N]õukogu kinnitavad seadusandliku tavamenetluse kohaselt ja pärast konsulteerimist teiste asjaomaste institutsioonidega määruste abil [Euroopa L]iidu ametnike ja muude teenistujate sotsiaalkindlustustagatiste kava.“
Privileegide ja immuniteetide protokolli artikli 22 esimese lõigu kohaselt kohaldatakse seda protokolli ka EKP, selle organite liikmete ja selle personali suhtes, ilma et see piiraks EKPSi ja EKP protokolli sätete kohaldamist.
Personalieeskirjad
Personalieeskirjade artikli 1 kohaselt kohaldatakse neid liidu ametnike suhtes.
Personalieeskirjade artikli 1a lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevate personalieeskirjade kohaldamisel tähendab „liidu ametnik“ iga isikut, kes on vastavalt käesolevatele personalieeskirjadele mõne liidu institutsiooni ametisse nimetava asutuse või ametiisiku otsusega nimetatud selle institutsiooni koosseisulisele ametikohale.“
Personalieeskirjade VIII lisa „Pensioniskeem“ artikli 11 lõikes 2 on ette nähtud:
„Ametnikul, kes asub liidu teenistusse:
–
pärast lahkumist valitsusasutuse või riikliku või rahvusvahelise organisatsiooni teenistusest
või
–
pärast tegutsemist töötaja või füüsilisest isikust ettevõtjana,
on õigus pärast ametissenimetamist, kuid enne personalieeskirjade artiklis 77 nimetatud vanaduspensioni maksmise õiguse saamist, tasuda liidule tegeliku ülekandekuupäeva kohaselt sellise teenistuse või tegevustega omandatud pensioniõiguste kogumaksumus.
Sellisel juhul määrab institutsiooni ametisse nimetav asutus või ametiisik, mille teenistuses ametnik on, kindlaks ametniku endisest teenistusajast tuleneva pensioniõigusliku staaži aastate arvu oma pensioniskeemi raames üldiste rakendussätetena, arvestades ametniku põhipalka, vanust ja ülekande tegemise päeval kehtivat vahetuskurssi ning võttes aluseks ülekantud kapitali pärast ülekande tegemise kuupäeva ja tegeliku ülekandekuupäeva vahel kapitalikasvu näitava summa mahaarvamist.
Ametnikud võivad kasutada käesolevat korda üksnes üks kord iga liikmesriigi ja asjaomase pensionifondi puhul.“
Muude teenistujate teenistustingimused
Liidu muude teenistujate teenistustingimuste (edaspidi „muude teenistujate teenistustingimused“) artiklis 1 on sätestatud:
„Käesolevaid teenistustingimusi kohaldatakse liidu lepinguliste teenistujate suhtes. Sellised teenistujad on:
–
ajutised töötajad,
–
lepingulised töötajad,
–
[…]“.
Muude teenistujate teenistustingimuste artikli 39 lõike 2 ning artikli 109 lõike 2 kohaselt kohaldatakse personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõiget 2 analoogia alusel vastavalt ajutiste töötajate ja lepinguliste töötajate suhtes.
EKP teenistustingimused
EKPSi ja EKP protokolli artikli 36 lõike 1 alusel võttis EKP nõukogu 9. juuni 1998. aasta otsusega, mida muudeti 31. märtsil 1999, vastu Euroopa Keskpanga teenistustingimused (
EÜT 1999, L 125, lk 32
). Nende teenistustingimuste põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „EKP teenistustingimused“) artikli 9 punktis c on sätestatud:
„Käesolevate teenistustingimuste suhtes ei kohaldata ühegi liikmesriigi õigusnorme. EKP kohaldab i) liikmesriikidele ühiseid õiguse üldpõhimõtteid, ii) liidu õiguse üldpõhimõtteid ning iii) sotsiaalpoliitikat puudutavates liikmesriikidele adresseeritud liidu määrustes ja direktiivides sisalduvaid norme. Iga kord, kui see on vajalik, rakendab EKP neid õigusnorme. Nõuetekohaselt võetakse arvesse sotsiaalpoliitika valdkonnas antud liidu soovitusi. Käesolevates teenistustingimustes sätestatud õiguste ja kohustuste tõlgendamisel võetakse arvesse teiste liidu institutsioonide personali suhtes kohaldatavatest määrustest, normidest ja kohtupraktikast tulenevaid põhimõtteid.“ [siin ja edaspidi on EKP teenistustingimusi tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
EKP teenistustingimuste IIIa lisa artikli 8 punktis a on sätestatud:
„EKP sõlmib lepinguid ja lepib enda poolt kindlaksmääratud teiste vanaduspensioni skeemide, teiste organisatsioonide ja valitsustega kokku sobivad meetmed, et anda EKPs katseaja läbinud personali liikmetele nõusolek rahasummade ülekandmiseks [EKP pensioniskeemi].“
Itaalia õigus
Itaalia 7. veebruari 1979. aasta seaduse nr 29, mis käsitleb töötajatele pensioniõigust andvate kindlustusperioodide ühendamist (legge n. 29 – Ricongiunzione dei periodi assicurativi dei lavoratori ai fini previdenziali) (
GURI
nr 40, 9.2.1979, lk 1317), artiklis 1 on sätestatud:
„Avaliku või erasektori töötajal, kes on või on olnud kindlustatud sellises kohustuslikus pensioniskeemis, mis asendab INPSi hallatavat üldist kohustuslikku töövõimetus-, vanadus- ja toitjakaotuskindlustuse skeemi või mille tõttu on tema kindlustatus viimati nimetatud kindlustusskeemis kas välistatud või lõppenud, on ühe pensioni saamiseks ja selle suuruse kindlaksmääramiseks õigus igal ajal taotleda kõigi teistes pensioniskeemides arvestatud kohustuslike, vabatahtlike või näilike sissemaksete tegemise perioodide koondamist kohustuslikku kindlustusskeemi ning viimati nimetatud skeemis neile vastavate pensioniõiguste kindlaksmääramist. Selleks kannab algne kindlustusasutus talle tehtud sissemaksetele vastava summa üle üldise kohustusliku kindlustusskeemi haldajale […].“
29. juuli 2015. aasta seaduse nr 115 „Õigusnormid, millega täidetakse kohustused, mis tulenevad Itaalia kuulumisest Euroopa Liitu – Euroopa seadus 2014“ (legge n. 115 – Disposizioni per l’adempimento degli obblighi derivanti dall’appartenenza dell’Italia all’Unione europea – Legge europea 2014) (
GURI
nr 178, 3.8.2015, lk 1), artiklis 18 on sätestatud:
„1.   Alates 1. jaanuarist 2016 on Euroopa Liidu kodanikel […], kes on või on olnud kindlustatud töötajate kohustuslikus töövõimetus-, vanadus- ja toitjakaotuskindlustuse skeemis […] võimalus liita neis kindlustusskeemides täitunud kindlustusperioodid rahvusvahelistes organisatsioonides täitunud kindlustusperioodidega.
2.   Lõikes 1 nimetatud liitmist võib taotleda, kui see on vajalik vanadus-, töövõimetus- või toitjakaotuspensioni õiguse saamiseks, tingimusel et kõigi Itaalia õiguse kohaselt täitunud kindlustusperioodide kogukestus on vähemalt 52 nädalat ning et liidetavad perioodid ei kattu.
3.   Kindlustusperioodide liitmine saab toimuda taotluse alusel, mille asjaomane isik esitab sellele Itaalia sotsiaalkindlustusasutusele, kus on täitunud tema kindlustusperioodid. Kui rahvusvahelise organisatsiooni endine töötaja omandab õiguse saada Itaalia õigusaktides ette nähtud väljamakseid ilma, et rahvusvahelises organisatsioonis täitunud kindlustusperioodide liitmine oleks vajalik, arvutab Itaalia sotsiaalkindlustusasutus pensioni üksnes Itaalia pensioniskeemis täitunud kindlustusperioodide alusel. Kui rahvusvahelise institutsiooni endine töötaja omandab õiguse saada Itaalia õigusaktides ette nähtud väljamakseid üksnes rahvusvahelises organisatsioonis täitunud kindlustusperioodide liitmise korral, võtab Itaalia sotsiaalkindlustusasutus rahvusvahelise organisatsiooni pensioniskeemis täitunud kindlustusperioodid, välja arvatud perioodid, millega seotud summad on tagasi makstud, arvesse nii, nagu need oleksid täitunud Itaalia õiguse kohaselt, ning arvutab makse suuruse üksnes Itaalia õiguse kohaselt täitunud kindlustusperioodide alusel.
4.   Käesoleva artikli kohaselt tehtud pensioniväljamakseid käsitatakse kõigi Itaalia õigusaktide kohaldamisega kaasnevate tagajärgede seisukohast pensionidena.
5.   Rahvusvahelises organisatsioonis töötamise perioodid võib, kui need ei anna õigust pensioniväljamaksete saamiseks selle rahvusvahelise organisatsiooni pensionifondist, vastavalt välismaal täitunud töötamise perioodide väljaostmist reguleerivatele õigusaktidele Itaalia pensioniskeemi raames välja osta. Väljaostuõigust teostavad eelkõige rahvusvahelise organisatsiooni töötaja ülalpidamisel olnud isikud üle elanud pereliikmed neil tingimustel, mis on ette nähtud selle Itaalia sotsiaalkindlustusasutuse eeskirjades, kellelt väljaostmist taotletakse.
[…]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
WP töötab EKPs alates 1. märtsist 2012. Ajavahemikul 1. augustist 1982 kuni 24. veebruarini 2012 töötas ta töölepingu alusel Itaalias ühe eraõigusliku tööandja juures, kes tegi tema eest kohustuslikke sissemakseid INPSi töötajate pensionifondi.
WP esitas 12. detsembril 2016 INPSile taotluse kanda EKP pensioniskeemi üle kõnealuses pensionifondis omandatud pensioniõiguste kindlustusmatemaatiline väärtus või teise võimalusena pensionifondi tehtud sissemaksete tegeliku ülekandekuupäeva kohane kogumaksumus, mis on arvutatud vastavalt selle fondi pensione reguleerivatele eeskirjadele.
INPS jättis WP taotluse rahuldamata põhjusel, et vastava seadusandliku akti või EKP ja Itaalia Vabariigi vahelise kokkuleppe puudumise tõttu ei olnud taotletud ülekandmine võimalik. Vaie, mille WP taotluse rahuldamata jätmise peale 28. novembril 2017 esitas, tunnistati 11. aprilli 2018. aasta otsusega vastuvõetamatuks.
Tribunale ordinario di Astile (Asti esimese astme kohus, Itaalia) esitatud hagiavalduses palus WP esimese võimalusena sisuliselt tuvastada, et INPSil ja/või Itaalia Vabariigil on kohustus võtta kõik vajalikud meetmed, et kanda EKP pensioniskeemi üle INPSi töötajate pensionifondi pensionieeskirjade kohaselt arvutatud kindlustusmatemaatiline ekvivalent, mis vastab kaebaja poolt nimetatud taotluse esitamise kuupäevaks omandatud pensioniõigustele, ning kohustada sellest tulenevalt INPSi ja/või Itaalia Vabariiki võtma kõik vajalikud meetmed selle summa EKP pensioniskeemi ülekandmiseks. Teise võimalusena palub WP tuvastada, et INPSil ja/või Itaalia Vabariigil on kohustus kanda hüvitisena tekitatud kahju eest EKP pensioniskeemi üle INPSi töötajate pensionifondi pensionieeskirjade kohaselt arvutatud kindlustusmatemaatiline ekvivalent, mis vastab kaebaja poolt nimetatud taotluse esitamise kuupäevaks omandatud pensioniõigustele, ning kohustada sellest tulenevalt INPSi ja/või Itaalia Vabariiki kandma sellele ekvivalendile vastav summa hüvitisena tekitatud kahju eest üle EKP pensioniskeemi.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tuleb kindlaks teha, kas liidu õigusnorme – täpsemalt ELL artikli 4 lõiget 3, ELTL artikleid 45 ja 48, personalieeskirjade VIII lisa artiklit 11 ning EKP teenistustingimuste IIIa lisa artiklit 8 – tuleb tõlgendada nii, et EKP töötaja võib taotleda liikmesriigi sotsiaalkindlustusasutuses omandatud pensioniõiguste ülekandmist EKP pensioniskeemi, sõltumata riigisisese ülevõtmisnormi vastuvõtmisest või sellest, kas EKP ning liikmesriik või liikmesriigi asjaomane sotsiaalkindlustusasutus on sõlminud lepingu, milles on kindlaks määratud selle õiguse teostamise tingimused ja kord.
Ta leiab sellega seoses, et 4. juuli 2013. aasta kohtuotsusest Gardella (
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
, punktid
–
) võib
a contrario
järeldada, et liidu õiguse kohaselt on EKP töötaja puhul õigus kanda EKP pensioniskeemi üle pensioniõigused, mis tal on liikmesriigis töötanud töötajana omandatud, kuna erinevalt selles kohtuotsuses kõne all olnud Euroopa Patendiametist (EPO) on EKP liidu institutsioon. Lisaks ei nõuta EKP teenistustingimuste IIIa lisa artiklis 8, et riigi sotsiaalkindlustusasutus annaks oma loa niisuguseks üleminekuks.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski veel, et 5. detsembri 2013. aasta kohtuotsusest Časta (
C‑166/12
,
EU:C:2013:792
, punktid
–
) võib järeldada, et asjaomane liikmesriik peab vastu võtma erinormi, millega määratakse kindlaks liidu pensioniskeemis omandatud pensioniõigustele vastav kapitalisumma, mis kantakse üle liidu pensioniskeemi, ning et niisuguse normi puudumisel ei saa riigisiseses õiguses või asjaomase riigisisese asutuse ja muude liidu asutuste vahel sõlmitud kokkuleppes ette nähtud arvutuskriteeriume kasutada.
Neil asjaoludel otsustas Tribunale ordinario di Asti (Asti esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas ELTL artikleid 45 ja 48, ELL artiklit 4, [personalieeskirjade] VIII lisa artiklit 11 ja [EKP teenistustingimuste] IIIa lisa artiklit 8 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus, kui liikmesriigi õigusnormid või halduspraktika ei võimalda liikmesriigi töötajal, kes on teinud sissemakseid riiklikule sotsiaalkindlustusasutusele ning töötab nüüd mõnes liidu institutsioonis, näiteks EKPs, oma riigi sotsiaalkindlustusskeemis kogunenud pensionimakseid selle institutsiooni pensioniskeemi üle kanda?
2.
Kas eelkõige esimesele küsimusele antud vastusest lähtudes tuleb õigust sissemaksete ülekandmisele võimaldada isegi siis, kui puudub riigisisene rakendusakt ning töötaja päritoluliikmesriik või tema pensioniasutus ei ole selle liidu institutsiooniga vastavat kokkulepet sõlminud?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ELL artikli 4 lõiget 3, ELTL artikleid 45 ja 48, personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõiget 2 ja EKP teenistustingimuste IIIa lisa artikli 8 punkti a tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid või halduspraktika, mis ei võimalda EKP töötajal kanda EKP pensioniskeemi üle summat, mis vastab tema poolt selle liikmesriigi pensioniskeemis omandatud pensioniõigustele.
Mis puudutab ELTL artikleid 45 ja 48, siis Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb tõepoolest, et liidu kodanik, kes kasutab õigust töötajate vabale liikumisele ja kes on tegutsenud kutsealaselt muus liikmesriigis kui tema päritoluliikmesriik, kuulub oma elukohast ja kodakondsusest olenemata ELTL artikli 45 kohaldamisalasse ka juhul, kui ta töötab niisuguses liidu institutsioonis nagu EKP (vt selle kohta 4. juuli 2013. aasta kohtuotsus Gardella,
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohus on siiski otsustanud, et ELTL artiklist 45 koostoimes ELTL artikliga 48 ei tulene liikmesriigile kohustust näha rahvusvahelise organisatsiooni ametnikule ette võimalust kanda eelnevalt omandatud pensioniõigustele vastavat kapitali üle selle organisatsiooni pensioniskeemi ega ka kohustust sõlmida selle saavutamiseks vastav rahvusvaheline kokkulepe (4. juuli 2013. aasta kohtuotsus Gardella,
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
, punkt
).
Nimelt on ELTL artikli 48 esimeses lõigus nähtud ette, et parlament ja nõukogu võtavad sotsiaalkindlustuse valdkonnas „meetmeid, mis on vajalikud töötajate liikumisvabaduse tagamiseks; selleks kehtestavad nad korra, millega kindlustatakse võõrtöötajatele“„kõigi eri riikide õigusaktide kohaselt arvessevõetavate perioodide kokkuliitmine, et omandada ja säilitada õigus saada toetust ja arvutada toetuse suurus“.
Niisugune perioodide liitmise süsteem kehtestati nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrusega (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 (
EÜT 1997, L 28, lk 1
; ELT eriväljaanne 05/03, lk 3) muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis) ning seejärel Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (
ELT 2004, L 166, lk 1
; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72).
Niisiis ei ole ei EL toimimise lepingus ega määruses nr 1408/71 (määrusega nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis) ning määruses nr 883/2004 nähtud ette sätteid, mis käsitleksid eelnevalt omandatud pensioniõigustele vastava kapitali üleminekut, vaid sätted põhinevad perioodide liitmisel, nagu see tuleneb ELTL artiklist 48, mida on rakendatud nimetatud määrustega (vt selle kohta 4. juuli 2013. aasta kohtuotsus Gardella,
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
, punkt
).
Järelikult ei saa põhikohtuasja hageja olukorras olev isik tugineda ELTL artiklitele 45 ja 48 ning nimetatud määrustele, et saada luba taotleda INPSis omandatud pensioniõiguste ülekandmist EKP pensioniskeemi.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud asjaolu, et erinevalt EPOst, mida käsitleti kohtuasjas, milles tehti 4. juuli 2013. aasta kohtuotsus Gardella (
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
), on EKP liidu institutsioon, ei saa põhjendada teistsugust tõlgendust.
Nimelt, kuigi Euroopa Kohus tõepoolest märkis 4. juuli 2013. aasta kohtuotsuse Gardella (
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
) punktis 29, et EPO ei ole liidu institutsioon ega asutus, oli selle märkuse eesmärk üksnes selgitada põhjust, miks personalieeskirjade alusel antud õigus kanda liidu pensioniskeemi üle varasema tegevuse raames omandatud pensioniõigustele vastav kapital ei saa laieneda EPO ametnikele ning tema ja liikmesriigi suhetele.
Aga sarnaselt EPO töötajatele ei ole personalieeskirjad ja eelkõige selle VIII lisa artikkel 11 EKP töötajate suhtes kohaldatavad.
Nimelt ei ole EKP töötajad nimetatud liidu ametnikeks personalieeskirjade artikli 1a lõikes 1 ette nähtud tingimustel, mistõttu ei ole see artikkel neile kohaldatav, nagu nähtub ka sellest sättest koostoimes personalieeskirjade artikliga 1.
EKP töötajaid ei võeta tööle ka liiduga sõlmitud lepingu alusel, mistõttu muude teenistujate teenistustingimuste artikli 1 kohaselt viimati nimetatud teenistustingimusi nende suhtes ei kohaldata. Nad võtab tööle EKP, kes vastavalt ELTL artikli 282 lõike 3 esimesele lausele on liidust eraldiseisev juriidiline isik.
EKP töötajate suhtes kohaldatava korra kehtestab EKP nõukogu vastavalt EKPSi ja EKP protokolli artiklile 36 ning see määratakse nüüd kindlaks EKP teenistustingimustes.
EKP teenistustingimuste IIIa lisa artikli 8 punktis a nähakse küll ette, et EKP sõlmib lepinguid ja lepib enda poolt kindlaksmääratud teiste vanaduspensioni skeemide, teiste organisatsioonide ja valitsustega kokku sobivad meetmed, et anda EKPs katseaja läbinud personali liikmetele nõusolek rahasummade ülekandmiseks EKP pensioniskeemi.
Siiski ei saa see säte panna liikmesriikidele kohustust sõlmida niisuguseid kokkuleppeid ja nõustuda EKP töötaja poolt riiklikus pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmisega EKP pensioniskeemi.
Erinevalt personalieeskirjadest, mis tervikuna siduva ja kõikides liikmesriikides vahetult kohaldatava määrusena kohustab ka liikmesriike kogu ulatuses, milles nende abi on vajalik selle rakendamiseks (vt selle kohta 20. oktoobri 1981. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia,
137/80
,
EU:C:1981:237
, punktid
ja
), ei võetud EKP teenistustingimusi vastu seadusandliku aktiga ning seega ei saa need iseenesest tekitada liikmesriikidele kohustusi.
Nimelt võib EKP võtta seadusandlikke akte vastu üksnes ulatuses, mis on vajalik ELTL artikli 132 lõike 1 esimeses taandes nimetatud ülesannete täitmiseks, mis ei ole kuidagi seotud tema töötajate pensioniskeemiga.
Asjaolu, et privileegide ja immuniteetide protokoll on kohaldatav ka EKP suhtes, nagu näeb ette selle protokolli artikli 22 esimene lõik, ei õigusta teistsugust järeldust. Nimelt, kuigi selle protokolli artiklis 14 nähakse ette, et parlament ja nõukogu kinnitavad liidu ametnike ja muude teenistujate sotsiaalkindlustustagatiste kava, ei ole selle sätte alusel siiski vastu võetud ühtegi määrust selleks, et näha ette EKP töötajate poolt liikmesriikide pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmine EKP pensioniskeemi.
Teistsuguse järelduseni ei vii ka EKP teenistustingimuste artikli 9 punkt c, milles nähakse ette, et nendes teenistustingimustes sätestatud õiguste ja kohustuste tõlgendamisel võetakse arvesse teiste liidu institutsioonide personali suhtes kohaldatavatest määrustest, normidest ja kohtupraktikast tulenevaid põhimõtteid.
Nagu on nimelt märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 37, ei tekita nimetatud tingimused liikmesriikidele mingeid kohustusi, mida võiks niimoodi tõlgendada.
Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et praegu kehtiva liidu õiguse kohaselt ei ole EKP ja asjaomase liikmesriigi vahelise kokkuleppe puudumisel see liikmesriik kohustatud tagama EKP töötajale võimalust taotleda selle liikmesriigi pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmist EKP pensioniskeemi. Sellest tuleneb niisiis, et EKP ja asjaomase liikmesriigi vahelise kokkuleppe puudumisel ei näe praegu kehtiv liidu õigus EKP töötajale ette subjektiivset õigust taotleda nimetatud liikmesriigi pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmist EKP pensioniskeemi.
Tuleb siiski märkida, nagu tõdes ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 62, et Euroopa Kohtule esitatud seisukohtadest nähtub, et EKP palus juba 2005. aastal Itaalia ametiasutustel sõlmida kokkulepe, kandmaks EKP pensioniskeemi üle need pensioniõigused, mille EKP töötajad olid omandanud Itaalia pensioniskeemis. Selleks edastas EKP INPSile niisuguse kokkuleppe projekti. Kokkulepet siiski ei sõlmitud, kuna Itaalia Vabariik ei ole võtnud selle sõlmimiseks vajalikke meetmeid.
Neil asjaoludel tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks analüüsida liidu õigusest tulenevaid võimalikke kohustusi, mis lasuvad liikmesriigil, kellele EKP teeb ettepaneku sõlmida kokkulepe pensioniõiguste ülekandmise kohta.
Siinkohal olgu märgitud, et esimeses eelotsuse küsimuses viidatud ELL artikli 4 lõikes 3 on sätestatud liidu ja selle liikmesriikide vahelise lojaalse koostöö põhimõte, mille kohaselt peavad liikmesriigid eelkõige aitama kaasa liidu ülesannete täitmisele ja hoiduma kõigist meetmetest, mis võiksid ohustada liidu eesmärkide saavutamist (vt selle kohta 30. novembri 2021. aasta kohtuotsus LR Ģenerālprokuratūra,
C‑3/20
,
EU:C:2021:969
, punkt
).
Võimatus kanda liikmesriigi pensioniskeemis omandatud pensioniõigused üle liidu pensioniskeemi võib aga muuta selle liikmesriigi teatava teenistusstaažiga ametnike värbamise asjaomase institutsiooni teenistusse raskemaks, kuna pensioniõiguste ülekandmise puudumisel võivad nad nimetatud institutsiooni teenistusse liikumise tagajärjel jääda täielikult või osaliselt ilma vanaduspensioni õigustest, millele neil oleks olnud õigus, kui nad ei oleks asunud liidu institutsiooni teenistusse (vt selle kohta 20. oktoobri 1981. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia,
137/80
,
EU:C:1981:237
, punkt
, ning 4. veebruari 2021. aasta kohtuotsus Ministre de la Transition écologique et solidaire ja Ministre de l’Action et des Comptes publics,
C‑903/19
,
EU:C:2021:95
, punkt
ning seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks, nagu ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 63 märkis, on peaaegu kõik majandus- ja rahaliidu liikmesriigid juba ammu sõlminud EKPga lepingud EKP töötajate poolt riiklikes pensioniskeemides omandatud pensioniõiguste ülekandmise võimaldamiseks EKP pensioniskeemi.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 58 sisuliselt märkis, oleksid EKP töötajad, kes on omandanud pensioniõigused sellise liikmesriigi pensioniskeemis, kes ei ole EKPga veel niisugust kokkulepet sõlminud, ilma ilmsete põhjendusteta ebasoodsamas olukorras kui nende kolleegid, kes on sellise liikmesriigi kodanikud, kes on EKPga niisuguse kokkuleppe sõlminud, mis võiks seega põhjustada nende ebavõrdset kohtlemist ja kahjustada seega institutsiooni nõuetekohast toimimist.
Käesoleval juhul tuleb tõdeda, et mis puudutab EKP töötajate poolt liikmesriigi sotsiaalkindlustusasutuses omandatud pensioniõiguste ülekandmist EKP pensioniskeemi, siis on EKP näidanud üles huvi sõlmida kokkuleppeid, mis näevad ette just niisuguse ülekandmise.
Käesoleva kohtuotsuse punktides 47–50 esitatud kaalutlusi arvestades tuleb järeldada, et ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõte tähendab, et liikmesriik peab tegema koostööd EKPga, et sõlmida kokkulepe nende pensioniõiguste ülekandmise kohta, mille EKP töötajad on selle liikmesriigi pensioniskeemis omandanud.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 60 märkis, ei saa lojaalse koostöö põhimõtet mõistagi tõlgendada nii, et see paneb liikmesriigile kohustuse nõustuda EKP poolt ette valmistatud mis tahes lepinguprojektiga. Siiski peab liikmesriik aktiivselt ja heas usus osalema EKPga läbirääkimistel, mille eesmärk on sõlmida EKPga kokkulepe pärast läbirääkimiste alustamist, mille eesmärk on kõrvaldada võimalikud takistused, sealhulgas osas, mis puudutab ülekantavatele õigustele vastava summa arvutamiseks sobiva meetodi kindlaksmääramist.
Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esimesele küsimusele tuleb vastata, et ELTL artikleid 45 ja 48, personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõiget 2 ja EKP teenistustingimuste IIIa lisa artikli 8 punkti a tuleb tõlgendada nii, et EKP ja asjaomase liikmesriigi vahelise kokkuleppe puudumisel ei ole nendega vastuolus selle liikmesriigi õigusnormid või halduspraktika, mis ei võimalda EKP töötajal kanda EKP pensioniskeemi üle summat, mis vastab tema poolt selle liikmesriigi pensioniskeemis omandatud pensioniõigustele. ELL artikli 4 lõige 3 nõuab siiski, et vastavalt selles sättes ette nähtud lojaalse koostöö põhimõttele peab liikmesriik, kellele EKP teeb ettepaneku sõlmida kokkulepe IIIa lisa artikli 8 punkti a alusel, mis käsitleb EKP töötajate poolt selle liikmesriigi pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmist EKP pensioniskeemi, osalema aktiivselt ja heas usus läbirääkimistel, mille eesmärk on sõlmida EKPga kokkulepe.
Teine küsimus
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et see lubab EKP töötaja nõuet läbi vaataval liikmesriigi kohtul teha ettekirjutuse asjaomase isiku poolt vastava liikmesriigi pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmiseks ka siis, kui niisugust ülekandmist ette nägev riigisisene õigusnorm või asjaomase liikmesriigi ja EKP vaheline kokkulepe puudub.
Sellega seoses tuleb märkida, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt on personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõikes 2 ette nähtud pensioniõiguste ülekandmise õigus oma olemuselt subjektiivne õigus, mis on personalieeskirjadega antud ja millele võib tugineda nii liikmesriikide kui ka liidu institutsioonide suhtes (14. juuni 1990. aasta kohtuotsus Weiser,
C‑37/89
,
EU:C:1990:254
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleva kohtuotsuse punktidest 32 ja 43 nähtub siiski esiteks, et personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõige 2 ei ole EKP töötajate suhtes kohaldatav, ja teiseks, et EKP töötaja poolt liikmesriigi pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmine EKP pensioniskeemi eeldab kokkuleppe sõlmimist EKP ja selle liikmesriigi vahel.
Sellest järeldub, et kui puudub kokkulepe EKP ja asjaomase liikmesriigi vahel, ei saa selle liikmesriigi kohus, kelle poole pöördus EKP töötaja, kes on omandanud pensioniõigused selle liikmesriigi pensioniskeemis, teha ettekirjutust nimetatud pensioniõiguste ülekandmiseks EKP pensioniskeemi.
Siiski nähtub vastusest esimesele küsimusele, et on olemas liikmesriigi kohustus – mis tuleneb ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttest ja mida EKP taotleb, et sõlmida kokkulepe pensioniõiguste ülekandmise kohta – osaleda aktiivselt ja heas usus läbirääkimistel EKPga, et jõuda kokkuleppele.
Kui asjaomase liikmesriigi pädev kohus leiab, et selle liikmesriigi pädevad asutused ei ole seda kohustust täitnud, kuna nad on ükskõiksed EKPga läbirääkimiste alustamise suhtes, et sõlmida kokkulepe EKP töötajate poolt selle liikmesriigi pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmiseks EKP pensioniskeemi, siis on tema ülesanne võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid järgides, nagu need tulenevad Euroopa Kohtu praktikast (vt eelkõige 26. juuni 2019. aasta kohtuotsus Craeynest jt,
C‑723/17
,
EU:C:2019:533
, punkt
), võtta kõik kohaldatavates riigisisestes menetlusnormides ette nähtud tõhusad meetmed, et need asutused osaleksid aktiivselt ja heas usus EKPga niisuguse kokkuleppe sõlmimiseks peetavatel läbirääkimistel.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et see ei luba EKP töötaja nõuet läbi vaataval liikmesriigi kohtul teha ettekirjutust asjaomase isiku poolt vastava liikmesriigi pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmiseks, kui niisugust ülekandmist ette nägev riigisisene õigusnorm või asjaomase liikmesriigi ja EKP vaheline kokkulepe puudub. Kui aga see liikmesriik rikub ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttest tulenevat kohustust osaleda aktiivselt ja heas usus EKPga pensioniõiguste ülekandmist käsitleva kokkuleppe sõlmimiseks peetavatel läbirääkimistel, mistõttu ei ole EKP töötajal võimalik kanda nimetatud liikmesriigis oma pensioniõigusi üle EKP pensioniskeemi, siis nõuab see säte, et asjaomane kohus võtaks kõik riigisisestes menetlusnormides ette nähtud meetmed, et tagada selle kohustuse täitmine liikmesriigi pädeva asutuse poolt.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:

1.
ELTL artikleid 45 ja 48, Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade VIII lisa artikli 11 lõiget 2 ning Euroopa Keskpanga 9. juuni 1998. aasta otsuse Euroopa Keskpanga personali teenistustingimuste vastuvõtmise kohta, mida on muudetud 31. märtsil 1999, IIIa lisa artikli 8 punkti a
–
tuleb tõlgendada nii, et
Euroopa Keskpanga (EKP) ja asjaomase liikmesriigi vahelise kokkuleppe puudumisel ei ole nendega vastuolus selle liikmesriigi õigusnormid või halduspraktika, mis ei võimalda EKP töötajal kanda EKP pensioniskeemi üle summat, mis vastab tema poolt selle liikmesriigi pensioniskeemis omandatud pensioniõigustele. ELL artikli 4 lõige 3 nõuab siiski, et vastavalt selles sättes ette nähtud lojaalse koostöö põhimõttele peab liikmesriik, kellele EKP teeb ettepaneku sõlmida kokkulepe IIIa lisa artikli 8 punkti a alusel, mis käsitleb EKP töötajate poolt selle liikmesriigi pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmist EKP pensioniskeemi, osalema aktiivselt ja heas usus läbirääkimistel, mille eesmärk on sõlmida EKPga kokkulepe.

2.
Liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et see ei luba Euroopa Keskpanga (EKP) töötaja nõuet läbi vaataval liikmesriigi kohtul teha ettekirjutust asjaomase isiku poolt vastava liikmesriigi pensioniskeemis omandatud pensioniõiguste ülekandmiseks, kui niisugust ülekandmist ette nägev riigisisene õigusnorm või asjaomase liikmesriigi ja EKP vaheline kokkulepe puudub. Kui aga see liikmesriik rikub ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttest tulenevat kohustust osaleda aktiivselt ja heas usus EKPga pensioniõiguste ülekandmist käsitleva kokkuleppe sõlmimiseks peetavatel läbirääkimistel, mistõttu ei ole EKP töötajal võimalik kanda nimetatud liikmesriigis oma pensioniõigusi üle EKP pensioniskeemi, siis nõuab see säte, et asjaomane kohus võtaks kõik riigisisestes menetlusnormides ette nähtud meetmed, et tagada selle kohustuse täitmine liikmesriigi pädeva asutuse poolt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.