CELEX: 62015TJ0026
Fellebbezés
Közszolgálat
Kinevezés
Szabályozó ügynökség ügyvezető igazgatójának kiválasztási és kinevezési eljárása
EMA
Előválogató bizottság általi előválogatás
Az EMA igazgatótanácsa általi kinevezés
Az előválogató bizottság összetétele
Az előválogató bizottsági tagság és az EMA igazgatótanácsi tagság halmozása
Pártatlanság

Az Európai Unió Bírósága alapokmánya I. mellékletének 9. cikke alapján benyújtott fellebbezésében az Európai Bizottság az Európai Unió Közszolgálati Törvényszéke (második tanács) 2014. november 13‑iHristov kontra Bizottság és EMA ítéletének (
F‑2/12
,
EU:F:2014:245
, a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Közszolgálati Törvényszék többek között megsemmisítette a Bizottság 2011. április 20‑i azon határozatát, amelynek értelmében a Bizottság az előválogató bizottság által javasolt és a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság által jóváhagyott négy pályázó nevét tartalmazó listát terjesztett az Európai Gyógyszerügynökség (EMA) igazgatótanácsa elé (a továbbiakban: a Bizottság 2011. április 20‑i határozata).
A jogvita alapját képező tényállás
A megtámadott ítélet a jogvita alapját képező releváns tényeket a következőképpen mutatja be:
„13
2009. december 10‑én az EMA igazgatótanácsa a [Bizottságnak a szabályozó ügynökségek, végrehajtó ügynökségek és közös vállalkozások igazgatóinak kiválasztásáról és kinevezéséről szóló, 2009. január 12‑i] iránymutatás 7.1. pontja alapján kijelölte A‑t – egyik tagját –, hogy az igazgatótanácsot az előválogató bizottságban megfigyelőként képviselje. Ugyanezen rendelkezés értelmében az előválogató bizottság a Bizottság három felső vezető beosztású tisztviselőjéből áll, akik legalább azonos besorolási fokozattal és az ügynökség igazgatójával azonos beosztással rendelkeznek.
2010. január 15‑én a Bizottság az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
az Európai Gyógyszerügynökség (EMEA) ügyvezető igazgatói (AD 14) posztjára (
HL C 9. A, 1. o.
) vonatkozó álláshirdetést tett közzé. Az ajánlott állás AD 14 besorolási fokozatú ideiglenes alkalmazotti állás volt és a pályázat benyújtási határidejét 2010. február 17‑ében határozták meg. [Emil Hristov] 2010. február 16‑án pályázott.
2010. március 31‑én az előválogató bizottság az iránymutatás 7.2.1. pontja alapján megvizsgálta a beérkezett pályázatokat. Ez alkalommal az említett bizottság úgy vélte, hogy az álláshirdetésnek nem jutott elegendő nyilvánosság. Ezt követően a Bizottság úgy döntött, hogy az álláshirdetést ismét közzéteszi.
[…]
2010. október 7‑én az EMA igazgatótanácsa ülést tartott. Ezen ülésen – amelyen többek között B és C is részt vett mint az igazgatótanács elnöke és tagja, valamint az igazgatótanács tagja – határozatot fogadtak el az EMA ügyvezető igazgatójának kiválasztására irányuló eljárás megindításáról, amely határozat részletesen leírta ezen eljárás különböző szakaszait, és megemlítette, hogy a határozatot közzéteszik az EMA internetes honlapján is.
2010. október 30‑án a Bizottság közzétette a jogvita tárgyát képező álláshirdetést. A pályázóknak egy kiválasztási feltételt leszámítva ugyanazon kiválasztási és alkalmassági feltételeknek kellett megfelelniük, mint amelyeket az előző álláshirdetés tartalmazott. Míg ugyanis az első álláshirdetés úgy rendelkezett, hogy a pályázóknak »multikulturális környezetben szerzett, bizonyított felsővezetői szintű tapasztalattal« kell rendelkezniük a személyzeti igazgatás terén, a jogvita tárgyát képező álláshirdetés »nagy munkacsoport vezetésében szerzett, bizonyított felsővezetői szintű tapasztalat[ot]« követelt meg, melynek során a »multikulturális környezetben szerzett tapasztalat előnyt jelent[ett]«.
[E. Hristovot] a jogvita tárgyát képező álláshirdetés közzétételéről az Egészségügyi főigazgatóság humánerőforrás egységének helyettes vezetője által 2010. november 3‑án küldött elektronikus levél tájékoztatta. Ezen elektronikus levélben az egységvezető‑helyettes azt javasolta [E. Hristovnak], hogy szakmai adatai frissítése érdekében újra küldje meg azon igazolásokat, amelyeket az első álláshirdetést követően csatolt pályázatához, amelyet [E. Hristov] 2010. november 23‑i, a Bizottsághoz másnap beérkezett levélben meg is tett.
[…]
A jelen ügyben az előválogató bizottság egy elnökből és három másik tagból állt. Az előválogató bizottság elnöki feladatait az Egészségügyi főigazgatóság főigazgatója látta el, amelynek az EMA felügyeletét ellátó főigazgatóságként az volt a feladata, hogy felügyelje annak tevékenységét. A három másik tag közül ketten az Egészségügyi főigazgatóság tisztviselői voltak, az utolsó pedig a Kutatási és innovációs főigazgatóság tisztviselője volt. Az előválogató bizottság elnöke – a jelen esetben D – és az Egészségügyi főigazgatóság egyik tisztviselője a Bizottság 726/2004 rendelet 65. cikkének (3) bekezdése szerinti képviseletében szintén az EMA igazgatótanácsának tagja volt.
2011. január 12‑én az előválogató bizottság megvizsgálta az EMA ügyvezető igazgatói állására beérkezett 62 pályázatot. E vizsgálatot követően az előválogató bizottság kilenc pályázó – köztük [E. Hristov] – személyes megbeszélésre való meghívásáról döntött. E kilenc pályázó közül egyet azonban az előválogató bizottság még a személyes megbeszélés előtt kizárt.
2011. február 8‑án [E. Hristov], valamint a hét másik kiválasztott pályázó személyes megbeszélést folytatott az előválogató bizottsággal. Ez alkalomból a bizottság az általa korábban elkészített értékelési sémát használta.
A személyes megbeszéléseket követően a nyolc pályázót 100‑as skálán osztályozták és a kapott pontszámok alapján rangsorolták. [E. Hristov] kapta a legalacsonyabb pontszámot, azaz 100‑ból 61‑et. A hét másik pályázó 100‑ból 69 és 85 közötti pontszámot kapott.
2011. március 7‑én az előválogató bizottság elkészítette jelentését, amely információt nyújtott minden meghallgatott pályázóról, és a négy legjobb (100‑ból 75–85 pont közötti) eredményt elérő pályázó – akik között B és C is szerepelt – pályázatának ajánlásáról határozott […]
A Bizottság kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottsága, miután megkapta az előválogató bizottság jelentését, maga is megvizsgálta az EMA ügyvezető igazgatói állására beérkezett 62 pályázatot. E vizsgálatot követően a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság 2011. március 14‑én az iránymutatás 8.2.1 pontja szerint előzetes véleményt adott. A kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság előzetes véleménye szerint kizárólag az előválogató bizottság által ajánlott négy pályázót kellett meghívni az értékelő központban tartandó vizsgákra, valamint a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottsággal folytatandó személyes megbeszélésre. A kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság feladatát ellátó titkár ugyanaznap kelt levelében tájékoztatta [E. Hristovot], hogy a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság úgy határozott, hogy tartja magát az előválogató bizottság véleményéhez, amely szerint más pályázóknak jobban sikerült ötvözniük a jogvita tárgyát képező álláshirdetés által megkövetelt készségeket és tapasztalatokat, és következésképpen nem hívja meg őt személyes megbeszélésre.
Az előválogató bizottság által ajánlott négy pályázót, miután azok az értékelő teszten sikeresen szerepeltek, a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottsággal folytatandó személyes megbeszélésre hívták be, amelyre 2011. április 7‑én került sor. Ugyanezen a napon a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság véleményt adott ki, amelyben úgy vélte, hogy az előválogató bizottság által ajánlott négy pályázó jól megfelel az EMA ügyvezető igazgatói feladatainak ellátásához szükséges követelményeknek.
A Bizottság egészségügyért és fogyasztóvédelemért felelős tagja (a továbbiakban: felügyelő biztos) személyes megbeszélést folytatott az előválogató bizottság és a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság által ajánlott négy pályázóval. Ezt követően az Humánerőforrásügyi és biztonsági főigazgatóság a Bizottság tagjainak – a Bizottság elnökével és a felügyelő biztossal egyetértésben – azt javasolta, hogy e négy pályázót ajánlják az EMA igazgatótanácsának.
2011. április 20‑án a Bizottság alakszerű határozatot hozott, melyben az EMA igazgatótanácsának az előválogató bizottság és a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság által ajánlott négy pályázót tartalmazó jegyzéket javasolt […].
2011. május 5‑én az EMA igazgatótanácsa rendkívüli ülést tartott az EMA új ügyvezető igazgatójának megválasztása céljából. Ezen ülésen az ügyvezető igazgató kiválasztásának 2010. október 7‑én elfogadott eljárását módosították, és meghallgatták a Bizottság által javasolt négy pályázót. Nem alakult ki egyetértés egyetlen névvel kapcsolatban sem, és az döntés született, hogy az EMA igazgatótanácsa a következő hónapban ismét összeül, hogy a Bizottság által javasolt négy pályázó közül válasszon.
[E. Hristov] 2011. május 27‑én kelt és a Bizottsághoz 2011. június 9‑én beérkezett levelében panaszt nyújtott be a »[Bizottság előtt] lezajlott versenyvizsga módját« illetően.
2011. június 8‑án az EMA igazgatótanácsa C‑t választotta ki az EMA ügyvezető igazgatói feladatainak ellátására.
2011. július 13‑án C‑t meghallgatta a Parlament környezetvédelmi, közegészségügyi és élelmiszer‑biztonsági bizottsága.
A Parlament elnöke 2011. szeptember 22‑i levelében tájékoztatta az EMA‑t, hogy C‑nek a fent említett bizottság előtti meghallgatását követően a Parlament elfogadta C kinevezését az EMA új ügyvezető igazgatójaként.
A Bizottság 2011. október 6‑i határozatával elutasította [E. Hristov] 2011. május 27‑én benyújtott panaszát.
Az EMA igazgatótanácsa a szintén 2011. október 6‑án meghozott határozatával C‑t ügyvezető igazgatónak nevezte ki (a továbbiakban: az igazgatótanács 2011. október 6‑i határozata).
[E. Hristov] 2012. január 6‑án kelt, és még aznap telefaxon és postai úton elküldött levelével panaszt nyújtott be az igazgatótanács 2011. október 6‑i határozatával szemben az EMA munkaszerződések megkötésére jogosult hatóságához.
[E. Hristov] a Közszolgálati Törvényszék Hivatalához 2012. január 9‑én beérkezett keresetlevelével az igazgatótanács 2011. október 6‑i határozatának ideiglenes intézkedés keretében történő felfüggesztését kér[te]. Ezt az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet a 2012. március 20‑iHristov kontra Bizottság és EMA végzés (
F‑2/12 R
,
EU:F:2012:35
) utasította el.
A 2012. január 6‑i panaszt az EMA munkaszerződések megkötésére jogosult hatósága 2012. május 16‑i határozatával utasította el.”
Az elsőfokú eljárás és a megtámadott ítélet
A Közszolgálati Törvényszék Hivatalához 2012. január 9‑én benyújtott és F‑2/12. számon nyilvántartásba vett keresetlevelével Emil Hristov keresetet indított, amely többek között arra irányult, hogy egyrészt a Közszolgálati Törvényszék semmisítse meg először is az előválogatási vizsgabizottság azon határozatát, amellyel létrehozták a négy pályázó nevét tartalmazó jegyzéket, amelyen ő nem szerepelt, másodszor a Bizottság kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottságának (a továbbiakban: tanácsadó bizottság) 2011. március 14‑i azon határozatát, amely kizárólag az előválogatási vizsgabizottság jegyzékébe felvett négy pályázót hívta be személyes megbeszélésre, harmadszor a tanácsadó bizottság 2011. április 7‑i azon határozatát, amelyben az az előválogató bizottság ajánlásaihoz csatlakozott, negyedszer a Bizottság 2011. április 20‑i határozatát, ötödször a 2011. május 27‑i panaszt elutasító 2011. október 6‑i bizottsági határozatot, hatodszor az igazgatótanács 2011. október 6‑i azon határozatát, amelyben C‑t nevezték ki az EMA ügyvezető igazgatójává; másrészt rendelje el az e határozatok miatt állítólagosan őt ért nem vagyoni károk megtérítését, végül rendelje el új „versenyvizsgának” a jogszabályi előírások betartásával történő megszervezését.
A Közszolgálati Törvényszék mint elfogadhatatlant elutasította egyrészt az új versenyvizsga megszervezésére irányuló kérelmet annyiban, amennyiben az meghagyás iránti kérelemnek minősül, másrészt E. Hristovnak a Bizottság 2011. április 20‑i határozatát előkészítő aktusok – vagyis az előválogató bizottság négy pályázó nevét tartalmazó listát létrehozó határozata és a tanácsadó bizottság 2011. március 14‑i, valamint 2011. április 7‑i határozatainak – megsemmisítése iránti kérelmét (a megtámadott ítélet 58–63. pontja). A Közszolgálati Törvényszék azt is kimondta, hogy a tanácsadó bizottság 2011. október 6‑i határozatának megsemmisítésére irányuló kérelem elfogadhatatlan annyiban, amennyiben a Bizottság ellen irányul, mivel e határozatot nem ez utóbbi hozta (a megtámadott ítélet 69. pontja).
Emellett a Közszolgálati Törvényszék szerint a 2011. május 27‑i panaszt elutasító 2011. október 6‑i bizottsági határozat pontosításokat tartalmaz a 2011. április 20‑i bizottsági határozat előkészítő aktusait, valamint azon indokolást illetően, amely alapján a Bizottság meghozta ez utóbbi határozatot. A Közszolgálati Törvényszék tehát úgy ítélte meg, hogy a 2011. május 27‑i panaszt elutasító 2011. október 6‑i határozat által pontosított 2011. április 20‑i bizottsági határozat megsemmisítése iránti kereseti kérelmek vizsgálata a Közszolgálati Törvényszék feladata (a megtámadott ítélet 68. pontja).
E. Hristov a Bizottság 2011. április 20‑i határozatának megsemmisítésére irányuló kereseti kérelmei alátámasztására négy jogalapra hivatkozik. A Közszolgálati Törvényszék szerint az első jogalapot úgy kell érteni, mint amely az előválogatási bizottság összetételével kapcsolatos szabályok megsértésére vonatkozik, és amelynek első része azon alapul, hogy az előválogató bizottságba kinevezett tagok száma páros; a második pedig az EMA igazgatótanácsában és az előválogató bizottságban fennálló tagság halmozásán alapul.
A Közszolgálati Törvényszék először az első jogalap második részét vizsgálta meg és azt a következő szavakkal fogadta el:
„81
A versenyvizsgákkal kapcsolatban megállapításra került, hogy a versenyvizsga‑bizottságot a pályázók által leteendő szóbeli vizsgák módozatainak és részletes tartalmának meghatározásában megillető mérlegelési jogkört az e vizsgák szervezésére vonatkozó szabályok kínosan pontos betartásának kell ellensúlyoznia (Girardot kontra Bizottság ítélet,
T‑92/01
,
EU:T:2002:220
,
24.
pont; Christensen kontra Bizottság ítélet,
T‑336/02
,
EU:T:2005:115
,
38.
pont).
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a vizsgabizottság a szóbeli vizsgák során meghallgatott valamennyi pályázó értékelése során köteles az egyenlőség és a tárgyilagosság feltételeit biztosítani (Pantoulis kontra Bizottság ítélet,
T‑290/03
,
EU:T:2005:316
,
90.
pont).
Noha a jelen ügyben az előválogató bizottság nem vizsgabizottság, és a véleménye sem a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság, sem a Bizottság számára nem kötelező, attól még ez az ítélkezési gyakorlat alkalmazható a jelen ügyben, mivel az előválogató bizottságnak a versenyvizsga‑bizottsághoz hasonlóan az volt a célja, hogy a legjobb pályázókat válassza ki azok közül, akik a jogvita tárgyát képező álláshirdetés közzétételét követően jelentkeztek, és jelentős mozgástérrel rendelkezik az előválogató tesztek megszervezése során (a belső felvételi eljárás kiválasztó bizottságához lásd: CG kontra EBB ítélet,
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
,
60.
pont).
Következésképpen a [megfelelő] ügyintézés és az egyenlő bánásmód elve alapján a Bizottságnak ügyelnie kellett a kiválasztási eljárás első szakaszának megfelelő szervezésére, amelynek az előválogató bizottság előtt kellett lezajlania. Ez azt tette szükségessé, hogy az előválogató bizottságnak a Bizottság által kijelölt valamennyi tagja rendelkezzen az ahhoz szükséges függetlenséggel, hogy tárgyilagosságukhoz ne férhessen kétség (lásd CG kontra EBB ítélet,
EU:F:2014:187
,
61.
pont).
Egyebekben ki kell emelni, hogy a [megfelelő] ügyintézés elvét, amelyhez a hatáskörrel rendelkező intézmény azon kötelessége kapcsolódik, hogy alaposan és pártatlanul vizsgálja meg az ügy valamennyi releváns körülményét, az Európai Unió Alapjogi Chartája rögzíti, amely a Lisszaboni Szerződés 2009. december 1‑jei hatálybalépését követően a Szerződésekkel megegyező jogi erővel bír, és amelynek »A megfelelő ügyintézéshez való jog« című 41. cikke úgy rendelkezik, hogy mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit az Unió intézményei, szervei és hivatalai részrehajlás nélkül intézzék.
Ennélfogva a Közszolgálati Törvényszék feladata annak felülvizsgálata, hogy szabályszerű volt‑e az előválogató bizottság létrehozatala és működése, tiszteletben tartva többek között a pártatlansági kötelezettséget, mivel e pártatlansági kötelezettség a vizsgabizottság és – analógia útján – az előválogató bizottság munkájára vonatkozó azon szabályok egyike, amely az uniós bíróság felülvizsgálata alá tartozik (a vizsgabizottságokat illetően lásd: Meierhofer kontra Bizottság végzés,
F‑74/07
RENV,
EU:F:2011:63
,
62.
pont).
A jelen ügyben az iránymutatás 7.2 pontjából kitűnik, hogy az előválogató bizottság indítja el a kiválasztási eljárást azzal, hogy check‑list segítségével vizsgálja, hogy a pályázók megfelelnek‑e a kiválasztási feltételeknek, majd az álláshirdetésben foglalt kiválasztási szempontok alapján értékelési sémát állít fel, amely lehetővé teszi számára a pályázó profiljának az említett megkövetelt speciális készségekkel való összehasonlítását, mint amilyet az álláshirdetésben írtak ki. Ezen értékelés elvégzését követően az előválogató bizottság felállítja az általa a keresett profilnak leginkább megfelelőnek ítélt előzetesen kiválasztott pályázók első jegyzékét, és személyes megbeszélésre hívja be őket. A személyes megbeszélést követően a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság számára megküldi a teljes jelentést, amely részletes tájékoztatást tartalmaz minden egyes személyes megbeszélésről, és az összes – meghallgatott vagy nem meghallgatott – pályázó minőségi szempontból történő értékelését, valamint a legképzettebbnek ítélt pályázókra vonatkozó jegyzéktervezetet tartalmazza. Másrészt a 726/2004 rendelet 64. cikkéből és az iránymutatás 10.3 pontjából következik, hogy az EMA igazgatótanácsának magának kell az ügyvezető igazgatót kiválasztania a Bizottság által javasolt pályázók közül.
Az előválogató bizottság tehát hatáskörrel rendelkezik arra, hogy több pályázót ajánljon a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottságnak, míg az EMA ügyvezető igazgatójának kinevezéséről szóló határozat meghozatala az EMA igazgatótanácsának feladata. Következésképpen a feltett kérdés arra vonatkozik, hogy D és E, aki egyszerre volt az előválogató bizottság – azaz a javaslattevő szerv – és az EMA igazgatótanácsa – azaz a határozatot hozó szerv – tagja, betartotta‑e a pártatlansági kötelezettségét az előválogató bizottságot és az EMA igazgatótanácsát megillető igen különböző hatáskörök tekintetében.
E tekintetben a Közszolgálati Törvényszék kiemeli, hogy noha az előválogató bizottság által ajánlott pályázókat tartalmazó jegyzéktervezet sem a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottságot, sem a Bizottságot nem kötelezi, attól még e jegyzéktervezet, valamint az előválogató bizottság jelentésében szereplő összes pályázó minőségi szempontból történő vizsgálata bizonyos jelentőséggel bír az előválogatási eljárás lefolyása szempontjából, mivel egyrészt a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottságnak figyelembe kell vennie őket, másrészt a felügyelő biztos az iránymutatás 8.3 pontja alapján csak azokat a pályázókat hallgatja meg, akiket a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság végső véleményében kiválasztott. Következésképpen nem tagadható, hogy az előválogató bizottság meghatározó befolyást gyakorol a Bizottság által az EMA igazgatótanácsa részére javasolt pályázók végleges jegyzékére.
A Közszolgálati Törvényszék hasonlóképpen megállapítja egyrészt, hogy az előválogató bizottság tagjai, akik egyébként az EMA igazgatótanácsának tagjai is, az igazgatótanács ülésén személyesen vagy helyettesük útján a Bizottság által kiválasztott valamely pályázó javára adhatják le szavazatukat. A Közszolgálati Törvényszék másrészt kiemeli, hogy az EMA igazgatótanácsának tagjai különösen fontos szerepet játszhatnak az igazgatótanács döntéshozatala során, függetlenül attól, hogy élnek‑e szavazati jogukkal, vagy sem, továbbá mindenesetre közvetlen kapcsolatban vannak az igazgatótanács tagjaival.
A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy az előválogató bizottsági tagságnak az EMA igazgatótanácsában fennálló tagsággal való halmozása olyan jellegű, hogy az kétségbe vonja az ezen tisztséghalmozásban érintett személyek függetlenségét és tárgyilagosságát.
Következésképpen az előválogató bizottság tagjai között lezajlott viták tartalmáról, és az e bizottság különböző tagjai – köztük D és E – állásfoglalásairól való ítélkezés nélkül meg kell állapítani, hogy D és E azon puszta tényből kifolyólag, hogy részt vett az előválogató bizottságban, megsértette a pártatlansági kötelezettségét. Következésképpen mivel az előválogató bizottság minden egyes tagjának rendelkeznie kell az ahhoz szükséges függetlenséggel, hogy az előválogató bizottság tárgyilagosságához összességében ne férhessen kétség, meg kell állapítani, hogy összességében megsértették az előválogató bizottság pártatlansági kötelezettségét.
E következtetést nem kérdőjelezik meg a Bizottság érvei.
Először is, azon érvet illetően, amely szerint az EMA igazgatótanácsának az előválogató bizottság tagjává kinevezett tagjai semmi esetre sem képviselték az EMA igazgatótanácsát az előválogató bizottságban, és nem az ő nevében jártak el, mivel az EMA igazgatótanácsa a megfigyelő – a jelen ügyben A – személyén keresztül ténylegesen képviseltette magát az előválogató bizottságban, elegendő rámutatni, hogy a felperes nem kifogásolja A‑nak az előválogató bizottság munkájában megfigyelőként való részvételét. Márpedig, amint [az a fenti 92. pontban szerepel], azon puszta tény, hogy D és E részt vett az előválogató bizottságban, a pártatlansági kötelezettség megsértésének minősül. Egyebekben az aktából kiderül, hogy D részt vett az EMA igazgatótanácsának 2011. május 5‑i és június 8‑i ülésén, amelyek tárgya az EMA új ügyvezető igazgatójának kinevezése volt, és ennélfogva részt vett a 2011. április 20‑i bizottsági határozatban javasolt négy pályázó meghallgatásán, valamint a C kinevezésével végződő vitán. E körülmény mutat rá arra, hogy a felperes joggal kételkedett D pártatlanságában, amelyet azalatt tanúsított, amikor az előválogató bizottság munkái során elnökölt.
Ezt követően a Bizottság azon érvelése, amely szerint az alapján, hogy az EMA igazgatótanácsát alkotó 35 tag közül csak ketten voltak egyúttal az előválogató bizottság tagjai is, nem állítható, hogy az EMA igazgatótanácsának tagjai saját véleményüket érvényesítették az előválogató bizottság véleménye helyett, szintén nem állja meg a helyét. Ugyanis még ha feltételezzük is, hogy sem D, sem E nem vett részt az EMA igazgatótanácsának 2011. május 5‑i és június 8‑i ülésén, attól még részt vettek az előválogató bizottság ülésein, és e bizottság tagjaiként befolyást gyakorolhattak minden egyes pályázónak az előválogató bizottság egyéb tagjai általi értékelésére.
A Bizottság azon érvét is el kell utasítani, amely szerint D és E kinevezése az előválogató bizottság tagjaként objektív módon igazolt, sőt, szükséges volt, mivel mindketten a terület szakértői voltak. Ugyanis, amint azt a Bizottság a tárgyalás során elismerte, lehetetlen volt olyan tagokat az előválogató bizottságba kinevezni, akik nem voltak az EMA igazgatótanácsának tagjai. A Közszolgálati Törvényszék megjegyzi egyébként, hogy az iránymutatás lehetővé teszi annak elkerülését, hogy az előválogató bizottság tagjai egyben az EMA igazgatótanácsának tagjai is legyenek. Az iránymutatás 7.1 pontja ugyanis egyrészt lehetővé teszi a felügyeleti főigazgatóság számára, hogy az előválogató bizottság tagjait több, felsővezető beosztású tisztviselő közül válassza ki, azáltal hogy előírja, hogy az előválogató bizottság a felügyeleti főigazgatóság főigazgatójából vagy főigazgató‑helyetteséből, a felügyeleti főigazgatóság egy igazgatójából és valamely más főigazgatóság igazgatójából áll. Másrészt az említett rendelkezés azt is előírja, hogy az előválogató bizottság tagjait »főszabály szerint« a fent említett tisztviselők közül választják. Következésképpen, ha bebizonyosodik, hogy az iránymutatás 7.1 pontjában felsorolt személyek, azaz a felügyeleti főigazgatóság főigazgatója, főigazgató‑helyettese és egyik igazgatója már az érintett ügynökség igazgatótanácsának tagjai, egyéb személyek is választhatók az előválogató bizottság tagjai közé.
Hasonlóképpen el kell utasítani a Bizottság azon érvét, amely szerint semmilyen szabály nem tiltja, hogy az EMA igazgatótanácsának tagjait előválogató bizottsági taggá nevezzék ki. E két feladatkör egy személy általi halmozása ugyanis – amint azt a Közszolgálati Törvényszék az imént megállapította – az előválogató bizottság pártatlansági kötelezettségének megsértését valósítja meg, amelynek következtében ellentétes a Charta 41. cikkével.
Végül a Bizottság azon érve, amely szerint a személyzeti szabályzat 11a. cikke az előválogató bizottság tagjai pártatlanságának biztosítéka, [szintén nem vezethet eredményre] . Ugyanis még ha igaz is az, hogy a személyzeti szabályzat 11a. cikke értelmében a tisztviselő nem foglalkozhat olyan üggyel, amelyhez olyan személyes érdekei fűződnek, amelyek csorbíthatják függetlenségét, valamint az is, hogy az aktából kitűnik, hogy A, továbbá az előválogató bizottság egy tagja nem vett részt az egyik pályázóval folytatott személyes megbeszélésen, attól még D és E a személyzeti szabályzat 11a. cikke ellenére nem ellenezte az előválogató bizottság tagjává való kinevezését, részt vett a pályázókkal folytatott összes személyes megbeszélésen, és ami D‑t illeti, ő az EMA igazgatótanácsának 2011. május 5‑i és június 8‑i ülése során nem jelezte az igazgatótanács belső szabályzata 11. cikkének (3) bekezdése szerint, hogy esetében a függetlenségét sértő lehetséges érdek állna fenn.
A fenti megfontolásokra tekintettel az első jogalap második, az EMA igazgatótanácsában és az előválogató bizottságban fennálló tagság halmozására alapított jogalapot megalapozottnak kell nyilvánítani.”
A Közszolgálati Törvényszék megállapította, hogy a 2011. április 20‑i bizottsági határozat megsemmisítésére irányuló kereseti kérelemnek helyt kell adni anélkül, hogy szükség volna az első jogalap első részének vagy az említett határozat megsemmisítésére irányuló kereseti kérelem alátámasztására felhozott egyéb jogalapoknak a vizsgálatára (a megtámadott ítélet 100. pontja).
Ami az igazgatótanács 2011. október 6‑i határozatának megsemmisítésére irányuló kereseti kérelmet illeti, a Közszolgálati Törvényszék rámutatott, hogy az említett igazgatótanács az EMA ügyvezető igazgatóját csak a 2011. április 20‑i bizottsági határozattal elfogadott jegyzékben szereplő pályázók közül nevezheti ki. Emellett a Közszolgálati Törvényszék emlékeztetett arra, hogy ez utóbbi határozatot meg kell semmisíteni, következésképpen az igazgatótanács 2011. október 6‑i határozatát is meg kell semmisíteni (a megtámadott ítélet 101. pontja).
Ami a kártérítési kérelmeket illeti, azokat a Közszolgálati Törvényszék elutasította, megállapítva, hogy a 2011. április 20‑i bizottsági határozat és az igazgatótanács 2011. október 6‑i határozatának megsemmisítése önmagában megfelelő és főszabályként elégséges jóvátételét jelenti minden olyan nem vagyoni kárnak, amely E. Hristovot e határozatok jogellenessége következtében érhette (a megtámadott ítélet 105–108. pontja).
A Törvényszék előtti eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2015. január 20‑án benyújtott beadványával a Bizottság előterjesztette a jelen fellebbezést.
2015. április 3‑án E. Hristov előterjesztette válaszbeadványát.
2015. május 5‑én a fellebbezési tanács elnöke a Törvényszék 1991. május 2‑i eljárási szabályzata 143. cikkének 1. §‑a alapján engedélyezte a Bizottságnak válasz benyújtását.
A Bizottság 2015. június 12‑én terjesztette elő válaszát, E. Hristov pedig 2015. július 28‑án nyújtotta be viszonválaszát.
Az eljárás írásbeli szakasza 2015. július 28‑án fejeződött be.
Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (fellebbezési tanács) megállapította, hogy a felek egyike sem terjesztett elő tárgyalás tartása iránti kérelmet az eljárás írásbeli szakaszának befejezéséről való értesítéstől számított három héten belül, ahogyan azt a Törvényszék eljárási szabályzata 207. cikkének (1) bekezdése előírja. A Törvényszék az említett eljárási szabályzat 207. cikkének (2) bekezdése alapján úgy határozott, hogy a fellebbezésről az eljárás szóbeli szakaszának mellőzésével határoz.
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
—
az ügyet utalja vissza a Közszolgálati Törvényszék elé, hogy az vizsgálja meg a többi kereseti jogalapot;
—
a költségekről jelenleg ne határozzon.
A keresetlevélben a Bizottság pontosítja, hogy fellebbezése a megtámadott ítélet 81–98. pontja ellen irányul, amelyek a rendelkező rész 1. pontját támasztják alá, amelyben a Közszolgálati Törvényszék megsemmisítette a 2011. április 20‑i bizottsági határozatot; ugyanakkor a Bizottság megemlíti, hogy e megsemmisítés szükségszerűen ugyanezen rendelkező rész 2. pontjának megsemmisítését is jelentené, amely az EMA igazgatótanácsa 2011. október 6‑i határozatának megsemmisítéséről szól.
E. Hristov azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
utasítsa el a fellebbezést;
—
a Bizottságot kötelezze a közigazgatási és a peres eljárás során keletkezett költségek viselésére.
A fellebbezésről
Meg kell állapítani, hogy fellebbezésével, amely állítása szerint a megtámadott ítélet 81–98. pontja ellen irányul, a Bizottság a megtámadott ítélet azon részének hatályon kívül helyezését kéri, amelyben megsemmisítették a Bizottság 2011. április 20‑i, az EMA igazgatótanácsa elé négy pályázó nevét tartalmazó listát terjesztő határozatát.
Fellebbezésének alátámasztása érdekében a Bizottság három jogalapra hivatkozik. Az első jogalap az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) III. melléklete 30. cikkének, a pártatlanság és a megfelelő ügyintézés elveinek, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája 41. cikkének megsértésére, továbbá az indokolás hiányára vonatkozik. A másodlagosan felhozott második és harmadik jogalap az uniós jog, közelebbről az arányosság elvének megsértésére vonatkozik annyiban, amennyiben egyrészt a Közszolgálati Törvényszék elmulasztotta megvizsgálni, hogy a hivatkozott jogsértés hiányában a megtámadott határozat tartalma lehetett volna‑e más, másrészt a Közszolgálati Törvényszék elmulasztotta a fennálló érdekek mérlegelését és a megtámadott határozat joghatásainak korlátozását.
Elsősorban az első jogalapot kell megvizsgálni.
A felek érvei
A Bizottság lényegében azt rója fel a Közszolgálati Törvényszéknek, hogy egyetlen személy, D részéről fennálló elfogultságra vonatkozó egyszerű vélelem alapján, és csupán azon az alapon, hogy e személy az EMA igazgatótanácsának tagjaként az előválogató bizottságban is részt vett, megállapította a pártatlanság és a megfelelő ügyintézés elveinek Bizottság általi megsértését.
A Bizottság szerint valamely személy részéről fennálló elfogultság nem vélelmezhető, hanem azt „objektív, releváns és egybehangzó bizonyítékok alapján” kell bizonyítani, ahogyan az az ítélkezési gyakorlatból és különösen a 2014. július 10‑iCG kontra EBB ítéletből (
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
,
65.
pont) következik. E követelménynek, amelyet a versenyvizsga‑bizottság valódi döntéshozatali jogkört gyakorló valamely tagja esetén támasztanak, ugyancsak fenn kellene állnia az előválogató bizottság valamely tagját illetően is, aki csupán véleményt nyilvánít. Márpedig ilyen bizonyítékok a jelen ügyben nem léteztek. Egyébként az elsőfokú eljárás tárgyalásán E. Hristov jelezte, hogy nem ismerte D‑t, így vele rossz viszonyban sem lehetett.
A Bizottság hozzáteszi, hogy a megtámadott ítélet 88. pontja értelmezhető úgy, mint amely arra enged következtetni, hogy a Bizottság két tisztviselője, D és E részt vett az előválogató bizottságban, és mindkettő szavazott az EMA igazgatótanácsában is. Márpedig nem ez a helyzet, mivel E D‑nek a helyettese volt, így az EMA igazgatótanácsában nem szavazhatott D‑vel együtt.
Másfelől a Bizottság szerint a megtámadott ítélet 91. és 92. pontjában szereplő elfogultság vélelme a jog többszöri téves alkalmazásán alapul.
Az első tévedés abban áll, hogy a Közszolgálati Törvényszék a megtámadott ítélet 81–84. pontjában versenyvizsga‑bizottsághoz hasonlította az előválogató bizottságot. Márpedig a jelen ügyben mivel nem tisztviselő felvételéről van szó, sem a személyzeti szabályzat 30. cikke, sem a III. melléklete nem volt alkalmazható. A Bizottság szerint kizárólag az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek 12. cikke volt alkalmazható a jelen ügyben, mivel ideiglenes alkalmazott felvételéről volt szó, amely rendelkezés semmiféle különleges eljárást nem ír elő az ideiglenes alkalmazottak felvételét illetően. A Bizottság elismeri, hogy az ideiglenes alkalmazottak felvételére vonatkozó eljárásnak tárgyilagosnak és pártatlannak kell lennie. Mindazonáltal a Bizottság azt állítja, hogy a pártatlanság és a tárgyilagosság kötelezettsége az ideiglenes alkalmazottak esetében nem alapulhat a személyzeti szabályzat 30. cikkén és III. mellékletén.
Az előválogató bizottság versenyvizsga‑bizottsághoz hasonlítása szintén téves, mivel a versenyvizsga‑bizottság, amely teljes függetlenség mellett valódi döntéshozatali jogkört gyakorol, és amelynek határozatai a kinevezésre jogosult hatóság által nem módosíthatók, különbözik az előválogató bizottságtól, amely egy pusztán tanácsadó szerv, melynek határozatai nem kötik a határozatot meghozó hatóságot. A Bizottság azt állítja, hogy a megtámadott ítélet indokolása e tekintetben mindenképpen hiányos.
A Bizottság továbbá a megtámadott ítélet 85. pontját kifogásolja, amely szerint a pártatlanság kötelezettsége az Alapjogi Charta 41. cikkében szereplő megfelelő ügyintézés elvének részét képezi. A Bizottság szerint valamely normának a jogszabályi hierarchiában betöltött helye nem elegendő annak megmagyarázásához, hogy azt miért kell az adott ügy sajátos körülményeire alkalmazni. Mindenesetre a megfelelő ügyintézés elvének megsértése nem releváns megsemmisítési jogalap.
A Bizottság azt állítja, hogy további téves jogalkalmazás tűnik ki a megtámadott ítélet 89. pontjából, amelyben a Közszolgálati Törvényszék először helyesen megállapította, hogy az előválogató bizottság véleménye sem a tanácsadó bizottságot, sem a Bizottságot nem kötelezi, majd ezt követően kimondta, hogy az előválogató bizottság „meghatározó befolyást gyakorol a Bizottság által az EMA igazgatótanácsa részére javasolt pályázók végleges jegyzékére”. Ezen ellentmondás téves jogalkalmazásnak, sőt akár a bizonyítékok elferdítésének vagy ellentmondásos indokolásnak minősül.
Ami a megtámadott ítélet 90. pontját illeti, amely szerint az EMA igazgatótanácsának az előválogató bizottságban ülésező tagjai különösen fontos szerepet játszhattak az említett igazgatótanács döntéshozatala során, annak először is hiányos az indoklása, mivel a Közszolgálati Törvényszék e tekintetben semmiféle magyarázattal nem szolgál. Emellett a megtámadott ítélet 90. pontjában szereplő állítás semmiféle bizonyítékon nem alapul.
Ezen okok miatt a Bizottság úgy véli, hogy a Közszolgálati Törvényszék által a megtámadott ítélet 91. és 92. pontjában levont következtetés amellett, hogy nem megfelelően indokolt, jogilag nyilvánvalóan téves.
E. Hristov először is azt állítja, hogy egyrészt mivel a közte és D közötti személyes konfliktusra a Közszolgálati Törvényszék előtt nem hivatkoztak, másrészt mivel e szempontot a Közszolgálati Törvényszék a megtámadott ítéletben nem vizsgálta, a Bizottság által felhozott e tényállási elem nem releváns a jogvita Törvényszék általi vizsgálata során.
E. Hristov továbbá jelzi, hogy szintén nem releváns a Bizottság által tett azon pontosítás, amely szerint ellentétben azzal, ami a megtámadott ítéletből kitűnni látszik, E nem szavazhatott D‑vel egyidejűleg az igazgatótanács ülésein, mivel D‑t annak távollétében helyettesítette. E. Hristov rámutat, hogy amint az a megtámadott ítélet 90. és 95. pontjából kitűnik, a Közszolgálati Törvényszék azon kérdéstől függetlenül vonta le saját következtetéseit a pártatlanság követelményének megsértésével kapcsolatban, hogy E és D gyakorolták‑e szavazati jogukat az EMA igazgatótanácsában és együtt vettek‑e részt az igazgatótanács 2011. május 5‑i és június 8‑i ülésén. Emellett a megtámadott ítélet 94. pontjából kitűnik, hogy csupán D vett részt az igazgatótanács 2011. május 5‑i és június 8‑i ülésén.
E. Hristov továbbá emlékeztet arra, hogy a pártatlanság elvének és a megfelelő ügyintézés elvének megsértése a felek által nem vitatott azon tényből ered, hogy az előválogató bizottság négy tagja közül kettő az EMA igazgatótanácsának is tagja volt, anélkül, hogy bizonytani kellene, hogy e két minőség halmozása befolyásolta D és E magatartását és a kiválasztási eljárás során hozott döntéseiket, vagy állást kellene foglalni az előválogatási bizottság tagjai között lezajlott viták tartalmáról.
E. Hristov azt is előadja, hogy a Bizottság állításával ellentétben a Közszolgálati Törvényszék a megtámadott ítélet 81., 82. és 83. pontjában sem a személyzeti szabályzat 30. cikkére, sem annak III. mellékletére nem hivatkozott.
E. Hristov hozzáteszi, hogy ha a Bizottság állításának megfelelően elfogadnánk, hogy mivel az előválogató bizottság határozatai nem kötelezőek, az egyenlőség és tárgyilagosság feltételeit az e bizottság előtti eljárásban nem kell biztosítani, ezzel az értelmétől fosztanánk meg az eljárás e szakaszát. E. Hristov emlékeztet arra is, hogy a megtámadott ítélet 89. pontjából kitűnik, hogy a tanácsadó bizottságnak figyelembe kellett vennie a pályázók jegyzéktervezetét, ez utóbbiak értékelését és az előválogató bizottság jelentését, továbbá e bizottság meghatározó befolyást gyakorolt a Bizottság által az EMA igazgatótanácsa részére javasolt pályázók végleges jegyzékére.
A Törvényszék álláspontja
Emlékeztetni kell arra, hogy a Közszolgálati Törvényszék szerint az EMA igazgatójának kiválasztására és kinevezésére vonatkozó eljárásban D és E, akik részt vettek az előválogató bizottságban és tagjai voltak az EMA igazgatótanácsának, az előválogató bizottságon belül megsértették a pártatlansági kötelezettségüket, „azon puszta tényből kifolyólag, hogy részt vettek [ebben a] bizottságban” (a megtámadott ítélet 92. pontja). A Közszolgálati Törvényszék számára „az előválogató bizottsági tagságnak az EMA igazgatótanácsában fennálló tagsággal való halmozása olyan jellegű, hogy az kétségbe [vonta] az ezen tisztséghalmozásban érintett személyek függetlenségét és tárgyilagosságát” (a megtámadott ítélet 91. pontja). A Közszolgálati Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy „összességében megsértették az előválogató bizottság pártatlansági kötelezettségét” (a megtámadott ítélet 92. pontja).
E tekintetben fontos rámutatni, hogy a Közszolgálati Törvényszék előtti ügy irataiból és a feleknek a Törvényszékhez benyújtott beadványaiból kitűnik, hogy E D‑nek a helyettese volt az EMA igazgatótanácsában. Ahogyan az a megtámadott ítélet 94. pontjából szintén kitűnik, D vett részt az EMA igazgatótanácsának a C kinevezéséhez vezető ülésein.
Továbbá figyelembe kell venni, hogy E. Hristov a Közszolgálati Törvényszék előtt nem kérdőjelezte meg D vagy E szubjektív pártatlanságát, amit a felek egyébként a Törvényszék előtt megerősítettek. Így a Közszolgálati Törvényszék csupán azon kérdésről határozott, hogy az előválogató bizottság nem volt‑e objektív módon pártatlan D és E tisztséghalmozása miatt.
A Törvényszék feladata tehát ellenőrizni, hogy a Közszolgálati Törvényszék nem alkalmazta‑e tévesen a jogot, amikor D és E pártatlanságának hiányára, és ebből következően az előválogató bizottság egésze pártatlanságának hiányára következtetett, egyedül azon tény alapján, hogy tagjai voltak az előválogató bizottságnak, valamint rendes és póttagként az EMA igazgatótanácsának.
E célból meg kell vizsgálni, hogy jogilag nem tévesek‑e a megtámadott ítélet 83–90. pontjában kifejtett megállapítások, amelyek alapján a Közszolgálati Törvényszék a megtámadott ítélet 92. pontjában szereplő azon következtetésre jutott, hogy az előválogató bizottság összességében megsértette a pártatlansági kötelezettségét.
Először is, ellentétben azzal, amit a Bizottság a megtámadott ítélet 81–84. pontjára támaszkodva állít, a Közszolgálati Törvényszék az előválogató bizottság tagjait terhelő pártatlanság és tárgyilagosság követelményét nem igazolta a személyzeti szabályzat 30. cikkének és III. mellékletének rendelkezéseivel. Ugyanis sem a megtámadott ítélet 81–84. pontjából, sem az említett ítélet „Jogi háttér” című részéből nem tűnik ki, hogy a Közszolgálati Törvényszék a jelen ügyben e rendelkezésekre támaszkodott volna.
Másodszor a Bizottság nem állíthatja, hogy a Közszolgálati Törvényszék az előválogató bizottságot versenyvizsga‑bizottsághoz „hasonlította” annak elfogadásával, hogy a versenyvizsga‑bizottságra vonatkozó ítélkezési gyakorlat az előválogató bizottságra is alkalmazandó. Meg kell állapítani, hogy a Közszolgálati Törvényszék a megtámadott ítélet 83. pontjában kifejezetten jelezte, hogy „az előválogató bizottság nem vizsgabizottság”. A Közszolgálati Törvényszék mindazonáltal úgy ítélte meg, hogy a versenyvizsga‑bizottsághoz hasonlóan az előválogató bizottságnak az volt a célja, hogy a legjobb pályázókat válassza ki, és jelentős mozgástérrel rendelkezett az előválogató tesztek megszervezése során, és hogy ennélfogva a megfelelő ügyintézés és az egyenlő bánásmód elve alapján a Bizottság feladata volt ügyelni az előválogató bizottság előtt zajló kiválasztási eljárás megfelelő szervezésére, megkövetelve, hogy e bizottság minden tagja rendelkezzen az ahhoz szükséges függetlenséggel, hogy tárgyilagosságukhoz ne férhessen kétség (a megtámadott ítélet 83. és 84. pontja).
A Bizottság nem hivatkozhat arra sem, hogy a Közszolgálati Törvényszék nem fejtette ki azon okokat, amelyek miatt a versenyvizsga‑bizottságokat terhelő, függetlenségre és tárgyilagosságra vonatkozó követelmények az előválogató bizottságra is vonatkoznak. E magyarázat kitűnik mind a megtámadott ítélet 83. pontjából, mind annak 84. és 85. pontjából.
Emellett rá kell mutatni, hogy a Bizottság semmiféle olyan jogi érvet nem ad elő, amely megkérdőjelezné a megtámadott ítélet 83. és 84. pontjában kifejtett megfontolásokat. A Bizottság megelégszik azzal, hogy azt állítja: a versenyvizsga‑bizottság, amely valódi döntéshozatali jogkört gyakorol nem hasonlítható az előválogató bizottsághoz, amely egy pusztán tanácsadó szerv. Márpedig nem csupán e különbséget nem leplezte a Közszolgálati Törvényszék, amely a megtámadott ítélet 83. pontjában pontosította, hogy „az előválogató bizottság nem vizsgabizottság, és a véleménye sem a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság, sem a Bizottság számára nem kötelező”, hanem ráadásul a Bizottság nem támasztotta alá, hogy e megállapítás hogyan kérdőjelezné meg az arra való ügyelés szükségességét, hogy az előválogató bizottság tagjai teljesen függetlenül és teljesen tárgyilagosan járjanak el.
Harmadszor – a Bizottság állításával ellentétben – a Közszolgálati Törvényszék nem a jogszabályi hierarchiában elfoglalt helyével igazolta a pártatlanság kötelezettségének jelen ügyben való alkalmazását. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a megtámadott ítélet 85. pontjában a Közszolgálati Törvényszék csupán emlékeztet arra, hogy a megfelelő ügyintézés elve, amelyhez az intézményeket terhelő pártatlanság kötelezettsége kapcsolódik, az Európai Unió Alapjogi Chartájában szerepel, amely a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése óta a Szerződésekkel azonos jogi kötőerővel rendelkezik. E megállapítást, mint olyat, egyébiránt a Bizottság sem vitatja.
Negyedszer, a Bizottság azon állítását illetően, amely szerint a megfelelő ügyintézés állítólagos megsértése „nem ismert megsemmisítési jogalap”, elegendő megállapítani, hogy a megtámadott ítéletből világosan kitűnik, hogy a Közszolgálati Törvényszék többek között a pártatlanság kötelezettségére tekintettel megvizsgálta az E. Hristov által előtte felhozott első jogalap második részét, és nem elégedett meg azzal, hogy a megfelelő ügyintézés elvére támaszkodjon.
Ötödször ré kell mutatni, hogy a Közszolgálati Törvényszék nem mond ellent magának azzal, hogy egyrészt jelzi, hogy az előválogató bizottság által ajánlott pályázók nevét tartalmazó jegyzéktervezet sem a tanácsadó bizottságot, sem a Bizottságot nem köti, másrészt elismeri, hogy az előválogató bizottság „meghatározó befolyást” gyakorol a Bizottság által az EMA igazgatótanácsa részére javasolt pályázók végleges jegyzékére. Noha a felek között nem vitatott, hogy az előválogató bizottság által a tanácsadó bizottság elé terjesztett, pályázók nevét tartalmazó jegyzéktervezet nem kötelező olyan értelemben, hogy ahogyan azt a Bizottság jelzi, a tanácsadó bizottság és a Bizottság más pályázókat is választhat, mint azokat, akiknek neve e jegyzéktervezetben szerepel, ez nem változtat azon, hogy – amint az a megtámadott ítélet 9. pontjában hivatkozott, a Bizottságnak a szabályozó ügynökségek, végrehajtó ügynökségek és közös vállalkozások igazgatóinak kiválasztásáról és kinevezéséről szóló, 2009. január 12‑i iránymutatása 8.2.1. és 8.3. pontjából, valamint magának a megtámadott ítéletnek a 89. pontjából kitűnik –, e jegyzéktervezet „bizonyos jelentőséggel bír az előválogatási eljárás lefolyása szempontjából”, mivel egyrészt a tanácsadó bizottságnak figyelembe kell azt vennie, másrészt a felügyelő biztos, vagyis a Bizottság egészségügyért és fogyasztóvédelemért felelős tagja csak azokat a pályázókat hallgatja meg, akiket a tanácsadó bizottság a végső véleményében kiválasztott.
Meg kell tehát állapítani, hogy a megtámadott ítélet 89. pontja nem tartalmaz ellentmondást. Mindazonáltal noha a Közszolgálati Törvényszék helyesen tekinthette úgy, hogy az előválogató bizottság által készített, a pályázók nevét tartalmazó jegyzéktervezet bizonyos jelentőséggel bírt az előválogatási eljárás lefolyása szempontjából, az nem nyert bizonyítást, hogy D‑nek rendes tagként és E‑nek póttagként az EMA igazgatótanácsában való részvétele befolyásolhatta azon szabadságukat, hogy teljesen tárgyilagosan és teljesen függetlenül járjanak el az előválogató bizottságban, ezért jogos kétségek merültek fel e bizottság pártatlanságát illetően. Ahogyan arra a Bizottság keresetlevelében rámutatott, nem nyert bizonyítást, hogy D‑nek mint rendes tagnak az EMA igazgatótanácsában való részvétele „gyakorlati jelentőséggel” bírt az előválogató bizottságban játszott szerepe tekintetében.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság 2011. április 20‑i határozata jogszerűségének az előválogató bizottság pártatlanságának követelménye fényében való megítéléséhez a Közszolgálati Törvényszéknek azon időpontba kellett helyezkednie, amikor az előválogató bizottság előterjesztette a legjobb eredményt elért négy pályázó pályázatát.
Márpedig a pályázók kiválasztásának az EMA igazgatója kinevezéséhez vezető eljárása e szakaszában az a körülmény, hogy D és E rendes és póttagként tagjai voltak az EMA igazgatótanácsának önmagában nem kérdőjelezheti meg e személyek pártatlanságát az előválogató bizottság tagjaként. Önmagában az előválogató bizottságban és az EMA igazgatótanácsában való részvétel nem olyan jellegű, hogy
per se
megalapozza az előválogató bizottság tagjai elfogultságának vélelmét az e bizottság előtti eljárást érintően.
Hangsúlyozni kell ugyanis, hogy jelen ügyben nem az EMA igazgatótanácsa pártatlanságának kérdéséről van szó, és különösen nem arról, hogy D vagy E részt vehetett‑e az EMA igazgatójának kinevezéséről szóló határozat meghozatalában miközben közreműködtek a kinevezési eljárás egy korábbi szakaszában.
Másfelől e megfontolásokból következik, hogy a Közszolgálati Törvényszék által a megtámadott ítélet 90. pontjában kifejtett, az előválogató bizottság tagjainak az EMA igazgatótanácsa ülésein tanúsított feltételezett magatartásával kapcsolatos indokolás irreleváns a 2011. április 20‑i határozat jogszerűségének vizsgálata keretében.
A fentiekből következik, hogy a Közszolgálati Törvényszék tévesen ítélte meg úgy, hogy egyrészt D és E, akik az EMA igazgatótanácsának rendes, illetve póttagjai voltak, megsértették pártatlansági kötelezettségüket azon puszta tényből kifolyólag, hogy részt vettek az előválogató bizottságban, másrészt ebből következően összességében megsértették az előválogató bizottság pártatlansági kötelezettségét.
Ebből következik, hogy az első fellebbezési jogalapnak helyt kell adni anélkül, hogy szükséges volna megvizsgálni a Bizottság által az említett fellebbezésben felhozott más jogalapokat és érveket.
Következésképpen a megtámadott ítéletet a 2011. április 20‑i bizottsági határozatot megsemmisítő részében hatályon kívül kell helyezni.
A megtámadott ítélet részleges hatályon kívül helyezésének következményeiről
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya I. melléklete 13. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy ha a fellebbezés megalapozott, a Törvényszék a Közszolgálati Törvényszék határozatát hatályon kívül helyezi, és a jogvitát érdemben maga dönti el. Amennyiben a per állása az érdemi döntést nem teszi lehetővé, a Törvényszék az ügyet határozathozatalra visszautalja a Közszolgálati Törvényszékhez.
A jelen ügyben a Közszolgálati Törvényszék feladata ellenőrizni, hogy meg kell‑e vizsgálni az E. Hristov által az első jogalap második részében felhozott azon érveket, amelyek eltérnek azoktól az érvektől, melyek a megtámadott ítéletben az első jogalap második része megalapozottságának kimondásához vezettek.
Emellett rá kell mutatni, hogy a Közszolgálati Törvényszék nem vizsgálta meg sem az E. Hristov által felhozott első jogalap első részét, sem a második, harmadik és negyedik jogalapot.
Ennélfogva az ügyet vissza kell utalni a Közszolgálati Törvényszék elé, amelyről pontosítani kell, hogy adott esetben le kell vonnia azon következtetéseket, amelyekkel a 2011. április 20‑i bizottsági határozat esetleges jogellenessége az EMA igazgatótanácsa 2011. október 6‑i határozatának jogszerűségére nézve jár.
A költségekről
Mivel az ügyet a Törvényszék visszautalja a Közszolgálati Törvényszékhez, a jelen fellebbezési eljárás költségeiről jelenleg nem kell határozni.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (fellebbezési tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék részlegesen hatályon kívül helyezi az Európai Unió Közszolgálati Törvényszékének (második tanács) 2014. november 13‑iHristov kontra Bizottság és EMA ítéletét (
F‑2/12
,
EU:F:2014:245
) annyiban, amennyiben abban a Közszolgálati Törvényszék megsemmisítette az Európai Bizottság 2011. április 20‑i azon határozatát, amellyel a Bizottság az előválogató bizottság által javasolt és a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság által jóváhagyott négy pályázó nevét tartalmazó listát terjesztett az Európai Gyógyszerügynökség (EMA) igazgatótanácsa elé.

2)
A Törvényszék az ügyet visszautalja a Közszolgálati Törvényszék elé annak érdekében, hogy az határozzon a Bizottság 2011. április 20‑i azon határozatának megsemmisítése iránti kereseti kérelmekről, amely határozattal a Bizottság az előválogató bizottság által javasolt és a kinevezésekkel foglalkozó tanácsadó bizottság által jóváhagyott négy pályázó nevét tartalmazó listát terjesztett az EMA igazgatótanácsa elé, és amely kérelmekről a Közszolgálati Törvényszék nem határozott.

3)
A Törvényszék a költségekről jelenleg nem határoz.

Jaeger
Kanninen
Van der Woude
Kihirdetve Luxembourgban, a 2016. július 5‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: bolgár.