CELEX: 62021CJ0304
Predhodno odločanje
Socialna politika
Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu
Člen 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
Direktiva 2000/78/ES
Člen 2(2), člen 4(1) in člen 6(1)
Prepoved diskriminacije na podlagi starosti
Nacionalna zakonodaja, ki določa zgornjo starostno mejo 30 let za zaposlitev policijskih komisarjev
Utemeljitev

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79), člena 3 PEU, člena 10 PDEU in člena 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med VT ter Ministero dell’Interno (ministrstvo za notranje zadeve, Italija) in Ministero dell’Interno – Dipartimento della Pubblica Sicurezza – Direzione centrale per le risorse umane (ministrstvo za notranje zadeve – oddelek za javno varnost – centralni direktorat za človeške vire, Italija) v zvezi z odločitvijo, da se VT ne pripusti k natečaju, organiziranemu za zapolnitev delovnih mest komisarja pri Polizia di Stato (državna policija, Italija), ker je dosegel za to določeno zgornjo starostno mejo.
Pravni okvir
Pravo Unije
V uvodnih izjavah 18 in 23 Direktive 2000/78 je navedeno:
„(18)
Ta direktiva še zlasti ne zahteva, da bi vojska in policija, kaznilnice ali intervencijske službe zaposlile ali obdržale v službi osebe, ki nimajo ustreznih zmožnosti, da bi izvajale vse raznovrstne funkcije, ki bi jih morebiti morale glede na legitimni cilj ohranjati operativno usposobljenost teh služb.
[…]
(23)
Pod zelo omejenimi pogoji je različno obravnavanje upravičeno, kadar neka značilnost, povezana […] [s] starostjo […], predstavlja bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic, pod pogojem, da je cilj legitimen in zahteva sorazmerna. […]“
Člen 1 Direktive 2000/78 določa, da je njen namen opredeliti splošni okvir boja proti diskriminaciji zaradi vere ali prepričanja, hendikepiranosti, starosti ali spolne usmerjenosti pri zaposlovanju in delu, zato da bi v državah članicah uresničevali načelo enakega obravnavanja.
Člen 2 te direktive, naslovljen „Koncept diskriminacije“, določa:
„1.   V tej direktivi ‚načelo enakega obravnavanja‘ pomeni, da ne obstaja nikakršna neposredna ali posredna diskriminacija zaradi katerega od razlogov iz člena 1.
2.   V smislu odstavka 1:
(a)
se šteje, da gre za neposredno diskriminacijo, kadar je, je bila ali bi bila oseba obravnavana manj ugodno kakor neka druga v primerljivi situaciji zaradi katerega od razlogov iz člena 1;
[…]“
Člen 3 navedene direktive, naslovljen „Področje uporabe“, določa:
„1.   V mejah pristojnosti, ki so prenesene na [Evropsko unijo], se ta direktiva uporablja za vse osebe, bodisi v javnem bodisi v zasebnem sektorju, vključno z javnimi telesi, kar zadeva:
(a)
pogoje, pod katerimi je dostopna zaposlitev, samozaposlitev ali delo, vključno z izbirnimi merili in pogoji za sprejem v službo, ne glede na to, za katero vejo dejavnosti ali hierarhično mesto gre, vključno z napredovanjem;
[…]“
Člen 4 te direktive, naslovljen „Poklicne zahteve“, v odstavku 1 določa:
„Ne glede na člen 2(1) in (2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje, ki temelji na neki značilnosti v zvezi s katerim od motivov iz člena 1, ne predstavlja diskriminacije, če zaradi narave določene poklicne dejavnosti ali zaradi konteksta, v katerem se izvaja, takšna značilnost predstavlja bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic, pod pogojem, da je cilj legitimen in zahteva sorazmerna.“
Člen 6 Direktive 2000/78, naslovljen „Upravičenost različnega obravnavanja zaradi starosti“, med drugim določa:
„Ne glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje zaradi starosti ne predstavlja diskriminacije, če ga v kontekstu nacionalnega prava objektivno in razumno utemeljujejo z legitimnim ciljem, vključno z legitimnimi cilji zaposlovalne politike, delovnega trga in poklicnega usposabljanja, in če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni.
Tako različno obravnavanje je lahko med drugim:
[…]
(c)
z določitvijo najvišje starosti za zaposlitev, ki temelji na zahtevah glede usposobljenosti za zadevno delovno mesto, ali na potrebi po primerni dobi zaposlenosti pred upokojitvijo.“
Italijansko pravo
Zakonska uredba št. 165/1997
V skladu s členoma 1 in 2 decreto legislativo n. 165 – Attuazione delle deleghe conferite dall’articolo 2, comma 23, della legge 8 agosto 1995, n. 335, e dall’articolo 1, commi 97, lettera g), e 99, della legge 23 dicembre 1996, n. 662, in materia di armonizzazione al regime previdenziale generale dei trattamenti pensionistici del personale militare, delle Forze di polizia e del Corpo nazionale dei vigili del fuoco, nonchè del personale non contrattualizzato del pubblico impiego (zakonska uredba št. 165 o izvajanju pooblastil iz člena 2(23) zakona št. 335 z dne 8. avgusta 1995 in iz člena 1(97)(g) in (99) zakona št. 662 z dne 23. decembra 1996 o uskladitvi pokojninskih prispevkov nacionalnih vojakov, policijskih sil in gasilcev ter nepogodbenih javnih uslužbencev s splošnim sistemom socialne varnosti) z dne 30. aprila 1997 (GURI št. 139 z dne 17. junija 1997) je starost, pri kateri je upokojitev za uslužbence državne policije obvezna, 61 let.
Zakon št. 127/1997
Splošna pravila v zvezi s starostjo za sodelovanje na javnih natečajih so določena v členu 3(6) legge n. 127 – Misure urgenti per lo snellimento dell’attività amministrativa e dei procedimenti di decisione e di controllo (zakon št. 127 o nujnih ukrepih za racionalizacijo upravne dejavnosti ter postopkov odločanja in nadzora) z dne 15. maja 1997 (GURI št. 113 z dne 17. maja 1997 – redni dodatek h GURI št. 98), v skladu s katerim se „[z]a sodelovanje na natečajih, ki jih organizira javna uprava, starostne meje […] ne uporabljajo, z izjemo odstopanj, določenih v predpisih posameznih organov uprave, na podlagi narave službe ali objektivnih potreb zadevnih organov uprave“.
Zakonska uredba št. 334/2000
Naloge policijskega komisarja so urejene z decreto legislativo n. 334 – Riordino dei ruoli del personale direttivo e dirigente della Polizia di Stato, a norma dell’articolo 5, comma 1, della legge 31 marzo 2000, n. 78 (zakonska uredba št. 334 – reorganizacija nalog izvršnega osebja in uprave državne policije v skladu s členom 5(1) zakona št. 78 z dne 31. marca 2000) z dne 5. oktobra 2000 (GURI št. 271 z dne 20. novembra 2000 – redni dodatek h GURI št. 190, v nadaljevanju: zakonska uredba št. 334/2000).
V členu 2(2) te zakonske uredbe so naloge policijskega komisarja opisane tako:
„Uslužbenci iz kategorije uradnikov, do naziva glavnega policijskega komisarja, imajo nazive uradnika javne varnosti in uradnika kriminalistične policije. Glede na nazive, ki jih imajo, opravljajo naloge, ki se nanašajo na institucionalne naloge državne policije in uprave za javno varnost, ter imajo avtonomijo odločanja in ustrezno strokovno podporo. Skrbijo tudi za usposabljanje zaposlenih ter glede na svojo strokovno usposobljenost izvajajo zadolžitve poučevanja in usposabljanja uslužbencev državne policije. Ti uslužbenci so tudi neposredni sodelavci delavcev z višjimi nazivi na istem področju in jih v primeru odsotnosti ali zadržanosti nadomeščajo pri vodenju uradov ali oddelkov. Če imajo ustrezno nalogo in če nadomeščajo vodilnega delavca v ločenih enotah komisariatov javne varnosti, glavni komisarji izvajajo tudi naloge lokalnega organa javne varnosti. Isti uslužbenci so tudi v celoti odgovorni za naložene usmeritve in dosežene rezultate ter opravljajo naloge vodenja uradov in oddelkov, ki niso rezervirani za zaposlene z višjim nazivom, ter naloge usmerjanja in usklajevanja več organizacijskih enot v uradu, v katerega so dodeljeni. […]“
V skladu s členom 3(1) navedene zakonske uredbe je „[s]tarostna meja za sodelovanje na zadevnem natečaju, ki je največ 30 let, […] določena z uredbo, sprejeto v skladu s členom 3(6) zakona št. 127 z dne 15. maja 1997, razen če zgoraj navedena uredba ne določa drugače“.
Člen 3(3) te zakonske uredbe določa, da pravilnik ministra za notranje zadeve določa „podrobna pravila za izvajanje preizkusov telesne pripravljenosti, zahteve glede telesne zmogljivosti, psihološke zmogljivosti in primernosti ter podrobna pravila za njihovo ocenjevanje“.
V skladu s členom 3(4) zakonske uredbe št. 334/2000 je „20 % razpoložljivih mest za dostop do naziva komisarja pridržanih za policiste državne policije, ki imajo zahtevano diplomo prava in ki niso starejši od 40 let“.
Ministrska uredba št. 103/2018
Uredba iz člena 3(1) zakonske uredbe št. 334/2000 je decreto ministeriale n. 103 – Regolamento recante norme per l’individuazione dei limiti di età per la partecipazione ai concorsi pubblici per l’accesso a ruoli e carriere del personale della Polizia di Stato (ministrska uredba št. 103 – Uredba o določitvi starostnih omejitev, določenih za sodelovanje na javnih natečajih za dostop do delovnih nalog in kariero uslužbencev državne policije) z dne 13. julija 2018 (GURI št. 208 z dne 7. septembra 2018, v nadaljevanju: ministrska uredba št. 103/2018), ki jo je sprejelo ministrstvo za notranje zadeve in katere člen 3(1) določa:
„Za sodelovanje na javnem natečaju za dostop do funkcij komisarja in tehničnega direktorja državne policije velja zgornja starostna meja 30 let.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Ministrstvo za notranje zadeve je 2. decembra 2019 organiziralo natečaj na podlagi kvalifikacij in preizkusov za zapolnitev 120 delovnih mest komisarja državne policije. Med splošnimi pogoji za pripustitev k temu natečaju je bilo v razpisu na podlagi ministrske uredbe št. 103/2018 navedeno, da morajo kandidati imeti dopolnjenih 18 let in biti mlajši od 30 let, razen v nekaterih posebnih primerih.
VT se je na navedeni natečaj poskusil prijaviti v skladu z veljavnim elektronskim postopkom. Vendar mu je računalniška aplikacija, predvidena za to, vložitev te prijave preprečila, ker ni izpolnjeval starostnega pogoja, navedenega v prejšnji točki. Ker je bil rojen leta 1988, je namreč že dopolnil 30 let in ni spadal v noben poseben primer, v katerem se ta starostna meja zviša.
Zato je VT pri Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (deželno upravno sodišče za Lacij, Italija) vložil tožbo zoper razpis, ministrsko uredbo št. 103/2018 in odločbo zaradi molka organa o nepripustitvi njegove prijave na isti natečaj.
Na podlagi začasnega ukrepa, ki ga je sprejelo to sodišče, je bil VT pripuščen k sodelovanju na tem natečaju, pri čemer je nato uspešno opravil predizbirne preizkuse.
Vendar je navedeno sodišče s sodbo z dne 2. marca 2020 zavrnilo tožbo VT, ker je štelo, da starostna meja, navedena v točki 17 te sodbe, pomeni „razumno omejitev“ in ker zato ni v nasprotju ne s Costituzione della Repubblica Italiana (ustava Italijanske republike) ne z določbami prava Unije, ki prepovedujejo diskriminacijo, med drugim na podlagi starosti, zlasti z Direktivo 2000/78.
VT je zoper to sodbo vložil pritožbo pri predložitvenem sodišču, Consiglio di Stato (državni svet, Italija), v kateri je trdil, da so pravila, ki določajo zadevno starostno mejo, v nasprotju tako s pravom Unije kot z ustavo Italijanske republike in drugimi določbami italijanskega prava.
Glede prava Unije se je VT skliceval na uporabo Direktive 2000/78, člena 21 Listine in člena 10 PDEU. Trdil je, da določitev zgornje starostne meje 30 let za udeležbo na zadevnem natečaju iz postopka v glavni stvari pomeni nerazumno diskriminacijo. Dejstvo, da nekatere določbe zadevnega razpisa določajo višjo starostno mejo za nekatere kategorije kandidatov, naj bi bilo še bolj nerazumno. Ta razpis naj bi namreč določal, da se zgornja starostna meja „zviša za največ tri leta glede na služenje vojaškega roka, ki ga kandidat dejansko opravi“, da „se ne upošteva starostna meja za uslužbence državne policije“ in da je „[z]a osebe, ki opravljajo delo v civilni upravi za notranje zadeve, starostna meja za sodelovanje na natečaju določena na 35 let“.
Ministrstvo za notranje zadeve je predlagalo, da se pritožba, ki jo je vložil VT, zavrne.
Predložitveno sodišče meni, da gre v obravnavanem primeru za diskriminacijo na podlagi starosti v smislu člena 2 Direktive 2000/78, ki ni upravičena glede na njena člena 4 in 6.
V zvezi s tem to sodišče trdi, da je iz razlage člena 2(2) zakonske uredbe št. 334/2000 jasno razvidno, da so naloge policijskega komisarja predvsem vodstvene in upravne. V veljavnih nacionalnih določbah naj namreč ne bi bilo določeno, da se operativne izvršilne naloge, ki kot take zahtevajo posebno velike fizične sposobnosti, ki so primerljive s tistimi, ki se zahtevajo od običajnega policista nacionalne policije, v smislu sodbe z dne 15. novembra 2016, Salaberria Sorondo (
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
), štejejo za bistvene.
Poleg tega navedeno sodišče meni, da je treba obravnavano zadevo primerjati tudi z zadevo, v kateri je bila izdana sodba z dne 13. novembra 2014, Vital Pérez (
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
), v kateri se je za nesorazmerno štela starostna meja 30 let za dostop do naziva običajnega uslužbenca, v primeru, v katerem bi bile ustrezne naloge predvsem upravne narave, ne da bi bili zato izključeni posegi, ki zahtevajo uporabo fizične moči. Zato bi bilo treba to starostno mejo v obravnavani zadevi še toliko bolj šteti za neustrezno, saj tovrstne intervencije niso povezane z običajnimi nalogami policijskih komisarjev.
Druge trditve naj bi prav tako potrjevale nesorazmernost navedene starostne meje.
Prvič, predložitveno sodišče poudarja, da zadevni natečaj zajema preizkus telesne pripravljenosti, ki je določen v členu 3(3) zakonske uredbe št. 334/2000, in da je posledica neuspeha pri tem preizkusu izključitev kandidata iz natečaja. Ker v zvezi s policijskimi komisarji zahteve, ki se nanašajo na posebno velike fizične sposobnosti, kakršne so te iz zadeve, v kateri je bila izdana sodba z dne 15. novembra 2016, Salaberria Sorondo (
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
), niso določene, bi bilo treba šteti, da je obstoj izločilnega preizkusa telesne pripravljenosti vsekakor zadosten za zagotovitev, da se bodo ustrezne naloge lahko opravile na zahtevan način.
Drugič, člen 3(4) te zakonske uredbe, ki določa kvoto za že zaposlene uslužbence, ki niso starejši od 40 let, naj bi potrjeval, da dopolnitev te starosti na dan prijave na zadevni natečaj ni nezdružljiva z opravljanjem nalog policijskega komisarja.
Tretjič, upokojitvena starost, določena na 61 let, naj bi vsekakor omogočala zagotovitev ustrezne delovne dobe, tudi za tistega, ki bi svojo kariero začel po dopolnjenem 30. letu starosti.
V teh okoliščinah je Consiglio di Stato (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil to vprašanje:
„Ali je treba Direktivo [2000/78], člen 3 PEU, člen 10 PDEU in člen 21 [Listine] razlagati tako, da nasprotujejo določbam nacionalne zakonodaje, kot so določbe iz zakonske uredbe št. 334/2000, kakor je bila spremenjena in dopolnjena, ter iz drugih sekundarnih virov, ki jih je sprejelo Ministero dell’Interno (ministrstvo za notranje zadeve), ki določa starostno mejo [30] let za sodelovanje v izboru za delovna mesta komisarja v uradniški karieri pri Polizia di Stato (državna policija)?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Najprej je treba navesti, da predložitveno sodišče v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe Sodišče sprašuje o razlagi Direktive 2000/78, člena 3 PEU, člena 10 PDEU in člena 21 Listine.
V zvezi s členom 3 PEU in členom 10 PDEU zadošča ugotoviti, na eni strani, da člen 3 PEU določa le cilje Unije, ki so pojasnjeni z drugimi določbami Pogodb, in na drugi strani, da člen 10 PDEU ne določa obveznosti držav članic, temveč Unije. Zato ta člena nista upoštevna za preučitev vprašanja, postavljenega v tej zadevi.
Tako je treba šteti, da predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2(2), člen 4(1) in člen 6(1) Direktive 2000/78 v povezavi s členom 21 Listine razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki določa določitev zgornje starostne meje 30 let za sodelovanje na natečaju za zaposlitev policijskih komisarjev.
Najprej je treba opozoriti, da je prepoved vsakršne diskriminacije, med drugim na podlagi starosti, vključena v člen 21 Listine in da je bila ta prepoved konkretizirana z Direktivo 2000/78 na področju zaposlovanja in dela (sodba z dne 3. junija 2021, Ministero della Giustizia (Notarji),
C‑914/19
,
EU:C:2021:430
, točka
in navedena sodna praksa).
Tako je treba najprej preveriti, ali ureditev iz postopka v glavni stvari spada na področje uporabe Direktive 2000/78.
V zvezi s tem člen 3(1) zakonske uredbe št. 334/2000 s tem, da določa, da osebe, ki so dopolnile 30 let, ne morejo sodelovati na natečaju za zaposlitev komisarjev državne policije, vpliva na pogoje za zaposlitev teh delavcev. Zato je treba šteti, da taka ureditev določa pravila v zvezi z dostopnostjo zaposlitve v javnem sektorju v smislu člena 3(1)(a) Direktive 2000/78 (glej v tem smislu sodbi z dne 13. novembra 2014, Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, točka
, in z dne 15. novembra 2016, Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, točka
).
Iz tega sledi, da ureditev iz postopka v glavni stvari spada na področje uporabe Direktive 2000/78.
Dalje, glede vprašanja, ali ta zakonodaja vzpostavlja različno obravnavanje na podlagi starosti v smislu člena 2(1) Direktive 2000/78, je treba spomniti, da v skladu s to določbo „načelo enakega obravnavanja“ pomeni, da ne obstaja nikakršna neposredna ali posredna diskriminacija iz katerega od razlogov iz člena 1 te direktive. V členu 2(2)(a) navedene direktive je pojasnjeno, da se za potrebe uporabe njenega člena 2(1) šteje, da gre za neposredno diskriminacijo, kadar je oseba obravnavana manj ugodno kakor neka druga oseba v primerljivem položaju iz katerega od razlogov iz člena 1 iste direktive (sodba z dne 15. novembra 2016, Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, točka
).
V obravnavani zadevi zahteva glede starosti iz člena 3(1) zakonodajne uredbe št. 334/2000 učinkuje tako, da so nekatere osebe obravnavane manj ugodno od drugih oseb, ki so v primerljivem položaju, zgolj zato, ker so dopolnile starost 30 let.
Zato ureditev iz postopka v glavni stvari, kot se strinjajo vse zainteresirane stranke, ki so predložile pisna stališča, uvaja različno obravnavanje, ki neposredno temelji na starosti, v smislu določb člena 1 v povezavi s členom 2(2)(a) Direktive 2000/78 (glej v tem smislu sodbi z dne 13. novembra 2014, Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, točka
, in z dne 15. novembra 2016, Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, točka
).
V teh okoliščinah je treba nazadnje preveriti, ali je tako različno obravnavanje lahko upravičeno glede na člen 4(1) ali člen 6(1) Direktive 2000/78.
Člen 4(1) Direktive 2000/78
Na prvem mestu, člen 4(1) Direktive 2000/78 določa, da različno obravnavanje, ki temelji na neki značilnosti v zvezi s katerim od razlogov iz člena 1 te direktive, ne pomeni diskriminacije, če zaradi narave določene poklicne dejavnosti ali zaradi konteksta, v katerem se izvaja, takšna značilnost predstavlja bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic, če je cilj legitimen in zahteva sorazmerna.
Iz te določbe izhaja, da ni razlog tisti, s katerim je utemeljeno različno obravnavanje, ampak je to značilnost, ki je povezana s tem razlogom, ki mora pomeniti bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic (sodba z dne 15. novembra 2016, Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da so posebne fizične sposobnosti značilnost, ki je povezana s starostjo, in da naloge v zvezi z varovanjem oseb in premoženja, prijetjem in nadzorom storilcev kaznivih dejanj ter preventivnim patruljiranjem lahko zahtevajo uporabo fizične moči. Narava teh nalog zahteva posebno fizično sposobnost, saj imajo lahko fizične pomanjkljivosti pri opravljanju navedenih nalog resne posledice ne le za same policiste in tretje osebe, ampak tudi za ohranitev javnega reda (glej v tem smislu sodbi z dne 13. novembra 2014, Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, točke 37, 39 in 40, in z dne 15. novembra 2016, Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, točki
in
).
Iz tega sledi, da se posedovanje posebnih fizičnih sposobnosti, ki omogočajo izpolnjevanje nalog policije, kot je varovanje oseb in premoženja, zagotavljanje svobodnega uresničevanja pravic in svoboščin vseh posameznikov ter zagotavljanje varnosti državljanov, lahko šteje za bistveno in odločilno poklicno zahtevo – v smislu člena 4(1) Direktive 2000/78 – za opravljanje poklica policista (glej v tem smislu sodbo z dne 15. novembra 2016, Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, točka
).
V tej zadevi pa predložitveno sodišče trdi, da iz člena 2(2) zakonske uredbe št. 334/2000 izhaja, da so naloge policijskega komisarja zlasti vodstvene in upravne. Operativne in izvršilne naloge, ki zahtevajo posebno velike fizične sposobnosti, naj ne bi bile bistvene za opravljanje poklica policijskega komisarja, intervencije, ki zahtevajo uporabo fizične moči, pa naj ne bi bile povezane z značilnimi zadolžitvami policijskih komisarjev.
Vendar italijanska vlada v svojem pisnem stališču izpodbija tako ugotovitev.
Po mnenju te vlade člen 2(2) zakonske uredbe št. 334/2000 določa, da so policisti, kot so policijski komisarji, uslužbenci kriminalistične policije, ki opravljajo naloge, povezane z vsemi službami državne policije, vključno z operativnimi nalogami v zvezi z varstvom oseb in premoženja, ki lahko vključujejo uporabo sredstev za fizično prisilo. Poleg tega naj bi opredelitev uradnikov javne varnosti vključevala zaposlitev v službah javnega reda, zlasti v zunanjih službah za zagotavljanje pravilnega poteka prireditev, ki lahko zahtevajo največjo fizično učinkovitost. Že sama možnost, da se policijski komisar znajde v okoliščinah, ki lahko pomenijo tveganje, naj bi upravičevala naložitev zahteve po fizični moči, ki je povezana s starostjo.
Predložitveno sodišče, ki je edino pristojno za razlago nacionalne zakonodaje, ki se uporablja, bo moralo ugotoviti, katere naloge dejansko opravljajo komisarji državne policije, in glede na te naloge ugotoviti, ali je posedovanje posebnih fizičnih sposobnosti bistvena in odločilna zahteva za neki poklic v smislu člena 4(1) Direktive 2000/78.
V zvezi s tem mora to sodišče upoštevati naloge, ki jih komisarji dejansko običajno izvajajo pri opravljanju svojih rednih zadolžitev. Dejstvo, da se lahko po uspešno opravljenem natečaju zahteva, da imajo nekateri komisarji glede na posebne značilnosti delovnega mesta, na katero bodo konkretno razporejeni, posebne fizične sposobnosti, bi se seveda lahko upoštevalo pri izbiri osebe, ki želi zasesti to delovno mesto. Vendar to ne more upravičiti določitve starostne meje za udeležbo na javnem natečaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari.
Če predložitveno sodišče ugotovi, da glede na naloge, ki jih komisarji državne policije dejansko običajno opravljajo, posedovanje posebnih fizičnih sposobnosti ni bistvena in odločilna zahteva za neki poklic v smislu člena 4(1) Direktive 2000/78, bo moralo ugotoviti, da ta določba v povezavi s členom 2(2) te direktive nasprotuje ureditvi iz postopka v glavni stvari.
Če pa predložitveno sodišče ugotovi, da so posebne fizične sposobnosti glede na te naloge bistvena in odločilna zahteva za neki poklic v smislu člena 4(1) navedene direktive, bo moralo preveriti še, ali se z zadevno starostno mejo uresničuje legitimen cilj in ali je ta starostna meja sorazmerna v smislu te določbe.
Italijanska vlada na eni strani v zvezi s ciljem, ki mu sledi ureditev iz postopka v glavni stvari, trdi, da je namen te ureditve – z določitvijo starostne meje 30 let za sodelovanje na natečaju za zaposlitev policijskih komisarjev – zagotavljanje operativnosti in dobro delovanje policije.
Sodišče je v zvezi s tem razsodilo, da skrb za zagotovitev operativnosti in dobrega delovanja policije pomeni legitimen cilj v smislu člena 4(1) Direktive 2000/78 (sodbi z dne 13. novembra 2014, Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, točka
, in z dne 15. novembra 2016, Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, točka
).
Na drugi strani je treba v zvezi s sorazmernostjo te ureditve opozoriti, da je v skladu z uvodno izjavo 23 Direktive 2000/78 različno obravnavanje lahko upravičeno „pod zelo omejenimi pogoji“, kadar neka značilnost, povezana zlasti s starostjo, pomeni bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic. Poleg tega je treba člen 4(1) te direktive, ker dopušča odstopanje od načela prepovedi diskriminacije, razlagati ozko (sodba z dne 13. novembra 2014, Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, točki
in
ter navedena sodna praksa).
Sodišče je v zvezi s tem v sodbi z dne 15. novembra 2016, Salaberria Sorondo (
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, točke 41, 48 in 50), v bistvu razsodilo, da je mogoče šteti, da ureditev, ki za kandidate za delovna mesta policistov v prvem nazivu, ki opravljajo vse operativne ali izvršilne naloge, ki so jim naložene, določa zgornjo starostno mejo 35 let, načeloma ne presega tega, kar je potrebno za uresničitev cilja, navedenega v točki 56 te sodbe. Natančneje, Sodišče je poudarilo, da lahko te naloge vključujejo uporabo fizične moči in opravljanje nalog v težkih ali celo ekstremnih okoliščinah.
Podobno je Sodišče v sodbi z dne 12. januarja 2010, Wolf (
C‑229/08
,
EU:C:2010:3
, točke od 41 do 44), ugotovilo, da je ukrep določitve zgornje starostne meje 30 let za zaposlitev v okviru operativne poklicne gasilske enote sorazmeren, potem ko je na podlagi znanstvenih podatkov, ki jih je imelo, ugotovilo, da so za nekatere zadolžitve, ki so bile zaupane članom te službe, kot je gašenje požarov, potrebne izjemno velike fizične sposobnosti in da bi zelo malo uradnikov, starejših od 45 let, imelo takšne fizične sposobnosti za izvajanje takšne dejavnosti.
Nasprotno pa je Sodišče v sodbi z dne 13. novembra 2014, Vital Pérez (
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, točki
in
), razsodilo, da je bila z nacionalno ureditvijo, ki za zaposlovanje policistov lokalne policije določa zgornjo starostno mejo 30 let, postavljena nesorazmerna zahteva, potem ko je med drugim ugotovilo, da glede na naloge, ki jih opravljajo ti policisti, zlasti v zvezi s pomočjo državljanom, varovanjem oseb in premoženja, prijetjem in nadzorom storilcev kaznivih dejanj, preventivnim patruljiranjem in urejanjem prometa, sposobnosti, ki bi jih morali imeti, niso bile vedno primerljive z izjemno velikimi fizičnimi sposobnostmi, ki se sistematično zahtevajo od gasilcev.
Iz tega sledi, da bo moralo predložitveno sodišče za ugotovitev, ali je bila z ureditvijo iz postopka v glavni stvari, s katero je bila določena zgornja starostna meja 30 let za sodelovanje na natečaju za zaposlitev policijskih komisarjev, naložena sorazmerna zahteva, prvič, preveriti, ali so naloge, ki jih dejansko opravljajo ti policijski komisarji, predvsem operativne ali izvršilne, ki zahtevajo izjemno velike fizične sposobnosti. Samo v tem zadnjem primeru bi se namreč ta zgornja starostna meja lahko štela za sorazmerno. Vendar se zdi, da iz predloga za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da komisarji državne policije takih nalog ne opravljajo.
Poleg tega je za namene analize sorazmernosti ureditve iz postopka v glavni stvari upoštevna tudi okoliščina, ki jo je navedlo predložitveno sodišče, da bi izločilni preizkus telesnih zmogljivosti, določen v okviru zadevnega natečaja, lahko bil ustrezen in manj omejujoč ukrep od določitve zgornje starostne meje 30 let.
Italijanska vlada se sklicuje na potrebo po znižanju povprečne starosti v policiji v prihodnosti zaradi splošne prilagoditve globalne strukture dostopa do državne policije.
V zvezi s tem je Sodišče v sodbi z dne 15. novembra 2016, Salaberria Sorondo (
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, točki
in
), glede na natančne podatke, ki so mu bili predloženi in na podlagi katerih je bilo mogoče predvideti občutno staranje zaposlenih zadevne policijske enote, razsodilo, da se za ponovno vzpostavitev zadovoljive starostne strukture na posebne fizične sposobnosti ne gleda statično zgolj v trenutku natečaja, ampak dinamično, tako da se upoštevajo leta službovanja policista po zaposlitvi.
Poleg tega je treba poudariti, kot je razvidno iz točke 58 te sodbe, da je šlo v zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, za natečaj, katerega namen je bil zaposlitev policistov v prvem nazivu, ki ne izvajajo upravnih zadolžitev, ampak opravljajo predvsem operativne ali izvršilne naloge.
Drugič, predložitveno sodišče bo moralo tako ob upoštevanju spisa, ki mu je na voljo, ali morebitnih informacij, ki bi jih lahko pridobilo pri nacionalnih organih, preveriti, ali bi morebitna ponovna vzpostavitev zadovoljive starostne strukture v državni policiji lahko upravičila starostno mejo iz postopka v glavni stvari. Glede na to bo moralo na eni strani upoštevati povprečno starost uslužbencev, na katere se nanaša zadevni natečaj, in sicer komisarjev državne policije, in ne povprečne starosti vseh uslužbencev državne policije. Na drugi strani bo tako preverjanje upoštevno le v delu, v katerem navedeno sodišče ugotovi, da naloge, ki jih dejansko običajno opravljajo ti policijski komisarji, zahtevajo posedovanje posebnih fizičnih sposobnosti, ki upravičujejo nujnost take prilagoditve starostne strukture.
Če take potrebe ni, bi bil obstoj izločilnega preizkusa telesnih zmogljivosti v okviru zadevnega natečaja dejansko ustrezen in manj omejujoč ukrep od določitve zgornje starostne meje 30 let, kot je določena v ureditvi iz postopka v glavni stvari.
Poleg tega je po mnenju istega sodišča na podlagi dejstva, da člen 3(4) zakonske uredbe št. 334/2000 določa kvoto za že zaposlene uslužbence, ki niso starejši od 40 let, mogoče trditi, da dopolnitev te starosti na dan prijave na natečaj ni nezdružljiva z opravljanjem nalog policijskega komisarja in da je zato starostna meja iz postopka v glavni stvari nesorazmerna. VT v istem smislu poudarja, da je ta starostna meja za kandidate, ki so odslužili vojaški rok, zvišana do treh let, ukinjena za uslužbence državne policije, za uslužbence civilne uprave ministrstva za notranje zadeve pa je določena na 35 let.
Italijanska vlada trdi, da je namen kvote, navedene v prejšnji točki, ohraniti pristojnosti, ki so jih pridobile osebe, ki so se že usposobile za policijsko službo ali za službe, ki so koristne za funkcijo policijskega komisarja.
Vendar obstoj tega odstopanja in odstopanj, ki jih je navedel VT, potrjuje nesorazmernost starostne meje iz postopka v glavni stvari. Ureditev je primerna za zagotavljanje uresničitve navedenega cilja le, če resnično zagotavlja, da se ta cilj doseže dosledno in sistematično (sodba z dne 15. julija 2021, Tartu Vangla,
C‑795/19
,
EU:C:2021:606
, točka
in navedena sodna praksa).
Ob upoštevanju preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, je očitno, da določitev zgornje starostne meje na 30 let iz člena 3(1) zakonske uredbe št. 334/2000, če naloge, ki jih dejansko opravljajo komisarji državne policije, zahtevajo posebne fizične sposobnosti, pomeni nesorazmerno zahtevo glede na člen 4(1) Direktive 2000/78.
Člen 6(1) Direktive 2000/78
Drugič, glede vprašanja, ali je različno obravnavanje, ki je uvedeno z ureditvijo iz postopka v glavni stvari, mogoče utemeljiti glede na člen 6(1) Direktive 2000/78, je treba poudariti, da bo treba to vprašanje preučiti le, če tega različnega obravnavanja ni mogoče upravičiti na podlagi člena 4(1) te direktive (glej v tem smislu sodbo z dne 15. novembra 2016, Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, točka
).
Člen 6(1), prvi pododstavek, Direktive 2000/78 določa, da lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje zaradi starosti ne predstavlja diskriminacije, če to različno obravnavanje v kontekstu nacionalnega prava objektivno in razumno utemeljujejo z legitimnim ciljem, vključno z legitimnimi cilji zaposlovalne politike, delovnega trga in poklicnega usposabljanja, in če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni. Člen 6(1), drugi pododstavek, točka (c), te direktive določa, da tako različno obravnavanje „lahko […] [nastane] med drugim […] z določitvijo najvišje starosti za zaposlitev, ki temelji na zahtevah glede usposobljenosti za zadevno delovno mesto, ali na potrebi po primerni dobi zaposlenosti pred upokojitvijo“.
Zato je treba preveriti, ali je pogoj v zvezi z najvišjo starostjo 30 let za sodelovanje na natečaju za zaposlitev policijskih komisarjev, kot izhaja iz člena 3(1) zakonske uredbe št. 334/2000, upravičen z legitimnim ciljem v smislu člena 6(1) Direktive 2000/78 ter ali so načini za njegovo uresničitev primerni in nujni.
Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe ni razvidno, da je v ureditvi iz postopka v glavni stvari naveden cilj, ki mu ta ureditev sledi. Vendar je Sodišče presodilo, da na podlagi člena 6(1) Direktive 2000/78 ni mogoče sklepati, da bi nenatančna določitev cilja v zadevni ureditvi, ki mu ta sledi, samodejno izključila možnost, da bi bil ta upravičen na podlagi te določbe. Če take natančne določitve cilja ni, je pomembno, da je z drugimi elementi, ki so vzeti iz splošnega okvira zadevnega ukrepa, mogoče opredeliti osnovni cilj tega ukrepa, in sicer zaradi sodnega nadzora njegove zakonitosti ter primernosti in nujnosti uporabljenih načinov uresničevanja tega cilja (sodba z dne 13. novembra 2014, Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega so cilji, ki jih lahko štejemo za „legitimne“ v smislu člena 6(1) Direktive 2000/78 in ki zato lahko utemeljijo odstopanje od načela prepovedi diskriminacije zaradi starosti, cilji socialne politike (sodba z dne 13. septembra 2011, Prigge in drugi,
C‑447/09
,
EU:C:2011:573
, točka
in navedena sodna praksa).
Če bi bilo mogoče šteti, da starostna meja, uvedena z ureditvijo iz postopka v glavni stvari, temelji na zahtevah glede usposobljenosti za zadevno delovno mesto ali na potrebi po primerni dobi zaposlenosti pred upokojitvijo v smislu člena 6(1), drugi pododstavek, točka (c), te direktive, bi bilo z njo mogoče utemeljiti različno obravnavanje iz postopka v glavni stvari, pod pogojem, da je to „objektivno in razumno utemeljeno v okviru nacionalnega prava“ v smislu te določbe (glej v tem smislu sodbo z dne 13. novembra 2014, Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, točki
in
).
Tudi v takem primeru pa bi bilo treba preučiti, ali so načini uresničevanja teh ciljev primerni in nujni.
Sodišče v zvezi s tem po eni strani nima na voljo elementov, na podlagi katerih bi bilo mogoče šteti, da je starostna meja iz postopka v glavni stvari ustrezna in nujna glede na cilj zagotavljanja usposabljanja policijskih komisarjev.
Po drugi strani je glede cilja zagotovitve primerne dobe zaposlenosti pred upokojitvijo iz navedb predložitvenega sodišča razvidno, da je upokojitvena starost za uslužbence državne policije 61 let.
Iz tega sledi, da nacionalne ureditve, s katero je najvišja starost za sodelovanje na natečaju za zaposlitev policijskih komisarjev določena na 30 let, načeloma ni mogoče šteti za nujno za to, da se zadevnim komisarjem zagotovi primerna doba zaposlenosti pred upokojitvijo v smislu člena 6(1), drugi pododstavek, točka (c), Direktive 2000/78 (glej v tem smislu sodbo z dne 13. novembra 2014, Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, točka
), zlasti če predložitveno sodišče po preučitvi vseh upoštevnih elementov potrdi, da naloge policijskih komisarjev v bistvu ne zajemajo fizično zahtevnih zadolžitev, ki jih policijski komisarji, zaposleni pri višji starosti, ne bi mogli opravljati dovolj dolgo (glej v tem smislu sodbi z dne 12. januarja 2010, Wolf,
C‑229/08
,
EU:C:2010:3
, točka
, in z dne 15. novembra 2016, Salaberria Sorondo,
C‑258/15
,
EU:C:2016:873
, točka
).
V teh okoliščinah in ob upoštevanju potrditve predložitvenega sodišča različnega obravnavanja, ki izhaja iz določbe, kot je člen 3(1) zakonske uredbe št. 334/2000, ni mogoče utemeljiti na podlagi člena 6(1), drugi pododstavek, točka (c), Direktive 2000/78.
Glede na vse zgornje preudarke je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 2(2), člen 4(1) in člen 6(1) Direktive 2000/78 v povezavi s členom 21 Listine razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki določa določitev zgornje starostne meje 30 let za sodelovanje na natečaju za zaposlitev policijskih komisarjev, če naloge, ki jih dejansko opravljajo ti policijski komisarji, ne zahtevajo posebnih fizičnih sposobnosti oziroma se, če se takšne fizične sposobnosti zahtevajo, izkaže, da takšna ureditev, medtem ko se z njo uresničuje legitimni cilj, nalaga nesorazmerno zahtevo, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:

Člen 2(2), člen 4(1) in člen 6(1) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu v povezavi s členom 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki določa določitev zgornje starostne meje 30 let za sodelovanje na natečaju za zaposlitev policijskih komisarjev, če naloge, ki jih dejansko opravljajo ti policijski komisarji, ne zahtevajo posebnih fizičnih sposobnosti oziroma se, če se takšne fizične sposobnosti zahtevajo, izkaže, da takšna ureditev, medtem ko se z njo uresničuje legitimni cilj, nalaga nesorazmerno zahtevo, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.