CELEX: 62016CJ0635
Muutoksenhaku
Kumoamiskanne
Tutkittavaksi ottaminen
Oikeudenkäynnin kohteen määrittäminen
Rahoitustuki Verkkojen Eurooppa -välineen (CEF) alalla
Liikennesektori vuosina 2014-2020
Ehdotuspyyntö
Innovoinnin ja verkkojen toimeenpanovirasto (INEA)
Sähköpostiviesti, jolla kantajalle ilmoitetaan hänen ehdotuksensa hylkäämisestä
Euroopan komission myöhempi päätös, jolla vahvistetaan luettelo valituista ehdotuksista
Tehokas oikeussuoja

Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (jäljempänä Spliethoff) vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 11.10.2016 antaman määräyksen Spliethoff’s Bevrachtingskantoor v. komissio (
T‑564/15
, ei julkaistu,
EU:T:2016:611
; jäljempänä valituksenalainen määräys), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi sen kanteen, jossa vaadittiin innovoinnin ja verkkojen toimeenpanoviraston (INEA) 17.7.2015 päivättyyn sähköpostiviestiin väitetysti sisältyvän päätöksen kumoamista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus (EY) N:o 58/2003
Tiettyjä yhteisön ohjelmien hallinnointitehtäviä hoitavien toimeenpanovirastojen asemasta 19.12.2002 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 58/2003 (
EUVL 2003, L 11, s. 1
) vahvistetaan toimeenpanovirastojen perustamista ja toimintatapaa koskeva oikeudellinen kehys.
Kyseisen asetuksen 3 artiklan, jonka otsikko on ”Perustaminen ja lakkauttaminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tehtyään sitä ennen kustannusvaikuttavuustutkimuksen komissio voi päättää perustaa toimeenpanoviraston antaakseen sille joitakin yhden tai useamman yhteisön ohjelman hallinnointiin liittyviä tehtäviä. Se vahvistaa toimeenpanoviraston olemassaoloajan.
– –”
Kyseisen asetuksen 6 artiklan, jonka otsikko on ”Tehtävät”, 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
1.   Edellä 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tavoitteen saavuttamiseksi komissio voi antaa toimeenpanovirastolle minkä tahansa yhteisön ohjelmaan liittyvän toimeenpanotehtävän lukuun ottamatta sellaisia tehtäviä, joihin liittyy harkintavallan käyttämistä poliittisia valintoja tehtäessä.
– –
3.   Komissio määrittelee valtuutuksessa ne edellytykset, perusteet, parametrit ja yksityiskohtaiset säännöt, joita toimeenpanoviraston on noudatettava 2 kohdassa tarkoitettuja tehtäviä suorittaessaan, samoin kuin yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat niistä yhteisön ohjelmista, joiden hallinnointiin toimeenpanovirastot osallistuvat, vastaavien komission yksiköiden tekemiä tarkastuksia.”
Asetus (EU) N:o 1316/2013
Verkkojen Eurooppa ‑välineen perustamisesta sekä asetuksen (EU) N:o 913/2010 muuttamisesta ja asetusten (EY) N:o 680/2007 ja (EY) N:o 67/2010 kumoamisesta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1316/2013 (
EUVL 2013, L 348, s. 129
) 1 artiklan mukaan kyseisellä asetuksella perustetaan Verkkojen Eurooppa ‑väline (Connecting Europe Facility, jäljempänä CEF), jossa määritetään edellytykset, menetelmät ja menettelyt, joiden mukaisesti Euroopan laajuisiin verkkoihin myönnetään unionin rahoitustukea yhteistä etua koskevien, liikenne-, televiestintä- ja energia-alan infrastruktuurihankkeiden tukemiseksi ja mahdollisen näiden alojen välisen synergian hyödyntämiseksi. Siinä vahvistetaan myös vuosia 2014–2020 koskevan monivuotisen rahoituskehyksen mukaisten määrärahojen jaottelu.
Kyseisen asetuksen 18 artiklassa, jonka otsikko on ”[Unionin] rahoitustuen myöntäminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jokaisen – – ehdotuspyynnön jälkeen komissio päättää 25 artiklassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen valituille hankkeille tai hankkeiden osille myönnettävän rahoitustuen määrästä. Komissio määrittää niiden täytäntöönpanoa koskevat edellytykset ja menetelmät.
2.   Komissio ilmoittaa myönnettävästä rahoitustuesta tuensaajille ja asianomaisille jäsenvaltioille.”
Mainitun asetuksen 25 artiklassa, jonka otsikko on ”Komiteamenettely”, säädetään seuraavaa:
”1.   Komissiota avustaa Verkkojen Eurooppa ‑koordinointikomitea. Tämä komitea on [yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, 16.2.2011 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston] asetuksessa (EU) N:o 182/2011 [(
EUVL 2011, L 55, s. 13
)] tarkoitettu komitea.
2.   Kun viitataan tähän kohtaan, sovelletaan [asetuksen N:o 182/2011] 5 artiklaa.
3.   Komitea huolehtii – – työohjelmien horisontaalisesta tarkastelusta varmistaakseen, että ne ovat johdonmukaisia ja että liikenne-, televiestintä- ja energia-alojen välinen synergia tunnistetaan ja sitä hyödynnetään ja arvioidaan. Komitea pyrkii koordinoimaan näitä työohjelmia erityisesti siinä tarkoituksessa, että monialaisten ehdotuspyyntöjen toteuttaminen olisi mahdollista.”
Täytäntöönpanopäätös 2013/801/EU
INEA perustettiin asetuksen N:o 58/2003 nojalla 23.12.2013 annetulla komission täytäntöönpanopäätöksellä 2013/801/EU (
EUVL 2013, L 352, s. 65
).
Kyseisen päätöksen 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Tavoitteet ja tehtävät”, säädetään muun muassa seuraavaa:
”1.   [INEA:n] tehtäväksi annetaan seuraavien unionin ohjelmien osien täytäntöönpano:
a)
[CEF];
– –
3.   [INEA] vastaa seuraavista 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen unionin ohjelmien osien täytäntöönpanoon liittyvistä tehtävistä:
a)
ohjelmien joidenkin toteutusvaiheiden ja yksittäisten hankkeiden elinkaaren joidenkin vaiheiden hallinnointi vastaavien komission hyväksymien työohjelmien pohjalta komission valtuutusasiakirjassa antaman valtuutuksen nojalla;
b)
talousarvion tulojen ja menojen toteuttamistoimien vahvistaminen sekä kaikkien ohjelmien hallinnoimiseksi tarvittavien toimintojen toteuttaminen komission valtuutusasiakirjassa antaman valtuutuksen nojalla;
c)
tuen tarjoaminen ohjelmien täytäntöönpanolle komission valtuutusasiakirjassa antaman valtuutuksen nojalla.”
Päätös C(2013) 9235 final
Innovoinnin ja verkkojen toimeenpanovirastolle liikenne-, energia- ja televiestintäinfrastruktuureja sekä tutkimusta ja innovaatiota liikenne- ja energia-alalla koskevien unionin ohjelmien täytäntöönpanoon liittyvien tehtävien suorittamiseksi annettavasta valtuutuksesta, johon sisältyy erityisesti unionin yleiseen talousarvioon otettujen määrärahojen käyttö, 23.12.2013 annetussa komission päätöksessä C(2013) 9235 final määritellään yksityiskohtaisesti INEA:n tehtävät ja vahvistetaan niiden suorittamiseen sekä komission ja INEA:n välisiin suhteisiin sovellettava kehys.
Kyseisen päätöksen 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Vastuupääosastot”, todetaan seuraavaa:
”Seuraavat pääosastot ovat [INEA:n] vastuupääosastoja:
–
Liikenteen ja liikkumisen pääosasto
– –
Tässä ominaisuudessa ne hoitavat komission ja [INEA:n] välisiä suhteita, ja niiden tehtävänä on [INEA:n] seuranta ja valvonta. – –”
Mainitun päätöksen 4 artiklan, jonka otsikko on ”[INEA:lle] delegoidut tehtävät”, 1 kohdassa todetaan seuraavaa:
”(1)
[INEA:n] tehtävänä on seuraavien ohjelmien osien ja tehtävien täytäntöönpano:
–
[CEF:n osalta] – liikenne, energia ja televiestintä, liitteessä I mainitut osat ja tehtävät;
– –”
Saman päätöksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Komissiolle varatut tehtävät”, todetaan seuraavaa:
”(1)
[INEA] suorittaa yksinomaan tehtävät, jotka sille on annettu 4 artiklan mukaisesti.
(2)
[INEA] ei suorita mitään tehtävää, johon liittyy laajan harkintavallan käyttämistä poliittisia valintoja tehtäessä. Se pidättäytyy muun muassa:
– –
(e)
tekemästä tukipäätöksiä [CEF:n] yhteydessä ja tekemästä mahdollisia muutoksia näihin päätöksiin
– –”
Päätöksen C(2013) 9235 final liitteessä I olevassa B osassa todetaan seuraavaa:
”[INEA] hallinnoi komission antaman valtuutuksen nojalla ja vastaavan komission hyväksymän vuosittaisen työohjelman puitteissa yhteistyössä kyseessä olevan vastuupääosaston kanssa ja sen luvalla ohjelman tiettyjä tai kaikkia toteuttamisvaiheita ja hankesyklin tiettyjä tai kaikkia vaiheita [INEA:lle] delegoitujen CEF:n osien osalta.
[INEA:n] tehtävänä on tältä osin varmistaa sellaisten yhteistä etua koskevien hankkeiden seuranta, jotka saavat rahoitusta CEF:sta, suorittaa tarkastuksia – – ja avustaa komissiota tietyissä ohjelmaa ja hankkeita koskevissa tehtävissä, jotka on varattu mahdollisesti komissiolle tämän päätöksen nojalla. Sen tehtäviin kuuluu erityisesti:
(a)
komission myöntämis- ja rahoitustukipäätösten hyväksymiseen ja rahoitustukisopimusten tekemiseen johtavien toimien ja menettelyjen hallinnointi sekä tällaisten tehtyjen päätösten ja sopimusten hallinnointi
– –
–
komission myöntämispäätöksistä ilmoittaminen hylätyille ja hyväksytyille hakijoille – –;
– –
–
tavanomaisten julkaisutehtävien hoitaminen jälkikäteen ja tulosten ilmoittaminen;
– –”
Täytäntöönpanopäätös, joka on annettu 31.7.2015
Sellaisia ehdotuksia, joille voidaan myöntää EU:n rahoitustukea Verkkojen Eurooppa ‑välineestä (CEF) liikennesektorilla 11.9.2014 käynnistettyjen ja monivuotiseen työohjelmaan perustuvien ehdotuspyyntöjen johdosta, koskevan luettelon vahvistamisesta 31.7.2015 annettu komission täytäntöönpanopäätös C(2015) 5274 final (jäljempänä 31.7.2015 annettu täytäntöönpanopäätös) julkaistiin 12.10.2015 komission liikenteen ja liikkumisen pääosaston (PO) internetsivustolla ja 14.10.2015 INEA:n internetsivustolla.
Kyseisen päätöksen johdanto-osan neljännessä ja kuudennessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(4)
Vuoden 2014 monivuotiseen työohjelmaan perustuvien ehdotuspyyntöjen sekä arviointi- ja valintamenettelyn jälkeen komission, joka ottaa asiaan kantaa [asetuksen N:o 1316/2013] 25 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti, on valittava hyväksytyt yhteistä etua koskevat hankkeet ja vahvistettava valituille hankkeille tai hankkeiden osille myönnettävän rahoitustuen määrä.
– –
(6)
Tällä päätöksellä hyväksyttyjen yhteistä etua koskevien hankkeiden luettelo on asetuksen [N:o 1316/2013] 25 artiklan 1 kohdan nojalla perustetun komitean lausunnon mukainen.”
Mainitun päätöksen ainoassa artiklassa todetaan seuraavaa:
”Hyväksytään liitteessä oleva luettelo valituista hankkeista, jotka koskevat [CEF:n] alalla yhteistä etua ja joihin voidaan myöntää EU:n rahoitustukea, siinä arvioidut toimenpiteiden tukikelpoiset kokonaiskulut, rahoitustuen prosentuaalinen osuus arvioiduista tukikelpoisista kokonaiskuluista ja kutakin hanketta koskevan rahoitustuen enimmäismäärä.”
Asian tausta
Spliethoff on Amsterdamiin (Alankomaat) sijoittautunut yhtiö, jolla on 50 monikäyttöaluksen laivasto.
INEA käynnisti 11.9.2014 ehdotuspyynnön vuoden 2014 monivuotisen työohjelman vahvistamisesta avustusten myöntämiseksi Verkkojen Eurooppa ‑välineestä liikennesektorilla vuosina 2014–2020 26.3.2014 annetun komission täytäntöönpanopäätöksen C(2014) 1921 final yhteydessä.
Spliethoff vastasi tähän ehdotuspyyntöön toimittamalla 25.2.2015 rahoitustukea koskevan ehdotuksen.
Spliethoff sai 17.7.2015 sähköpostiviestin, jonka INEA:n arvioinnista vastaava työryhmä oli allekirjoittanut (jäljempänä 17.7.2015 päivätty sähköpostiviesti) ja jonka englanniksi laadittu sisältö oli seuraava:
”Arvoisa vastaanottaja,
[CEF:n] liikennesektorin osalta 11.9.2014 julkaistujen tarjouspyyntöjen johdosta tukikelpoiset ehdotukset on arvioitu, ja komissio on laatinut luettelon ehdotuksista, jotka on valittu [Euroopan] unionin rahoitustuen kohteeksi. Jäsenvaltioiden edustajista muodostuva CEF-koordinointikomitea on antanut 10.7.2015 myönteisen lausunnon tästä väliaikaisesta luettelosta.
Joudumme valitettavasti ilmoittamaan, että hakemuksenne ei menestynyt edellä kuvatussa menettelyssä seuraavista syistä:
– –
Tällä hetkellä on meneillään menettelyn vaihe, jossa [komissio] on antamassa päätöstä valinnasta ja määrärahojen myöntämisestä toimenpiteisiin, joilla edistetään yhteisen edun mukaisia hankkeita [CEF:n] perusteella Euroopan laajuisten liikenneverkojen alalla – –. Siinä epätodennäköisessä tapauksessa, että kyseisen päätöksen antaminen johtaa muutoksiin teidän ehdotuksenne osalta, teille ilmoitetaan tästä erikseen sähköpostitse.
– –
Kaikkien tiedustelujen, jotka saatatte esittää, ja kaikkien vastaustemme tai komission vastausten taikka niiden oikaisuvaatimusten, jotka esitätte huonon hallinnon nojalla, tarkoituksena ei ole pidentää määräaikaa, jota sovelletaan kumoamiskanteen nostamiseen tällä viestillä tiedoksi annetusta komission päätöksestä, eikä niillä ole tällaista vaikutusta, vaan kumoamiskanne on nostettava kahden kuukauden kuluessa tämän ilmoituksen vastaanottamisesta. Kumoamiskanteen käsittelemiseksi toimivaltainen tuomioistuin on unionin yleinen tuomioistuin:
– –
Arvioinnista vastaava INEA:n työryhmä.”
Komissio antoi 31.7.2015 täytäntöönpanopäätöksen sellaisen ehdotuspyynnön johdosta, johon Spliethoff oli vastannut. Spliethoffin nimeä ei ollut tässä luettelossa.
Asian käsittelyn vaiheet unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen määräys
Spliethoff nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 25.9.2015 toimittamallaan kannekirjelmällä komissiota vastaan kanteen 17.7.2015 päivättyyn sähköpostiviestiin väitetysti sisältyvän päätöksen kumoamiseksi.
Komissio teki unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 18.12.2015 toimittamallaan erillisellä asiakirjalla unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 130 artiklaan perustuvan oikeudenkäyntiväitteen.
Komissio esitti oikeudenkäyntiväitteensä tueksi kaksi tutkittavaksi jättämisen perustetta, jotka perustuivat yhtäältä siihen, että 17.7.2015 päivätty sähköpostiviesti on valmisteleva toimenpide eikä siis kannekelpoinen toimi, ja toisaalta siihen, että kannetta ei voida nostaa pätevästi komissiota vastaan, koska komissio ei ole laatinut 17.7.2015 päivättyä sähköpostiviestiä.
Spliethoff väitti oikeudenkäyntiväitettä koskevissa huomautuksissaan, että vaikka INEA oli lähettänyt 17.7.2015 päivätyn sähköpostiviestin, kyseisen sähköpostiviestin tarkoituksena oli antaa sille tiedoksi komission päätös sen ehdotuksen hylkäämisestä, ja että se saattoi ainakin tulkita sähköpostiviestiä tällä tavalla, sillä se ei tiennyt 31.7.2015 annetusta täytäntöönpanopäätöksestä ja sitä oli siis johdettu harhaan 17.7.2015 päivätyn sähköpostiviestin sanamuodolla. Spliethoff vaati myös, että jos katsotaan, että sen ehdotus on hylätty nimenomaan 31.7.2015 annetulla komission täytäntöönpanopäätöksellä, unionin yleinen tuomioistuin päättää, että sen kanne on kohdistettu kyseiseen täytäntöönpanopäätökseen.
Unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli valituksenalaisen määräyksen 17–25 kohdassa ensinnäkin toista tutkimattajättämisperustetta, joka perustui siihen, ettei komissio ollut 17.7.2015 päivätyn sähköpostiviestin laatija.
Unionin yleinen tuomioistuin huomautti tästä valituksenalaisen määräyksen 19 kohdassa, että vaikka kanteet on lähtökohtaisesti nostettava riidanalaisen toimen toteuttajaa vastaan, siirretyn toimivallan nojalla toteutettujen toimien voidaan tietyissä tapauksissa katsoa olevan toimivallan siirtäneen toimielimen vastuulla muun muassa silloin, kun toimen toteuttaja käyttää vain neuvoa-antavaa toimivaltaa tai kun sen päätöksen antaminen, jonka kumoamista vaaditaan, edellyttää toimivallan siirtäneen toimielimen ennakkolupaa.
Unionin yleinen tuomioistuin luetteli valituksenalaisen määräyksen 20 ja 21 kohdassa toimivallat, jotka komissio on siirtänyt INEA:lle asetuksen N:o 58/2003 nojalla, minkä jälkeen se katsoi kyseisen määräyksen 22 kohdassa, että INEA on unionin yleisessä tuomioistuimessa riitautetun toimen – eli 17.7.2015 päivätyn sähköpostiviestin –, joka on annettu komission asetuksen N:o 58/2003 mukaisesti siirtämän toimivallan nojalla, toteuttaja ja näin on, vaikkei ole osoitettu, että kyseinen toimielin liittyy mainittuun sähköpostiviestiin.
Siltä osin kuin oli kyse Spliethoffin väitteestä, jonka mukaan se on tulkinnut 17.7.2015 päivättyä sähköpostiviestiä siten, että se tulee INEA:lta ja että sillä annetaan Spliethoffille tiedoksi komission tukipäätös, unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen määräyksen 23 kohdassa, että INEA:n tehtävänä on antaa tiedoksi komission päätökset eikä se voi antaa itse tukipäätöksiä CEF:n perusteella. Unionin yleinen tuomioistuin totesi vielä, että ensimmäisen tutkimattajättämisperusteen tutkinnasta ilmenee, että mainitun sähköpostin ajankohtana menettely, jonka tarkoituksena oli valintaa ja tukien myöntämistä koskevan komission päätöksen tekeminen, oli edelleen vireillä.
Unionin yleinen tuomioistuin päätteli tämän perusteella valituksenalaisen määräyksen 24 kohdassa, että Spliethoffin kanne oli jätettävä tutkimatta, koska se oli kohdistettu komissioon, joka ei ollut 17.7.2015 päivätyn sähköpostiviestin laatija.
Valituksenalaisen määräyksen 25 kohdasta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin aiheelliseksi ottaa kantaa myös ensimmäiseen tutkimattajättämisperusteeseen, joka perustui siihen, että 17.7.2015 päivätty sähköpostiviesti on valmisteleva toimi eikä siitä voida näin ollen nostaa kannetta.
Unionin yleinen tuomioistuin korosti tältä osin valituksenalaisen määräyksen 32 kohdassa, että vaikka kyseisen sähköpostiviestin, jossa on muun muassa tietoja Spliethoffin käytettävissä olevista muutoksenhakukeinoista ja näihin sovellettavista määräajoista, sanamuodon perusteella voidaan ajatella, että sähköpostiviestillä annetaan tiedoksi komission lopullinen päätös, mainitussa viestissä viitattiin useaan kertaan nimenomaisesti komissiossa vireillä olevaan menettelyyn ja ilmoitettiin Spliethoffille, ettei sen hakemusta ollut hyväksytty meneillään olleen menettelyn vaiheessa.
Unionin yleinen tuomioistuin huomautti ensin valituksenalaisen määräyksen 33 kohdassa, että 17.7.2015 päivätyssä sähköpostiviestissä täsmennettiin, että menettely, jossa annetaan komission päätös hankkeiden valinnasta ja määrärahojen myöntämisestä, oli yhä meneillään ja että oli mahdollista, vaikkei todennäköistä, että kyseisen päätöksen antaminen johtaa muutoksiin Spliethoffin ehdotuksen osalta, minkä jälkeen unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen määräyksen 34 ja 35 kohdassa, että mainitusta sähköpostiviestistä ilmenee, ettei komissio ollut vielä suorittanut kyseisessä menettelyssä lopullista arviointia ja että sen lopullinen kanta tästä oli esitetty vasta annettaessa täytäntöönpanopäätös 31.7.2015.
Unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi siis valituksenalaisen määräyksen 37 kohdassa myös ensimmäisen tutkimattajättämisperusteen.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi Spliethoffin vaatimuksesta, jolla pyrittiin siinä tapauksessa, että unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että sen ehdotus on hylätty nimenomaan 31.7.2015 annetulla täytäntöönpanopäätöksellä, siihen, että sen kanteen katsotaan kohdistuvan kyseiseen täytäntöönpanopäätökseen, valituksenalaisen määräyksen 38 kohdassa, ettei se voi työjärjestyksensä ja oikeuskäytännön perusteella laajentaa oikeudenkäynnin kohdetta niin, että kanne koskisi myös 31.7.2015 annetun täytäntöönpanopäätöksen kumoamisvaatimusta.
Unionin yleinen tuomioistuin huomautti tästä valituksenalaisen määräyksen 39 kohdassa, että sen työjärjestyksen 86 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jos toimi, jonka kumoamista vaaditaan, on korvattu tai sitä on muutettu toisella toimella, jonka kohde on sama, kantaja saa tämän uuden seikan huomioon ottamiseksi tarkistaa kannetta. Unionin yleinen tuomioistuin täsmensi kuitenkin, että kyseinen määräys ei koske tilanteita, joissa kanteen kohteena ei ole lopullinen toimi. Unionin yleinen tuomioistuin totesi myös, että ennen kuin 86 artikla otettiin sen työjärjestykseen, oikeuskäytännössä sallittu kanteen kohteen laajentaminen koski toimia, joiden luonne ja keskeinen kohde olivat samat kuin vireillepanoasiakirjassa tarkoitettujen toimien.
Unionin yleinen tuomioistuin korosti valituksenalaisen määräyksen 40 kohdassa, että 17.7.2015 päivätty sähköpostiviesti oli vain väliaikainen eikä se ollut siis lopullinen toimi ja että sillä ei ollut tämän johdosta oikeusvaikutuksia, jotka voidaan korvata tai joita voidaan jatkaa 31.7.2015 annetun täytäntöönpanopäätöksen kaltaisella myöhemmällä päätöksellä. Unionin yleinen tuomioistuin huomautti myös, että menettelyn kuluessa toteutettua myöhempää toimea ei voida pitää sellaisena uutena seikkana, jonka suhteen kantaja voisi tarkistaa vaatimuksiaan ilman, että tällä muutetaan oikeudenkäynnin varsinaista kohdetta.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen määräyksen 41 kohdassa näin ollen vaatimusten tarkistamista koskevan Spliethoffin vaatimuksen.
Kaiken edellä esitetyn perusteella unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen määräyksen 42 kohdassa, että Spliethoffin kanne on jätettävä tutkimatta.
Asianosaisten vaatimukset unionin tuomioistuimessa
Spliethoff vaatii, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen määräyksen
–
palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet kulut.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
toteaa, että valitus on jätettävä tutkimatta kokonaan tai osittain, tai toissijaisesti hylkää valituksen perusteettomana ja
–
velvoittaa Spliethoffin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
Spliethoff vetoaa valituksensa tueksi kolmeen valitusperusteeseen, jotka perustuvat oikeudellisiin virheisiin, jotka unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt siltä osin kuin se on jättänyt kanteen tutkimatta siitä syystä, että kyseinen kanne oli nostettu komissiota vastaan, että 17.7.2015 päivätty sähköpostiviesti oli vain väliaikainen ja että Spliethoffin vaatimusta siitä, että sen kanteen katsotaan kohdistuvan 31.7.2015 annettuun täytäntöönpanopäätökseen, ei voitu hyväksyä.
Kun otetaan huomioon se, että ensimmäinen ja kolmas valitusperuste liittyvät toisiinsa, ne on tutkittava yhdessä.
Asianosaisten lausumat
Spliethoff väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan, että INEA on 17.7.2015 päivätyn sähköpostiviestin laatija, ja katsoessaan, että Spliethoffin kanne oli jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että se oli nostettu komissiota vastaan.
Spliethoff väittää tältä osin, että unionin yleisessä tuomioistuimessa riitautettu toimi on komission päätös hylätä sen ehdotus. Vaikka INEA on sen 17.7.2015 päivätyn sähköpostiviestin laatija, jolla kyseinen päätös annettiin Spliethoffille tiedoksi, INEA ei ole kuitenkaan varsinaisen päätöksen tekijä. Tämä perustuu sen mukaan selkeästi mainitun sähköpostiviestin sanamuotoon, jossa viitataan ”tällä viestillä tiedoksi annet[tuun] komission päätökse[en]”.
Spliethoff päättelee tämän perusteella, että nyt esillä oleva asia erottuu asioista, jotka ovat olleet valituksenalaisen määräyksen 19–21 kohdassa mainittujen tuomioiden taustalla, sillä kyseisissä asioissa asianomainen virasto oli todellisuudessa kyseessä olevan päätöksen tekijä eikä komissio ollut osallistunut kyseisen päätöksen tekemiseen. Tämän johdosta unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen määräyksen 22 kohdassa esittämä toteamus, jonka mukaan ”INEA on riidanalaisen toimen – tässä tapauksessa 17.7.2015 päivätyn sähköpostin –, joka on annettu komission – – siirtämän toimivallan nojalla, toteuttaja, ja näin on, vaikkei ole osoitettu, että kyseinen toimielin liittyy mainittuun sähköpostiviestiin”, on virheellinen.
Spliethoff toteaa vielä, että unionin yleisessä tuomioistuimessa riitautetun toimen ei voida katsoa olevan INEA:n vastuulla, sillä pelkästään komissiolla on toimivalta tehdä hylkäämispäätös menettelyssä, jossa valitaan ehdotuksia, joille voidaan myöntää tukea CEF:sta.
Spliethoff moittii kolmannessa valitusperusteessaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että tämä on tehnyt valituksenalaisen määräyksen 39–41 kohdassa oikeudellisen virheen jättäessään katsomatta, ettei Spliethoffin kannetta ollut kohdistettu 31.7.2015 annettuun täytäntöönpanopäätökseen.
Spliethoff väittää, että se on toiminut vilpittömässä mielessä, koska se on 17.7.2015 päivättyyn sähköpostiviestiin sisältyvien ohjeiden mukaan nostanut mainitusta sähköpostiviestistä kumoamiskanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa asetetussa määräajassa. Se on saanut tiedon31.7.2015 annetusta täytäntöönpanopäätöksestä vasta saatuaan oikeudenkäyntiväitettä koskevat komission huomautukset, joissa mainittu toimielin väitti, että Spliethoffin olisi pitänyt riitauttaa tämä viimeksi mainittu päätös.
Spliethoffin mukaan komissio on vaikuttanut ratkaisevasti 17.7.2015 päivätyllä sähköpostiviestillä aiheutettuun sekaannukseen jättämällä ilmoittamatta 31.7.2015 annetun täytäntöönpanopäätöksen olemassaolosta ja luonteesta. Kyseisessä päätöksessä ei kuitenkaan 17.7.2015 päivätystä sähköpostiviestistä poiketen todeta käytettävissä olevia muutoksenhakukeinoja, siinä ei ole mitään mainintaa Spliethoffista tai muista hylätyistä hakijoista ja siinä viitataan yksinomaan komission valitsemiin ehdotuksiin, joten vaikka Spliethoff olisi saanut tiedon kyseisestä päätöksestä ajoissa, se ei olisi voinut päätellä, että kyseinen päätös oli sen kannalta merkityksellinen.
Spliethoff väittää, että tällaisessa tilanteessa unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt varmistaakseen Spliethoffin oikeuden tehokkaaseen oikeussuojaan katsoa, että Spliethoff oli tehnyt anteeksiannettavan virheen, ja näin ollen hyväksyä sen vaatimus siitä, että sen kanteen katsotaan kohdistuvan 31.7.2015 annettuun täytäntöönpanopäätökseen.
Komissio väittää, että Spliethoffin ensimmäisessä valitusperusteessa esittämät perustelut on jätettävä tutkimatta, koska ne vastaavat täysin unionin yleisessä tuomioistuimessa jo esitettyjä perusteita ja perusteluja ja koska niillä pyritään siihen, että määritetty tosiseikasto ja 17.7.2015 päivätyn sähköpostiviestin oikeudellinen luonnehdinta tutkitaan uudelleen, mikä ei kuulu unionin tuomioistuimella muutoksenhaun yhteydessä olevan toimivallan piiriin. Nämä perustelut perustuvat joka tapauksessa valituksenalaisen määräyksen ja siinä mainitun oikeuskäytännön virheelliseen tulkintaan.
Komissio väittää kolmannesta valitusperusteesta, että perustelu, joka koskee anteeksiannettavaa virhettä, on uusi perustelu ja se on näin ollen jätettävä tutkimatta. Spliethoffin esiin tuomilla poikkeuksellisilla olosuhteilla ei missään tapauksessa voida kyseenalaistaa sitä, että unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 86 artiklan 1 kohtaa ei voida soveltaa nyt käsiteltävässä tapauksessa.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
–
Tutkittavaksi ottaminen
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 256 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta sekä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdasta ja 169 artiklan 2 kohdasta seuraa, että valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perusteet ja perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi. Kyseisissä määräyksissä asetettua perusteluvelvollisuutta ei täytä sellainen valitus, jossa vain kerrataan tai toistetaan sanasta sanaan unionin yleisessä tuomioistuimessa jo esitetyt perusteet ja perustelut, sellaisetkin, joiden pohjana olevien tosiseikkojen osalta tämä tuomioistuin on nimenomaisesti omaksunut eri näkemyksen (tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Jos valittaja kuitenkin riitauttaa unionin yleisen tuomioistuimen tekemän unionin oikeuden tulkinnan tai soveltamisen, ensimmäisessä oikeusasteessa tutkittuja oikeuskysymyksiä voidaan käsitellä uudelleen valituksen yhteydessä. Muutoksenhakumenettelyn tarkoitus jäisi nimittäin osaksi toteutumatta, jollei valittaja voisi tällä tavoin perustaa valitustaan perusteisiin ja perusteluihin, jotka on esitetty jo unionin yleisessä tuomioistuimessa. Muutoksenhaulla pyritään näet nimenomaan tarkistuttamaan se oikeudellinen arviointi, jonka unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt ensimmäisessä oikeusasteessa esitetystä argumentaatiosta (tuomio 3.10.2013, Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä tapauksessa on todettava, että Spliethoff ei ensimmäisessä valitusperusteessaan vain toista ensimmäisessä oikeusasteessa jo esittämiään perusteluja, vaan se esittää selkeästi ne valituksenalaisen määräyksen kohdat, joihin sen mielestä liittyy oikeudellinen virhe, ja oikeudelliset perustelut valituksenalaisen määräyksen kumoamista koskevan vaatimuksensa tueksi.
Spliethoff arvostelee ensimmäisen valitusperusteen yhteydessä lisäksi sitä, miten unionin yleinen tuomioistuin on luonnehtinut oikeudellisesti 17.7.2015 päivätyn sähköpostiviestin.
Ensimmäinen valitusperuste voidaan siis ottaa tutkittavaksi.
Kolmannesta valitusperusteesta on riittävää huomauttaa, että Spliethoffin perusteluun, joka koskee anteeksiannettavan virheen teoriaa, on jo vedottu – kuten tämän tuomion 28 kohdasta ilmenee – unionin yleisessä tuomioistuimessa etenkin Spliethoffin huomautuksissa komission oikeudenkäyntiväitteestä. Kyseistä perustelua ei siis voida pitää uutena perusteluna.
Tästä seuraa, että myös kolmas valitusperuste voidaan ottaa tutkittavaksi.
–
Asiakysymys
Spliethoff arvostelee ensimmäisen ja kolmannen valitusperusteen yhteydessä unionin yleistä tuomioistuinta lähinnä siitä, että se hyväksyi komission oikeudenkäyntiväitteen ja jätti Spliethoffin kanteen tutkimatta todeten virheellisesti, että riidanalainen toimi oli 17.7.2015 päivätty sähköpostiviesti, ja jättäen hyväksymättä Spliethoffin vaatimuksen siitä, että sen kanteen katsottaisiin kohdistuvan 31.7.2015 annettuun täytäntöönpanopäätökseen.
Kuten tämän tuomion 26 kohdassa on huomautettu, komission oikeudenkäyntiväite perustui kahteen tutkittavaksijättämisperusteeseen, jotka koskivat yhtäältä sitä, että 17.7.2015 päivätty sähköpostiviesti on valmisteleva toimi eikä siitä tästä syystä siis voitu nostaa kannetta, ja toisaalta sitä, ettei Spliethoffin nostamaa kannetta voida kohdistaa komissioon, koska komissio ei ole kyseisen sähköpostiviestin laatija.
Spliethoffin tältä osin esittämässä argumentaatiossa väitetään – kuten valituksenalaisen määräyksen 18 ja 27 kohdasta ilmenee –, että 17.7.2015 päivätty sähköpostiviesti on ymmärrettävä siten, että sillä annetaan tiedoksi lopullinen päätös, jolla komissio hylkäsi sen ehdotuksen, ja että sen kanne oli siis kohdistettu komissioon mainitun hylkäävän päätöksen tekijänä. Spliethoffin mukaan oikeudenkäynnin kohteena on ollut todellisuudessa se lopullinen päätös, jolla komissio hylkäsi sen ehdotuksen.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi tämän argumentaation katsomalla valituksenalaisen määräyksen 23 ja 36 kohdassa, että vaikka INEA:n tehtävänä on antaa tiedoksi komission päätökset eikä sillä ole oikeutta tehdä itse päätöksiä CEF:sta myönnettävästä tuesta, menettely, jossa komissio tekee valintaa ja tukien myöntämistä koskevan päätöksen, oli 17.7.2015 päivätyn sähköpostiviestin ajankohtana yhä meneillään, joten mainittua sähköpostiviestiä ei voida tulkita siten, että komissio oli jo tehnyt päätöksen hylätä tietyt ehdotukset, joista yksi oli Spliethoffin ehdotus.
Tältä osin on korostettava, että 17.7.2015 päivätyn sähköpostiviestin sanamuodosta, sellaisena kuin se on esitetty tämän tuomion 21 kohdassa, ilmenee, että INEA ilmoitti nimenomaisesti Spliethoffille siitä, että tämän ”ehdotusta ei [ollut] hyväksytty”. INEA tosin täsmensi, että menettely, jossa tehdään komission päätös hankkeiden valinnasta ja tukien myöntämisestä, oli yhä meneillään. Se lisäsi kuitenkin, että ”siinä epätodennäköisessä tapauksessa, että kyseisen päätöksen antaminen johtaa muutoksiin teidän ehdotuksenne osalta, teille ilmoitetaan tästä erikseen sähköpostitse”. Spliethoff ei kuitenkaan saanut tämän jälkeen INEA:lta tai komissiolta tältä osin mitään muuta sähköpostiviestiä.
Unionin yleinen tuomioistuin myönsi itsekin valituksenalaisen määräyksen 32 kohdassa, että 17.7.2015 päivätyn sähköpostiviestin, jossa on muun muassa tietoja Spliethoffin käytettävissä olevista muutoksenhakukeinoista ja näihin sovellettavista määräajoista, sanamuodon ”perusteella voidaan ajatella, että sähköpostiviestillä annetaan tiedoksi komission lopullinen päätös”.
On myös korostettava, että on riidatonta, että Spliethoff ei kanteensa nostamisajankohtana 25.9.2015 tiennyt 31.7.2015 annetusta täytäntöönpanopäätöksestä. On näet selvää, että kyseinen päätös julkaistiin liikenteen ja liikkumisen PO:n internetsivustolla vasta 12.10.2015 ja INEA:n internetsivustolla vasta 14.10.2015 ja että hyvän hallinnon yleisestä periaatteesta ilmenevistä vaatimuksista poiketen mainittua päätöstä ei ole myöskään missään vaiheessa annettu tiedoksi Spliethoffille.
Kuten komissio on myöntänyt kirjallisissa huomautuksissaan ja kuten unionin yleinen tuomioistuin itsekin korosti valituksenalaisen määräyksen 35 kohdassa, komissio hylkäsi Spliethoffin ehdotuksen kuitenkin juuri 31.7.2015 annetulla täytäntöönpanopäätöksellä.
Kaikkien näiden seikkojen perusteella on todettava, että Spliethoff ei voinut kanteensa nostamisajankohtana yksilöidä kanteessaan 31.7.2015 annettua täytäntöönpanopäätöstä päätökseksi, jolla komissio on hylännyt sen ehdotuksen, ja se saattoi – toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen määräyksen 23 ja 36 kohdassa – pätevästi katsoa, että 17.7.2015 päivätyllä sähköpostiviestillä annettiin tiedoksi se, että komissio oli hylännyt sen ehdotuksen.
Tästä seuraa, että – kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 65 ja 67 kohdassa korostanut ja kuten Spliethoff oli lisäksi nimenomaisesti vaatinut – unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt käsiteltävän tapauksen olosuhteiden perusteella ja jotta Spliethoffille taataan oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan katsoa, että kanteen kohteena ei ollut sen 17.7.2015 päivätyn sähköpostiviestin kumoaminen, johon Spliethoff on viitannut virheellisesti kanteessaan unionin yleisessä tuomioistuimessa, vaan sen lopullisen päätöksen kumoaminen, jolla komissio hylkäsi Spliethoffin ehdotuksen, eli 31.7.2015 annetun täytäntöönpanopäätöksen.
Näin on varsinkin, koska – kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 53, 54 ja 66 kohdassa huomauttanut – Spliethoffin nostama kanne oli nimenomaisesti kohdistettu komissioon ja koska unionin yleinen tuomioistuin myönsi itse valituksenalaisen määräyksen 21 ja 23 kohdassa, että pelkästään komissiolla oli toimivalta tehdä hylkäävä päätös menettelyssä, jossa valitaan ehdotukset, joille voidaan myöntää tukea CEF:sta.
Tämän perusteella on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se jätti Spliethoffin kanteen tutkimatta sillä perusteella, että riidanalainen toimi oli 17.7.2015 päivätty sähköpostiviesti, ja hylkäsi Spliethoffin vaatimuksen siitä, että sen kanteen katsotaan kohdistuvan 31.7.2015 annettuun täytäntöönpanopäätökseen.
Ensimmäinen ja kolmas valitusperuste on siis hyväksyttävä ja valituksenalainen määräys on näin ollen kumottava tarvitsematta tutkia toista valitusperustetta.
Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan unionin tuomioistuin voi silloin, kun unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisu kumotaan, joko itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen, tai palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen.
Koska unionin yleinen tuomioistuin on nyt käsiteltävässä tapauksessa katsonut, että kanne on jätettävä tutkimatta, eikä se ole ottanut kantaa asiakysymykseen, unionin tuomioistuin katsoo, ettei esillä oleva asia ole ratkaisukelpoinen. Asia on näin ollen palautettava unionin yleiseen tuomioistuimeen.
Oikeudenkäyntikulut
Koska asia palautetaan unionin yleiseen tuomioistuimeen, tähän muutoksenhakumenettelyyn liittyvistä oikeudenkäyntikuluista on päätettävä myöhemmin.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Unionin yleisen tuomioistuimen 11.10.2016 antama määräys Spliethoff’s Bevrachtingskantoor vastaan komissio (
T‑564/15
, ei julkaistu,
EU:T:2016:611
) kumotaan.

2)
Asia palautetaan unionin yleiseen tuomioistuimeen.

3)
Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.