CELEX: 62019TJ0603
Valtiontuet
Bussiliikenne
Helsingin kaupungin myöntämät kalustolaina ja pääomalainat
Päätös, jolla tuki todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi ja määrätään sen takaisinperimisestä
Taloudellinen jatkuvuus
Asianomaisten osapuolten menettelylliset oikeudet
Asetuksen (EU) 2015/1589 6 artiklan 1 kohta
Perusteluvelvollisuus

)
Kantaja Helsingin Bussiliikenne Oy vaatii SEUT 263 artiklaan perustuvalla kanteellaan kumoamaan valtiontuesta SA.33846 (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP), jonka Suomi on toteuttanut Helsingin Bussiliikenne Oy:lle, 28.6.2019 annetun komission päätöksen (EU) 2020/1814 (
EUVL 2020, L 404, s. 10
; jäljempänä riidanalainen päätös).
I

Asian tausta
Helsingin kaupungin (Suomi) omistama yksityisoikeudellinen liikennepalveluja tarjoava yhtiö Suomen Turistiauto Oy perusti Helsingin bussiliikenteen (jäljempänä vanha HelB) 1.1.2005 hankittuaan ensin HKL-Bussiliikenne Oy:n, joka oli vuonna 1995 perustettu yritys, joka oli alun perin osa Helsingin kaupungin liikennelaitosta, varat ja velat. Vanha HelB liikennöi bussireittejä Helsingin (Suomi) alueella sekä tarjosi tilausajokuljetuksia ja bussien leasingpalveluja. Se oli kokonaan Helsingin kaupungin omistuksessa.
Helsingin kaupunki toteutti vuosina 2002–2012 erilaisia toimenpiteitä HKL-Bussiliikenteen ja vanhan HelB:n hyväksi (jäljempänä riidanalaiset toimenpiteet). Ensinnäkin vuonna 2002 HKL-Bussiliikenteelle myönnettiin 14,5 miljoonan euron kalustolaina bussikaluston hankinnan rahoittamiseksi. Vanha HelB otti kalustolainan vastuulleen 1.1.2005. Toiseksi Helsingin kaupunki myönsi vanhalle HelB:lle sen perustamisen yhteydessä yhteensä 15893700,37 euron suuruisen pääomalainan tiettyjen HKL-Bussiliikenteen ja Suomen Turistiauton velkojen jälleenrahoittamiseksi. Kolmanneksi Helsingin kaupunki myönsi 31.1.2011 ja 23.5.2012 vanhalle HelB:lle kaksi uutta pääomalainaa, joiden määrät olivat 5,8 miljoonaa euroa ja 8 miljoonaa euroa.
Julkista liikennettä harjoittavat yritykset Nobina Sverige AB ja Nobina Oy tekivät 31.10.2011 Euroopan komissiolle kantelun, johon niiden emoyhtiö Nobina AB yhtyi 15.11.2011. Kantelussaan ne väittivät, että Suomen tasavalta oli myöntänyt vanhalle HelB:lle sääntöjenvastaista valtiontukea. Komissio toimitti kyseisen kantelun 22.11.2011 Suomen tasavallalle.
Komissio aloitti valtiontuesta SA.33846 (2015/C) (ex 2014/NN) (ex 2011/CP) – Suomi – Helsingin Bussiliikenne Oy – 16.1.2015 antamallaan päätöksellä C(2015) 80 final (
EUVL 2015, C 116, s. 22
; jäljempänä aloittamispäätös) muun muassa riidanalaisia toimenpiteitä koskevan SEUT 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun muodollisen tutkintamenettelyn. Aloittamispäätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 10.4.2015, ja asianomaisia osapuolia kehotettiin esittämään huomautuksensa kuukauden kuluessa päätöksen julkaisemisesta. Komissio ei saanut huomautuksia kantajalta.
Helsingin kaupunki ilmoitti menettelyn aikana 24.6.2015 komissiolle vanhan HelB:n myyntiä koskevan prosessin aloittamisesta. Suomen tasavalta toimitti 5.11.2015 komissiolle kantajan kanssa laaditun kauppasopimuksen luonnoksen.
Vanha HelB myytiin 14.12.2015 kantajalle, jonka aiempi nimi oli ollut Viikin Linja Oy. Sen nimeksi tuli kauppakirjan ehtojen mukaisesti Helsingin Bussiliikenne Oy (jäljempänä uusi HelB). Kauppa-asiakirjoihin sisältyi ehto, jossa vanhan HelB:n ostajalle taattiin täysi korvaus siinä tapauksessa, että valtiontukea vaadittaisiin perittäväksi takaisin (jäljempänä korvausehto), ja osa kauppahinnasta talletettiin sulkutilille joko valtiontukea koskevan lopullisen päätöksen antamiseen tai enintään 31.12.2022 saakka. Kyseisiin asiakirjoihin sisältyi myös lisäkauppahintamekanismi, jolla ostaja sitoutui maksamaan myyjälle lisäkauppahintaerän samalle sulkutilille siinä tapauksessa, että ennalta määritetyt tuottotasot ylitetään.
Luovutus Viikin Linjalle koski vanhan HelB:n kaikkea liiketoimintaa. Vanhalle HelB:lle ei jäänyt mitään omaisuutta lukuun ottamatta sulkutilille kirjattuja tai myöhemmin kirjattavia määriä. Riidanalaisiin toimenpiteisiin perustuvia velvoitteita ei siirretty uudelle HelB:lle. Vanhan HelB:n myynnin jälkeen Helsingin kaupunki vapautti sen velvollisuudesta palauttaa vuoden 2002 kalustolainan jäljellä oleva määrä. Lisäksi Helsingin kaupunki muunsi 11.12.2015 vuosien 2005, 2011 ja 2012 pääomalainat, joita ei ollut maksettu takaisin, vanhan HelB:n omaksi pääomaksi.
Komissio teki 28.6.2019 riidanalaisen päätöksen. Riidanalaisen päätöksen päätösosa kuuluu seuraavasti:
”1 artikla
Valtiontuki, jonka määrä on 54231850 euroa, ja jonka [Suomen tasavalta] on myöntänyt [SEUT] 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti Helsingin Bussiliikenne Oy:n hyväksi [riidanalaisten toimenpiteiden] mukaisesti, ei sovellu sisämarkkinoille.
2 artikla
1. Suomen [tasavallan] on perittävä 1 artiklassa tarkoitettu tuki takaisin tuensaajalta.
2. Koska vanhan HelB:n (nyt Helsingin kaupungin Linja-autotoiminta Oy) ja uuden HelB:n (koko nimi Helsingin Bussiliikenne Oy, aiemmin Viikin Linja Oy) välillä on taloudellinen jatkuvuus, velvollisuus maksaa tuki takaisin on laajennettava koskemaan uutta HelB:tä (koko nimi Helsingin Bussiliikenne Oy).
3. Takaisinperittävistä tukimääristä on perittävä korkoa, joka lasketaan siitä päivästä alkaen, jona tuet saatettiin tuensaajien käyttöön, niiden tosiasialliseen takaisin maksamiseen saakka.
– –
4 artikla
1. Kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta Suomen [tasavallan] on toimitettava komissiolle seuraavat tiedot:
a)
tuensaajalta takaisin perittävän tuen kokonaismäärä (tukisumma ja siitä perittävä korko);
– –”
II

Asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii Suomen tasavallan tukemana, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen kokonaan tai osittain
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut laillisine korkoineen.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Nobina tukee komission vaatimuksia ja vaatii, että kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
III

Oikeudellinen arviointi
[– –]
B

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee olennaista menettelyvirhettä siitä syystä, että riidanalainen päätös annettiin kantajan menettelyllisten oikeuksien vastaisesti
[
– –
]
Aluksi on muistutettava, että valtiontukien valvontamenettely on yleisen systematiikkansa mukaisesti menettely, joka aloitetaan sitä jäsenvaltiota vastaan, joka on tuen myöntämisestä vastuussa Euroopan unionin oikeuden mukaisten velvoitteidensa valossa. Tämän vuoksi puolustautumisoikeuksien noudattaminen edellyttää sitä, että siltä osin kuin kyseisen jäsenvaltion ei ole annettu esittää näkemyksiään tietyistä tiedoista, komissio ei voi käyttää niitä kyseistä jäsenvaltiota vastaan tekemässään päätöksessä (tuomio 11.3.2020, komissio v. Gmina Miasto Gdynia ja Port Lotniczy Gdynia Kosakowo,
C‑56/18 P
,
EU:C:2020:192
,
kohta).
Lisäksi SEUT 108 artiklan 2 kohdassa määrätään, että kun komissio päättää aloittaa tukitoimenpidettä koskevan muodollisen tutkintamenettelyn, sen on annettava niille, joita asia koskee (ts. asianomaisille osapuolille), mahdollisuus esittää huomautuksensa. Kyseinen määräys on luonteeltaan olennainen menettelymääräys (tuomio 11.12.2008, komissio v. Freistaat Sachsen,
C‑334/07 P
,
EU:C:2008:709
,
kohta; ks. myös tuomio 11.11.2021, Autostrada Wielkopolska v. komissio ja Puola,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Vaikka asianomaiset osapuolet eivät voi vedota puolustautumisoikeuksiin, niillä on silti oikeus osallistua komission hallinnolliseen menettelyyn siinä määrin kuin se yksittäistapauksen olosuhteet huomioon ottaen on asianmukaista. Tältä osin ilmoituksen julkaiseminen Euroopan unionin virallisessa lehdessä on asianmukainen keino tiedottaa menettelyn alkamisesta kaikille asianomaisille osapuolille. Tällä tiedonannolla pyritään saamaan viimeksi mainituilta kaikki tiedot, joista komissiolle voisi olla hyötyä tulevassa toiminnassaan. Tällaisella menettelyllä taataan myös muille jäsenvaltioille ja niille, joita asia koskee, tilaisuus tulla kuulluiksi (tuomio 11.3.2020, komissio v. Gmina Miasto Gdynia ja Port Lotniczy Gdynia Kosakowo,
C‑56/18 P
,
EU:C:2020:192
,
ja
kohta).
Tätä varten asetuksen N:o 2015/1589 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetään, että komission on aloittamispäätöksessä ”esitet[tävä] – – lyhyesti” asiaan liittyvät oikeudelliset seikat ja tosiseikat, sisällytettävä siihen alustava arvio kyseessä olevan toimenpiteen tukiluonteesta ja epäilyt toimenpiteen soveltuvuudesta sisämarkkinoille.
Nyt käsiteltävässä asiassa on niin, että vaikka kantajan katsottaisiin pyrkivän vetoamaan puolustautumisoikeuksiensa loukkaamiseen, tällainen väite on hylättävä tehottomana, koska kantajalla ei ole tällaisia oikeuksia, kuten edellä 29 kohdassa muistutettiin.
Väitteestä, jonka mukaan kantajan SEUT 108 artiklan 2 kohdassa määrättyä oikeutta osallistua menettelyyn on loukattu, on mainittava, että kuten kantaja vahvisti istunnossa, se ei kiistä sitä, etteikö aloittamispäätös olisi ollut sääntöjenmukainen sinä päivänä, jona se julkaistiin virallisessa lehdessä.
Kantaja väittää sen sijaan, että komission olisi vanhan HelB:n luovutuksen jälkeen pitänyt oikaista tai laajentaa aloittamispäätöstä tai ainakin antaa kantajalle mahdollisuus esittää huomautuksensa.
Ensinnäkin siltä osin kuin komission olisi kantajan mielestä pitänyt antaa muutettu aloittamispäätös, on mainittava, että vaikka valtiontukiasioissa noudatettavaa menettelyä koskevissa teksteissä ei nimenomaisesti säädetä mahdollisuudesta tehdä vireillä olevan menettelyn oikaisemista ja laajentamista koskevaa päätöstä (tuomio 13.6.2013, HGA ym. v. komissio,
C‑630/11 P–C‑633/11 P
,
EU:C:2013:387
,
kohta), komissiolla pitäisi siinä tapauksessa, että se havaitsee muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan päätöksen antamisen jälkeen, että kyseinen päätös oli perustunut epätäydelliseen tosiseikastoon tai sen virheelliseen oikeudelliseen luonnehdintaan, olla mahdollisuus tai jopa velvollisuus muuttaa kantaansa antamalla oikaisupäätös tai uusi aloittamispäätös, jotta asianomaiset osapuolet voivat esittää tehokkaasti huomautuksensa (ks. vastaavasti tuomio 30.4.2019UPF v. komissio,
T‑747/17
,
EU:T:2019:271
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Erityisesti silloin, kun komissio muuttaa muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan päätöksen jälkeen näkemystään tuen olemassaoloa tai sen soveltuvuutta sisämarkkinoille koskevan arvioinnin kannalta ratkaisevista tosiseikoista tai näiden tosiseikkojen oikeudellisesta luonnehdinnasta, sen on oikaistava kyseisen menettelyn aloittamista koskevaa päätöstä tai laajennettava sitä, jotta asianomaiset osapuolet voivat esittää tehokkaasti huomautuksia (ks. vastaavasti tuomio 30.4.2019, UPF v. komissio,
T‑747/17
,
EU:T:2019:271
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja perustaa komission velvollisuuden oikaista aloittamispäätöstä siihen, että komissio muutti riidanalaisessa päätöksessä käsitystään riidanalaisten toimenpiteiden edunsaajasta ja menettelyn kohteesta.
Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee kuitenkin, että komissio ei muuttanut aloittamispäätöksessä tekemäänsä analyysiä riidanalaisten toimenpiteiden edunsaajan eikä yleisemminkään tuen olemassaolon tai sen sisämarkkinoille soveltuvuuden osalta. Riidanalaisessa päätöksessä yksilöidään siten selvästi vanha HelB yritykseksi, jonka hyväksi riidanalaiset toimenpiteet toteutettiin, ja tuen olemassaoloa ja sisämarkkinoille soveltuvuutta koskeva analyysi tehtiin yksinomaan sen osalta.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että valtiontukiasiassa annettavan päätöksen päätösosa ja perustelut liittyvät erottamattomasti toisiinsa, minkä vuoksi päätöksen tulkinnassa on tarvittaessa otettava huomioon sen tekemiseen johtaneet syyt (ks. vastaavasti tuomio 15.5.1997, TWD v. komissio,
C‑355/95 P
,
EU:C:1997:241
,
kohta ja tuomio 29.4.2021, komissio v. Espanja (Maanpäällinen digitaalitelevisioverkko Kastilia-La Manchassa),
C‑704/19
, ei julkaistu,
EU:T:2021:342
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Vaikka riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa siis yksilöidään riidanalaisten toimenpiteiden edunsaajaksi ”Helsingin Bussiliikenne” täsmentämättä, onko kyse vanhasta vai uudesta HelB:stä, kyseisen päätöksen kokonaistarkastelusta ilmenee, että nimityksellä viitataan väistämättä vanhaan HelB:hen.
Toisin kuin kantaja väittää, sitä, että komissio katsoo riidanalaisen päätöksen päätösosassa, että velvollisuus palauttaa riidanalaisiin toimenpiteisiin perustuva tuki on laajennettava koskemaan uutta HelB:tä vanhan ja uuden HelB:n välisen taloudellisen jatkuvuuden vuoksi, ei voida rinnastaa siihen, että toimenpiteillä olisi eri edunsaaja, jonka osalta komission on arvioitava tuen olemassaolo ja sen soveltuvuus sisämarkkinoille.
Tällaista seikkaa ei myöskään voida rinnastaa menettelyn kohteen laajentamiseen, koska menettelyn kohde rajoittui edelleen neljään edellä 3 kohdassa mainittuun riidanalaiseen toimenpiteeseen. Komissio tutki vanhan HelB:n liiketoiminnan luovutuksen yksinomaan siinä yhteydessä, kun se arvioi taloudellista jatkuvuutta vanhan HelB:n ja kantajan välillä. Erityisesti komissio ei ulottanut muodollista tutkintamenettelyä koskemaan kysymystä siitä, voiko vanhan HelB:n liiketoiminnan luovutus kantajalle merkitä valtiontukea. Kuten riidanalaisen päätöksen 269 ja 270 perustelukappaleesta selvästi ilmenee, komissio ei myöskään arvioinut, olivatko korvausehto ja sulkutiliä koskeva sopimus valtiontukea.
Tästä seuraa, ettei kantaja voi perustellusti väittää, että komission olisi pitänyt tehdä päätös muodollisen tutkintamenettelyn oikaisemisesta tai laajentamisesta.
Toiseksi siltä osin kuin kantaja arvostelee komissiota siitä, ettei sille annettu tilaisuutta esittää huomautuksiaan, on muistutettava, että asianomaisten osapuolten oikeutta osallistua menettelyyn on arvioitava kunkin yksittäistapauksen olosuhteiden perusteella (ks. edellä 29 kohta). On mahdollista, että joissakin olosuhteissa aloittamispäätöksessä mainittuihin seikkoihin nähden uusien tosiseikkojen toteaminen voi edellyttää asianomaisten osapuolten osallistumisen lisäämistä (ks. vastaavasti tuomio 11.11.2021, Autostrada Wielkopolska v. komissio ja Puola,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa asiakirja-aineistosta ilmenee, että komissiolle ilmoitettiin sen jälkeen, kun aloittamispäätös julkaistiin 10.4.2015, Helsingin kaupungin 24.6.2015 päivätyllä kirjeellä vanhan HelB:n liiketoiminnan myyntiä koskevan prosessin aloittamisesta. Kirjeen liitteenä oli huhtikuussa 2015 päivätty muistio, joka koski myyntihanketta, josta käytettiin nimeä ”Projekti Viima”. Suomen tasavalta toimitti komissiolle 5.11.2015 muun muassa kauppakirjan, joka oli tarkoitus allekirjoittaa kantajan kanssa. Komissio esitti Suomen tasavallalle kyseistä luovutusta koskevia kysymyksiä muun muassa vuoden 2016 aikana. Komissio katsoi siten, että riidanalaisessa päätöksessä oli asianmukaista lausua siitä, oliko riidanalaisiin toimenpiteisiin perustuva tuki siirtynyt kantajalle kyseisen luovutuksen seurauksena, ja se esitti kantanaan, että vanhan ja uuden HelB:n välillä oli taloudellinen jatkuvuus. Komissio vahvisti istunnossa katsoneensa näin, että kantajasta oli tullut kyseessä olevan tuen tosiasiallinen edunsaaja ja että se oli siten mahdollisesti velvollinen palauttamaan kyseisen tuen.
Erään riippumattoman yhtiön Helsingin kaupungin pyynnöstä laatimasta, 21.9.2015 päivätystä kauppahinnan perustelumuistiosta (jäljempänä kauppahintamuistio), joka esitetään kannekirjelmän liitteenä, ilmenee myös, että konserni, johon kantaja kuuluu, teki sitovan ostotarjouksensa 3.6.2015 ja että kauppakirja allekirjoitettiin 14.12.2015, joten molemmat ajankohdat ovat myöhäisempiä kuin asianomaisille osapuolille huomautusten esittämistä varten varatun määräajan, joka alkoi aloittamispäätöksen julkaisemisesta Euroopan unionin virallisessa lehdessä, päättymisajankohta.
On myös mainittava, ettei komissio osoittanut kantajalle tietopyyntöjä asetuksen 2015/1589 7 artiklan, luettuna yhdessä 12 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan kanssa, nojalla.
Tästä seuraa, että vaikka komissio oli kesäkuusta 2015 lähtien tietoinen vanhan HelB:n liiketoiminnan luovuttamiseksi käynnistetystä prosessista ja vaikka kyseisen luovutuksen ja riidanalaisen päätöksen antamisajankohdan välillä ehti kulua kolme ja puoli vuotta, komissio ei missään vaiheessa kutsunut kantajaa osallistumaan menettelyyn riidanalaisten toimenpiteiden tosiasiallisena edunsaajana, vaikka se päätti kyseisen menettelyn päätteeksi laajentaa kyseessä olevan tuen takaisinperintävelvollisuuden siihen.
Tältä osin on selvää, että kantaja oli väistämättä tietoinen vireillä olevasta muodollisesta tutkintamenettelystä ja kyseessä olevan tuen mahdollisen takaisinperintävelvollisuuden seurauksista, koska kauppakirja sisälsi korvausehdon, jonka osalta on muistutettava, että se suojasi kantajaa kaikkia valtiontuen takaisinmaksuvaatimuksia vastaan. Vaikka kantaja olisi huolellisena toimijana voinut omasta aloitteestaan toimittaa komissiolle kaikki tarvittavat tiedot vanhan HelB:n liiketoiminnan jatkamisesta, tämä seikka ei vapauta komissiota menettelyllisistä velvoitteistaan.
Niinpä nyt käsiteltävän tapauksen erityisissä olosuhteissa oli perusteltua, että komissio kutsuu kantajan riidanalaisten toimenpiteiden tosiasiallisena edunsaajana osallistumaan menettelyyn, kun se aikoi tutkia vanhan HelB:n ja uuden HelB:n liiketoimintojen välisen taloudellisen jatkuvuuden. Koska komissio ei antanut kantajalle tilaisuutta esittää huomautuksiaan taloudellisesta jatkuvuudesta, se loukkasi SEUT 108 artiklan 2 kohdassa taattua oikeutta.
Kolmanneksi siitä, loukkasiko komissio kantajan väittämällä tavalla olennaista menettelymääräystä, on muistutettava, että komissiolle asetettu velvollisuus antaa asianomaisille osapuolille aloittamispäätöksen vaiheessa mahdollisuus esittää huomautuksensa on olennainen menettelymääräys (ks. edellä 28 kohta), jonka rikkominen johtaa virheellisen toimen kumoamiseen ilman eri toimenpiteitä (ks. tuomio 10.3.2022, komissio v. Freistaat Bayern ym.,
C‑167/19 P ja C‑171/19 P
,
EU:C:2022:176
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että aloittamispäätös sisälsi kaikki vaadittavat tiedot ja se julkaistiin sääntöjenmukaisesti Euroopan unionin virallisessa lehdessä (ks. edellä 32 kohta). Edellä 48 kohdassa todettu rikkominen ei siis liity velvollisuuksiin, jotka komissiolla on muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisajankohtana SEUT 108 artiklan 2 kohdan määräysten ja asetuksen 2015/1589 6 artiklan 1 kohdan säännösten nojalla, vaan velvollisuuksiin, jotka sillä on sellaisten erityisten olosuhteiden vuoksi, jotka johtuvat seikasta, joka ilmeni sen jälkeen, kun asianomaisia osapuolia oli kehotettu esittämään huomautuksensa, ja ennen riidanalaisen päätöksen antamista. Nyt käsiteltävä asia eroaa tältä osin 22.2.2006 annettuun tuomioon Le Levant 001 ym. v. komissio (
T‑34/02
,
EU:T:2006:59
) ja 12.12.2018 annettuun tuomioon Freistaat Bayern v. komissio (
T‑683/15
,
EU:T:2018:916
), joihin kantaja vetoaa, johtaneista asioista, jotka koskivat sitä, ettei komissio ollut noudattanut aloittamispäätöksen sisältöä koskevia velvoitteitaan muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisajankohtana. Lisäksi on todettu, ettei komissiolla ollut nyt käsiteltävässä tapauksessa velvollisuutta tehdä päätöstä muodollisen tutkintamenettelyn oikaisemisesta tai laajentamisesta (ks. edellä 41 kohta).
Tästä seuraa, että kun komissio edellä 48 kohdassa todetulla tavalla loukkasi SEUT 108 artiklan 2 kohdassa taattua oikeutta, se ei rikkonut olennaista menettelymääräystä vaan syyllistyi menettelyvirheeseen, joka voi johtaa riidanalaisen päätöksen kumoamiseen kokonaan tai osittain vain, jos osoitetaan, että ilman kyseistä menettelyvirhettä riidanalainen päätös olisi voinut olla sisällöltään erilainen (ks. tuomio 11.3.2020, komissio v. Gmina Miasto Gdynia ja Port Lotniczy Gdynia Kosakowo,
C‑56/18 P
,
EU:C:2020:192
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kantaja väittää tältä osin, että jos sille olisi annettu mahdollisuus esittää huomautuksensa, se olisi toimittanut komissiolle ratkaisevia lisätietoja siitä, oliko kyseessä oleva tuki siirretty sille, ja että siten ei voida sulkea pois sitä, että riidanalainen päätös olisi ollut erilainen, jos tällaiset tiedot olisivat olleet käytettävissä. Kantaja väittää erityisesti, että komissio oli menettelyn aikana pyytänyt Suomen tasavallalta tietoja uuden HelB:n toteuttamasta vanhan HelB:n liiketoiminnan ostamisesta ja että vanhan HelB:n liiketoimintasuunnitelmaa ja sen liiketoimintastrategian mahdollista jatkuvuutta koskeviin kysymyksiin ei ollut saatu vastauksia. Se täsmentää kolmannen kanneperusteensa yhteydessä tehneensä lukuisia investointeja ja toteuttaneensa toimenpiteitä vanhan HelB:n liiketoiminnan integroimiseksi osaksi konsernia, johon se kuuluu (johto- ja hallintotehtävien siirtäminen konsernin emoyhtiölle, bussien ottaminen yhteiskäyttöön konsernin muiden yhtiöiden bussien kanssa, henkilöstön yhteiskäyttö, varikkopalvelujen, korjaamotoiminnan ja IT-toimintojen integrointi). Kantajan mukaan komissio lausui siten taloudellisesta jatkuvuudesta ilman kaikkia vaadittavia tietoja.
Aluksi on korostettava, että kun tutkitaan todetun menettelyvirheen vaikutusta riidanalaiseen päätökseen, kyse ei ole sen ratkaisemisesta, ovatko kantajan väitteet perusteltuja, vaan sen arvioimisesta, olisiko komissio voinut tehdä sisällöltään erilaisen päätöksen, jos edellä mainitut tiedot olisivat olleet sen käytettävissä.
Tältä osin on mainittava, että oikeuskäytännön mukaan varojen luovutukseen osallistuvien yhtiöiden jatkuvuutta arvioidaan ottamalla huomioon luovutuksen kohde eli varat ja velat, henkilöstön jatkuvuus, yhteensidotut varat, luovutuksen hinta, ostajayrityksen ja alkuperäisen yrityksen osakkaiden tai omistajien henkilöllisyys, luovutuksen toteuttamisajankohta – eli se, sijoittuuko se tutkimusten, menettelyn aloittamisen vai lopullisen päätöksen jälkeen – ja vielä toimenpiteen taloudellinen logiikka (ks. tuomio 7.3.2018, SNCF Mobilités v. komissio,
C‑127/16 P
,
EU:C:2018:165
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä tapauksessa komissio yhtäältä päätteli riidanalaisessa päätöksessä, että kyseessä olevan valtiontuen takaisinperintä oli laajennettava kantajaan, tutkittuaan ensin liiketoiminnan luovutuksen ulottuvuuden, toiseksi luovutushinnan, kolmanneksi entisen omistajan ja nykyisen omistajan henkilöllisyyden, neljänneksi liiketoimen ajoituksen ja viidenneksi sen taloudellisen logiikan.
Kantaja pyrkii väitteillään osoittamaan, että se olisi voinut huomautuksillaan vaikuttaa arviointiin, jonka komissio teki transaktion taloudellista logiikkaa koskevasta arviointiperusteesta. Huomautukset, jotka kantajan mukaan olisi voitu esittää ilman todettua menettelyvirhettä, liittyvät siten vain yhteen niistä arviointiperusteista, joita käytetään taloudellisen jatkuvuuden olemassaolon ratkaisemiseksi.
Toisaalta transaktion taloudellisen logiikan osalta on mainittava, että tällä tekijällä pyritään määrittämään, onko omaisuus hankittu kyseessä olevaa tukea saaneen liiketoiminnan harjoittamiseen vai käytetäänkö sitä eri toimintoihin tai eri liiketoimintastrategian tai liiketoimintamallin mukaisesti. Se, että yritys, joka on ostanut tuen alun perin saaneen yrityksen omaisuuden, käyttää sitä samalla tavalla kuin kyseinen yritys liiketoimintastrategian muuttumatta, puhuu näiden kahden yrityksen välisen taloudellisen jatkuvuuden puolesta (ks. vastaavasti tuomio 29.4.2021, Fortischem v. komissio,
C‑890/19 P
, ei julkaistu,
EU:C:2021:345
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä tapauksessa komissio totesi riidanalaisen päätöksen 250 ja 251 perustelukappaleessa, että kantaja oli hankkinut kaiken omaisuuden, joka oli tarpeen vanhan HelB:n liiketoiminnan jatkamiseksi siten, että vanhan HelB:n koko henkilöstön sekä kaikkien siihen liittyvien oikeuksien ja velvollisuuksien (lukuun ottamatta vuoden 2002 kalustolainaa sekä vuosien 2005, 2011 ja 2012 pääomalainoja) käyttämistä jatketaan, ja että myynti oli toteutunut liiketoimintaa keskeyttämättä. Komissio katsoi myös sen, että liiketoiminnan osti yhtiö, joka harjoittaa toimintaa samoilla markkinoilla kuin vanha HelB, osoittavan, että vanhan HelB:n liiketoiminta jatkui ilman huomattavia eroja samoilla busseilla, samoilla reiteillä ja samoissa väreissä.
Kantaja ei kiistä liiketoiminnan ostamisen laajuutta eikä sen jatkumista keskeytyksettä ja samoilla busseilla, samoilla reiteillä ja samoissa väreissä. Se ei kiistä myöskään sitä, että – kuten riidanalaisen päätöksen 221 perustelukappaleesta ilmenee – 14.12.2015 tehdyn kauppasopimuksen mukaan vanhan HelB:n liiketoiminta siirrettiin jatkuvana toimintana (going concern) ja että kauppaan kuuluvat kaikki omaisuus ja kaikki sitoumukset, joita tarvitaan liiketoiminnan jatkamiseksi. Tältä osin on selvää, että kantajasta tuli vanhan HelB:n seuraaja Helsingin alueen joukkoliikenteestä vastaavan viranomaisen kanssa tehdyissä sopimuksissa, joten kantaja toimii tiukasti kyseisissä sopimuksissa määritettyjen ehtojen puitteissa, eikä niitä voida muuttaa merkittävästi. Kantaja toteaa myös, että sen hankkima liiketoiminta perustuu kokonaan kyseisiin sopimuksiin.
Kantaja ei myöskään kyseenalaista sitä, että liiketoiminnan osti yhtiö, joka kuuluu konserniin, joka toimii Suomen bussiliikennemarkkinoilla eli samoilla markkinoilla, joilla vanha HelB toimi. Erityisesti on mainittava, ettei kantaja ole kirjelmissään missään vaiheessa kiistänyt sitä riidanalaisen päätöksen 23 perustelukappaleessa mainittua seikkaa, että kyseisellä konsernilla oli vuonna 2016 hallussaan 21,9 prosentin osuus kyseisistä markkinoista. Taloudellisen jatkuvuuden arvioinnin kannalta ei ole merkitystä sillä, että kantaja tai konserni, johon se kuuluu, ei ollut vuodesta 2001 lähtien enää toiminut kyseisillä markkinoilla Helsingin alueella.
Sitä vastoin kantaja kiistää sen, että se käyttäisi vanhan HelB:n omaisuutta samalla tavalla. Se väittää, että se olisi voinut esittää tästä näyttöä, joka perustuu yhtäältä siihen, että konserni, johon se kuuluu, oli tehnyt merkittäviä investointeja eli muun muassa hankkinut 83 uutta bussia, ja toisaalta siihen, että se oli toteuttanut useita toimenpiteitä vanhan HelB:n liiketoiminnan integroimiseksi, minkä avulla se olisi voinut saada merkittäviä synergiavaikutuksia.
Tältä osin on huomautettava, että vastauksena komission Suomen tasavallalle esittämiin kantajan liiketoimintastrategiaa koskeviin kysymyksiin Suomen tasavalta – joka tosin ilmoitti, ettei se tuntenut konsernin, johon kantaja kuuluu, strategiaa ja liiketoimintasuunnitelmia – toisti mainitun konsernin intranet-sivustolla olevat tiedot, joissa mainittiin muun muassa prosessi kantajan sulauttamiseksi osaksi kyseistä konsernia. Kuten komissio väittää, liiketoiminnan harjoittamisen rationalisointi toimenpiteillä, joilla liiketoiminta integroidaan osaksi konsernia – muun muassa tiettyjen kustannusten kantaminen yhdessä – ei kuitenkaan ole omiaan osoittamaan, että liiketoimintamallia tai ‑strategiaa olisi muutettu, kun kantaja on jatkanut liiketoimintaa voimassa olleiden sopimusten mukaisesti eikä niihin ollut tehty merkittäviä muutoksia.
Tästä seuraa, että toisin kuin kantaja väittää, nyt käsiteltävän tapauksen olosuhteet huomioon ottaen vanhan HelB:n liiketoiminnan integroimista osaksi sitä konsernia, johon kantaja kuuluu, koskevat toimenpiteet eivät ole omiaan osoittamaan liiketoimintastrategian muuttumista. Sama koskee väitettä siitä, että mainittu konserni toteutti edellä mainitut investoinnit kantajan hyväksi.
Niinpä on katsottava, ettei kantaja ole osoittanut, että sen huomautukset liiketoiminnan jatkuvuudesta olisivat voineet muuttaa komission tältä osin tekemää arviota, jos sille olisi annettu tilaisuus esittää ne.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että ensimmäinen kanneperuste on hylättävä.
[– –]

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kuudes jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kanne hylätään.

2)
Helsingin Bussiliikenne Oy vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut, välitoimimenettelystä aiheutuneet kulut mukaan lukien, sekä Nobina Oy:n ja Nobina AB:n oikeudenkäyntikulut.

3)
Suomen tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Papasavvas
Marcoulli
Schwarcz
Iliopoulos
Norkus
Julistettiin Luxemburgissa 14 päivänä syyskuuta 2022.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: suomi.
(
)	Tämä tuomio julkaistaan otteina.