CELEX: 62021CJ0651
Ennakkoratkaisupyyntö
Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa
Perintöoikeutta koskevat toimenpiteet
Asetus (EU) N:o 650/2012
13 artikla
Perillisen asuinpaikkajäsenvaltionsa tuomioistuimessa tekemä ilmoitus perinnöstä luopumisesta
Kyseisen ilmoituksen kirjaaminen myöhemmin toisen perillisen hakemuksesta toisen jäsenvaltion rekisteriin

Ennakkoratkaisupyyntö koskee toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 (EUVL 2012, L 201, s. 107) 13 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jonka on pannut vireille M. Ya. M., jolla on perillisen asema, ja jossa on kyseessä hakemus toisen perillisen asuinpaikkajäsenvaltionsa tuomioistuimessa tekemän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen kirjaamisesta toisen jäsenvaltion rekisteriin.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 7, 23, 32 ja 67 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(7)      Sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa olisi edistettävä poistamalla vapaata liikkuvuutta haittaavat esteet niiden henkilöiden osalta, joille aiheutuu tällä hetkellä vaikeuksia, kun he valvovat oikeuksiaan perintöasiassa, jolla on rajat ylittäviä vaikutuksia. Kansalaisten on voitava järjestää perimyksensä ennakolta Euroopan oikeusalueella. Perillisten ja testamentinsaajien sekä muiden perittäville läheisten henkilöiden sekä perimykseen liittyvien velkojien oikeuksien toteutuminen on taattava tehokkaasti.
– –
(23)      Koska kansalaisten liikkuvuus lisääntyy, tässä asetuksessa olisi säädettävä, että yleisenä liittymäperusteena määritettäessä sekä toimivaltaa että sovellettavaa lakia on perittävän asuinpaikka kuolinhetkellä, jotta voidaan taata moitteeton oikeudenkäyttö [Euroopan] unionissa ja varmistaa perintöasian todellinen liittymä jäsenvaltioon, jossa toimivaltaa käytetään. – –
– –
(32)      Jotta voitaisiin helpottaa niiden perillisten ja testamentinsaajien elämää, joilla on asuinpaikka jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa perintöasiaa käsitellään tai jossa se tullaan käsittelemään, tässä asetuksessa olisi annettava kenelle tahansa sellaiselle henkilölle, jolla on perimykseen sovellettavan lain mukaan oikeus tehdä ilmoituksia, jotka koskevat perinnön, testamenttisaannon tai lakiosan vastaanottamista tai siitä luopumista taikka jotka koskevat rajoituksia hänen vastuuseensa perimykseen liittyvistä veloista, mahdollisuus tehdä kyseisen jäsenvaltion tuomioistuimissa tällaisia ilmoituksia muodossa, josta säädetään sen jäsenvaltion laissa, jossa hänellä on asuinpaikka. Tämän ei olisi rajoitettava tällaisten ilmoitusten tekemistä muille kyseisen jäsenvaltion viranomaisille, jotka ovat toimivaltaisia vastaanottamaan ilmoituksia kansallisen lainsäädännön nojalla. Henkilöiden, jotka päättävät käyttää mahdollisuutta tehdä ilmoituksia jäsenvaltiossa, jossa heillä on asuinpaikka, olisi itse ilmoitettava perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle tai viranomaiselle tällaisten ilmoitusten olemassaolosta perimykseen sovellettavassa laissa asetetussa määräajassa.
– –
(67)      Rajat ylittäviä vaikutuksia omaavan perintöasian nopea, sujuva ja tehokas ratkaiseminen unionissa merkitsee sitä, että perillisten, testamentinsaajien, testamentin toimeenpanijoiden tai jäämistön hoitajien olisi voitava osoittaa helposti asemansa ja/tai oikeutensa ja toimivaltansa toisessa jäsenvaltiossa, esimerkiksi jäsenvaltiossa, jossa jäämistöomaisuus sijaitsee. – –”
Kyseisen asetuksen II luku, jonka otsikko on ”Toimivalta”, sisältää muun muassa kyseisen asetuksen 4 ja 13 artiklan.
Mainitun asetuksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Yleinen toimivalta”, säädetään seuraavaa:
”Sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa perittävän asuinpaikka oli kuolinhetkellä, ovat toimivaltaisia antamaan ratkaisun perimyksestä kokonaisuudessaan.”
Saman asetuksen 13 artiklassa, jonka otsikko on ”Perinnön, testamenttisaannon tai lakiosan vastaanottaminen tai siitä luopuminen”, säädetään seuraavaa:
”Ratkaisujen tekemiseen perintöasiassa tämän asetuksen nojalla toimivaltaisen tuomioistuimen lisäksi sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa kenen tahansa sellaisen henkilön asuinpaikka on, joka perimykseen sovellettavan lain mukaisesti voi tehdä tuomioistuimelle perinnön, testamenttisaannon tai lakiosan vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen tai ilmoituksen, jonka tarkoituksena on rajoittaa kyseisen henkilön vastuuta perimykseen liittyvien velkojen osalta, ovat toimivaltaisia vastaanottamaan tällaisia ilmoituksia siinä tapauksessa, että tällaiset ilmoitukset voidaan kyseisen jäsenvaltion lain mukaisesti tehdä tuomioistuimelle.”
Asetuksen N:o 650/2012 III luku, jonka otsikko on ”Sovellettava laki”, sisältää muun muassa kyseisen asetuksen 21 ja 22 artiklan.
Kyseisen asetuksen 21 artiklan, jonka otsikko on ”Yleissääntö”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, perimykseen kokonaisuudessaan sovelletaan sen valtion lakia, jossa perittävän asuinpaikka oli kuolinhetkellä.”
Mainitun asetuksen 22 artiklan, jonka otsikko on ”Lainvalinta”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Henkilö voi valita, että hänen perimykseensä kokonaisuudessaan sovelletaan sen valtion lakia, jonka kansalainen hän on valinnan tehdessään tai kuollessaan.”

Bulgarian oikeus
Perintölain (zakon za nasledstvo; DV nro 22, 29.1.1949), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä perintölaki), 48 §:ssä säädetään, että perintö siirtyy, kun se otetaan vastaan, ja että vastaanottaminen on pätevä perimystapahtumasta alkaen.
Kyseisen lain 49 §:n 1 momentin mukaan perintö voidaan ottaa vastaan ilmoittamalla siitä kirjallisesti sille Rayonen sadille (piirituomioistuin, Bulgaria), jonka tuomiopiirissä perimys on alkanut. Perinnön vastaanottaminen kirjataan tällöin sitä varten tarkoitettuun rekisteriin.
Perintölain 51 §:n 1 momentissa säädetään, että kunkin asianosaisen hakemuksesta Rayonen sad kutsuu perintöön oikeutetun luokseen ja asettaa tälle määräajan, jonka kuluessa tämän on annettava ilmoitus perinnön vastaanottamisesta tai siitä luopumisesta. Kyseisen 51 §:n 2 momentissa säädetään, että jos perillinen ei anna ilmoitusta määräajassa, hän menettää oikeutensa perinnön vastaanottamiseen. Kyseisen 51 §:n 3 momentin mukaan perillisen ilmoitus kirjataan saman lain 49 §:n 1 momentissa tarkoitettuun rekisteriin.
Perintölain 52 §:n mukaan perinnöstä luopuminen tapahtuu kyseisen lain 49 §:n 1 momentissa säädetyn menettelyn mukaisesti, ja se kirjataan rekisteriin samaa menettelyä noudattaen.
Siviiliprosessilain (Grazhdanski protsesualen kodeks; DV nro 59, 20.7.2007), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä siviiliprosessilaki), 26 §:n 1 momentissa säädetään, että siviiliprosessissa asianosaisia ovat henkilöt, joiden nimissä tai joita vastaan oikeutta käydään. Kyseisen 26 §:n 2 momentin mukaan laissa säädettyjä tapauksia lukuun ottamatta kukaan ei voi omissa nimissään vedota tuomioistuinmenettelyssä muiden oikeuksiin.
Siviiliprosessilain 531 §:n 1 momentin mukaan hakemuslainkäyttömenettely saatetaan vireille asianomaisen hakemuksella.
Kyseisen lain 533 §:n mukaan tuomioistuimen on tutkittava viran puolesta, täyttyvätkö pyydetyn ratkaisun edellytykset. Se voi hankkia omasta aloitteestaan todisteita ja ottaa huomioon tosiseikkoja, joita hakija ei ole esittänyt.
Tuomioistuinhallintoa koskevan perussäännön (pravilnik za administratsiata v sadilishtata; DV nro 68, 22.8.2017), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 39 §:n 1 momentin 11 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kirjaamossa pidetään sähköisessä muodossa ja/tai paperilla seuraavia rekistereitä:
– –
11.      perinnön vastaanottamista ja siitä luopumista koskeva rekisteri.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Pääasian hakija M. Ya. M., joka on Bulgarian kansalainen, ilmoittaa olevansa isoäitinsä M. T. G:n, joka on Kreikassa 29.3.2019 kuollut Bulgarian kansalainen, perillinen.
Pääasian hakija toimitti ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle Sofiyski rayonen sadille (Sofian piirituomioistuin, Bulgaria) hakemuksen, jossa pyydettiin rekisteröimään toisen perillisen eli perittävän puolison tekemä ilmoitus perinnöstä luopumisesta. Hän esitti tältä osin Bulgarian viranomaisten laatiman perintötodistuksen, jonka mukaan perittävän perillisiä olivat puoliso H. H., joka on Kreikan kansalainen, tytär I. M. N. ja pääasian hakija.
Pääasian hakija esitti kyseisessä menettelyssä Eirinodikeio Athinonin (Ateenan rauhantuomari, Kreikka) laatiman pöytäkirjan, jonka mukaan perittävän puoliso oli esiintynyt kyseisessä tuomioistuimessa 28.6.2019 ja ilmoittanut luopuvansa perinnöstä. Lisäksi hakemuksessa annettujen tietojen mukaan perittävän puoliso oli ilmoittanut perittävän asuneen viimeksi Kreikassa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa kuitenkin, ettei sille ole toimitettu täsmällisiä tietoja siitä, missä perittävän viimeinen asuinpaikka oli, ja että se voi hankkia tätä koskevia tietoja vasta sen jälkeen, kun se on todennut olevansa toimivaltainen rekisteröimään perinnöstä luopuneen perillisen asuinpaikkajäsenvaltionsa tuomioistuimelle aiemmin tekemän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee lisäksi, että pääasian hakija ei toimi perittävän puolison valtuutettuna edustajana vaan hän ilmoittaa, että hänellä on samaan perillisryhmään kuuluvana perillisenä intressi perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen rekisteröimiseen, jonka seurauksena hänen perintöosuutensa kasvaisi.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii näin ollen, onko tällainen ilmoitus rekisteröitävä myös tuomioistuimessa, jolla on yleinen toimivalta ratkaista kyseessä oleva perintöasia kokonaisuudessaan, kun asetuksen N:o 650/2012  13 artiklassa tarkoitettu toimivaltainen tuomioistuin on vastaanottanut kyseisen ilmoituksen. Lisäksi se pohtii mahdollisuutta rekisteröidä toisen perillisen hakemuksesta ilmoitus siitä, että yksi perillisistä luopuu perinnöstä.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan asetuksen N:o 650/2012  13 artikla voi johtaa tuomioistuinten toimivaltaan liittyvään ristiriitaan, koska kyseisen asetuksen yleisten säännösten mukaisesti toimivalta määräytyy perittävän asuinpaikan mukaan, ei perillisen asuinpaikan mukaan. Vaikka perintöasiassa toimivaltainen tuomioistuin on lähtökohtaisesti perittävän viimeisen asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuin, on kuitenkin mahdollista, ettei kyseinen tuomioistuin ole tietoinen perillisten asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuimelle tehtyjen perinnöstä luopumista tai sen vastaanottamista koskevien ilmoitusten rekisteröimisestä.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan asetus N:o 650/2012 jättääkin oikeudellisen aukon, kun siinä säädetään eri jäsenvaltioiden tuomioistuinten eli perittävän viimeisen asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuimen ja perillisten asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuimen samanaikaisesta toimivallasta, mutta ei kuitenkaan aseteta viimeksi mainitulle tuomioistuimelle velvollisuutta ilmoittaa ensin mainitulle tuomioistuimelle tällaisten ilmoitusten olemassaolosta.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin, että tällaisen ilmoitusvelvollisuuden puuttuminen ei vastaa Bulgarian lainsäätäjän käsitystä eikä Bulgarian oikeuskäytäntöä, joiden mukaan kaikki perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevat ilmoitukset on keskitettävä samaan paikkaan, yhteen tuomioistuimen rekisteriin, josta tarvittavat haut voidaan tehdä. Näin voidaan taata oikeusvarmuus, joka käsiteltävässä asiassa syntyy mahdollisuudesta säilyttää kaikki perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevat tiedot samassa paikassa.
Koska tällaisesta ilmoitusvelvollisuudesta ei säädetä nimenomaisesti asetuksessa N:o 650/2012, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii sen käsiteltäväksi saatetun menettelyn, jossa pääasian hakija ei pyydä rekisteröimään omaa ilmoitustaan perittävän perinnöstä luopumisesta vaan pyytää toisen perillisen tekemän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen rekisteröimistä, luonnetta. Bulgarian lainsäädännössä ei kuitenkaan säädetä tällaisesta menettelystä. Periaate, joka koskee oikeuksien henkilökohtaista puolustamista tuomioistuimessa, ei salli muiden tekemien ilmoitusten kirjaamista perinnön vastaanottamista ja siitä luopumista koskevaan rekisteriin.
Kyseinen tuomioistuin pohtii näin ollen ensinnäkin, kielletäänkö asetuksen N:o 650/2012 13 artiklassa implisiittisesti rekisteröimästä myöhemmin perillisen asuinpaikkajäsenvaltiossaan tekemää perinnöstä luopumista koskevaa ilmoitusta sellaisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa perittävän asuinpaikan väitetään olleen hänen kuolinhetkellään.
Tältä osin kyseinen tuomioistuin toteaa suosivansa ratkaisua, jossa sallitaan useiden perinnöstä luopumista koskevien ilmoitusten rekisteröiminen useissa jäsenvaltioissa. Se toteaa, että tällainen ratkaisu ei vaikuttaisi merkittävästi oikeusvarmuuteen, koska yhtäältä jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksiin sisältyy sääntöjä, joita noudatetaan, kun perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevia ilmoituksia tehdään useita peräkkäin, ja koska toisaalta perintöoikeuksia koskevassa asiassa tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi hakemus on saatettu, voi arvioida kyseisten ilmoitusten oikeusvaikutuksia niiden tekemisen ajankohdat huomioon ottaen.
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, kuka voi sen jälkeen, kun perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskeva ilmoitus on rekisteröity jossakin jäsenvaltiossa, hakea tällaisen ilmoituksen rekisteröimistä myöhemmin toisessa jäsenvaltiossa. Tämä seikka on tärkeä, sillä Bulgarian prosessilainsäädännössä ei säädetä mahdollisuudesta rekisteröidä bulgarialaisessa tuomioistuimessa tällaista ilmoitusta, joka on jo rekisteröity toisessa jäsenvaltiossa. Tällaisen ilmoituksen voi tehdä vain perillinen henkilökohtaisesti. Herää siis kysymys, voiko perillinen hakea toisen perillisen tekemän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen rekisteröimistä perittävän oletetussa asuinpaikkajäsenvaltiossa, kun tämä ilmoitus on jo rekisteröity kyseisen toisen perillisen asuinpaikkajäsenvaltiossa ja kun tällaisesta mahdollisuudesta ei säädetä nimenomaisesti ensin mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan soveltaminen tehokkaasti ja noudattaen kyseisen säännöksen tavoitetta, joka on ilmaistu mainitun asetuksen johdanto-osan 32 perustelukappaleessa ja jonka mukaan perinnön vastaanottamisen tai siitä luopumisen ei pitäisi pakottaa perillistä matkustamaan perittävän asuinpaikkajäsenvaltioon tai palkkaamaan valtuutettua edustajaa kyseisessä jäsenvaltiossa, edellyttää, että jokainen perillinen voi hakea toisessa jäsenvaltiossa aiemmin tehdyn perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen rekisteröimistä. Tämän perusteella käsiteltävässä asiassa voitaisiin jättää soveltamatta Bulgarian prosessilainsäädäntöä, kun huomioon otetaan tarve poiketa jäsenvaltioiden menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteesta mainitun 13 artiklan tehokkaan soveltamisen varmistamiseksi.
Jos perinnöstä luopumisen rekisteröiminen olisi sitä vastoin mahdollista sekä perillisen asuinpaikkajäsenvaltiossa että perittävän kuolinhetken aikaisessa asuinpaikassa, mutta vain siinä tapauksessa, että kyseinen perillinen hakisi rekisteröintiä henkilökohtaisesti, tehtäisiin asetuksen N:o 650/2012 13 artiklasta sisällöltään tyhjä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää tältä osin, että asetuksessa N:o 650/2012 on aukko, koska siinä ei velvoiteta tuomioistuinta, joka on toimivaltainen vastaanottamaan perinnöstä luopumista koskevat ilmoitukset, ilmoittamaan tällaisen ilmoituksen olemassaolosta tuomioistuimelle, jolla on yleinen toimivalta ratkaista kyseessä oleva perintöasia kokonaisuudessaan. Perillisten välisten riitojen välttämiseksi sekä perinnöstä luopuneen perillisen tahdon huomioon ottamiseksi jokaisella perillisellä pitäisi siten olla oikeus saada kyseinen tahto kirjatuksi perittävän viimeisen asuinpaikkajäsenvaltion rekistereihin.
Tässä tilanteessa Sofiyski rayonen sad päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko asetuksen (EU) N:o 650/2012 13 artiklaa, luettuna yhdessä oikeusvarmuuden periaatteen kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä sille, että sen jälkeen, kun yksi perillisistä on jo rekisteröinyt asuinpaikkavaltionsa tuomioistuimessa ilmoituksensa sellaisen perittävän, jonka asuinpaikka oli kuolinhetkellä toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa, perinnön vastaanottamisesta tai siitä luopumisesta, toinen perillinen voi hakea viimeksi mainitussa valtiossa perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen uudelleen rekisteröintiä?
2)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan siten, että rekisteröinti on sallittua, onko asetuksen (EU) N:o 650/2012 13 artiklaa, luettuna yhdessä oikeusvarmuuden ja unionin oikeuden tehokkaan täytäntöönpanon periaatteiden kanssa, ja SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistettua jäsenvaltioiden velvollisuutta vilpittömään yhteistyöhön tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä sille, että perillinen, joka asuu siinä valtiossa, jossa perittävän asuinpaikka oli kuolinhetkellä, voi hakea toisen perillisen asuinpaikkajäsenvaltiossaan tekemän yhteisen perittävän perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen rekisteröintiä siitä huolimatta, että viimeksi mainitun valtion prosessioikeudessa ei säädetä mahdollisuudesta perinnöstä luopumisen rekisteröintiin toisen nimissä?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Alustavia huomautuksia
Aluksi on todettava, että ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että perittävän viimeinen asuinpaikka oli tämän puolison antamien tietojen mukaan Kreikassa. Tämä merkitsisi, että Kreikan tuomioistuimet ovat toimivaltaisia antamaan ratkaisun kyseessä olevasta perintöasiasta kokonaisuudessaan, koska sovellettava laki on lähtökohtaisesti Kreikan laki, ellei perittävä ole asetuksen N:o 650/2012 22 artiklan 1 kohdan mukaisesti valinnut perimykseensä sovellettavaksi laiksi sen jäsenvaltion lakia, jonka kansalainen hän oli, eli Bulgarian lakia.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa kuitenkin, ettei sillä ole täsmällisiä tietoja perittävän viimeisestä asuinpaikasta ja että voidakseen hankkia tällaisia tietoja sen on ensin todettava olevansa toimivaltainen rekisteröimään perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen, joka on tehty sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa perinnöstä luopuvan perillisen asuinpaikka on.
Käsiteltävässä asiassa ei siis ole mahdollista määrittää varmuudella jäsenvaltiota, jonka tuomioistuimilla on yleinen toimivalta asetuksen N:o 650/2012 4 artiklan nojalla. Kuten julkisasiamies on pääasiallisesti todennut ratkaisuehdotuksensa 39 kohdassa, on niin, että jos perittävän viimeiseksi asuinpaikaksi osoittautuisi Kreikka, tämän säännöksen nojalla kyseisen jäsenvaltion tuomioistuinten tehtävänä olisi ratkaista kaikki asianomaiseen perimykseen liittyvät kysymykset, ja ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin olisi kyseisen asetuksen 13 artiklan nojalla toimivaltainen ainoastaan ottamaan vastaan mahdolliset ilmoitukset perillisen asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuimena.
Näiden seikkojen perusteella ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ensin tarkistettava, missä perittävän asuinpaikka oli, ennen kuin se arvioi edellytykset, joiden täyttyessä yhden perillisen asuinpaikkajäsenvaltiossaan tekemä perinnöstä luopumista koskeva ilmoitus voidaan toisen perillisen hakemuksesta merkitä rekisteriin.
Jos tältä osin osoittautuisi, että Bulgarian oikeuden säännökset estävät ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta tutkimasta toimivaltaansa antaa ratkaisu kyseessä olevasta perintöasiasta, kyseisen tuomioistuimen olisi jätettävä ne huomiotta. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallinen tuomioistuin, jonka tehtävänä on toimivaltansa rajoissa soveltaa unionin oikeussääntöjä, on näet velvollinen varmistamaan näiden oikeussääntöjen täyden vaikutuksen niin, että se tarvittaessa jättää omasta aloitteestaan soveltamatta kaikkia unionin oikeuden kanssa ristiriidassa olevia kansallisia säännöksiä (ks. vastaavasti tuomio 26.2.2013, Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).

Asiakysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, joita on tarkasteltava yhdessä, onko asetuksen N:o 650/2012  13 artikla esteenä sille, että kun perillinen on rekisteröinyt asuinpaikkajäsenvaltionsa tuomioistuimessa sellaisen perittävän, jonka asuinpaikka oli tämän kuolinhetkellä toisessa jäsenvaltiossa, perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen, toinen perillinen hakee tämän jälkeen kyseisen ilmoituksen rekisteröimistä viimeksi mainitun jäsenvaltion toimivaltaisessa tuomioistuimessa.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä unionin oikeuden yhtenäinen soveltaminen että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät, että unionin oikeuden sellaisen säännöksen sanamuotoa, jossa ei ole nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen säännöksen merkityksen ja ulottuvuuden määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti ottamalla huomioon paitsi säännöksen sanamuoto myös sen asiayhteys ja kyseessä olevalla säännöstöllä tavoiteltu päämäärä (tuomio 2.6.2022, T.N. ja N.N. (Ilmoitus perinnöstä luopumisesta), C‑617/20, EU:C:2022:426, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan sanamuodon osalta on ensinnäkin muistutettava, että kyseisen säännöksen mukaan ratkaisujen tekemiseen perintöasiassa tämän asetuksen nojalla toimivaltaisen tuomioistuimen lisäksi sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa kenen tahansa sellaisen henkilön asuinpaikka on, joka perimykseen sovellettavan lain mukaisesti voi tehdä tuomioistuimelle perinnön, testamenttisaannon tai lakiosan vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen tai ilmoituksen, jonka tarkoituksena on rajoittaa kyseisen henkilön vastuuta perimykseen liittyvien velkojen osalta, ovat toimivaltaisia vastaanottamaan tällaisia ilmoituksia.
Toiseksi asetuksen N:o 650/2012 13 artiklan asiayhteydestä on muistutettava, että mainittu artikla kuuluu kyseisen asetuksen II lukuun, jossa säännellään kaikkia tuomioistuinten toimivaltaperusteita perintöasioissa. Kyseisessä 13 artiklassa säädetään siten vaihtoehtoisesta tuomioistuimen toimivaltaperusteesta, jonka tarkoituksena on antaa perillisille, joiden asuinpaikka ei ole siinä jäsenvaltiossa, jonka tuomioistuimilla on asetuksen N:o 650/2012 4–11 artiklan yleisten sääntöjen mukaisesti toimivalta perintöasiassa, mahdollisuus tehdä ilmoituksensa perinnön vastaanottamisesta tai siitä luopumisesta sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa heillä on asuinpaikka (tuomio 2.6.2022, T.N. ja N.N. (Ilmoitus perinnöstä luopumisesta), C‑617/20, EU:C:2022:426, 37 kohta).
Kolmanneksi asetuksen N:o 650/2012 tavoitteista on muistutettava, että sen johdanto-osan seitsemännen perustelukappaleen mukaan asetuksella pyritään edistämään sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa poistamalla vapaata liikkuvuutta haittaavat esteet niiden henkilöiden osalta, jotka haluavat vedota oikeuksiinsa rajat ylittävässä perintöasiassa. Erityisesti Euroopan oikeusalueella perillisten ja testamentinsaajien, muiden perittävälle läheisten henkilöiden sekä jäämistön velkojien oikeudet on taattava tehokkaasti (ks. vastaavasti tuomio 2.6.2022, T.N. ja N.N. (Ilmoitus perinnöstä luopumisesta), C‑617/20, EU:C:2022:426, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tältä osin unionin tuomioistuin on jo todennut, että asetuksen N:o 650/2012  13 artiklalla, luettuna yhdessä saman asetuksen johdanto-osan 32 perustelukappaleen kanssa, jonka mukaan tämän säännöksen tarkoituksena on helpottaa niiden perillisten ja testamentinsaajien elämää, joiden asuinpaikka on jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa perintöasiaa käsitellään tai jossa se tullaan käsittelemään, pyritään yksinkertaistamaan perillisten ja testamentinsaajien menettelyjä kyseisen asetuksen 4–11 artiklassa säädetyistä toimivaltasäännöistä poiketen (ks. vastaavasti tuomio 2.6.2022, T.N. ja N.N. (Ilmoitus perinnöstä luopumisesta), C‑617/20, EU:C:2022:426, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevien ilmoitusten saattamista perintöasiassa toimivaltaisen tuomioistuimen tietoon koskevan kysymyksen osalta on huomautettava, että asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan 32 perustelukappaleen viimeisestä virkkeestä ilmenee, että ”henkilöiden, jotka päättävät käyttää mahdollisuutta tehdä ilmoituksia jäsenvaltiossa, jossa heillä on asuinpaikka, olisi itse ilmoitettava perintöasiaa käsittelevälle tuomioistuimelle tai viranomaiselle tällaisten ilmoitusten olemassaolosta perimykseen sovellettavassa laissa asetetussa määräajassa”.
Mainitun 32 perustelukappaleen viimeinen virke antaa ymmärtää ensinnäkin, että unionin lainsäätäjän mukaan on välttämätöntä, että perinnöstä luopuvan perillisen asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuimessa tekemä ilmoitus perinnöstä luopumisesta saatetaan perintöasiassa toimivaltaisen tuomioistuimen tietoon. On kuitenkin todettava, ettei kyseisen asetuksen 13 artiklassa säädetä mekanismista, jolla perinnöstä luopuvan perillisen asuinpaikkajäsenvaltion tuomioistuin toimittaa tällaiset ilmoitukset perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle. Kyseisessä 32 perustelukappaleessa oletetaan kuitenkin, että henkilöt, jotka käyttävät mahdollisuutta tehdä tällaisia ilmoituksia asuinpaikkajäsenvaltiossaan, huolehtivat tällaisten ilmoitusten saattamisesta perintöasiassa toimivaltaisten viranomaisten tietoon (ks. vastaavasti tuomio 2.6.2022, T.N. ja N.N. (Ilmoitus perinnöstä luopumisesta), C‑617/20, EU:C:2022:426, 47 kohta).
Vaikka on totta, että perinnöstä luopuneella perinnönsaajalla on toki intressi ilmoittaa perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle tällaisen ilmoituksen olemassaolosta, jotta vältyttäisiin siltä, että kyseinen tuomioistuin tekee aineellisesti virheellisen ratkaisun, joka on vastoin hänen ilmoittamaansa tahtoa, on kuitenkin niin, että asetuksen N:o 650/2012 säännöksissä ei aseteta hänelle tältä osin sitovaa velvoitetta. Näin ollen ei voida katsoa, että perinnöstä luopuneen perillisen olisi aina itse ilmoitettava kyseiselle tuomioistuimelle tämän ilmoituksen olemassaolosta.
Näin ollen laaja tulkinta on välttämätön, kun kyseessä on asetuksen N:o 650/2012  13 artiklan mukaisesti tehtyjen ilmoitusten toimittaminen perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle. Kyseisten ilmoitusten toimittamisen tarkoituksena on nimittäin mahdollistaa se, että kyseinen tuomioistuin saa tiedon tällaisen ilmoituksen olemassaolosta ja ottaa sen huomioon perimystä selvitettäessä. Tältä osin merkitystä ei ole sillä, miten tämä ilmoitus saatetaan kyseisen tuomioistuimen tietoon.
Asetus N:o 650/2012 ei nimittäin ole esteenä sille, että kun perillinen on rekisteröinyt asuinpaikkajäsenvaltionsa tuomioistuimessa sellaisen perittävän, jonka asuinpaikka oli tämän kuolinhetkellä toisessa jäsenvaltiossa, perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen, toinen perillinen hakee tämän jälkeen kyseisen ilmoituksen rekisteröimistä viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa. On katsottava, että perillisen, joka voi hyötyä tällaisesta ilmoituksesta, on voitava ilmoittaa perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle tällaisen ilmoituksen olemassaolosta, jollei perinnöstä luopunut perillinen ole tehnyt tätä itse, tällaisen perintöasian käsittelyn helpottamiseksi.
Tällaista tulkintaa tukevat tämän tuomion 44 kohdassa mainitut asetuksen N:o 650/2012 tavoitteet, joilla pyritään muun muassa poistamaan vapaata liikkuvuutta haittaavat esteet niiden henkilöiden osalta, jotka haluavat vedota oikeuksiinsa perintöasiassa, jolla on rajat ylittäviä vaikutuksia.
Tältä osin on korostettava, että se, että perillinen ilmoittaa asetuksen N:o 650/2012  13 artikla nojalla perintöasiassa toimivaltaiselle tuomioistuimelle toisen perillisen tässä perintöasiassa tekemästä perinnöstä luopumista koskevasta ilmoituksesta, ei ole toisen nimissä tehty ilmoitus vaan ainoastaan mainitun perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen tiedoksianto ensiksi mainitulle tuomioistuimelle.
Tältä osin merkitystä ei ole myöskään sillä, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään mainitun perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen kirjaamisesta tuomioistuimen rekisteriin, jotta kaikki ilmoitukset perinnön vastaanottamisesta tai siitä luopumisesta keskitettäisiin samaan paikkaan, yhteen tuomioistuimen rekisteriin, josta tarvittavat haut voidaan tehdä.
Siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Bulgarian oikeudessa ei sallita toisen tekemien ilmoitusten merkitsemistä perinnön vastaanottamista ja siitä luopumista koskevaan rekisteriin, on lisäksi todettava tämän tuomion 39 kohdassa mainitun unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella, että kyseisen tuomioistuimen tehtävänä on varmistaa asetuksen N:o 650/2012  13 artiklan täysi vaikutus hyväksymällä se, että pääasiassa kyseessä olevan perinnöstä luopumista koskevan ilmoituksen toimittaa sille muu perillinen kuin se, joka on tehnyt tämän ilmoituksen jäsenvaltiossa, jossa hänellä on asuinpaikka, ja jättämällä tarvittaessa soveltamatta kaikkia sen kanssa ristiriidassa olevia kansallisen lainsäädännön säännöksiä.
Esitettyihin kysymyksiin on kaiken edellä esitetyn perusteella vastattava, että asetuksen N:o 650/2012  13 artiklaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että kun perillinen on rekisteröinyt asuinpaikkajäsenvaltionsa tuomioistuimessa sellaisen perittävän, jonka asuinpaikka oli tämän kuolinhetkellä toisessa jäsenvaltiossa, perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen, toinen perillinen hakee tämän jälkeen kyseisen ilmoituksen rekisteröimistä viimeksi mainitun jäsenvaltion toimivaltaisessa tuomioistuimessa.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 13 artiklaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä sille, että kun perillinen on rekisteröinyt asuinpaikkajäsenvaltionsa tuomioistuimessa sellaisen perittävän, jonka asuinpaikka oli tämän kuolinhetkellä toisessa jäsenvaltiossa, perinnön vastaanottamista tai siitä luopumista koskevan ilmoituksen, toinen perillinen hakee tämän jälkeen kyseisen ilmoituksen rekisteröimistä viimeksi mainitun jäsenvaltion toimivaltaisessa tuomioistuimessa.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: bulgaria.