CELEX: 62021CJ0449
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Konkurencija
Įmonių koncentracijų kontrolė
Reglamentas (EB) Nr. 139/2004
21 straipsnio 1 dalis
Išimtinis šio reglamento taikymas sandoriams, patenkantiems į „koncentracijos“ sąvoką
Apimtis
Ne Bendrijos masto koncentracijos sandoris, kuris nesiekia valstybės narės teisės aktuose nustatytų privalomos ex ante kontrolės ribų ir dėl kurio nesikreipiama į Europos Komisiją
Šios valstybės narės konkurencijos institucijų vykdoma tokio sandorio kontrolė pagal SESV 102 straipsnį
Priimtinumas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. sausio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (EB Susijungimų reglamentas) (
OL L 24, 2004, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 40) 21 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Towercast SASU
ginčą su
Autorité de la concurrence
(Prancūzijos konkurencijos institucija) ir
ministre chargé de l’Économie
(ekonomikos ministras, Prancūzija) dėl sprendimo atmesti
Towercast SASU
skundą dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas (EEB) Nr. 4064/89
1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 4064/89 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (
OL L 395, 1989, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 31) įsigaliojo 1990 m. rugsėjo 21 d. Jo 6–8 konstatuojamosiose dalyse buvo nustatyta:
„(6)
kadangi [EEB Sutarties] 85 ir 86 straipsniai, nors ir taikomi pagal Teisingumo Teismo precedentų teisę tam tikroms koncentracijos rūšims, nėra pakankami kontroliuoti visas operacijas, galinčias pasirodyti nesuderinamomis su Sutarties reikalaujama neiškreiptos konkurencijos sistema;
(7)
kadangi todėl turėtų būti sukurtas naujas, leidžiantis veiksmingai kontroliuoti visas koncentracijos rūšis jų poveikio konkurencijos struktūrai požiūriu reglamento formos teisinis dokumentas, kuris būtų vienintelis tokioms koncentracijos rūšims [Europos Ekonominėje] Bendrijoje taikomas dokumentas;
(8)
kadangi dėl to šis reglamentas turėtų būti pagrįstas ne tik [EEB Sutarties] 87 straipsniu, bet visų pirma ir [EEB Sutarties] 235 straipsniu, pagal kurį Bendrija gali suteikti sau papildomų jos tikslams pasiekti būtinų įgaliojimų, atsižvelgiant į koncentraciją [EEB] Sutarties II priede išvardytų žemės ūkio produktų rinkose.“
Minėto reglamento 22 straipsnyje buvo nurodyta:
„1.   Šis reglamentas taikomas 3 straipsnyje apibrėžtoms koncentracijoms.
2.   3 straipsnyje apibrėžtoms koncentracijoms netaikomi [1962 m. vasario 6 d. Tarybos] [r]eglamentas Nr. 17 [pirmasis reglamentas, įgyvendinantis [EEB] Sutarties 85 ir 86 straipsnius (
OL L 13, 1962, p. 204
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3)], [1968 m. liepos 19 d. Tarybos] [r]eglamentas (EEB) Nr. 1017/68 [dėl konkurencijos taisyklių taikymo geležinkelių, kelių ir vidaus vandenų transportui (
OL L 175, 1968, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 6)], [1986 m. gruodžio 22 d. Tarybos] [r]eglamentas (EEB) Nr. 4056/86, [nustatantis išsamias [EEB] Sutarties 85 ir 86 straipsnių taikymo jūrų transportui taisykles (
OL L 378, 1986, p. 4
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 241)], ir [1987 m. gruodžio 14 d. Tarybos] [r]eglamentas (EEB) Nr. 3975/87, [nustatantis konkurencijos taisyklių taikymo oro transporto sektoriaus įmonėms tvarką (
OL L 374, 1987, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 262)].
3.   Jeigu [Europos] Komisija valstybės narės prašymu nustato, kad 3 straipsnyje apibrėžta koncentracija, kuri pagal 1 straipsnį nelaikoma vykdoma Bendrijos mastu, sukuria arba sustiprina dominuojančią padėtį, dėl kurios suinteresuotos valstybės narės teritorijoje galėtų būti gerokai apribota veiksminga konkurencija, Komisija tiek, kiek tokia koncentracija veikia prekybą tarp valstybių narių, gali priimti 8 straipsnio 2 dalies 2 pastraipoje, 3 ir 4 dalyse numatytus sprendimus.
<…>
5.   Pagal 3 dalį Komisija imasi tik veiksmingai konkurencijai palaikyti arba atkurti valstybėje narėje, kurios prašymu ji imasi veiksmų, būtinų priemonių.
<…>“
Reglamentas Nr. 139/2004
Nepažeidžiant Reglamento Nr. 139/2004 26 straipsnio 2 dalyje išdėstytų pereinamojo laikotarpio nuostatų, šis reglamentas nuo 2004 m. gegužės 1 d. panaikino ir pakeitė Reglamentą Nr. 4064/89.
Reglamento Nr. 139/2004 2, 5–9, 20 ir 24 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(2)
Siekiant [EB] Sutarties tikslų, 3 straipsnio 1 dalies g punkte nustatytas Bendrijos tikslas įtvirtinti sistemą, kuri užtikrintų, kad konkurencija vidaus rinkoje nebūtų iškraipoma. <…>
<…>
(5)
<…> yra būtina garantuoti, kad reorganizacijos procesas nedarytų ilgalaikės žalos konkurencijai; kadangi dėl to Bendrijos teisėje reikalingos koncentraciją, galinčią itin riboti konkurenciją bendrojoje rinkoje arba žymioje jos dalyje, reglamentuojančios nuostatos.
(6)
Todėl reikalingas konkretus teisės dokumentas, kuris leistų veiksmingai kontroliuoti visų koncentracijų daromą poveikį konkurencijos struktūrai Bendrijoje ir kuris būtų vienintelis tokioms koncentracijoms taikomas dokumentas. Dėl Reglamento [Nr. 4064/89] Bendrijos politika galėjo plėtotis šioje srityje. Tačiau jau turint patirties, šį reglamentą dabar būtina suderinti su teisės aktais, parengtais atsižvelgiant į iššūkius labiau integruotai rinkai ir būsimos Europos Sąjungos plėtrai. Remiantis subsidiarumo ir proporcingumo principais, kaip nustatyta [EB] 5 straipsnyje, šis reglamentas nenumato nieko, kas nėra būtina siekiant tikslo užtikrinti, kad konkurencija bendrojoje rinkoje nėra iškraipoma remiantis atviros rinkos ekonomikos, kur vyksta laisva konkurencija, principu.
(7)
[EB] 81 ir 82 straipsnių, kai jie taikomi tam tikrų koncentracijų atžvilgiu remiantis Teisingumo Teismo precedentų teise, nepakanka kontroliuoti visoms operacijoms, kurios gali pasirodyti nesuderinamos su [EB] Sutartyje numatytos neiškraipytos konkurencijos sistema. Todėl šis reglamentas turėtų remtis ne tik [EB] 83 straipsniu, bet iš esmės ir [EB] 308 straipsniu, pagal kurį Bendrija gali sau suteikti papildomų, šiems tikslams pasiekti būtinų veikimo galių, taip pat veikimo galių koncentracijų, atsiradusių [EB] Sutarties I priede išvardytų žemės ūkio produktų rinkose, atžvilgiu.
(8)
Šiame reglamente patvirtintos nuostatos turėtų būti taikomos svarbiems struktūriniams pokyčiams, kurių poveikis rinkai jaučiamas už bet kurios vienos valstybės narės ribų. Tokios koncentracijos paprastai turėtų būti tikrinamos išimtinai Bendrijos lygiu taikant vieno langelio principą ir laikantis subsidiarumo principo. <…>
(9)
Šio reglamento taikymo sritį reikėtų apibrėžti atsižvelgiant į atitinkamų įmonių veiklos geografinį plotą ir ją riboti kiekybinėmis ribomis, kad reglamentas būtų taikomas Bendrijos mastu veikiančioms koncentracijoms. <…>
<…>
(20)
Racionalu apibrėžti koncentracijos sąvoką taip, kad ji apimtų operacijas, dėl kurių atitinkamų įmonių kontrolėje, taip pat ir rinkos struktūroje atsirastų ilgalaikių pokyčių. Todėl taikant šį reglamentą, sąvoka turi apimti visas bendras įmones, ilgą laiką atliekančias autonomiško ūkinio vieneto funkcijas. Be to, vienos koncentracijos sandoriais reikia laikyti tuos sandorius, kurie glaudžiai siejasi dėl sąlygų arba dėl to, kad jie vyksta kaip per palyginti trumpą laikotarpį sudarytų vertybinių popierių sandorių serija.
<…>
(24)
Siekiant užtikrinti neiškraipytą konkurenciją bendrojoje rinkoje, remiant politiką, įgyvendinamą laikantis atviros rinkos ekonomikos, kur vyksta laisva konkurencija, principo, šiame reglamente turi būti leidžiama veiksmingai kontroliuoti visas koncentracijas atsižvelgiant į poveikį, kurį jos daro konkurencijai Bendrijoje. Atitinkamai, Reglamente [Nr. 4064/89] nustatytas principas, kad Bendrijos mastu veikianti koncentracija, kuri sukuria arba sustiprina dominuojančią padėtį ir dėl to būtų itin apribojama veiksminga konkurencija bendrojoje rinkoje arba didelėje jos dalyje, turi būti paskelbta nesuderinama su bendrąja rinka.“
Reglamento Nr. 139/2004 1 straipsnyje jo taikymo sritis apibrėžta taip:
„1.   Nepažeidžiant 4 straipsnio 5 dalies ir 22 straipsnio, šis reglamentas taikomas visoms Bendrijos mastu veikiančioms koncentracijoms kaip apibrėžta šiame straipsnyje.
2.   Koncentracija veikia Bendrijos mastu, kai:
a)
visų konkrečių įmonių bendra pasaulinė apyvarta viršija 5000 milijonų eurų; ir
b)
kiekvienos iš bent dviejų konkrečių įmonių bendra apyvarta Bendrijos mastu viršija 250 milijonų eurų,
išskyrus atvejus, kai kiekvienos įmonės apyvarta vienoje ir toje pačioje valstybėje narėje yra ne mažesnė kaip du trečdaliai jos bendrosios apyvartos Bendrijos mastu.
3.   Koncentracija, kuri neatitinka 2 dalyje nustatytų ribų, veikia Bendrijos mastu, kai:
a)
visų konkrečių įmonių bendra pasaulinė apyvarta viršija 2500 milijonų eurų;
b)
kiekvienoje iš bent trijų valstybių narių, bendra visų konkrečių įmonių apyvarta viršija 100 milijonų eurų;
c)
kiekvienoje iš bent trijų b punkte minėtų valstybių narių, kiekvienos iš bent dviejų konkrečių įmonių bendra apyvarta viršija 25 milijonus eurų; ir
d)
kiekvienos iš bent dviejų konkrečių įmonių bendra apyvarta Bendrijos mastu viršija 100 milijonų eurų,
išskyrus atvejus, kai kiekvienos įmonės apyvarta vienoje ir toje pačioje valstybėje narėje yra ne mažesnė kaip du trečdaliai jos bendrosios apyvartos Bendrijos mastu.
<…>“
Šio reglamento 3 straipsnyje sąvoka „koncentracija“ apibrėžta taip:
„1.   Laikoma, kad koncentracija vykdoma, kai atsiranda ilgalaikių kontrolės pokyčių dėl:
a)
dviejų arba daugiau anksčiau savarankiškų įmonių arba jų dalių susijungimo, arba
b)
įsigijimo, kai įmonę įsigijo vienas arba daugiau asmenų, kurie jau kontroliuoja bent vieną įmonę, arba kai įmonę įsigijo viena ar daugiau įmonių pirkdamos vertybinius popierius arba turtą, sudarius sutartį arba kitomis priemonėmis, kurios leidžia tiesiogiai arba netiesiogiai kontroliuoti visą arba dalį vienos arba daugiau kitų įmonių.
2.   Kontrolė susideda iš teisių, sutarčių arba kitų priemonių, kurios kiekviena atskirai arba visos kartu atsižvelgiant į teisės ar fakto aplinkybes, suteikia galimybę daryti didelę įtaką įmonei, ypač naudojantis:
a)
nuosavybės teise arba teise naudotis visu arba dalimi įmonės turto;
b)
teisėmis ir sutartimis, kurios daro didelę įtaką formuojant įmonės organus, balsuojant arba priimant sprendimus.
3.   Kontrolę gali įgyti asmenys arba įmonės, kurios:
a)
yra teisių turėtojos arba turi teisių pagal konkrečias sutartis; arba
b)
nebūdamos teisių turėtojos arba neturėdamos jų pagal tokias sutartis turi galią naudotis iš jų išplaukiančiomis teisėmis.
<…>“
Minėto reglamento 21 straipsnyje „Reglamento taikymas ir jurisdikcija“ nustatyta:
„1.   Tik šis reglamentas taikomas koncentracijoms, kaip apibrėžta 3 straipsnyje, o [2002 m. gruodžio 16 d.] Tarybos reglamenta[s] (EB) Nr. 1/2003 [dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (
OL L 1, 2003, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205), [Tarybos reglamentai Nr. 1017/68, Nr. 4056/86 ir Nr. 3975/87] netaikomi, išskyrus bendroms įmonėms, kurios neveikia Bendrijos mastu ir kurių tikslas arba veiklos padarinys – kontroliuoti įmonių, kurios lieka savarankiškos, konkurencinį elgesį.
2.   Komisija turi išskirtinę jurisdikciją priimti šiame reglamente numatytus sprendimus, juos gali peržiūrėti Teisingumo Teismas.
3.   Nei viena valstybė narė netaiko savo nacionalinės konkurencijos teisės aktų Bendrijos mastu veikiančioms koncentracijoms.
<…>“
Reglamento Nr. 139/2004 22 straipsnio „Klausimo perdavimas Komisijai“ 1 dalyje nurodyta:
„1.   Viena arba daugiau valstybių narių gali prašyti Komisijos patikrinti, kaip apibrėžta 3 straipsnyje, bet kurią koncentraciją, kuri neveikia Bendrijos mastu, kaip apibrėžta 1 straipsnyje, bet kuri daro poveikį tarp valstybių narių vykstančiai prekybai arba kelia rimtą grėsmę konkurencijai šį prašymą teikiančios valstybės narės arba valstybių narių teritorijoje.
Toks prašymas pateikiamas ne daugiau kaip per 15 darbo dienų nuo dienos, kai buvo pranešta apie koncentraciją, o jeigu pranešimo nereikia, tai nuo dienos, kai apie ją konkreti valstybė narė sužinojo kitu būdu.“
Reglamentas Nr. 1/2003
Reglamento Nr. 1/2003 3 straipsnyje „Sąryšis tarp [SESV 101 ir 102] straipsnių ir nacionalinių konkurencijos įstatymų“ nustatyta:
„1.   <…> Valstybių narių konkurencijos institucijos ar nacionaliniai teismai, taikydami nacionalinius konkurencijos įstatymus bet kuriam [SESV 102 straipsniu] draudžiamam piktnaudžiavimui, taiko ir [SESV 102 straipsnio] nuostatas.
2.   <…> Šis reglamentas nedraudžia valstybėms narėms priimti ir taikyti savo teritorijoje griežtesnius nacionalinius įstatymus, draudžiančius įmonių vienašališkus veiksmus ar nustatančius už juos sankcijas.
3.   Nepažeidžiant [Sąjungos] teisės bendrųjų principų ir kitų nuostatų, 1 ir 2 dalys netaikomos, kai valstybių narių konkurencijos institucijos ir teismai taiko nacionalinius susijungimų kontrolės įstatymus <…>“
Šio reglamento 5 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta, kad „[v]alstybių narių konkurencijos institucijos turi teisę atskirose bylose taikyti [SESV 101 ir 102 straipsnius]“ ir tuo tikslu gali priimti sprendimą: i) pareikalauti nutraukti pažeidimą; ii) taikyti laikinąsias apsaugos priemones; iii) priimti įsipareigojimus; ir iv) skirti vienkartines, periodines ar kitas nacionaliniuose įstatymuose numatytas nuobaudas.
Prancūzijos teisė
Code de commerce
(Prekybos kodeksas) L. 420-2 straipsnyje nustatyta:
„L. 420-1 straipsnyje numatytomis sąlygomis draudžiamas įmonės ar įmonių grupės piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi vidaus rinkoje ar didelėje jos dalyje. Tokį piktnaudžiavimą, be kita ko, gali reikšti atsisakymas parduoti, susieti pardavimai arba diskriminacinės pardavimo sąlygos, taip pat užmegztų komercinių santykių nutraukimas vien dėl to, kad partneris atsisako laikytis nepagrįstų komercinių sąlygų.
Be to, draudžiamas įmonės ar įmonių grupės piktnaudžiavimas įmonės klientės ar tiekėjos ekonomine priklausomybe nuo jos, jeigu tai gali turėti poveikio konkurencijos veikimui ar struktūrai. Tokį piktnaudžiavimą, be kita ko, gali reikšti atsisakymas parduoti, susieti pardavimai, L. 442-1–L. 442-3 straipsniuose nurodytas diskriminavimas arba susitarimai dėl produktų linijos.“
Prekybos kodekso L. 490-9 straipsnyje nurodyta:
„Taikydami [SESV 101–103] straipsnius ekonomikos reikalų ministras ir pagal šios knygos nuostatas jo paskirti ar įgalioti pareigūnai, taip pat konkurencijos institucija naudojasi įgaliojimais, kurie jiems suteikti pagal šios knygos straipsnius, Reglamentą [Nr. 139/2004] ir Reglamentą [Nr. 1/2003]. Jiems taikomos šiuose teisės aktuose numatytos procedūrinės taisyklės.“
Be to, Prancūzijos teisėje numatyta koncentracijos sandorių privaloma
ex ante
kontrolės procedūra, atliekama Prekybos kodekse nustatytomis sąlygomis; šio kodekso L. 430-1 straipsnyje apibrėžiama, kas tai yra koncentracija, o L. 430-2 straipsnyje nustatytos apyvartos ribos, kurioms taikoma nacionalinė koncentracijų kontrolė.
Prekybos kodekso L. 430-9 straipsnyje nustatyta, kad, „[j]ei piktnaudžiaujama dominuojančia padėtimi arba susidaro ekonominė priklausomybė, konkurencijos institucija motyvuotu sprendimu gali įpareigoti atitinkamą įmonę ar įmonių grupę per nustatytą terminą pakeisti, papildyti ar nutraukti bet kokius susitarimus ir veiksmus, kuriais įvykdyta ekonominio pajėgumo koncentracija, sudariusi sąlygas piktnaudžiavimui, net jei dėl šių veiksmų buvo pradėta šioje antraštinėje dalyje numatyta procedūra.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
2016 m. spalio 13 d.
Télédiffusion de France
(toliau – TDF), kuri Prancūzijoje teikia skaitmeninės antžeminės televizijos (
télévision numérique terrestre
, toliau – TNT) transliavimo paslaugas, perėmė išimtinę
Itas
, taip pat veikiančios TNT transliavimo sektoriuje, kontrolę, įsigydama visas šios akcijas.
Apie
Itas
įsigijimo sandorį, kuris nesiekė Reglamento Nr. 139/2004 1 straipsnyje ir Prekybos kodekso L. 430-2 straipsnyje nustatytų ribų, nebuvo pranešta ir dėl jo nebuvo atliktas tyrimas pagal išankstinę koncentracijų kontrolę. Taip pat dėl šio sandorio nebuvo kreiptasi į Komisiją pagal Reglamento Nr. 139/2004 22 straipsnį.
2017 m. lapkričio 15 d.
Towercast
, t. y. bendrovė, teikianti TNT transliavimo paslaugas Prancūzijoje, konkurencijos institucijai pateikė skundą dėl veiksmų, vykdomų antžeminio transliavimo sektoriuje.
Towercast
teigė, kad 2016 m. spalio 13 d. perėmusi
Itas
kontrolę TDF piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi, nes trukdė konkurencijai TNT transliavimo didmeninėse žemesnės ir aukštesnės pakopos rinkose, taip gerokai sustiprindama ir šiaip dominuojančią TDF padėtį šiose rinkose.
2018 m. birželio 25 d. bendrovėms
TDF infrastructure
,
TDF infrastructure Holding
,
Tivana France Holdings
,
Tivana Midco
ir
Tivana Topco
(toliau kartu –
Tivana
) buvo išsiųstas pranešimas apie prieštaravimus, nurodant, kad jos „2016 m. spalio 13 d., priklausydamos vienai įmonei, kaip apibrėžta konkurencijos teisėje, piktnaudžiavo šios užimama dominuojančia padėtimi didmeninėje žemesnės pakopos TNT transliavimo paslaugų rinkoje, kai perėmė išimtinę
Itas
grupės kontrolę“; tokie veiksmai galėjo užkirsti kelią, apriboti arba iškraipyti konkurenciją didmeninėje žemesnės pakopos TNT transliavimo paslaugų rinkoje, o tai yra draudžiama pagal Prekybos kodekso L.420-2 straipsnį ir SESV 102 straipsnį.
2020 m. sausio 16 d. Sprendimu Nr. 20-D-01 konkurencijos institucija nusprendė, kad prieštaravimas, apie kurį pranešta TDF grupės bendrovėms, nepagrįstas ir kad atitinkamos procedūros tęsti nereikia. Atlikdama analizę, kuri skyrėsi nuo tyrimą atliekančių tarnybų analizės, ši institucija iš esmės nusprendė, kad priėmus Reglamentą Nr. 4064/89 buvo nustatyta aiški riba tarp koncentracijų kontrolės ir antikonkurencinių veiksmų kontrolės ir kad jį pakeitęs Reglamentas Nr. 139/2004 buvo taikomas išimtinai koncentracijoms, kaip tai suprantama pagal to reglamento 3 straipsnį, dėl to SESV 102 straipsnio taikymas koncentracijos sandoriui tapo beprasmis, nesant atitinkamos įmonės piktnaudžiavimo, kurį būtų galima atskirti nuo šio sandorio.
2020 m. kovo 9 d.
Towercast
pareiškė ieškinį dėl šio sprendimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme.
Grįsdama šį ieškinį
Towercast
remiasi 1973 m. vasario 21 d. Sprendimu Europemballage ir Continental Can / Komisija (
6/72
,
EU:C:1973:22
) ir teigia, kad tame sprendime Teisingumo Teismas nusprendė, jog Komisija gali teisėtai taikyti EEB sutarties 86 straipsnį (vėliau – EB sutarties 82 straipsnis, dabar –SESV 102 straipsnis) įmonių koncentracijoms.
Towercast
mano, kad tame sprendime išdėstyti principai vis dar aktualūs. Reglamentais Nr. 4064/89 ir Nr. 139/2004 nustačius išankstinę koncentracijų kontrolę, SESV 102 straipsnio taikymas koncentracijai, kuri nėra Bendrijos masto, netapo beprasmis. Reglamentas Nr. 139/2004 taikomas tik koncentracijoms, patenkančioms į jo taikymo sritį, t. y. Bendrijos masto koncentracijoms arba koncentracijoms, apie kurias Komisijai praneša nacionalinės konkurencijos institucijos. Ji remiasi tiesioginiu SESV 102 straipsnio veikimu ir teigia, kad koncentracijos sandorių, kurių vertė mažesnė už nustatytas ribas, atveju turi būti atliekama
ex

post
atitikties šiam straipsniui kontrolė.
Konkurencijos institucija laikosi analizės, kurią jį išdėstė savo sprendime, pateiktame prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, be kita ko, susijusios su 1973 m. vasario 21 d. Sprendime Europemballage ir Continental Can / Komisija (
6/72
,
EU:C:1973:22
) suformuotos jurisprudencijos, kuri, jos nuomone, tapo nereikšminga sukūrus specialią koncentracijų sandoriams taikomą kontrolės tvarką, taikymo sritimi. Ji teigia, kad taip nustatytas mechanizmas iš esmės neapima antikonkurenciniams veiksmams taikytino
ex

post
tyrimo. Ji tvirtina, kad Reglamento Nr. 139/2004 3 straipsnyje koncentracijos apibrėžiamos pagal materialinį kriterijų, neatsižvelgiant į šio reglamento 1 straipsnyje nustatytas ribas, todėl jo taikymo sritis negali būti apribota Bendrijos masto koncentracija, vykdoma viršijant šias ribas.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad SESV 102 straipsnis yra tiesioginio veikimo nuostata ir tam, kad ją būtų galima taikyti, nereikia prieš tai priimti procedūros reglamento. Jis taip pat pažymi, kad Reglamento Nr. 139/2004 7 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, jog „[SESV 101 ir 102] straipsnių, kai jie taikomi tam tikrų koncentracijų atžvilgiu remiantis Teisingumo Teismo precedentų teise [jurisprudencija], nepakanka kontroliuoti visoms operacijoms, kurios gali pasirodyti nesuderinamos su Sutartyje numatytos neiškraipytos konkurencijos sistema“. Taigi jam kyla klausimas, ar Reglamento Nr. 139/2004 21 straipsnio 1 dalyje numatyta išimtis taikoma ir koncentracijoms, kurioms nebuvo taikoma jokios
ex

ante
kontrolės.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad nors 2017 m. rugsėjo 7 d. Sprendime Austria Asphalt (
C‑248/16
,
EU:C:2017:643
) Teisingumo Teismas nurodė, kad Reglamentas Nr. 139/2004 taikomas tik koncentracijoms, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 3 straipsnį, kurioms Reglamentas Nr. 1/2003 iš esmės netaikomas, Teisingumo Teismas nenurodė šio principo išimčių ir neišsakė nuomonės dėl to, ar 1973 m. vasario 21 d. Sprendime Europemballage ir Continental Can / Komisija (
6/72
,
EU:C:1973:22
) pateiktas išaiškinimas vis dar taikytinas, ypač koncentracijoms, nesiekiančioms privalomos kontrolės ribų, kurių analizė nebuvo atlikta vykdant privalomą
ex

ante
kontrolę arba dėl kurių nebuvo kreiptasi į Komisiją pagal Reglamento Nr. 139/2004 22 straipsnį.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad dėl to išlieka abejonių dėl šių nuostatų aiškinimo, kiek tai susiję su neįmanomumu „iš esmės“ savarankiškai taikyti iš pirminės teisės išplaukiančių konkurencijos taisyklių sandoriui, kuris, kaip šiuo atveju, pirma, gali atitikti Reglamento Nr. 139/2004 3 straipsnyje pateiktą apibrėžtį, antra, dėl jo nebuvo vykdoma jokios išankstinės prevencinės kontrolės nei pagal Sąjungos teisę, nei pagal koncentracijoms taikomą nacionalinę teisę, ir, trečia, dėl to, kad toks sandoris neviršija
ex

ante
kontrolės ribų, jam negresia joks kumuliacinis reglamentų Nr. 139/2004 ir Nr. 1/2003 taikymas arba prieštaravimas, atsirandantis dėl dvigubos
ex

ante
ir
ex

post
analizės.
Be to, tas teismas pažymi, kad Reglamento Nr. 139/2004 21 straipsnio 1 dalis skirtingose valstybėse narėse buvo taikoma nevienodai.
Šiomis aplinkybėmis
Cour d’appel de Paris
(Paryžiaus apeliacinis teismas, Prancūzija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Reglamento [Nr. 139/2004] 21 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nacionalinei konkurencijos institucijai draudžiama ne Bendrijos masto koncentraciją, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnį, kuri nesiekia nacionalinės teisės aktuose nustatytų privalomos
ex

ante
kontrolės ribų ir dėl kurios nebuvo kreiptasi į Europos Komisiją pagal šio reglamento 22 straipsnį, vertinti kaip SESV 102 straipsnyje draudžiamą piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, atsižvelgiant į konkurencijos struktūrą nacionalinėje rinkoje?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 139/2004 21 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama ne Bendrijos masto įmonių koncentraciją, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnį, kuri nesiekia nacionalinės teisės aktuose nustatytų privalomos
ex

ante
kontrolės ribų ir dėl kurios nebuvo kreiptasi į Komisiją pagal šio reglamento 22 straipsnį, vertinti kaip SESV 102 straipsnyje draudžiamą piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, atsižvelgiant į konkurencijos struktūrą nacionalinėje rinkoje.
Pagal suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą būtina atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į jos kontekstą bei aktu, kuriame ji įtvirtinta, siekiamus tikslus. Sąjungos teisės nuostatos genezė taip pat gali suteikti reikšmingos informacijos ją aiškinant (2020 m. birželio 25 d. Sprendimo A ir kt. (Vėjo jėgainės Alteryje ir Nevelėje),
C‑24/19
,
EU:C:2020:503
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Visų pirma, kalbant apie Reglamento Nr. 139/2004 21 straipsnio 1 dalies formuluotę, iš jos matyti, kad šis reglamentas „taikomas koncentracijoms, kaip apibrėžta 3 straipsnyje“, kurioms Reglamentas Nr. 1/2003 iš principo netaikomas.
Taigi Reglamento Nr. 139/2004 21 straipsnio 1 dalimi siekiama reglamentuoti šio reglamento taikymo sritį, kiek tai susiję su koncentracijų kontrole, palyginti su kitų Sąjungos antrinės teisės aktų konkurencijos srityje taikymo sritimi.
Kita vertus, šios nuostatos formuluotės analizė neatsako į klausimą, ar pirminės teisės nuostatos, visų pirma SESV 102 straipsnis, yra ir toliau taikomos įmonių koncentracijai, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 139/2004 3 straipsnį, be kita ko, tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kai atitinkama koncentracija, pirma, nesiekia Sąjungos teisėje ir nacionalinės teisės aktuose numatytų kontrolės ribų ir, antra, dėl jos nebuvo kreiptasi į Komisiją pagal šio reglamento 22 straipsnį, taigi
ex

ante
kontrolė pagal susijungimų teisę nebuvo atlikta.
Be to, kalbant apie minėto reglamento 21 straipsnio 1 dalies genezę, pažymėtina, kad ši nuostata, kurioje
mutatis

mutandis
pakartotas anksčiau taikyto Reglamento Nr. 4064/89 22 straipsnio turinys, atspindi pastarojo reglamento 7 konstatuojamojoje dalyje primintą Sąjungos teisės aktų leidėjo valią nurodyti, kad kiti konkurencijos teisę įgyvendinantys reglamentai iš esmės nebetaikomi visoms koncentracijoms, t. y. tiek sandoriams, kuriais piktnaudžiaujama dominuojančia padėtimi, tiek sandoriams, kuriais atitinkamoms įmonėms suteikiami įgaliojimai užkirsti kelią veiksmingai konkurencijai vidaus rinkoje.
Galiausiai dėl Reglamento Nr. 139/2004 tikslų ir bendros struktūros reikia pažymėti, kad, kaip nurodyta jo 5 konstatuojamojoje dalyje, šiuo reglamentu siekiama užtikrinti, kad įmonių reorganizacijos procesas, be kita ko, koncentracijų forma, nedarytų ilgalaikės žalos konkurencijai. Taigi Sąjungos teisėje reikalingos koncentraciją, galinčią itin riboti konkurenciją bendrojoje rinkoje arba žymioje jos dalyje, reglamentuojančios nuostatos. Šiuo klausimu Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė nurodyti, kad Reglamentas Nr. 139/2004 yra vienintelė procedūrinė priemonė, taikoma išankstiniam ir centralizuotam koncentracijų tyrimui, kuris, kaip nurodyta to reglamento 6 konstatuojamojoje dalyje, turi leisti veiksmingai kontroliuoti visų koncentracijų poveikį konkurencijos struktūrai (šiuo klausimu žr. 2017 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Austria Asphalt,
C‑248/16
,
EU:C:2017:643
,
punktą ir 2018 m. gegužės 31 d. Sprendimo Ernst & Young,
C‑633/16
,
EU:C:2018:371
,
punktą).
Nors pagal šiame reglamente įtvirtintą „vieno langelio“ sistemą tai yra speciali procedūrinė priemonė, taikoma išimtinai įmonių koncentracijoms, susijusioms su esminiais struktūriniais pokyčiais, kurių poveikis rinkai peržengia valstybės narės nacionalines ribas, kaip tai matyti iš minėto reglamento 8 konstatuojamosios dalies, vis dėlto negalima daryti išvados, kad šis teisės aktų leidėjas siekė, kad nacionaliniu lygmeniu pagal SESV 102 straipsnį atliekama koncentracijos kontrolė netektų prasmės.
Reglamento Nr. 139/2004 7 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „taikytinų [SESV 101] ir [102] straipsnių nepakanka kontroliuoti visoms operacijoms, kurios gali pasirodyti nesuderinamos su Sutartyje numatytos neiškraipytos konkurencijos sistema“.
Iš pastarosios nuorodos matyti, kad iš valstybių narių kompetentingų institucijų tikrai neatimama galimybė taikyti Sutarties nuostatas konkurencijos srityje koncentracijoms, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 139/2004 3 straipsnį, o šis reglamentas yra dalis teisėkūros paketo, kuriuo siekiama įgyvendinti SESV 101 ir 102 straipsnius ir nustatyti kontrolės sistemą, užtikrinančią, kad Sąjungos vidaus rinkoje nebūtų iškreipta konkurencija (2017 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Austria Asphalt,
C‑248/16
,
EU:C:2017:643
,
punktas ir 2018 m. gegužės 31 d. Sprendimo Ernst & Young,
C‑633/16
,
EU:C:2018:371
,
punktas).
Taip pat reikėtų priminti, kad siekiant užpildyti apsaugos nuo konkurencijos iškraipymo sistemos spragas, kurių gali atsirasti dėl įmonių reorganizacijos, šis reglamentas buvo priimtas remiantis EB 83 straipsniu (dabar – SESV 103 straipsnis), susijusiu su reglamentais ar direktyvomis, kurie gali būti priimti siekiant taikyti SESV 101 ir 102 straipsniuose įtvirtintus principus, ir EB 308 straipsnį (dabar – SESV 352 straipsnis), pagal kurį Sąjunga gali sau suteikti papildomų, šiems tikslams pasiekti būtinų veikimo įgaliojimų. Nors Sąjungos teisės teikiamos apsaugos nuo galimų konkurencijos iškraipymų, atsirandančių dėl koncentracijos sandorių, veikimas ir struktūra teisinio saugumo sumetimais reiškia, kad pirmenybė teikiama išankstinės koncentracijų, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 139/2004 3 straipsnį, kontrolės mechanizmui, tai neužkerta kelio konkurencijos institucijai tam tikromis aplinkybėmis vertinti koncentraciją pagal SESV 102 straipsnį.
Taigi iš Reglamento Nr. 139/2004 struktūros matyti, kad nors juo nustatoma Bendrijos masto koncentracijų
ex

ante
kontrolė, vis dėlto tai neužkerta kelio šių ribų nesiekiančių koncentracijų
ex

post
kontrolei. Nors tiesa, kad šio reglamento 3 straipsnyje pateikiamas materialinis koncentracijos sąvokos apibrėžimas neatsižvelgiant į tame reglamente nurodytas ribas, tas reglamentas turi būti aiškinamas atsižvelgiant į jo kontekstą, be kita ko, į jo 1 straipsnį ir 7 bei 9 konstatuojamąsias dalis. Iš to matyti, pirma, kad tas pats reglamentas taikomas tik Bendrijos masto koncentracijoms ir, antra, kad pripažįstama, jog tam tikros koncentracijos gali išvengti
ex

ante
kontrolės ir tuo pat metu joms gali būti taikoma
ex

post
kontrolė.
Šiuo atveju konkurencijos institucijos,
Tivana
ir TDF, taip pat Prancūzijos bei Nyderlandų vyriausybių palaikomas aiškinimas galiausiai reiškia tai, kad pirminės teisės nuostatos tiesioginio taikymo galimybė panaikinama dėl to, kad buvo priimtas antrinės teisės aktas, susijęs su tam tikrais įmonių veiksmais rinkoje.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal SESV 102 straipsnį bet koks vienos ar kelių įmonių piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi vidaus rinkoje arba didelėje jos dalyje, galintis paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą, pripažįstamas nesuderinamu su vidaus rinka ir yra draudžiamas.
Nustatyta, kad šis straipsnis yra tiesioginio veikimo nuostata, kurios taikymas nepriklauso nuo procedūros reglamento išankstinio priėmimo. Šiuo straipsniu teisės subjektams suteikiamos teisės, kurias nacionaliniai teismai turi saugoti (šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 14 d. Sprendimo Skanska Industrial Solutions ir kt.,
C‑724/17
,
EU:C:2019:204
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šiomis aplinkybėmis taip pat svarbu pažymėti, kad piktnaudžiavimui dominuojančia padėtimi netaikoma jokia išimtis, tokį piktnaudžiavimą Sutartis paprasčiausiai draudžia. Priklausomai nuo konkretaus atvejo, kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos arba Komisija, įgyvendindamos savo kompetenciją, turi atsižvelgti į šio draudimo pasekmes (1989 m. balandžio 11 d. Sprendimo Saeed Flugreisen ir Silver Line Reisebüro,
66/86
,
EU:C:1989:140
,
punktas).
Kalbant apie SESV 102 straipsnyje nurodytų veiksmų sąrašą, pažymėtina, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog jis nėra baigtinis, todėl šioje nuostatoje pateiktame piktnaudžiavimo atvejų sąraše neišvardijami visi Sąjungos teisės draudžiami piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi būdai (šiuo klausimu žr. 1973 m. vasario 21 d. Sprendimo Europemballage ir Continental Can / Komisija,
6/72
,
EU:C:1973:22
,
punktą ir 2011 m. vasario 17 d. Sprendimo TeliaSonera Sverige,
C‑52/09
,
EU:C:2011:83
,
punktą).
Kaip pažymėjo Komisija, Reglamento Nr. 1/2003, visų pirma jo 5 straipsnio, susijusio su valstybių narių konkurencijos institucijų kompetencija taikyti SESV 101 ir 102 straipsnius koncentracijoms, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 139/2004 3 straipsnį, netaikymas negali lemti, kad nacionalinėms konkurencijos priežiūros institucijoms būtų draudžiama koncentracijoms taikyti SESV 102 straipsnį.
Nepaisant Reglamento Nr. 139/2004 21 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto išimtinio šio reglamento taikymo koncentracijoms principo, ne Bendrijos masto koncentracijoms taikoma valstybių narių procesinė teisė.
Tiesa, EEB sutarties 86 straipsnis (vėliau – EB 82 straipsnis, dabar – SESV 102 straipsnis) 1973 m. vasario 21 d. Sprendime Europemballage ir Continental Can / Komisija (
6/72
,
EU:C:1973:22
) konkrečiame koncentracijos sandorių kontekste buvo taikytas ir suvokiamas kaip pagalbinė priemonė, EEB sutartyje nesant jokios aiškios nuostatos dėl šių sandorių kontrolės. Tačiau įsigaliojus savarankiškoms nuostatoms dėl koncentracijų kontrolės, kurios dabar numatytos Reglamente Nr. 139/2004, rėmimasis EB 81 ir 82 straipsnių (dabar – SESV 101 ir 102 straipsniai) įgyvendinimo procedūrinėmis taisyklėmis, kurios iš pradžių buvo įtvirtintos Reglamente Nr. 17, vėliau – Reglamente Nr. 1/2003, neteko prasmės.
Taigi pagal Reglamentą Nr. 139/2004 nedraudžiama, kad nacionalinės konkurencijos institucijos ir nacionaliniai teismai, remdamiesi SESV 102 straipsnio tiesioginiu veikimu ir taikydami savo procesines taisykles, nagrinėtų ne Bendrijos masto koncentraciją, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėje byloje.
SESV 102 straipsnyje nustatytas draudimas yra pakankamai aiškus, tikslus ir besąlygiškas, kad nereikalautų antrinės teisės normos, kuri aiškiai nurodytų ar leistų nacionalinėms institucijoms ir teismams jį taikyti.
Darytina išvada, kad koncentracijai, kuri nesiekia Reglamente Nr. 139/2004 ir taikytinoje nacionalinėje teisėje nustatytų išankstinės kontrolės ribų, gali būti taikomas SESV 102 straipsnis, jei įvykdytos šiame straipsnyje numatytos piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi nustatymo sąlygos. Būtent institucija, į kurią kreiptasi, turi, be kita ko, patikrinti, ar įgijėjas, užimantis dominuojančią padėtį atitinkamoje rinkoje ir perėmęs kitos įmonės kontrolę šioje rinkoje, savo veiksmais iš esmės trukdė konkurencijai toje rinkoje. Šiuo klausimu vien konstatavimo, kad įmonės padėtis sustiprėjo, nepakanka piktnaudžiavimui kvalifikuoti, nes reikia įrodyti, kad taip pasiektas dominavimo laipsnis iš esmės apribojo konkurenciją, t. y. rinkoje išliko tik ūkio subjektai, kurių elgesys priklauso nuo dominuojančiojo (šiuo klausimu žr. 1973 m. vasario 21 d. Sprendimo Europemballage ir Continental Can / Komisija,
6/72
,
EU:C:1973:22
,
punktą ir 2000 m. kovo 16 d. Sprendimo Compagnie maritime belge transports ir kt. / Komisija,
C‑395/96 P ir C‑396/96 P
,
EU:C:2000:132
,
punktą).
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 139/2004 21 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nacionalinei konkurencijos institucijai nedraudžiama ne Bendrijos masto koncentraciją, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnį, kuri nesiekia nacionalinės teisės aktuose nustatytų privalomos
ex

ante
kontrolės ribų ir dėl kurios nebuvo kreiptasi į Komisiją pagal šio reglamento 22 straipsnį, vertinti kaip SESV 102 straipsnyje draudžiamą piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, atsižvelgiant į konkurencijos struktūrą nacionalinėje rinkoje.
Dėl šio sprendimo poveikio laiko atžvilgiu ribojimo
TDF ir
Tivana
savo rašytinėse ir žodinėse pastabose Teisingumo Teismo prašė apriboti šio sprendimo poveikį laiko atžvilgiu, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad koncentracija, kuri nesiekia koncentracijų kontrolės ribų ir dėl kurios nesikreipiama į Komisiją pagal Reglamento Nr. 139/2004 22 straipsnį, gali būti nagrinėjama pagal SESV 102 straipsnį.
Grįsdamos savo prašymą TDF ir
Tivana
iš esmės teigia, kad toks sprendimas sukeltų rimtų pasekmių teisinio saugumo požiūriu ne tik joms, bet ir visoms įmonėms, kurios sąžiningai vykdė koncentracijas, nesiekiančias nustatytų ribų, ir kurias nuo šiol būtų galima užginčyti nacionalinėse institucijose ar teismuose pagal SESV 102 straipsnį.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją Sąjungos teisės normos išaiškinimu, kurį Teisingumo Teismas pateikia vykdydamas pagal SESV 267 straipsnį jam suteiktus įgaliojimus, paaiškinama ir patikslinama šios normos reikšmė ir apimtis, kaip ji turi arba turėjo būti suprasta ir taikoma nuo įsigaliojimo momento. Vadinasi, taip išaiškinta norma gali ir turi būti teismo taikoma tiems teisiniams santykiams, kurie atsirado ir susiklostė prieš paskelbiant sprendimą dėl prašymo išaiškinti, jei, be kita ko, įvykdytos sąlygos, leidžiančios kompetentinguose teismuose pareikšti ieškinį dėl šios normos taikymo (2020 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Openbaar Ministerie (Dokumentų klastojimas),
C‑510/19
,
EU:C:2020:953
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Teisingumo Teismas tik išimtiniais atvejais ir taikydamas bendrąjį teisinio saugumo principą, kuris yra Sąjungos teisės sistemos dalis, gali apriboti visų suinteresuotųjų asmenų galimybę remtis jo išaiškinta norma ginčijant sąžiningumu grindžiamus teisinius santykius. Kad būtų galima nuspręsti dėl tokio apribojimo, turi būti tenkinami du esminiai kriterijai, t. y. suinteresuotųjų asmenų sąžiningumas ir didelių sunkumų rizika (2020 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Openbaar Ministerie (Dokumentų klastojimas),
C‑510/19
,
EU:C:2020:953
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju, pirma, kalbant apie kriterijų, susijusį su suinteresuotųjų asmenų sąžiningumu, reikia konstatuoti, kad šiame sprendime Teisingumo Teismo pateiktas Sąjungos teisės išaiškinimas atitinka Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo suformuotą jurisprudenciją, susijusią su SESV 102 straipsnio tiesioginiu veikimu ir su juo siejamomis pasekmėmis. TDF ir
Tivana
negali pagrįstai teigti, kad galėjo tikėtis, jog pagrindinėje byloje nagrinėjama koncentracija nebus nagrinėjama pagal SESV 102 straipsnį dėl objektyvaus ir didelio neaiškumo, susijusio su šio SESV straipsnio teisine taikymo sritimi.
Antra, pažymėtina, kad nei prašyme priimti prejudicinį sprendimą, nei Teisingumo Teismui pateiktose pastabose nėra duomenų, galinčių patvirtinti, kad šiame sprendime pateiktas Teisingumo Teismo išaiškinimas sukeltų didelių sunkumų riziką, nes nėra tiksliai nurodyta, kiek yra teisinių santykių, kuriems šis išaiškinimas gali turėti įtakos.
Be to, šiame sprendime Teisingumo Teismo pateiktas Sąjungos teisės išaiškinimas susijęs su nacionalinės konkurencijos institucijos galimybe pagal SESV 102 straipsnį nagrinėti ne Bendrijos masto koncentraciją, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 139/2004 1 straipsnį, kuri nesiekia nacionalinės teisės aktuose nustatytų privalomos
ex

ante
kontrolės ribų ir dėl kurios nebuvo kreiptasi į Europos Komisiją pagal šio reglamento 22 straipsnį. Toks išaiškinimas nebūtinai reiškia, kad kyla grėsmė, jog toks sandoris bus užginčytas, taip pažeidžiant nuosavybės teisę ir sukeliant didelių finansinių pasekmių.
Taigi didelių sunkumų rizika, galinti pateisinti šio sprendimo poveikio apribojimą laiko atžvilgiu, taip pat negali būti laikoma įrodyta.
Tokiomis aplinkybėms, nereikia riboti šio sprendimo poveikio laiko atžvilgiu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

2004 m. sausio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės 21 straipsnio 1 dalis

turi būti aiškinama taip:

pagal ją nacionalinei konkurencijos institucijai nedraudžiama ne Bendrijos masto įmonių koncentraciją, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnį, kuri nesiekia nacionalinės teisės aktuose nustatytų privalomos
ex

ante
kontrolės ribų ir dėl kurios nebuvo kreiptasi į Europos Komisiją pagal šio reglamento 22 straipsnį, vertinti kaip SESV 102 straipsnyje draudžiamą piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, atsižvelgiant į konkurencijos struktūrą nacionalinėje rinkoje.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.