CELEX: 62018CJ0179
Преюдициално запитване
Социално осигуряване
Пенсионни права съгласно националната пенсионна схема за наетите лица
Отказ да се вземе предвид периодът на задължителната военна служба, отбита от длъжностно лице на Европейския съюз след встъпването му в длъжност
Принцип на лоялно сътрудничество

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 4, параграф 3 ДЕС във връзка с Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, установен с Регламент (ЕИО, Евратом, ЕОВС) № 259/68 на Съвета от 29 февруари 1968 година относно Правилника за длъжностните лица на Европейските общности и Условията за работа на другите служители на Общностите, и за установяване на специални мерки, временно приложими за длъжностните лица на Комисията (
ОВ L 56, 1968 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 12), изменен с Регламент (ЕО, Евратом) № 723/2004 на Съвета от 22 март 2004 г. (
ОВ L 124, 2004 г., стр. 1
, наричан по-нататък „Правилникът“).
Запитването е отправено в рамките на спор между г‑н Ronny Rohart и Federale Pensioendienst (Федерална пенсионна служба, Белгия) по повод отказа на този орган да вземе предвид периода на отбитата от заинтересуваното лице задължителна военна служба за целите на изчисляване на пенсията му за осигурителен стаж и възраст на наето лице.
Правна уредба
Правото на Съюза
Член 42 от Правилника гласи:
„Длъжностно лице в отпуск за отбиване на военна служба е лице, повикано на военна служба или на учебно-мобилизационно мероприятие за резервисти, или „върнато на военна служба“.
Длъжностното лице, което е повикано на военна служба, престава да получава заплата, но запазва правото си на повишаване на по-висока стъпка и повишаване в длъжност при условията на настоящия правилник. То продължава да се ползва и от пенсионните си права за периода на службата си във въоръжените сили, ако след нейното приключване изплати пенсионноосигурителните си вноски.
[…]“.
Съгласно член 13, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, изменен и актуализиран с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 г. (
OВ L 28, 1997 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 35, наричан по-нататък „Регламент № 1408/71“), в сила към датата на пенсиониране на г‑н Rohart:
„[При спазване на] разпоредбите на членове 14—17:
[…]
д)
лице, което е мобилизирано или повторно мобилизирано на служба в армията или на цивилна служба от дадена държава членка, е субект на законодателството на тази държава. Ако съгласно това законодателство правото на обезщетение зависи от завършването на осигурителни периоди преди постъпване или след освобождаване от такава военна или цивилна служба, завършените осигурителни периоди съгласно законодателството на която и да е друга държава членка се вземат предвид, доколкото е необходимо, като завършени осигурителни периоди съгласно законодателството на първата държава. Мобилизираното или повторно мобилизираното на служба в армията или на цивилна служба заето или самостоятелно заето лице запазва статута си на заето или самостоятелно заето лице.
[…]“.
Белгийското право
Член 34, параграф 1, буква F от Koninklijk besluit tot vaststelling van het algemeen reglement betreffende het rust- en overlevingspensioen voor werknemers (Кралски указ за въвеждане на общи правила относно пенсията за осигурителен стаж и възраст и наследствената пенсия на наетите лица) от 21 декември 1967 г. (
Belgisch Staatsblad
от 16 януари 1968 г., стр. 441) в редакцията му, приложима към фактите по главното производство (наричан по-нататък „Кралският указ“), предвижда, че като се вземат предвид условията, предвидени в параграф 2 от този член, периодите на задължителна военна служба в белгийската армия се приравняват на прослужено време.
Съгласно член 34, параграф 2, точка 3 от Кралския указ:
„Посочените в параграф 1, […] буква F […] периоди могат да бъдат приравнени само доколкото към момента на настъпване на събитието, което служи като основание за приравняването, заинтересованото лице работи като работник или служител или не извършва дейност, но тези периоди се приравняват на прослужено време.
За посочените в параграф 1 […], буква F […] периоди се прави приравняване и когато през следващите тези периоди три години заинтересованото лице работи като работник или служител и поне една година работи обичайно и основно като такъв.
Когато пенсията трябва фактически и за първи път да се плати най-рано на 1 януари 1984 г., посочените в параграф 1 […], буква F […] периоди могат да бъдат приравнени само когато за тези периоди заинтересованото лице не получава пенсия съгласно друг режим на пенсиите за осигурителен стаж и възраст и наследствените пенсии, с изключение на този за самостоятелно заетите лица“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
Г‑н Rohart работи в Белгия като наето лице от 1 октомври 1970 г. до 15 август 1973 г. На 16 август 1973 г. той постъпва на работа като длъжностно лице на Европейската комисия, където работи до пенсионирането си на 1 януари 2009 г., с прекъсване от една година в периода от 1 юли 1974 г. до 30 юни 1975 г., когато отбива задължителната си военна служба в Белгия.
На г‑н Rohart, който получава пенсия съгласно пенсионната схема на Европейския съюз, е отпусната и пенсия съгласно белгийската пенсионна схема за наетите лица.
След постановяване на решение от 10 септември 2015 г., Wojciechowski (
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
), по искане на г‑н Rohart, размерът на пенсията му е преизчислен от Федералната пенсионна служба, която определя пенсионните му права с решения от 24 май 2017 г., без обаче да отчете периода на задължителната военна служба. С решение от 1 юни 2017 г. искането на заинтересованото лице за отчитане на този период е отхвърлено, с мотива че той не отговаря на условията за приравняване, установени в член 34 от Кралския указ, тъй като не е бил работник по смисъла на този указ по време на военната си служба, нито през следващите три години.
Сезирана с жалба срещу тези решения, запитващата юрисдикция отбелязва, че периодът на задължителната военна служба, отбита от г‑н Rohart, не е бил взет предвид нито при изчисляването на пенсията му съгласно пенсионната схема на Съюза, нито на пенсията му съгласно белгийската пенсионна схема, тъй като заинтересованото лице не отговаря на условията за приравняване по член 34 от Кралския указ. Поради това според нея възниква въпросът дали тези условия не противоречат на Правилника, както и на принципа на лоялно сътрудничество, закрепен в член 4, параграф 3 ДЕС.
В това отношение запитващата юрисдикция счита, че делото по главното производство повдига въпрос, сходен с въпросите, разгледани в решения от 16 декември 2004 г., My (
C‑293/03
,
EU:C:2004:821
), и от 10 септември 2015 г., Wojciechowski (
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
). Тя отбелязва, че периодът на задължителната военна служба, отбита г‑н Rohart, е щял да бъде отчетен при изчисляване на пенсията му, ако той бе продължил кариерата си в Белгия като работник, служител, държавен служител или самостоятелно заето лице, а така също и ако бе продължил кариерата си в друга държава — членка на Европейския съюз, в съответствие с член 13 от Регламент № 1408/71, така че г‑н Rohart е поставен в по-неблагоприятно положение, поради това че е работил като длъжностно лице на Европейския съюз.
При тези обстоятелства Arbeidsrechtbank Gent (Съд по трудовоправни спорове Гент, Белгия) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Следва ли принципът на лоялно сътрудничество по член 4, параграф 3 ДЕС във връзка с Правилника […] да се тълкува в смисъл, че не допуска законодателство на държава членка, което забранява при изчисляването на пенсията за осигурителен стаж и възраст на работник или служител въз основа на неговите вноски в тази държава членка да се взема предвид военната служба на заинтересованото лице, отбита в посочената държава членка, тъй като към момента на военната служба, както и след това, заинтересованото лице е било без прекъсване длъжностно лице на Европейския съюз и поради това не отговаря на изискванията за приравняване съгласно законодателството на държавата членка?“.
По преюдициалния въпрос
С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 4, параграф 3 ДЕС във връзка с Правилника трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, по силата на която при определянето на пенсионните права на работник, който е работил като наето лице в тази държава членка, преди да стане длъжностно лице на Съюза, и който, след като е станал длъжностно лице на Съюза, е отбил задължителната си военна служба в тази държава членка, се отказва възможността да се ползва от приравняване на периода, прекаран в редиците на армията, на период на действително полагане на труд като наето лице, на каквото приравняване той би имал право, ако в момента, в който е призован да отбие тази военна служба или в продължение на поне една година в рамките на период от три години след уволнението си, е извършвал трудова дейност, към която се прилага националната пенсионна схема.
Следва да се припомни, че правото на Съюза не накърнява правомощията на държавите членки да организират своите системи за социална сигурност и че при липсата на хармонизация на равнището на Съюза законодателството на всяка държава членка следва да определя условията за предоставяне на престации в областта на социалната сигурност. При упражняване на тези правомощия обаче държавите членки трябва да спазват правото на Съюза — нещо, което включва принципите, изведени от Съда в практиката му по тълкуването на принципа на лоялно сътрудничество във връзка с Правилника (решение от 10 септември 2015 г., Wojciechowski,
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
, т.
и цитираната съдебна практика).
В това отношение Съдът вече е отбелязал, че Правилникът е бил приет с регламент на Съвета, в случая с Регламент № 259/68, който по силата на член 288, втора алинея ДФЕС е с общо приложение, задължителен е в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки, както и че следователно, освен че урежда вътрешното устройство на администрацията на Съюза, Правилникът обвързва държавите членки във всяко едно отношение, доколкото тяхното съдействие е необходимо за прилагането му (решение от 10 септември 2015 г., Wojciechowski,
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
В допълнение, в точка 49 от решение от 16 декември 2004 г., My (
C‑293/03
,
EU:C:2004:821
), Съдът вече е постановил, че принципът на лоялно сътрудничество, прогласен в член 10 ЕО — който понастоящем намира израз в член 4, параграф 3 ДЕС — във връзка с Правилника, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която не позволява отчитане на годините работа, прослужени от гражданин на Съюза в институция на Съюза, за целите на признаване на право на предсрочно пенсиониране по националната схема. В точка 34 от определение от 9 юли 2010 г., Ricci и Pisaneschi (
C‑286/09
, непубликувано,
EU:C:2010:420
), Съдът е уточнил, че това се отнася и за предоставянето на право на редовна пенсия за осигурителен стаж и възраст.
В тази насока, в точки 45—48 от решение от 16 декември 2004 г., My (
C‑293/03
,
EU:C:2004:821
), и в точки 29—33 от определение от 9 юли 2010 г., Ricci и Pisaneschi (
C‑286/09
, непубликувано,
EU:C:2010:420
), Съдът е констатирал, че процесните норми по делата, довели до постановяването на това решение и на това определение, биха могли да направят по-трудно набирането от институциите или органите на Съюза на национални държавни служители, имащи известно прослужено време. Всъщност Съдът е посочил, че тези норми могат да затруднят и следователно да обезкуражат упражняването на професионална дейност в рамките на институция или орган на Съюза, тъй като, приемайки работа в такава институция или орган, работникът, който преди това е бил включен в национална схема за пенсионно осигуряване, рискува да загуби възможността да се ползва въз основа на тази схема от пенсия за прослужено време и възраст, на която би имал право, ако не бе приел работата. Съдът е счел, че такива последици са недопустими предвид задължението за лоялно сътрудничество и съдействие, което държавите членки имат по отношение на Съюза и което намира израз в предвиденото първоначално в член 10 ЕО, а понастоящем в член 4, параграф 3 ДЕС, задължение за съдействие при изпълнение на задачите му.
Освен това Съдът е постановил в решение от 10 септември 2015 г., Wojciechowski (
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
), че член 4, параграф 3 ДЕС във връзка с Правилника не допуска правна уредба на държава членка, съгласно която пенсията за осигурителен стаж и възраст, дължима на работник по силата на направените като наето лице престации в тази държава членка, се намалява или отказва поради последващата му работа в институция на Съюза, като посочва по-специално в точка 43 от това решение, че подобна правна уредба също така може да затрудни не само назначаването от тези институции на национални държавни служители, имащи известно прослужено време, но и запазването на работа в тези институции на опитни длъжностни лица.
В случая изглежда, че назначаването на длъжностни лица в институциите на Съюза може да се затрудни и от правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, която има за последица лишаването на работника, който е отбил задължителната си военна служба в тази държава членка, докато е длъжностно лице на Съюза, от възможността да се ползва от приравняване на периода, прекаран в редиците на армията, на период на действително полагане на труд, на каквото приравняване той би имал право, ако в момента, в който е призован да отбие тази военна служба или в продължение на поне една година в рамките на период от три години след уволнението си, е извършвал трудова дейност, към която се прилага пенсионната схема на посочената държава членка, или съгласно член 13, параграф 2, буква д) от Регламент № 1408/71 трудова дейност в друга държава членка.
Всъщност такава правна уредба може да възпре работник, който извършва трудова дейност, към която се прилага пенсионна схема на съответната държава членка, да стане длъжностно лице на Съюза, преди да отбие задължителната си военна служба или в рамките на период от три години след нея.
Освен това възпиращият ефект на такава правна уредба може да се засили още повече, когато националната пенсионна схема изисква минимален брой прослужени години за получаването на пенсия, така че неотчитането на периода на задължителната военна служба като период на действително полагане на труд може да доведе в някои случаи не просто до намаляване на размера на пенсията, но и до невъзможност да възникне право на пенсия.
Такива последици са недопустими предвид задължението за лоялно сътрудничество и съдействие, което държавите членки имат по отношение на Съюза и което намира израз в предвиденото в член 4, параграф 3 ДЕС задължение за съдействие при изпълнение на задачите му.
В това отношение не може да се приеме доводът, който белгийското правителство изтъква, за да обоснове отказа да се отчете периодът на задължителната военна служба, отбита от г‑н Rohart, изведен от това, че през този период г‑н Rohart не е плащал вноски по националната пенсионна схема, тъй като такъв е случаят и с работниците, които преди или след отбиване на задължителната си военна служба са извършвали трудова дейност, към която се прилага тази схема, или трудова дейност в друга държава членка, които имат право да се ползват от приравняването, предвидено в член 34 от Кралския указ.
Това правителство не може да се позове и на факта, че в приложение на член 42 от Правилника г‑н Rohart е могъл да направи плащане със задна дата в пенсионната схема на Съюза, за да може този период да се вземе предвид при пенсионирането му по тази схема. Всъщност тази разпоредба предвижда просто възможност, която всяко длъжностно лице е свободно да използва, за доброволно плащане на вноски в посочената схема. Ето защо неизползването на тази възможност не би могло да доведе до загубване на права по националната пенсионна схема, иначе тези вноски биха загубили своя доброволен и факултативен характер (вж. в този смисъл решение от 10 септември 2015 г., Wojciechowski,
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
, т.
).
С оглед на всички тези съображения на поставения въпрос трябва да се отговори, че член 4, параграф 3 ДЕС във връзка с Правилника трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, по силата на която при определянето на пенсионните права на работник, който е работил като наето лице в тази държава членка, преди да стане длъжностно лице на Съюза, и който, след като е станал длъжностно лице на Съюза, е отбил задължителната си военна служба в тази държава членка, се отказва възможността да се ползва от приравняване на периода, прекаран в редиците на армията, на период на действително полагане на труд като наето лице, на каквото приравняване той би имал право, ако в момента, в който е призован да отбие тази военна служба или в продължение на поне една година в рамките на период от три години след уволнението си, е извършвал трудова дейност, към която се прилага националната пенсионна схема.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (десети състав) реши:

Член 4, параграф 3 ДЕС във връзка с Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, установен с Регламент (ЕИО, Евратом, ЕОВС) № 259/68 на Съвета от 29 февруари 1968 година относно Правилника за длъжностните лица на Европейските общности и Условията за работа на другите служители на Общностите, и за установяване на специални мерки, временно приложими за длъжностните лица на Комисията, изменен с Регламент (ЕО, Евратом) № 723/2004 на Съвета от 22 март 2004 г., трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка като разглежданата в главното производство, по силата на която при определянето на пенсионните права на работник, който е работил като наето лице в тази държава членка, преди да стане длъжностно лице на Европейския съюз, и който, след като е станал длъжностно лице на Съюза, е отбил задължителната си военна служба в тази държава членка, се отказва възможността да се ползва от приравняване на периода, прекаран в редиците на армията, на период на действително полагане на труд като наето лице, на каквото приравняване той би имал право, ако в момента, в който е призован да отбие тази военна служба или в продължение на поне една година в рамките на период от три години след уволнението си, е извършвал трудова дейност, към която се прилага националната пенсионна схема.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: нидерландски.