CELEX: 62021CJ0068
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Teisės aktų derinimas
Motorinės transporto priemonės
Direktyva 2007/46/EB
Techninės specifikacijos
Pasiūlymas dėl konkretaus prekių ženklo originalioms atsarginėms dalims lygiaverčių dalių tiekimo
Patvirtinimo įrodymo nebuvimas
Dalyvio pateikta lygiavertiškumo originalui deklaracija
Sąvoka „gamintojas“
Įrodinėjimo priemonės
Viešieji pirkimai
Direktyva 2014/25/ES

Prašymai priimti prejudicinį sprendimą pateikti dėl 2007 m. rugsėjo 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2007/46/EB, nustatančios motorinių transporto priemonių ir jų priekabų bei tokioms transporto priemonėms skirtų sistemų, sudėtinių dalių ir atskirų techninių mazgų patvirtinimo pagrindus (Pagrindų direktyva) (
OL L 263, 2007, p. 1
), 3 straipsnio 27 punkto, 10, 19 ir 28 straipsnių, taip pat 2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/25/ES dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/17/EB (
OL L 94, 2014, p. 243
), 60 ir 62 straipsnių išaiškinimo.
Šie prašymai pateikti nagrinėjant du ginčus tarp
Iveco Orecchia SpA
ir, pirma,
APAM Esercizio SpA
(C‑68/21) bei, antra,
Brescia Trasporti SpA
(C‑84/21) dėl dviejų pastarųjų įmonių sudarytų viešojo pirkimo sutarčių.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 2007/46
Direktyvos 2007/46 2, 3 ir 14 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(2)
Siekiant, kad būtų sukurta ir veiktų Bendrijos vidaus rinka, valstybių narių patvirtinimo sistemas tikslinga pakeisti visiško suderinimo principu grindžiama Bendrijos patvirtinimo procedūra.
(3)
Sistemoms, sudėtinėms dalims, atskiriems techniniams mazgams ir transporto priemonėms taikomi techniniai reikalavimai turėtų būti suderinti bei nurodyti norminiuose aktuose. Šiais norminiais aktais pirmiausia turėtų būti siekiama užtikrinti kelių eismo saugumą, sveikatos apsaugą, aplinkos apsaugą, energijos vartojimo efektyvumą ir užkirsti kelią neteisėtam naudojimui.
<…>
(14)
Teisės aktų dėl transporto priemonių patvirtinimo pagrindinis tikslas yra užtikrinti, kad į rinką pateiktos naujos transporto priemonės, sudėtinės dalys ir atskiri techniniai mazgai būtų saugūs ir tausotų aplinką. <…>“
Šios direktyvos 1 straipsnyje „Dalykas“ numatyta:
„Šia direktyva nustatoma suderinta sistema, kurią sudaro į jos taikymo sritį patenkančių visų naujų transporto priemonių ir tokioms transporto priemonėms skirtų sistemų, sudėtinių dalių ir atskirų techninių mazgų patvirtinimui taikomos administracinės nuostatos ir bendri techniniai reikalavimai, siekiant palengvinti transporto priemonių registravimą, pardavimą bei eksploatavimo pradžią Bendrijoje.
Šioje direktyvoje taip pat nustatomos nuostatos dėl dalių ir įrangos, skirtų naudoti pagal šią direktyvą patvirtintose transporto priemonėse, pardavimo ir eksploatavimo pradžios.
Konkretūs techniniai reikalavimai dėl transporto priemonių konstrukcijos ir veikimo nustatyti šios direktyvos taikymui skirtuose norminiuose aktuose, kurių išsamus sąrašas pateiktas IV priede.“
Šios direktyvos 2 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 dalyje nustatyta:
„Ši direktyva taikoma kelyje naudoti skirtų transporto priemonių, kurios suprojektuotos ir pagamintos vienu ar daugiau etapų, bei tokioms transporto priemonėms suprojektuotų ir pagamintų sistemų, sudėtinių dalių ir atskirų techninių mazgų tipo patvirtinimui.
<…>“
Tos pačios direktyvos 3 straipsnyje „Sąvokų apibrėžimai“ įtvirtinta:
„Šioje direktyvoje ir IV priede išvardytuose norminiuose aktuose, nebent juose būtų nustatyta kitaip:
1)
norminis aktas – atskira direktyva, reglamentas ar JTEEK taisyklė, pridedama prie pataisyto 1958 m. susitarimo;
2)
atskiroji direktyva ar reglamentas – šios direktyvos IV priedo I dalyje išvardyta direktyva ar reglamentas. Šis terminas taip pat apima jų įgyvendinimo aktus;
3)
tipo patvirtinimas – procedūra, pagal kurią valstybė narė patvirtina, kad transporto priemonės, sistemos, sudėtinės dalies ar atskiro techninio mazgo tipas atitinka tam tikras administracines nuostatas ir techninius reikalavimus;
<…>
5)
EB tipo patvirtinimas – procedūra, pagal kurią valstybė narė patvirtina, kad transporto priemonės, sistemos, sudėtinės dalies ar atskiro techninio mazgo tipas atitinka tam tikras šios direktyvos ir IV arba XI prieduose išvardytų norminių aktų administracines nuostatas ir techninius reikalavimus;
<…>
23)
sistema – vienai ar daugiau transporto priemonės konkrečioms funkcijoms atlikti sujungtų įtaisų komplektas, kuriam taikomi bet kurių norminių aktų reikalavimai;
24)
sudėtinė dalis – įtaisas, skirtas naudoti kaip transporto priemonės detalė, kuriam taikomi norminiame akte nustatyti reikalavimai ir kurio tipo patvirtinimą galima gauti atskirai nuo transporto priemonės, jei tokia galimybė aiškiai numatyta norminiame akte;
25)
atskiras techninis mazgas – įtaisas, skirtas naudoti kaip transporto priemonės detalė, kuriam taikomi norminiame akte nustatyti reikalavimai ir kurio tipo patvirtinimą galima gauti atskirai nuo transporto priemonės, tačiau tik vienam ar keliems konkretiems transporto priemonės tipams, jei tokia galimybė aiškiai numatyta norminiuose aktuose;
26)
originalios dalys ar įranga – pagal specifikacijas ir gamybos standartus pagamintos dalys ar įranga, kurias transporto priemonės gamintojas tiekia dalių ar įrangos, skirtos atitinkamos transporto priemonės surinkimui, gamybai. Tai taip pat taikoma ir dalims bei įrangai, pagamintoms toje pačioje gamybos linijoje kaip šios dalys ir įranga. Jeigu neįrodoma kita, laikoma, kad dalys yra originalios dalys, jeigu gamintojas patvirtina, kad dalys atitinka sudėtinių dalių, kurios naudojamos surenkant atitinkamą transporto priemonę, kokybės reikalavimus ir buvo pagamintos pagal transporto priemonės gamintojo specifikacijas ir gamybos standartus.
27)
gamintojas – asmuo ar įstaiga, kuri yra atsakinga įgaliotajai institucijai visais tipo patvirtinimo ar leidimo suteikimo procedūros klausimais ir atsako už gamybos atitikties užtikrinimą. Asmuo arba įstaiga nebūtinai turi tiesiogiai dalyvauti visuose transporto priemonės, sistemos, sudėtinės dalies ar atskiro techninio mazgo, kurių tipo patvirtinimo procedūra yra atliekama, gamybos etapuose;
<…>“
Direktyvos 2007/46 5 straipsnis „Gamintojų pareigos“ suformuluotas taip:
„1.   Gamintojas yra atskaitingas įgaliotajai institucijai dėl visų patvirtinimo proceso aspektų ir dėl gamybos atitikties užtikrinimo, neatsižvelgiant į tai, ar gamintojas tiesiogiai dalyvauja visuose transporto priemonės, sistemos, sudėtinės dalies ar atskiro techninio mazgo gamybos etapuose.
<…>“
Šios direktyvos 10 straipsnis „Konkrečios nuostatos dėl sistemų, sudėtinių dalių ar atskirų techninių mazgų“ suformuluotas taip:
„1.   Valstybės narės suteikia EB tipo patvirtinimą sistemos, kuri atitinka informaciniame aplanke pateiktą informaciją ir nustatytus atitinkama atskira direktyva ar reglamentu techninius reikalavimus, kaip nurodyta IV priede arba XI priede.
2.   Valstybės narės suteikia sudėtinės dalies ar atskiro techninio mazgo EB tipo patvirtinimą sudėtinės dalies ar atskiro techninio mazgo, kurie atitinka informaciniame aplanke pateiktą informaciją ir nustatytus atitinkama atskira direktyva ar reglamentu techninius reikalavimus, kaip nurodyta IV priede.
<…>“
Minėtos direktyvos 19 straipsnyje „EB tipo patvirtinimo ženklas“ nurodyta:
„1.   Sudėtinės dalies ar atskiro techninio mazgo, nesvarbu, ar tai yra sistemos dalis, ar ne, gamintojas ant kiekvienos sudėtinės dalies ar mazgo, pagamintų pagal patvirtintą tipą, pritvirtina EB tipo patvirtinimo ženklą, kuris reikalaujamas pagal susijusią atskirą direktyvą ar reglamentą.
2.   Jeigu EB tipo patvirtinimo ženklo nereikalaujama, gamintojas pritvirtina bent jau savo prekinį pavadinimą ar prekinį ženklą, ir tipo numerį ir (arba) identifikacijos numerį.
<…>“
Tos pačios direktyvos 28 straipsnio „Sudedamųjų dalių ir atskirų techninių mazgų pardavimas ir eksploatavimo pradžia“ 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės leidžia parduoti ar pradėti eksploatuoti sudėtines dalis ar atskirus techninius mazgus tik tada, kai jie atitinka atitinkamų norminių aktų reikalavimus ir yra tinkamai pažymėti pagal 19 straipsnį.“
Direktyvos 2007/46 38 straipsnio „Sudėtinių dalių ar atskirų techninių mazgų gamintojams skirta informacija“ 1 dalyje nustatyta:
„Transporto priemonės gamintojas pateikia sudėtinių dalių ar atskirų techninių mazgų gamintojams visus duomenis, įskaitant, pagal aplinkybes, norminio akto priede ar priedėlyje atskirai išvardytus brėžinius, kurie yra reikalingi suteikiant sudėtinių dalių ar atskirų techninių mazgų EB tipo patvirtinimą arba yra reikalingi įgyti leidimą pagal 31 straipsnį.
<…>“
Direktyvos 2007/46 IV priedą „Suteikiant transporto priemonės EB tipo patvirtinimą taikytinų reikalavimų sąrašas“ sudaro dvi dalys. Šio priedo I dalyje pateiktas Sąjungos norminių teisės aktų sąrašas, o II dalyje išvardytos tam tikros Jungtinių Tautų Europos ekonomikos komisijos (JTEEK) taisyklės ir nurodyta, kad pagal taisykles suteiktas patvirtinimas turi būti laikomas lygiaverčiu EB tipo patvirtinimui, kuris buvo suteiktas pagal atitinkamą I dalies lentelėje nurodytą atskirą direktyvą ar reglamentą.
Reglamentas (EB) Nr. 1400/2002
2002 m. liepos 31 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1400/2002 dėl Sutarties 81 straipsnio 3 dalies taikymo vertikalių susitarimų ir suderintų veiksmų rūšims motorinių transporto priemonių sektoriuje (
OL L 203, 2002, p. 30
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 158), kuris, remiantis jo 12 straipsnio 3 dalimi, nustojo galioti 2010 m. gegužės 31 d., 1 straipsnio u punkte buvo nustatyta:
„tokios pačios kokybės atsarginės dalys“ – tai išimtinai atsarginės dalys, pagamintos visų įmonių, kurios bet kada gali patvirtinti, kad tam tikrų dalių kokybė atitinka kokybę tų sudėtinių dalių, kurios yra arba buvo naudojamos atitinkamai motorinei transporto priemonei surinkti.“
Direktyva 2014/25
Direktyvos 2014/25 56 ir 83 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(56)
jokios šios direktyvos nuostatos neturėtų trukdyti nustatyti priemones, būtinas siekiant apsaugoti viešąją tvarką, visuomenės moralę, visuomenės saugumą, sveikatą, žmonių ir gyvūnų gyvybę, išsaugoti augmeniją, ar imtis kitų aplinkos apsaugos priemonių, ypač atsižvelgiant į tvarų vystymąsi, arba užtikrinti jų vykdymą, su sąlyga, kad tos priemonės atitinka Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo.
<…>
(83)
<…>
Todėl technines specifikacijas reikėtų parengti taip, kad būtų išvengta dirbtino konkurencijos susiaurinimo taikant konkrečiam ekonominės veiklos vykdytojui palankius reikalavimus, išreiškiančius svarbiausias prekių, paslaugų ar darbų, kuriuos šis ekonominės veiklos vykdytojas paprastai siūlo, charakteristikas. Paprastai tas tikslas kuo geriausiai pasiekiamas technines specifikacijas parengus pagal funkcinius ir veiksmingumo reikalavimus. <…>
<…>“
Šios direktyvos 1 straipsnyje „Dalykas ir taikymo sritis“ numatyta:
„1.   Šia direktyva nustatomos taisyklės, kuriomis reglamentuojamos perkančiųjų subjektų vykdomo pirkimo procedūros, atliekamos siekiant sudaryti sutartis ir vykdyti projekto konkursus, jeigu jų numatoma vertė ne mažesnė nei 15 straipsnyje nustatytos vertės ribos.
2.   Kaip apibrėžta šioje direktyvoje, pirkimas – vieno ar daugiau perkančiųjų subjektų vykdomas darbų, prekių ar paslaugų įsigijimas pagal darbų, prekių ar paslaugų pirkimo sutartį iš tų perkančiųjų subjektų pasirinktų ekonominės veiklos vykdytojų, su sąlyga, kad darbai, prekės ar paslaugos yra skirti vienos iš 8–14 straipsniuose nurodytų rūšių veiklai vykdyti.“
Minėtos direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Šioje direktyvoje perkančiosios organizacijos – valstybės, regionų ar vietos valdžios institucijos, viešosios teisės reglamentuojami subjektai arba iš vienos ar daugiau tokių institucijų arba vieno ar daugiau tokių viešosios teisės reglamentuojamų subjektų sudarytos asociacijos.“
Direktyvos 2014/25 4 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta:
„Šioje direktyvoje perkantieji subjektai yra subjektai, kurie:
a)
yra perkančiosios organizacijos arba viešosios įmonės, kurie vykdo vienos iš 8–14 straipsniuose nurodytų rūšių veiklą.“
Šios direktyvos 11 straipsnyje „Transporto paslaugos“ nurodyta:
„Ši direktyva taikoma veiklos rūšims, susijusioms su tinklų, kuriais teikiama paslauga visuomenei vežimo geležinkeliais, automatinėmis sistemomis, tramvajais, troleibusais, autobusais arba lynų kelio transportu srityje, suteikimu arba eksploatavimu.
<…>“
Šios direktyvos redakcijos, taikytinos pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms, 15 straipsnyje buvo numatyta, kad ji taikoma prekių pirkimams, kurių numatoma vertė be pridėtinės vertės mokesčio (PVM) yra 414000 eurų arba didesnė, jeigu šiems pirkimams netaikomos 18–23 straipsniuose numatytos išimtys arba 34 straipsnyje numatyta išimtis, kiek tai susiję su atitinkamos veiklos vykdymu.
Tos pačios direktyvos 60 straipsnis „Techninės specifikacijos“ suformuluotas taip:
„1.   VIII priedo 1 punkte apibrėžtos techninės specifikacijos nustatomos pirkimo dokumentuose. Techninėse specifikacijose nustatomos reikalaujamos darbų, paslaugų arba prekių charakteristikos.
<…>
2.   Techninėmis specifikacijomis ekonominės veiklos vykdytojams sudaromos vienodos galimybės dalyvauti pirkimo procedūroje ir nesudaromos nepagrįstos kliūtys atverti viešuosius pirkimus konkurencijai.
3.   Nedarant poveikio privalomosioms nacionalinėms techninėms taisyklėms, tiek, kiek jos yra suderinamos su Sąjungos teise, techninės specifikacijos formuluojamos vienu iš toliau nurodytų būdų:
<…>
b)
nurodant technines specifikacijas ir, pirmumo tvarka, nacionalinius standartus, kuriais į nacionalinę teisę perkeliami Europos standartai, Europos techninius įvertinimus, bendras technines specifikacijas, tarptautinius standartus, kitas Europos standartizacijos institucijų nustatytas techninių etalonų sistemas arba, jei tokių nėra, nacionalinius standartus, nacionalinius techninius liudijimus arba nacionalines technines specifikacijas, susijusias su darbų projektavimu, apskaičiavimu ir vykdymu bei prekių naudojimu; kiekviena nuoroda pateikiama kartu su fraze „arba lygiavertis“;
<…>
4.   Nebent tai būtų pateisinama sutarties dalyku, techninėse specifikacijose negalima nurodyti konkretaus modelio, tiekimo šaltinio ar konkretaus proceso, būdingo konkretaus ekonominės veiklos vykdytojo tiekiamiems produktams ar teikiamoms paslaugoms, arba prekių ženklų, patentų, rūšių ar konkrečios kilmės šalies ar gamybos būdo taip, kad taip tam tikroms įmonėms ar tam tikriems produktams būtų sudarytos palankios sąlygos arba jie būtų pašalinami. Toks nurodymas yra leistinas išimties tvarka, kai sutarties dalyko neįmanoma pakankamai tiksliai ir aiškiai apibūdinti pagal 3 dalį. Toks nurodymas pateikiamas su fraze „arba lygiavertis“.
5.   Kai perkantysis subjektas pasinaudoja galimybe pateikti nuorodą į 3 dalies b punkte nurodytas technines specifikacijas, jis neatmeta pasiūlymo remdamasis tuo, kad siūlomi darbai, prekės ar paslaugos neatitinka jo nurodytų techninių specifikacijų, jei konkurso dalyvis savo pasiūlyme bet kokiomis tinkamomis priemonėmis, įskaitant 62 straipsnyje nurodytas įrodinėjimo priemones, įrodo, jog jo pasiūlyti sprendimai lygiaverčiu būdu tenkina techninėse specifikacijose apibrėžtus reikalavimus.
<…>“
Direktyvos 2014/25 62 straipsnyje „Tyrimų ataskaitos, sertifikavimas ir kitos įrodinėjimo priemonės“ nurodyta:
„1.   Perkantieji subjektai gali reikalauti, kad ekonominės veiklos vykdytojai pateiktų atitikties vertinimo įstaigos tyrimų ataskaitą arba tokios įstaigos išduotą pažymą kaip atitikties techninėse specifikacijose, sutarties skyrimo [sudarymo] kriterijuose arba sutarties vykdymo sąlygose nustatytiems reikalavimams ar kriterijams įrodinėjimo priemonę.
Kai perkantieji subjektai reikalauja pateikti konkrečios atitikties vertinimo įstaigos parengtas pažymas, perkantieji subjektai pripažįsta ir kitų lygiaverčių atitikties vertinimo įstaigų pažymas.
<…>
2.   Perkantieji subjektai pripažįsta kitas, nei nurodytosios 1 dalyje, tinkamas įrodinėjimo priemones, pavyzdžiui, gamintojo techninius dokumentus, kai atitinkamas ekonominės veiklos vykdytojas negalėjo gauti tokių 1 dalyje nurodytų pažymų arba tyrimų ataskaitų arba neturėjo galimybės jų gauti per atitinkamą laikotarpį, su sąlyga, kad toks prieigos neturėjimas nepriklauso nuo atitinkamo ekonominės veiklos vykdytojo, ir su sąlyga, kad atitinkamas ekonominės veiklos vykdytojas įrodo, kad jo atlikti darbai, patiektos prekės ar suteiktos paslaugos atitinka techninėse specifikacijose, sutarties skyrimo kriterijuose ar sutarties įvykdymo sąlygose nustatytus reikalavimus ar kriterijus.
<…>“
Italijos teisė
2008 m. balandžio 28 d. Infrastruktūros ir transporto ministerijos dekretas Nr. 32721
Direktyva 2007/46 į nacionalinę teisę buvo perkelta 2008 m. balandžio 28 d.
decreto n
o
32721 del Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti – Recepimento della direttiva 2007/46/CE del Parlamento europeo e del Consiglio del 5 settembre 2007, relativa all’omologazione dei veicoli a motore e dei loro rimorchi, nonché dei sistemi, componenti ed entità tecniche destinati a tali veicoli
(Infrastruktūros ir transporto ministerijos dekretas Nr. 32721, perkeliantis 2007 m. rugsėjo 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2007/46/EB, nustatančią motorinių transporto priemonių ir jų priekabų bei tokioms transporto priemonėms skirtų sistemų, sudėtinių dalių ir atskirų techninių mazgų patvirtinimo pagrindus; GURI, Nr. 162, 2008 m. liepos 12 d., paprastasis priedas).
Šio dekreto 3 straipsnio ff punkte „gamintojas“ apibrėžtas kaip „asmuo arba įstaiga, atskaitinga kompetentingai patvirtinimo institucijai už visus tipo patvirtinimo ar leidimo suteikimo procedūros ir gamybos atitikties aspektus. Nebūtina, kad tas asmuo ar įstaiga tiesiogiai dalyvautų visuose transporto priemonės, sistemos, sudėtinės dalies ar atskiro techninio mazgo, kuriems taikoma patvirtinimo procedūra, gamybos etapuose“.
2000 m. gruodžio 28 d. Respublikos Prezidento dekretas Nr. 445
2000 m. gruodžio 28 d.
decreto del Presidente della Repubblica n
o
445 – Testo unico delle disposizioni legislative e regolamentari in materia di documentazione amministrativa
(Respublikos Prezidento dekretas Nr. 445 „Teisės aktų nuostatų dėl administracinių dokumentų suvestinis tekstas“; GURI, Nr. 42, 2001 m. vasario 20 d., paprastasis priedas) 49 straipsnyje numatyta: „Kilmės, EB atitikties, prekių ženklų ar patentų liudijimų negalima pakeisti kitu dokumentu, nebent taikytinuose teisės aktuose numatyta kitaip“.
2016 m. balandžio 18 d. Įstatyminis dekretas Nr. 50
2016 m. balandžio 18 d.
Codice dei contratti pubblici
(Įstatyminis dekretas Nr. 50 dėl viešųjų pirkimų kodekso; GURI, Nr. 91, 2016 m. balandžio 19 d., paprastasis priedas) 68 straipsnyje numatyta:
„1.   XIII priedo 1 punkte apibrėžtos techninės specifikacijos nurodomos pirkimo dokumentuose ir jose apibrėžiamos būtinos darbų, paslaugų ar prekių charakteristikos. <…>
<…>
5.   Nedarant poveikio privalomosioms nacionalinėms techninėms taisyklėms, techninės specifikacijos formuluojamos vienu iš toliau nurodytų būdų: <…> b) nurodant technines specifikacijas ir, pirmumo tvarka, nacionalinius standartus, kuriais į nacionalinę teisę perkeliami Europos standartai, Europos techninius įvertinimus, bendras technines specifikacijas, tarptautinius standartus, kitas Europos standartizacijos institucijų nustatytas techninių etalonų sistemas arba, jei tokių nėra, nacionalinius standartus, nacionalinius techninius liudijimus arba nacionalines technines specifikacijas, susijusias su darbų projektavimu, apskaičiavimu ir vykdymu bei prekių naudojimu; Kiekvienoje nuorodoje vartojamas žodžių junginys „arba lygiavertis“; <…>
6.   Nebent tai būtų pateisinama sutarties dalyku, techninėse specifikacijose negalima nurodyti konkretaus modelio, tiekimo šaltinio ar konkretaus proceso, būdingo konkretaus ekonominės veiklos vykdytojo tiekiamiems produktams ar teikiamoms paslaugoms, arba prekių ženklų, patentų, rūšių ar konkrečios kilmės šalies ar gamybos būdo taip, kad tam tikroms įmonėms ar tam tikriems produktams būtų sudarytos palankios sąlygos arba jie būtų pašalinti. Toks nurodymas yra leistinas išimties tvarka, kai sutarties dalyko neįmanoma pakankamai tiksliai ir aiškiai apibūdinti pagal 5 dalį. Tokioje nuorodoje vartojamas žodžių junginys „arba lygiavertis“.
7.   Kai perkančiosios organizacijos pasinaudoja galimybe remtis 5 dalies b punkte nurodytomis techninėmis specifikacijomis, jos negali pripažinti pasiūlymo nepriimtinu arba atmesti jo dėl to, kad siūlomi darbai, prekės ar paslaugos neatitinka jų nurodytų techninių specifikacijų, jei konkurso dalyvis savo pasiūlyme bet kokiomis tinkamomis priemonėmis, įskaitant 86 straipsnyje nurodytas įrodinėjimo priemones, įrodo, kad jo pasiūlyti sprendimai lygiaverčiu būdu tenkina techninėse specifikacijose apibrėžtus reikalavimus.“
Šio įstatyminio dekreto 86 straipsnio 5 dalyje numatyta, kad „ūkio subjektų techninius pajėgumus galima įrodyti viena ar keliomis XVII priedo II dalyje išvardytomis priemonėmis, atsižvelgiant į darbų, prekių ar paslaugų pobūdį, kiekį ar svarbą, taip pat paskirtį“.
Minėto įstatyminio dekreto XVII priedo II dalies k punkte numatyta, kad, kiek tai susiję su tiektinomis prekėmis, techninius pajėgumus gali patvirtinti šie įrodymai: „i) pavyzdžiai, aprašymai arba nuotraukos, kurių autentiškumą reikia patvirtinti, jei perkančioji organizacija to prašo; ii) pripažintą kompetenciją turinčių oficialių kokybės kontrolės institucijų ar tarnybų parengtos pažymos, kuriose paliudijama, kad konkrečių produktų kokybė tiksliai atitinka technines specifikacijas ar standartus“.
Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai
Byla C‑68/21
2018 m. rugpjūčio 21 d. skelbimu apie konkursą
APAM Esercizio
, Mantujos (Italija) miesto viešojo transporto sektoriuje veikianti viešoji bendrovė, pradėjo pirkimo procedūrą, siekdama sudaryti bendrąją sutartį dėl „
Iveco
originalių arba lygiaverčių atsarginių autobusų dalių“ tiekimo, kurios nustatytoji vertė buvo 710000 EUR.
Pirkimo sąlygų 5.1 straipsnyje „Atsarginių dalių tipologija“ buvo išskirti trys atsarginių dalių tipai: „atsarginės dalys, skirtos transporto priemonių saugai ir aplinkos apsaugai užtikrinti“, „originalios (arba pirmą kartą sumontuotos) atsarginės dalys“ ir „lygiavertės atsarginės dalys“, apibrėžtos kaip „atsarginės dalys (dalys, sudėtinės dalys, įranga), kurių kokybė yra lygiavertė originalo kokybei, arba dalys, kurių kokybė yra ne prastesnė už transporto priemonei surinkti naudojamų sudėtinių dalių kokybę ir kurios pagamintos pagal originalių atsarginių dalių gamintojo technines specifikacijas ir gamybos standartus“.
Šiuo aspektu buvo patikslinta, kad „minėtas [lygiavertes] atsargines dalis pagal Sąjungos teisės aktus ir galiojančias teisės nuostatas gali gaminti bet kuri įmonė, kuri pagal galiojančias taisykles (UNI-CEI-ENISO/IEC 17050) bet kada gali patvirtinti, kad pagamintų atsarginių dalių kokybė atitinka originalių dalių, naudotų surenkant atitinkamas motorines transporto priemones, kokybę“.
Pirkimo sąlygų 5.2 straipsnyje „Sertifikatai ir deklaracijos“ buvo nurodyta, kad, jei numatoma tiekti lygiavertes atsargines dalis, konkurso dalyvis „kartu su pasiūlymu dėl kiekvienos lygiavertės atsarginės dalies turi pateikti gamintojo, patvirtinimo įstaigos ir (arba) bandymų laboratorijos, sertifikuotų pagal ISO 45000 standartą, išduotą atsarginės dalies atitikties sertifikatą arba konkretų patvirtinimą“.
Pirkimo sąlygų 15 straipsnio „Administraciniai dokumentai“ d punkte reikalauta, kad būtų pateikti „tinkami kiekvienos pasiūlytos lygiavertės atsarginės dalies techniniai dokumentai kartu su: <…> gaminio patvirtinimo sertifikatu (jeigu jis privalomas), išduotu pasiūlytos lygiavertės atsarginės dalies gamintojo; pateikto gaminio lygiavertiškumo atitinkamam originaliam (arba pirmą kartą sumontuotam) gaminiui sertifikatu, išduotu pasiūlytos lygiavertės atsarginės dalies gamintojo ir reiškiančiu, kad gaminį galima visiškai pakeisti be jokio atsarginės dalies, mazgo ar sistemos, kurioje jis turi būti sumontuotas, pritaikymo ir kad eksploatacinės savybės užtikrina įprastą gaminio funkcionalumą ir saugą sistemoje, taip pat identišką naudojimo trukmę“.
Konkurse dalyvavo trys įmonės, kurių dvi įsteigtos Italijoje:
Veneta Servizi International Srl unipersonale
(toliau – VSI) ir
Iveco Orecchia
.
2019 m. sausio 29 d. sprendimu
APAM Esercizio
galutinai nusprendė sudaryti sutartį su VSI.
Tribunale amministrativo regionale della Lombardia – sezione staccata di Brescia
(Lombardijos regiono administracinio teismo Brešos skyrius, Italija) pareikštu ieškiniu
Iveco Orecchia
, kuri konkurse užėmė antrą vietą, užginčijo sprendimą sudaryti sutartį su VSI. Grįsdama savo ieškinį
Iveco Orecchia
, be kita ko, teigė, kad VSI turėjo būti pašalinta iš konkurso dėl to, kad jos pateiktas pasiūlymas buvo neišsamus, nes siekdama įrodyti, kad jos tariamai gaminamos atsarginės dalys atitinka technines specifikacijas, ši įmonė nepateikė tipo patvirtinimo ar atitikties sertifikatų ir techninių dokumentų, kuriuos pateikti buvo privaloma pagal pirkimo sąlygas, o to nepadarius, grėsė pašalinimas iš konkurso.
Iveco Orecchia
teigimu, VSI iš tiesų pateikė tik jos pačios parengtą bendrą šių atsarginių dalių lygiavertiškumo patvirtinimą ir teigė esanti šių atsarginių dalių gamintoja, nors buvo tik prekiautoja.
2019 m. birželio 25 d. sprendimu
Tribunale amministrativo regionale della Lombardia – sezione staccata di Brescia
(Lombardijos regiono administracinio teismo Brešos skyrius) atmetė
Iveco Orecchia
ieškinį kaip nepagrįstą. Šis teismas, be kita ko, nusprendė, kad pagal prie skelbimo apie konkursą pridėtas taisykles dėl dokumentų, kuriuos turėjo pateikti konkurso dalyviai, reikalauta pateikti atitikties arba konkretaus patvirtinimo sertifikatą, o tai reiškia, kad pakako pateikti tokį sertifikatą. Be to, kiek tai susiję su aptariamoje rinkoje esančiomis atskiromis atsarginėmis dalimis,
Iveco Orecchia
neįrodė, kokiu teisiniu pagrindu taip pat reikėjo pateikti šių dalių patvirtinimo įrodymą.
Iveco Orecchia
dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą
Consiglio di Stato
(Valstybės Taryba, Italija).
Byla C‑84/21
2018 m. lapkričio 21 d. skelbimu apie konkursą
Brescia Trasporti SpA
, Brešos (Italija) miesto viešojo transporto sektoriuje veikianti viešoji įmonė, pradėjo pirkimo procedūrą, siekdama sudaryti sutartį dėl „Iveco prekių ženklo autobusų, turinčių Iveco variklį, atsarginių dalių tiekimo (CIG 7680570EDB)“, kurios nustatytoji vertė – 2100000 EUR.
Prie konkurso dokumentų pridėtų techninių specifikacijų 1 straipsnyje „Techninių sąvokų apibrėžtys“ buvo numatytos trijų rūšių atsarginės dalys: „originalios atsarginės dalys“, „originalios pirmą kartą sumontuotos atsarginės dalys“ ir „lygiavertės atsarginės dalys“, apibrėžtos kaip „[atsarginės] dalys, kurių kokybė yra ne prastesnė už transporto priemonei pagaminti naudojamų sudėtinių dalių kokybę ir kurios pagamintos pagal atsarginės dalies gamintojo technines specifikacijas ir gamybos standartus“.
Pagal techninių specifikacijų 3 straipsnį dėl „lygiavertės kokybės atsarginių dalių“ buvo nurodyta, kad kartu su pasiūlymu turėjo būti pateiktas (o nepateikus pasiūlymas bus atmestas) „atsarginės dalies gamintojo sertifikatas, kuriame kiekvienos atsarginės dalies atveju patvirtinta, kad: i) atsarginių dalių kokybė yra gana aukšta, siekiant nepakenkti įgaliotojo tinklo reputacijai jas naudojant; ii) šiomis dalimis galima visiškai pakeisti originalias atsargines dalis <…> be jokio atsarginės dalies, mazgo ar sistemos, kurioje jos turi būti sumontuotos, pritaikymo“. Šioje nuostatoje taip pat buvo numatyta, kad „prireikus tiekėjas taip pat turi pateikti gaminio tipo patvirtinimo sertifikatą, jeigu jis yra privalomas. Stabdžių kaladėlių, stabdžių diskų ir būgnų atveju tiekėjas, be pirma minėtų dokumentų, turi pateikti sertifikatą, įrodantį Bendrijos tipo patvirtinimą pagal JT EEK taisyklę Nr. 90“.
Konkurse dalyvavo dvi įmonės: taip pat Italijoje įsteigta bendrovė
VAR Srl
ir
Iveco Orecchia
.
2019 m. vasario 28 d. sprendimu
Brescia Trasporti
galutinai nusprendė sudaryti sutartį su VAR.
Tribunale amministrativo regionale della Lombardia – sezione staccata di Brescia
(Lombardijos regiono administracinio teismo Brešos skyrius) pareikštu ieškiniu
Iveco Orecchia
, kuri konkurse užėmė antrą vietą, užginčijo sprendimą sudaryti sutartį su VAR. Grįsdama savo ieškinį
Iveco Orecchia
, be kita ko, teigė, kad VAR turėjo būti pašalinta iš konkurso dėl to, kad jos pateiktas pasiūlymas buvo neišsamus, nes ši įmonė, kiek tai susiję su jos siūlomomis lygiavertėmis atsarginėmis dalimis, nepateikė gamintojo išduoto sertifikato, patvirtinančio jos siūlomų atsarginių dalių lygiavertiškumą. Jos teigimu, pačios VAR išduoti sertifikatai neturi reikšmės, nes ji tik prekiauja atsarginėmis dalimis (jas platina), tačiau nėra jų gamintoja. Be to, VAR tariamai nepateikė šių atsarginių dalių tipo patvirtinimo sertifikatų arba net informacijos apie galimą jų patvirtinimą.
2019 m. rugpjūčio 26 d. sprendimu
Tribunale amministrativo regionale della Lombardia – sezione staccata di Brescia
(Lombardijos regiono administracinio teismo Brešos skyrius) atmetė
Iveco Orecchia
ieškinį kaip nepagrįstą. Šis teismas, be kita ko, nusprendė, kad konkurso dalyvis, įrodęs siūlomų gaminių lygiavertiškumą, negali būti pašalintas iš konkurso ir kad taikytinuose teisės aktuose nereikalaujama, kad kiekviena transporto priemonės sudėtinė dalis būtų patvirtinta. Teismo nuomone, teiginys, kad visos atsarginės dalys, kurioms taikomi Direktyvos 2007/46 IV priede išvardyti teisės aktai, turi būti konkrečiai patvirtintos, yra nepagrįstas. Tai, kad nėra VAR siūlomų lygiaverčių atsarginių būgninių stabdžių, kurių patvirtinimo reikalaujama pagal JT EEK taisyklę Nr. 90, patvirtinimo įrodymų, neturi reikšmės, nes, be kita ko, ši taisyklė taikoma tik po 2016 m. lapkričio mėn. registruotoms transporto priemonėms.
Iveco Orecchia
dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
Di Pinto & Dalessandro Spa
ir
Bellizzi srl
, dvi Italijoje įsteigtos bendrovės, veikiančios autobusų techninės priežiūros rinkoje, įstojo į šią bylą.
Dėl prejudicinių klausimų
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad reikia skirti du su aptariamomis konkurso procedūromis susijusius aspektus: pirma, dėl konkurso dalyvių siūlomų atsarginių dalių lygiavertiškumo originalioms atsarginėms dalims, kuris suponuoja nagrinėjamų atsarginių dalių kokybės vertinimą ir atitinkamų prekių palyginimą, ir, antra, dėl tokių atsarginių dalių tipo patvirtinimo, kuris reikštų, kad jos atitinka Europos ar nacionalines technines specifikacijas.
Be to, šis teismas pažymi, kad principu, pagal kurį konkurse leidžiama siūlyti ir lygiavertes prekes, siekiama užtikrinti laisvą konkurenciją ir vienodą požiūrį į konkurso dalyvius.
Parduoti atsargines dalis, kurioms būtinas tipo patvirtinimas (visų pirma jeigu jos gali pakenkti transporto priemonių saugai ir aplinkosaugai), galima tik tada, kai joms suteiktas tipo patvirtinimas ir gautas kompetentingos patvirtinimo institucijos leidimas. Šiuo klausimu pažymėtina, kad Direktyvos 2007/46 IV priede pateiktas išsamus sudedamųjų dalių kategorijų, dėl kurių yra su patvirtinimu susijusių svarbių specialių teisės aktų, sąrašas.
Vykstant pagrindinėje byloje nagrinėjamoms viešojo pirkimo procedūroms, viešojo pirkimo taisyklėse dėl dokumentų, kuriuos turi pateikti konkurso dalyviai, reikalauta pateikti tipo patvirtinimo sertifikatą, jei toks patvirtinimas buvo privalomas. Vis dėlto nagrinėjamu atveju konkursų laimėtojai kaip alternatyvų siūlomų atsarginių dalių lygiavertiškumo originalioms atsarginėms dalims įrodymą pateikė, o perkančiosios organizacijos priėmė, konkurso dalyvio deklaraciją, prie kurios nepridėta reikalaujamo tipo patvirtinimo sertifikato ar kitų lygiaverčių techninių dokumentų, pavyzdžiui, atitikties patikros testų.
Taigi, pirma, kyla klausimas, ar dėl lygiaverčių atsarginių dalių, kurioms privalomas tipo patvirtinimas, konkurso dalyvis taip pat turi pateikti (antraip jo pasiūlymas būtų atmestas) patvirtinimo sertifikatą kaip įrodymą, kad minėtos dalys iš tikrųjų yra lygiavertės originalioms dalims, arba bent jau konkretų įrodymą, kad atsarginių dalių tipas buvo patvirtintas, o gal kaip alternatyvą šiems dokumentams pakanka pateikti konkurso dalyvio deklaraciją, kad jo siūlomos atsarginės dalys yra lygiavertės originalioms dalims.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, jeigu atsarginei daliai taikomas vienas iš Direktyvos 2007/46 IV priede nurodytų norminių teisės aktų, ja galima prekiauti, tik jeigu ji buvo iš anksto patvirtinta pagal atitinkamas šios direktyvos nuostatas ir laikantis vienodo požiūrio, pagrįstumo, tinkamo veikimo ir nešališkumo principų. Negalima atmesti galimybės, kad vietoj tokio patvirtinimo įrodymo gali pakakti pateikti lygiavertiškumo sertifikatą, kuriame nurodyta, jog atsarginė dalis atitinka konkrečiame konkurse numatytas technines specifikacijas.
Antra, reikia nustatyti, kuris subjektas turi išduoti lygiavertiškumo deklaracijas, visų pirma, ar jas būtinai turi išduoti siūlomos atsarginės dalies gamintojas, o gal taip pat perpardavėjas ar prekiautojas.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, sąvoka „gamintojas“, kaip ji apibrėžta Direktyvos 2007/46 3 straipsnio 27 punkte, gali būti aiškinama siaurai. Reglamento Nr. 1400/2002 1 straipsnio 1 dalies u punktas patvirtina tokį požiūrį. Tačiau šią sąvoką taip pat galima suprasti plačiau, t. y. kaip apimančią gamintoją, kaip tai suprantama pagal Sąjungos teisės aktus dėl vartotojų apsaugos, arba ūkio subjektą, kuris savo vardu ir atsakomybe pateikia į rinką ir prekiauja kitų gamintojų pagamintomis lygiavertėmis dalimis.
Šiomis aplinkybėmis
Consiglio di Stato
(Valstybės Taryba) nusprendė sustabdyti abiejų pagrindinių bylų nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos abiejose bylose vienodai suformuluotus prejudicinius klausimus:
„1.
Ar pagal ES teisę – visų pirma Direktyvos 2007/46 nuostatas (išdėstytas šios direktyvos 10, 19 ir 28 straipsniuose), taip pat vienodo požiūrio ir nešališkumo, visapusiško konkurencingumo ir gero administravimo principus – draudžiama tai, kad dėl viešajai paslaugai teikti skirtų autobusų atsarginių sudėtinių dalių tiekimo organizuojant viešąjį pirkimą perkančiajai organizacijai būtų leidžiama sutikti, kad būtų tiekiamos konkrečiai transporto priemonei skirtos atsarginės sudėtinės dalys, pagamintos kito gamintojo nei transporto priemonės gamintojas ir atitinkamai patvirtintos ne kartu su transporto priemone, priskiriamos prie vieno iš sudėtinių dalių tipo, kuriam taikomi Direktyvos 2007/46 IV priede („Suteikiant transporto priemonės EB tipo patvirtinimą taikytinų reikalavimų sąrašas“) nurodyti techniniai teisės aktai, ir pasiūlytos per konkursą nepridedant tipo patvirtinimo sertifikato, nepateikiant jokios informacijos apie tikrąjį tipo patvirtinimą ir netgi remiantis prielaida, kad tipo patvirtinimas nereikalingas, nes pakanka konkurso dalyvio pareiškimo, kad siūlomas gaminys yra lygiavertis patvirtinto tipo originalui?
2.
Ar pagal ES teisę – visų pirma Direktyvos 2007/46 3 straipsnio 27 punktą – draudžiama tai, kad dėl viešajai paslaugai teikti skirtų autobusų atsarginių sudėtinių dalių tiekimo organizuojant viešąjį pirkimą konkurso dalyviui būtų leidžiama prisistatyti kaip konkrečiai transporto priemonei skirtos neoriginalios atsarginės dalies „gamintojui“, ypač jeigu ta dalis yra priskirta vienam iš sudėtinių dalių tipų, apibrėžtų Direktyvos 2007/46 IV priede <…> išvardytuose techniniuose norminiuose aktuose, ar, atvirkščiai, tas konkurso dalyvis kiekvienos siūlomos atsarginės sudėtinės dalies atveju, siekdamas įrodyti jos lygiavertiškumą konkurso dokumentuose nurodytoms techninėms specifikacijoms, privalo įrodyti, kad prisiima atsakomybę tipo patvirtinimo institucijoms už visus tipo patvirtinimo aspektus, produkcijos atitiktį ir kokybės lygį ir kad tiesiogiai vykdo bent kai kuriuos sudėtinės dalies, kurios tipas tvirtinamas, gamybos (konstravimo) etapus? Jeigu atsakymas būtų teigiamas, kokiomis priemonėmis toks įrodymas turėtų būti pateiktas?“
Procesas Teisingumo Teisme
2021 m. kovo 16 d. sprendimu bylos C‑68/21 ir C‑84/21 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimtas galutinis sprendimas.
Dėl prejudicinių klausimų
Pirminės pastabos
Visų pirma primintina, kad pagal nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrą, įtvirtintą SESV 267 straipsnyje, šis teismas nacionaliniam teismui turi pateikti tinkamą atsakymą, kuris leistų išspręsti jo nagrinėjamą bylą. Tokiu atveju Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus. Teisingumo Teismas turi išaiškinti visas Sąjungos teisės nuostatas, kurių reikia nacionaliniams teismams, kad jie išspręstų nagrinėjamas bylas, net jei šios nuostatos nėra aiškiai nurodytos tų teismų Teisingumo Teismui pateiktuose klausimuose (2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Nederlands Uitgeversverbond ir Groep Algemene Uitgevers,
C‑263/18
,
EU:C:2019:1111
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo tikslu Teisingumo Teismas gali iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos, ypač iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies, atrinkti aiškintinus minėtos teisės klausimus, atsižvelgdamas į ginčo pagrindinėje byloje dalyką (2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Nederlands Uitgeversverbond ir Groep Algemene Uitgevers,
C‑263/18
,
EU:C:2019:1111
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prejudiciniuose klausimuose daro nuorodą tik į tam tikras Direktyvos 2007/46 nuostatas ir į tam tikrus teisės principus, tiek iš šio teismo pateiktų paaiškinimų, tiek iš prejudicinių klausimų matyti, kad šie klausimai susiję su įrodymais. Darytina išvada, kad, siekiant naudingai atsakyti į pateiktus klausimus, taip pat reikia atsižvelgti į Sąjungos teisės nuostatas, konkrečiai susijusias su įrodymais, kurių galima ar būtina reikalauti iš konkurso dalyvių siekiant nustatyti, kad jų pasiūlymai atitinka šiame konkurse numatytas technines specifikacijas.
Kiek tai susiję su pagrindinėse bylose nagrinėjamais konkursais, šios nuostatos įtvirtintos Direktyvos 2014/25 60 ir 62 straipsniuose. Be to, kaip Komisija pažymėjo savo rašytinėse pastabose, abu pagrindinėse bylose nagrinėjami konkursai patenka į šios direktyvos taikymo sritį, remiantis jos 1 straipsnio 1 ir 2 dalimis, 4 straipsnio 1 dalimi, 11 straipsnio 1 dalimi ir 15 straipsniu, nes per juos perkantieji subjektai, eksploatuojantys tinklą, skirtą visuomenei vežimo autobusais paslaugai teikti, siekia įsigyti šiai veiklai vykdyti skirtų prekių, o pirkimo vertė viršija nurodytoje direktyvoje nustatytą ribą.
Antra, pažymėtina, kad nors pagal 2018 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2018/858 dėl motorinių transporto priemonių ir jų priekabų bei tokioms transporto priemonėms skirtų sistemų, komponentų ir atskirų techninių mazgų patvirtinimo ir rinkos priežiūros, kuriuo iš dalies keičiami reglamentai (EB) Nr. 715/2007 ir (EB) Nr. 595/2009 bei panaikinama Direktyva 2007/46 (
OL L 151, 2018, p. 1
), 88 straipsnį Direktyva 2007/46 buvo panaikinta nuo 2020 m. rugsėjo 1 d., iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad aplinkybės, dėl kurių iškeltos pagrindinės bylos, susiklostė iki šios datos. Todėl atsakymams į prejudicinius klausimus svarbios būtent Direktyvos 2007/46 nuostatos.
Trečia, iš prejudicinių klausimų matyti, kad jie susiję tik su teisės aktais dėl autobusų atsarginių dalių, priskiriamų prie sudėtinių dalių, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2007/46 3 straipsnio 24 punktą, tipų, kuriems taikomi šios direktyvos 3 straipsnio 1 punkte apibrėžti norminiai aktai, nurodyti direktyvos IV priede.
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu, kurį sudaro dvi dalys, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2007/46 10 straipsnio 2 dalis, 19 straipsnio 1 dalis ir 28 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas perkančiajai organizacijai draudžiama, vykstant konkursui dėl viešajai paslaugai teikti skirtų autobusų atsarginių dalių tiekimo, priimti pasiūlymą dėl sudėtinių dalių, kurioms taikomi Direktyvos 2007/46 IV priede nurodyti norminiai aktai, jeigu prie jo nepridėta šių atsarginių dalių tipo patvirtinimo sertifikato ir nepateikta informacijos apie faktinį tokio tipo patvirtinimą, o gal, atsižvelgiant į Direktyvos 2014/25 60 ir 62 straipsnius, pasiūlymui priimti pakanka konkurso dalyvio deklaracijos apie lygiavertiškumą patvirtinto tipo originalioms dalims.
Dėl pirmos šio klausimo dalies pirmiausia reikia priminti, kad Direktyva 2007/46, kaip matyti iš jos 2 ir 3 konstatuojamųjų dalių, siekiama „valstybių narių patvirtinimo sistemas pakeisti visiško suderinimo principu grindžiama Bendrijos patvirtinimo procedūra“, ir kad „sistemoms, sudėtinėms dalims, atskiriems techniniams mazgams ir transporto priemonėms taikomi techniniai reikalavimai turėtų būti suderinti ir apibrėžti norminiuose aktuose“.
Direktyvos 2007/46 1 straipsnio pirmoje pastraipoje apibrėžtas šios direktyvos dalykas: nustatyti „suderint[ą] sistem[ą], kurią sudaro į jos taikymo sritį patenkančių visų naujų transporto priemonių ir tokioms transporto priemonėms skirtų sistemų, sudėtinių dalių ir atskirų techninių mazgų patvirtinimui taikomos administracinės nuostatos ir bendri techniniai reikalavimai, siekiant palengvinti transporto priemonių registravimą, pardavimą bei eksploatavimo pradžią Bendrijoje“.
Pagal šios direktyvos 1 straipsnio antrą pastraipą joje „nustatomos nuostatos dėl dalių ir įrangos, skirtų naudoti pagal šią direktyvą patvirtintose transporto priemonėse, pardavimo ir eksploatavimo pradžios“.
Be to, siekiant apibrėžti pirmojo klausimo apimtį, reikia pažymėti, pirma, kad nors Direktyvoje 2007/46 skiriamos kelios patvirtinimo rūšys, iš šiame klausime pateiktos nuorodos į šios direktyvos 10, 19 ir 28 straipsnius galima daryti išvadą, kad pirmasis klausimas susijęs tik su EB tipo patvirtinimu, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 3 straipsnio 5 punktą, t. y. procedūra, pagal kurią valstybė narė patvirtina, kad transporto priemonės, sistemos, sudėtinės dalies ar atskiro techninio mazgo tipas atitinka tam tikras šios direktyvos ir jos IV arba XI prieduose išvardytų norminių aktų administracines nuostatas ir techninius reikalavimus; pastarasis priedas skirtas specialios paskirties transporto priemonėms ir joms taikomoms nuostatoms.
Direktyvos 2007/46 10 straipsnis yra šios direktyvos IV skyriuje „EB tipo patvirtinimo procedūrų vykdymas“, šios direktyvos 19 straipsnyje, kaip matyti iš jo pavadinimo, kalbama apie „EB tipo patvirtinimo ženklą“, o jos 28 straipsnio 1 dalyje, minimoje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendime, daroma nuoroda į Direktyvos 2007/46 19 straipsnį.
Antra, Direktyvos 2007/46 6 straipsnyje įtvirtintos transporto priemonių EB tipo patvirtinimui taikytinos procedūros, o 7 straipsnyje – sistemų, sudėtinių dalių ar atskirų techninių mazgų EB tipo patvirtinimui taikytina procedūra. Kadangi iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėse bylose nagrinėjamos sudėtinės dalys nebuvo patvirtintos kartu su transporto priemonės, kuriai jas siūlė konkurso dalyviai, tipu, o buvo nurodytos kaip lygiavertės originalioms sudėtinėms dalims, patvirtintoms kartu su šiuo transporto priemonės tipu, darytina išvada, kad šiai bylai reikšmingos Direktyvos 2007/46 nuostatos, susijusios su sistemų, sudėtinių dalių ar atskirų techninių mazgų EB tipo patvirtinimu.
Šiuo klausimu visų pirma iš Direktyvos 2007/46 10 straipsnio 2 dalies formuluotės matyti, kad valstybės narės suteikia sudėtinės dalies EB tipo patvirtinimą sudėtinei daliai, kuri atitinka, pirma, informaciniame aplanke pateiktą informaciją ir, antra, atitinkamoje atskiroje direktyvoje ar reglamente nustatytus techninius reikalavimus, kaip nurodyta šios direktyvos IV priede.
Be to, Direktyvos 2007/46 19 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad sudėtinės dalies gamintojas ant kiekvienos sudėtinės dalies, pagamintos pagal patvirtintą tipą, pritvirtina EB tipo patvirtinimo ženklą, kuris reikalaujamas pagal taikytiną atskirą direktyvą ar reglamentą.
Galiausiai pagal Direktyvos 2007/46 28 straipsnio 1 dalį valstybės narės leidžia parduoti ar pradėti eksploatuoti sudėtines dalis tik tada, kai jos atitinka taikytinų norminių aktų reikalavimus ir yra tinkamai pažymėtos pagal šios direktyvos 19 straipsnį.
Viena vertus, iš kartu aiškinamų šios direktyvos 10 straipsnio 2 dalies, 19 straipsnio 1 dalies, 28 straipsnio 1 dalies ir IV priedo matyti, kad sudėtinėms dalims, nurodytoms šiame priede išvardytuose norminiuose aktuose, kaip šie suprantami pagal minėtos direktyvos 3 straipsnio 1 punktą, taikoma patvirtinimo pareiga, jeigu toks patvirtinimas numatytas šiuose norminiuose aktuose.
Kita vertus, kaip savo išvados 51 punkte pažymėjo generalinis advokatas, siekdamas garantuoti, kad transporto priemonės sudėtinės dalys atitinka Direktyvos 2007/46 IV priede minimuose norminiuose aktuose nustatytus techninius reikalavimus, Sąjungos teisės aktų leidėjas šioje direktyvoje pasirinko būtent tipo patvirtinimo priemonę.
Toks aiškinimas atitinka Direktyvos 2007/46 14 konstatuojamojoje dalyje nurodytą teisės aktų dėl transporto priemonių patvirtinimo pagrindinį tikslą – „užtikrinti, kad į rinką pateiktos naujos transporto priemonės, sudėtinės dalys ir atskiri techniniai mazgai būtų saugūs ir tausotų aplinką“. Kaip matyti iš Direktyvos 2007/46 3 straipsnio 5 punkte pateiktos apibrėžties, sudėtinės dalies EB tipo patvirtinimu atitinkama valstybė narė užtikrina, kad ši sudėtinė dalis atitinka šios direktyvos ir jos IV arba XI prieduose išvardytų norminių aktų administracines nuostatas ir techninius reikalavimus ir taip paliudija, kad ši dalis yra saugi ir tausoja aplinką.
Žinoma, iš Direktyvos 2007/46 19 straipsnio 2 dalies matyti, kad EB tipo patvirtinimo nereikalaujama visų rūšių sudėtinėms dalims. Iš tikrųjų ši nuostata susijusi su situacija, kai nereikalaujama žymėti EB tipo patvirtinimo ženklu, o tai reiškia, kad kai kurias sudėtinių dalių rūšis galima atleisti nuo pareigos gauti tokį patvirtinimą.
Vis dėlto tai neturi įtakos šio sprendimo 73 punkte pateiktai išvadai, kad Direktyvos 2007/46 IV priede išvardytuose norminiuose aktuose numatytoms sudėtinėms dalims taikoma patvirtinimo pareiga, jeigu toks patvirtinimas numatytas šiuose norminiuose aktuose. Vadinasi, pagal šios direktyvos 28 straipsnio 1 dalį ir 19 straipsnio 1 dalį tokios sudėtinės dalys gali būti parduodamos ar pradėtos eksploatuoti, tik jeigu jos patvirtintos.
Šios išvados nepaneigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyti vienodo požiūrio, nešališkumo, visapusiško konkurencingumo ir gero administravimo principai. Pirma, dėl vienodo požiūrio principo reikia priminti, kad jeigu tam tikros sudėtinės dalies tipas turi būti patvirtintas, ši pareiga tenka kiekvienam gamintojui. Taigi, kaip savo išvados 56 punkte iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, ši pareiga nekyla iš originalioms atsarginėms dalims lygiaverčių atsarginių dalių gamintojų diskriminacijos, palyginti su originalių atsarginių dalių gamintojais.
Antra, kiek tai susiję su tokios patvirtinimo pareigos poveikiu konkurencijai, pabrėžtina, jog, be to, kad, kaip ką tik konstatuota, ši pareiga tenka visiems sudedamųjų dalių gamintojams, pakanka pažymėti, kad pagal Direktyvos 2007/46 38 straipsnio 1 dalį transporto priemonės gamintojas turi pateikti šio transporto priemonės tipo sudėtinių dalių gamintojams visus elementus, būtinus šių sudėtinių dalių EB tipui patvirtinti.
Trečia, kiek tai susiję su nešališkumo ir gero administravimo principais, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepaaiškino, kaip šie principai gali būti svarbūs aiškinant pirmajame klausime nurodytas Direktyvos 2007/46 nuostatas.
Kiek tai susiję su pirmojo klausimo antra dalimi, kuria siekiama nustatyti, ar perkančioji organizacija per šiame klausime aptariamus konkursus gali priimti pasiūlymą dėl sudėtinių dalių, kurioms taikomi Direktyvos 2007/46 IV priede nurodyti norminiai aktai, kai šiame pasiūlyme nenustatyta, kad šios sudėtinės dalys buvo patvirtintos, jeigu prie jo pridėta konkurso dalyvio deklaracija, kad šios sudėtinės dalys yra lygiavertės patvirtintoms originalioms dalims, reikia pažymėti, kaip tai padarė generalinis advokatas savo išvados 59 punkte, kad sąvokų „tipo patvirtinimas“ ir „lygiavertiškumas“ reikšmė nesutampa.
Kaip matyti iš Direktyvos 2007/46 3 straipsnio 5 punkto, patvirtinimu, kompetentingoms institucijoms atlikus tinkamus patikrinimus, garantuojama, kad, kalbant apie sudėtinės dalies EB tipo patvirtinimą, sudėtinės dalies tipas atitinka Direktyvos 2007/46 reikalavimus, įskaitant šios direktyvos IV priede minėtuose norminiuose aktuose nurodytus techninius reikalavimus.
Sąvoka „lygiavertiškumas“ Direktyvoje 2007/46 neapibrėžta ir pagal įprastą reikšmę žymi ko nors tokią pačią vertę ar funkciją. Todėl kurios nors sudėtinės dalies lygiavertiškumas susijęs su klausimu, ar ji turi tokias pačias savybes kaip ir kita sudėtinė dalis, nesvarbu, ar pastaroji buvo patvirtinta, ar ne. Taigi, kaip savo išvados 62 punkte pažymėjo generalinis advokatas, tipo patvirtinimo ir lygiavertiškumo įrodymai nėra tarpusavyje pakeičiami, nes patvirtinto tipo sudėtinė dalis gali būti nelygiavertė originaliai sudėtinei daliai, nurodytai konkurso skelbime.
Žinoma, neatmestina, kad nepatvirtinto tipo sudėtinės dalys iš tikrųjų yra lygiavertės originalioms sudėtinėms dalims, nurodytoms nagrinėjamame konkurso skelbime. Vis dėlto, kadangi, kaip pažymėta šio sprendimo 77 punkte, Sąjungos teisės aktų leidėjas nusprendė, kad jeigu pagal Direktyvos 2007/46 IV priede nurodytus norminius aktus sudėtinių dalių tipui numatytas patvirtinimas ir pagal šios direktyvos 28 straipsnio 1 dalį bei 19 straipsnio 1 dalį jos gali būti parduodamos ar pradėtos eksploatuoti tik patvirtinus šį sudėtinės dalies tipą, reikia daryti išvadą, kad šių tipų sudėtinių dalių atveju patvirtinimo įrodymo negalima pakeisti konkurso dalyvio pateikta lygiavertiškumo deklaracija.
Šios išvados nepaneigia Direktyvos 2014/25 60 ir 62 straipsnių nuostatos, susijusios su techninėmis specifikacijomis, kurios gali būti nurodomos tokiuose konkursuose, dėl kurių pradėtos pagrindinės bylos, ir įrodymais, kuriais konkurso dalyviai gali pagrįsti, kad jų pasiūlymai atitinka šias technines specifikacijas.
Iš šios direktyvos 60 straipsnio 2 dalies matyti, kad techninėmis specifikacijomis, kuriomis pagal minėtos direktyvos 60 straipsnio 1 dalį apibrėžiamos šioje direktyvoje nurodytų darbų, paslaugų ar prekių charakteristikos, ūkio subjektams sudaromos vienodos galimybės dalyvauti pirkimo procedūroje ir nesudaroma nepagrįstų kliūčių atverti viešuosius pirkimus konkurencijai.
Pagal Direktyvos 2014/25 60 straipsnio 4 dalį išimties tvarka techninėse specifikacijose leidžiama nurodyti „prekių ženklą, patentą, rūšį, konkrečią kilmę ar gamybos būdą“, jei tai būtina sutarties dalykui pakankamai tiksliai ir aiškiai apibūdinti ir jei toks nurodymas pateikiamas kartu su žodžiais „arba lygiavertis“; šia galimybe buvo pasinaudota konkursuose, dėl kurių pradėtos pagrindinės bylos.
Tokiu atveju pagal Direktyvos 2014/25 60 straipsnio 5 dalį konkurso dalyviui leidžiama įrodyti, kad jo siūlomi sprendimai lygiaverčiai atitinka techninėse specifikacijose apibrėžtus reikalavimus, „bet kokiomis atitinkamomis priemonėmis, įskaitant [šios direktyvos] 62 straipsnyje nurodytas įrodinėjimo priemones“, o tai apima ne tik minėtos direktyvos 62 straipsnio 1 dalyje nurodytas priemones, kaip antai atitikties vertinimo įstaigos parengtas pažymas, bet ir kitas „tinkamas įrodinėjimo priemones“, kaip tai suprantama pagal tos pačios direktyvos 62 straipsnio 2 dalį.
Kaip taip pat matyti iš Direktyvos 2014/25 83 konstatuojamosios dalies, šiomis nuostatomis siekiama, kad techninės specifikacijos būtų parengtos pagal funkcinius ir veiksmingumo reikalavimus ir kad būtų išvengta dirbtino konkurencijos susiaurinimo taikant konkrečiam ūkio subjektui palankius reikalavimus, išreiškiančius svarbiausias prekių, paslaugų ar darbų, kuriuos šis ūkio subjektas paprastai siūlo, charakteristikas.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 2014/25 56 konstatuojamąją dalį šia direktyva negalima nepaisyti privalomų reikalavimų, nustatytų kitose Sąjungos teisės normose, be kita ko, saugumo ir aplinkos apsaugos srityje, kaip antai Direktyvoje 2007/46 dėl tų pačių priežasčių nustatyto patvirtinimo reikalavimo.
Vadinasi, kaip generalinis advokatas teigia savo išvados 80 punkte, Direktyva 2014/25 neturėtų trukdyti taikyti Direktyvą 2007/46, nes pastarosios direktyvos tikslas, kaip matyti iš jos 3 konstatuojamosios dalies, yra užtikrinti kelių eismo saugumą, sveikatos apsaugą, aplinkos apsaugą, energijos vartojimo efektyvumą ir užkirsti kelią neteisėtam naudojimui. Kadangi Direktyvoje 2007/46 būtent siekiant šių tikslų reikalaujama, kad tam tikros transporto priemonių atsarginės dalys būtų patvirtintos, toks reikalavimas tampa privalomas ir negali būti apeinamas remiantis Direktyva 2014/25.
Pagrindinėse bylose nagrinėjami konkursai buvo susiję su sudedamųjų dalių, kurios galėjo būti originalios
Iveco
dalys arba lygiavertės, tiekimu. Kaip pažymėta šio sprendimo 77 punkte, Direktyvos 2007/46 IV priede minimuose norminiuose aktuose nurodytos sudėtinės dalys, kurioms taikoma patvirtinimo pareiga, gali būti parduodamos arba pradėtos eksploatuoti, tik jeigu jos buvo patvirtintos.
Vadinasi, jeigu sudėtinėms dalims taikoma patvirtinimo pareiga, tam, kad būtų įvykdyti Direktyvoje 2007/46 nustatyti privalomi reikalavimai, tik patvirtintas ir dėl to galimas parduoti sudėtines dalis galima laikyti lygiavertėmis, kaip tai suprantama pagal minėtų konkursų sąlygas.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2007/46 10 straipsnio 2 dalis, 19 straipsnio 1 dalis ir 28 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas perkančiajai organizacijai draudžiama, vykstant konkursui dėl viešajai paslaugai teikti skirtų autobusų atsarginių dalių tiekimo, priimti pasiūlymą dėl sudėtinių dalių, kurių tipui taikomi Direktyvos 2007/46 IV priede nurodyti norminiai aktai, jeigu prie pasiūlymo nepridėta šių atsarginių dalių tipo patvirtinimo sertifikato ir nepateikta informacijos apie faktinį tokio tipo patvirtinimą, kai toks patvirtinimas numatytas šiuose norminiuose aktuose.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2014/25 60 ir 62 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jais, atsižvelgiant į Direktyvos 2007/46 3 straipsnio 27 punkte pateiktą sąvokos „gamintojas“ apibrėžtį, perkančiajai organizacijai draudžiama, vykstant konkursui dėl viešajai paslaugai teikti skirtų autobusų atsarginių dalių tiekimo, kaip konkurso dalyvio siūlomų sudėtinių dalių, kurioms taikomi Direktyvos 2007/46 IV priede nurodyti norminiai aktai, lygiavertiškumo įrodymą priimti to dalyvio parengtą lygiavertiškumo deklaraciją, jeigu šis dalyvis, nors prisistato kaip šių sudėtinių dalių gamintojas, tėra tik perpardavėjas ar prekiautojas.
Kaip Teisingumo Teismas pažymėjo 2018 m. liepos 12 d. Sprendime VAR ir ATM (
C‑14/17
,
EU:C:2018:568
,
punktas), kiek tai susiję su 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/17/EB dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (
OL L 134, 2004, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 19) 34 straipsnio aiškinimu, „kai pirkimo dokumentuose nurodytose techninėse specifikacijose daroma nuoroda į konkretų prekių ženklą, konkrečią kilmę ar gamybą, perkantysis subjektas turi reikalauti, kad dar pasiūlyme dalyvis pateiktų siūlomų produktų lygiavertiškumo šiose techninėse specifikacijose apibrėžtiems produktams įrodymą“.
Tame sprendime Teisingumo Teismas taip pat patikslino, kad perkančioji organizacija „turi diskreciją nustatyti priemones, kurias dalyviai gali naudoti šiam lygiavertiškumui savo pasiūlymuose įrodyti. Vis dėlto šia diskrecija turi būti naudojamasi taip, kad perkančiojo subjekto leidžiamos įrodinėjimo priemonės iš tikrųjų leistų naudingai įvertinti jam pateiktus pasiūlymus ir neviršytų to, kas būtina tam pasiekti“.
Tokį patį aiškinimą reikia taikyti ir Direktyvos 2014/25, kuria pakeista Direktyva 2004/17, 60 ir 62 straipsniams, nes šiuose straipsniuose, kaip ir pastarosios direktyvos 34 straipsnyje, reikalaujama, kad konkurso dalyvis, norintis pasinaudoti galimybe siūlyti prekes, lygiavertes toms, kurios apibrėžtos nurodant prekių ženklą, konkrečią kilmę ar gamybos būdą, jau savo pasiūlyme ir bet kokiomis tinkamomis priemonėmis turi pateikti atitinkamų prekių lygiavertiškumo įrodymą.
Iš šios jurisprudencijos matyti, kad, nepaisant perkančiosios organizacijos šiuo klausimu turimos diskrecijos, jos priimti įrodymai turi leisti jai veiksmingai įvertinti pasiūlymą, kad būtų nustatyta, ar jis atitinka konkrečiame konkurse nurodytas technines specifikacijas.
Taigi tam, kad būtų laikoma „tinkama priemone“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/25 60 straipsnio 5 dalį ir 62 straipsnio 2 dalį, lygiavertiškumo deklaraciją turi parengti įstaiga, galinti užtikrinti tokį lygiavertiškumą, o tam reikia, kad ta įstaiga prisiimtų techninę atsakomybę už nagrinėjamas sudėtines dalis ir turėtų priemonių, būtinų šių sudėtinių dalių kokybei užtikrinti. Tačiau šias sąlygas gali įvykdyti tik minėtų sudėtinių dalių gamintojas.
Tokį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2014/25 62 straipsnio 2 dalis, kurioje numatyta, kad tinkama įrodinėjimo priemonė gali būti „gamintojo techniniai dokumentai“, o tai reiškia, kad šį įrodymą turi pateikti nagrinėjamos atsarginės dalies gamintojas. Šis aiškinimas taip pat atitinka Reglamento Nr. 1400/2002 1 straipsnio u punktą, pagal kurį šio reglamento tikslais „tokios pačios kokybės atsarginės dalys – tai išimtinai atsarginės dalys, pagamintos visų įmonių, kurios bet kada gali patvirtinti, kad tam tikrų dalių kokybė atitinka kokybę tų sudėtinių dalių, kurios yra arba buvo naudojamos atitinkamai motorinei transporto priemonei surinkti“. Nors šis reglamentas nustojo galioti 2010 m. gegužės 31 d., jo 1 straipsnio u punkte patvirtinta, jog tam, kad lygiavertiškumo deklaracija būtų laikoma reikšminga, ją turi parengti gamintojas.
Be to, pagal Direktyvos 2007/46 3 straipsnio 27 punktą sąvoka „gamintojas“ apibrėžiama kaip „asmuo ar įstaiga, kuri yra atsakinga įgaliotajai institucijai visais tipo patvirtinimo ar leidimo suteikimo procedūros klausimais ir atsako už gamybos atitikties užtikrinimą“; šis asmuo arba ši įstaiga nebūtinai turi tiesiogiai dalyvauti visuose transporto priemonės, sistemos, sudėtinės dalies ar atskiro techninio mazgo, kurių tipo patvirtinimo procedūra yra atliekama, gamybos etapuose.
Nors šis apibrėžimas apima tik transporto priemones ir atsargines dalis, kurioms būtinas patvirtinimas, jame yra naudingos informacijos nustatant, kas gali būti laikomas sudėtinės dalies „gamintoju“, siekiant išnagrinėti, ar asmens, prisistatančio šios sudėtinės dalies „gamintoju“, pateikta lygiavertiškumo deklaracija gali būti tinkamas įrodymas. Iš tiesų iš šio apibrėžimo matyti, jog tam, kad galėtų būti pripažinta sudėtinės dalies „gamintoja“, įmonė nebūtinai turi tiesiogiai dalyvauti visuose šios sudėtinės dalies gamybos etapuose.
Šiomis aplinkybėmis taip pat naudinga Direktyvos 2007/46 3 straipsnio 26 punkte pateikta sąvokos „originalios dalys ar įranga“ apibrėžtis, pagal kurią, „[j]eigu neįrodoma kita, laikoma, kad dalys yra originalios dalys, jeigu gamintojas patvirtina, kad dalys atitinka sudėtinių dalių, kurios naudojamos surenkant atitinkamą transporto priemonę, kokybės reikalavimus ir buvo pagamintos pagal transporto priemonės gamintojo specifikacijas ir gamybos standartus“.
Iš tiesų iš šios apibrėžties matyti, jog tam, kad būtų galima nustatyti, jog atsarginė dalis gali būti laikoma originalia, deklaraciją šiuo klausimu turi parengti šios sudėtinės dalies gamintojas, nepaisant to, kad minėta sudėtinė dalis buvo pagaminta pagal transporto priemonės, kuriai ji skirta, gamintojo nustatytas specifikacijas ir gamybos standartus.
Vadinasi, darytina išvada, jog tam, kad vykstant tokiems konkursams, dėl kurių pradėtos pagrindinės bylos, sudėtinės dalies lygiavertiškumo deklaraciją būtų galima laikyti tinkama įrodinėjimo priemone, ją turi parengti šios sudėtinės dalies gamintojas, nors jis nebūtinai turi tiesiogiai dalyvauti visuose minėtos sudėtinės dalies gamybos etapuose.
Atvirkščiai, perpardavėjo ar prekiautojo pateikta lygiavertiškumo deklaracija negali būti laikoma tinkama įrodinėjimo priemone.
Nors pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar pagrindinėse bylose konkurso dalyviai gali būti laikomi jų siūlomų sudėtinių dalių „gamintojais“, siekiant pateikti šiam teismui naudingą atsakymą reikia patikslinti, kad, priešingai, nei teigė tam tikros procese Teisingumo Teisme dalyvavusios šalys, aplinkybė, kad konkurso dalyvis gamina kitas atsargines dalis nei tos, kurias siekiama įsigyti per konkursą, kad jis įregistruotas prekybos rūmuose arba kad jo veiklai buvo išduotas kokybės sertifikatas, nėra svarbi nustatant, ar tas konkurso dalyvis gali būti laikomas jo pasiūlyme nurodytų sudėtinių dalių gamintoju.
Be to, taip pat turi būti atmestas argumentas, kad sąvoką „gamintojas“ būtina aiškinti plačiau, nes pagal tam tikras ES direktyvas dėl vartotojų apsaugos, visų pirma pagal 1999 m. gegužės 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 1999/44/EB dėl vartojimo prekių pardavimo ir susijusių garantijų tam tikrų aspektų (
OL L 171, 1999, p. 12
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 4 t., p. 223) 1 straipsnio 2 dalies d punktą ir 2019 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2019/771 dėl tam tikrų prekių pirkimo-pardavimo sutarčių aspektų, kuria iš dalies keičiami Reglamentas (ES) 2017/2394 ir Direktyva 2009/22/EB bei panaikinama Direktyva 1999/44/EB (
OL L 136, 2019, p. 28
), 2 straipsnio 4 punktą, sąvoka „gamintojas“ suprantama kaip apimanti ir ūkio subjektą, kuris tik parduoda prekę, pažymėdamas ją savo prekių ženklu, bet faktiškai nedalyvauja jos gamybos procese. Iš tiesų šiais teisės aktais, be kita ko, siekiama užtikrinti vartotojų apsaugą, kaip matyti iš Direktyvos 1999/44 1 straipsnio 1 dalies ir Direktyvos 2019/771 1 straipsnio, todėl jie nėra reikšmingi aiškinant Sąjungos teisės aktus viešųjų pirkimų srityje.
Galiausiai reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 96 punkte nurodytos jurisprudencijos, konkurso dalyvio siūlomų prekių lygiavertiškumo konkurso techninėse specifikacijose nurodytoms prekėms įrodymas turi būti pateiktas jau pasiūlyme ir šis įrodymas iš tikrųjų leidžia perkančiajam subjektui tinkamai įvertinti jam pateiktus pasiūlymus. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar taip yra pagrindinėse bylose.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2014/25 60 ir 62 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad, atsižvelgiant į Direktyvos 2007/46 3 straipsnio 27 punkte pateiktą sąvokos „gamintojas“ apibrėžtį, jais perkančiajai organizacijai draudžiama, vykstant konkursui dėl viešajai paslaugai teikti skirtų autobusų atsarginių dalių tiekimo, kaip konkurso dalyvio siūlomų sudėtinių dalių, kurioms taikomi Direktyvos 2007/46 IV priede nurodyti norminiai aktai, lygiavertiškumo įrodymą priimti to dalyvio parengtą lygiavertiškumo deklaraciją, jeigu tas dalyvis negali būti laikomas šių sudėtinių dalių gamintoju.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:

1.
2007 m. rugsėjo 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2007/46/EB, nustatančios motorinių transporto priemonių ir jų priekabų bei tokioms transporto priemonėms skirtų sistemų, sudėtinių dalių ir atskirų techninių mazgų patvirtinimo pagrindus (Pagrindų direktyva), 10 straipsnio 2 dalis, 19 straipsnio 1 dalis ir 28 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinamos taip:
pagal jas perkančiajai organizacijai draudžiama, vykstant konkursui dėl viešajai paslaugai teikti skirtų autobusų atsarginių dalių tiekimo, priimti pasiūlymą dėl sudėtinių dalių, kurių tipui taikomi Direktyvos 2007/46 IV priede nurodyti norminiai aktai, jeigu prie pasiūlymo nepridėta šių atsarginių dalių tipo patvirtinimo sertifikato ir nepateikta informacijos apie faktinį tokio tipo patvirtinimą, kai toks patvirtinimas numatytas šiuose norminiuose aktuose.

2.
2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/25/ES dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/17/EB, 60 ir 62 straipsniai
turi būti aiškinami taip:
atsižvelgiant į Direktyvos 2007/46 3 straipsnio 27 punkte pateiktą sąvokos „gamintojas“ apibrėžtį, jais perkančiajai organizacijai draudžiama, vykstant konkursui dėl viešajai paslaugai teikti skirtų autobusų atsarginių dalių tiekimo, kaip konkurso dalyvio siūlomų sudėtinių dalių, kurioms taikomi Direktyvos 2007/46 IV priede nurodyti norminiai aktai, lygiavertiškumo įrodymą priimti to dalyvio parengtą lygiavertiškumo deklaraciją, jeigu tas dalyvis negali būti laikomas šių sudėtinių dalių gamintoju.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.