CELEX: 62018TJ0003
Ochranná známka Európskej únie
Konanie o vyhlásenie neplatnosti
Slovné a obrazové ochranné známky Európskej únie ANN TAYLOR a AT ANN TAYLOR
Absolútny dôvod neplatnosti
Článok 59 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001
Nekonanie v dobrej viere

[
omissis
]
Právny stav
[
omissis
]
Vo veci samej žalobkyňa uvádza jediný žalobný dôvod, ktorý sa v podstate zakladá na porušení článku 59 ods. 1 písm. b) nariadenia 2017/1001, keďže podľa nej odvolací senát dospel k nesprávnemu záveru, že prihlášky sporných ochranných známok neboli podané v dobrej viere. Na podporu tohto žalobného dôvodu uvádza tri výhrady, ktoré sa zakladajú na nesprávnom posúdení týkajúcom sa po prvé existencie podobnosti medzi kolidujúcimi označeniami, ktorá môže viesť k pravdepodobnosti zámeny, a vedomosti majiteľa sporných ochranných známok o existencii zhodnej alebo podobnej ochrannej známky, po druhé úmyslu majiteľa sporných ochranných známok v čase podania prihlášky týchto ochranných známok a po tretie dôkaznej hodnoty skutočností, ktoré uviedol vedľajší účastník konania na podporu svojho návrhu na vyhlásenie neplatnosti, ako aj dôkazného bremena.
Vedľajší účastník konania tvrdí, že žalobkyňa tým, že uviedla tieto výhrady, nedodržala ustanovenia článku 72 ods. 2 nariadenia 2017/1001 v rozsahu, v akom neuviedla nijaké nesprávne právne posúdenie alebo procesnú vadu zo strany odvolacieho senátu, ale obmedzila sa len na spochybnenie jeho posúdení a záverov.
V tejto súvislosti treba na jednej strane pripomenúť, že podľa článku 72 ods. 2 nariadenia 2017/1001 možno žalobu proti rozhodnutiam odvolacích senátov podať najmä z dôvodu porušenia tohto nariadenia.
Ako je pritom uvedené v bode 24 vyššie, prejednávaná žaloba sa opiera o jediný žalobný dôvod, ktorý sa v podstate zakladá na porušení ustanovenia nariadenia 2017/1001, a to konkrétne jeho článku 59 ods. 1 písm. b).
Na druhej strany z judikatúry vyplýva, že podľa článku 72 ods. 2 nariadenia 2017/1001 môže Všeobecný súd vykonať úplné preskúmanie zákonnosti rozhodnutí odvolacích senátov EUIPO na účely zistenia, či tieto senáty z právneho hľadiska správne posúdili skutkové okolnosti sporu, alebo či pri posúdení skutkových okolností, ktoré boli predložené týmto senátom, nedošlo k pochybeniu (rozsudok z 18. decembra 2008, Les Éditions Albert René/ÚHVT,
C‑16/06 P
,
EU:C:2008:739
, bod
).
Žalobkyňa teda môže v rámci svojho jediného žalobného dôvodu žiadať, aby Všeobecný súd preskúmal presnosť tak právnych, ako aj skutkových posúdení, o ktoré sa opierajú napadnuté rozhodnutia.
Konkrétne na rozdiel od toho, čo tvrdil vedľajší účastník konania na pojednávaní, žalobkyňa sa môže domáhať, aby Všeobecný súd v rámci svojho úplného preskúmania zákonnosti napadnutých rozhodnutí preskúmal dôkazy, ktoré účastníci konania predložili EUIPO, s cieľom overiť, či odvolací senát dostatočne zohľadnil a správne posúdil ich relevantnosť a príslušnú dôkaznú hodnotu a či na tomto základe správne dospel k záveru, že sporné ochranné známky neboli prihlásené v dobrej viere.
V tejto súvislosti, hoci právna úprava Únie neobsahuje definíciu pojmu nekonanie v dobrej viere, z jeho bežného významu, ako aj z kontextu a cieľov článku 59 ods. 1 písm. b) nariadenia 2017/1001 možno vyvodiť, že – ako uviedla generálna advokátka Sharpston v bode 60 svojich návrhov, ktoré predniesla vo veci Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (
C‑529/07
,
EU:C:2009:148
) – tento pojem sa vzťahuje na subjektívnu pohnútku prihlasovateľa dotknutej ochrannej známky, t. j. na nečestný úmysel alebo iný nepoctivý dôvod, a zahrnuje správanie, ktoré sa odchyľuje od uznávaných zásad etického správania alebo poctivých zvykov v priemysle alebo obchode [návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Sharpston vo veci Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
C‑529/07
,
EU:C:2009:148
, bod
, a rozsudok zo 7. júla 2016, Copernicus‑Trademarks/EUIPO – Maquet (LUCEO),
T‑82/14
,
EU:T:2016:396
, bod
].
Tento pojem teda nie je uplatniteľný v prípade, že prihlášku možno považovať za zodpovedajúcu legitímnemu cieľu a že úmysel prihlasovateľa nie je v rozpore so základnou funkciou ochrannej známky, ktorou je zaručiť spotrebiteľovi alebo konečnému používateľovi totožnosť pôvodu výrobku alebo dotknutej služby, a zároveň mu umožniť odlíšiť tento výrobok alebo túto službu bez možnej zámeny od výrobkov alebo služieb iného pôvodu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. júna 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
, body
až
, a zo 7. júla 2016, LUCEO,
T‑82/14
,
EU:T:2016:396
, bod
).
Článok 59 ods. 1 písm. b) nariadenia 2017/1001 tak zodpovedá cieľu všeobecného záujmu, a to zabrániť zápisom ochranných známok, ktoré majú zneužívajúcu povahu alebo sú v rozpore s poctivými zvykmi v priemysle a obchode (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 3. júna 2010, Internetportal und Marketing,
C‑569/08
,
EU:C:2010:311
, body
a
). Takéto zápisy sú totiž v rozpore so zásadou, podľa ktorej uplatňovanie práva Únie nemožno rozšíriť tak, aby sa vzťahovalo na zneužívajúce postupy hospodárskych subjektov, ktoré neumožňujú dosiahnuť cieľ sledovaný dotknutou právnou úpravou (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudky zo 14. decembra 2000, Emsland‑Stärke,
C‑110/99
,
EU:C:2000:695
, body
a
, a zo 7. júla 2016, LUCEO,
T‑82/14
,
EU:T:2016:396
, bod
).
Práve navrhovateľovi vyhlásenia neplatnosti, ktorý sa chce oprieť o článok 59 ods. 1 písm. b) nariadenia 2017/1001, prináleží preukázať okolnosti, na základe ktorých možno prijať záver, že prihláška ochrannej známky Európskej únie nebola podaná v dobrej viere, pričom dobrá viera sa predpokladá až do preukázania opaku [rozsudok z 8. marca 2017, Biernacka‑Hoba/EUIPO – Formata Bogusław Hoba (Formata),
T‑23/16
, neuverejnený,
EU:T:2017:149
, bod
].
V tejto súvislosti, hoci pojem nekonanie v dobrej viere v zmysle článku 59 ods. 1 písm. b) nariadenia 2017/1001 predstavuje subjektívnu okolnosť, keďže je preň typický úmysel prihlasovateľa v okamihu podania prihlášky ochrannej známky Európskej únie, treba tento pojem určiť s prihliadnutím na objektívne okolnosti danej veci (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júna 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
, bod
).
Napriek tomu v prípade, že EUIPO konštatuje, že objektívne okolnosti danej veci, na ktoré poukázal navrhovateľ vyhlásenia neplatnosti, neumožňujú vyvrátiť domnienku dobrej viery, ktorá sa uplatňuje na prihlášku spornej ochrannej známky, majiteľovi tejto ochrannej známky prináleží predložiť hodnoverné vysvetlenia týkajúce sa cieľov a obchodnej logiky, ktoré prihláška uvedenej ochrannej známky sleduje.
Majiteľ ochrannej známky má totiž najlepšie postavenie na to, aby EUIPO vysvetlil úmysel, ktorý sledoval pri prihlasovaní tejto ochrannej známky, a aby mu predložil skutočnosti, ktoré ho môžu presvedčiť, že napriek existencii takých objektívnych okolností, akými sú tie, ktoré sú uvedené v bode 36 vyššie, bol tento úmysel legitímny [pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudky z 9. novembra 2016, Birkenstock Sales/EUIPO (Vyobrazenie pretínajúcich sa vlnoviek),
T‑579/14
,
EU:T:2016:650
, bod
, a z 5. mája 2017, PayPal/EUIPO – Hub Culture (VENMO),
T‑132/16
, neuverejnený,
EU:T:2017:316
, body
až
].
Práve na základe týchto úvah treba preskúmať jednotlivé výhrady žalobkyne.
O prvej výhrade založenej na nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustil odvolací senát v súvislosti s existenciou podobnosti medzi kolidujúcimi označeniami, ktorá môže viesť k pravdepodobnosti zámeny, a vedomosťou majiteľa sporných ochranných známok o existencii podobnej ochrannej známky
Žalobkyňa tvrdí, že existencia podobnosti medzi kolidujúcimi označeniami, ktorá môže viesť k pravdepodobnosti zámeny, a vedomosť majiteľa sporných ochranných známok o existencii podobnej ochrannej známky predstavujú dve podmienky, ktoré sú nevyhnutné na určenie toho, že uvedený majiteľ nekonal v dobrej viere.
Táto výhrada sa delí na dve časti, z ktorých jedna sa zakladá na nesprávnom uplatnení prvej podmienky a ďalšia na nesprávnom uplatnení druhej podmienky.
V rámci prvej časti žalobkyňa tvrdí, že odvolací senát sa dopustil pochybenia tým, že rozhodol, že existuje podobnosť, ktorá môže viesť k zámene kolidujúcich označení, hoci výrobky, ktorých sa označenia týkajú, nie sú zhodné alebo podobné. Žalobkyňa totiž tvrdí, že z praxe EUIPO vyplýva, že odevy a hodinky sú rôznymi výrobkami, takže spotrebiteľ nevytvorí väzbu medzi dotknutými ochrannými známkami. Okrem toho sa domnieva, že vedľajší účastník konania z právneho hľadiska dostatočne nepreukázal dobré meno staršej ochrannej známky.
V rámci druhej časti žalobkyňa tvrdí, že v prejednávanej veci nemala v čase podania prihlášok sporných ochranných známok vedomosť o existencii zhodnej alebo podobnej ochrannej známky, ktorá by mohla viesť k zámene, t. j. vedomosť o zápise staršej ochrannej známky obsahujúcej slovné prvky „ann taylor“ v prípade výrobkov patriacich do triedy 14. Okrem toho sa žalobkyňa domnieva, že aj za predpokladu, že by vedela o existencii takejto ochrannej známky, ktorá bola prihlásená pre odevy, nebola by táto okolnosť relevantná.
EUIPO a vedľajší účastník konania spochybňujú túto argumentáciu.
Obe časti tejto výhrady treba preskúmať postupne.
O prvej časti založenej na nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustil odvolací senát v súvislosti s existenciou podobnosti medzi kolidujúcimi označeniami, ktorá môže viesť k pravdepodobnosti zámeny
Na úvod treba uviesť, že táto časť sa zakladá na troch predpokladoch.
V prvom rade žalobkyňa – ako potvrdila na pojednávaní – tvrdí, že vzhľadom na kritériá definované v rozsudku z 11. júna 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
), bol vedľajší účastník konania na účely preukázania nekonania v dobrej viere povinný preukázať, že pre zhodný výrobok existuje v Únii zhodné alebo podobné označenie ako označenie, o ktorého zápis sa žiada a ktoré by mohlo viesť k pravdepodobnosti zámeny.
V druhom rade sa žalobkyňa implicitne ale nevyhnutne opiera o predpoklad, že odvolací senát v prejednávanej veci konštatoval, že v Únii existuje zhodné alebo podobné označenie pre zhodný alebo podobný výrobok, ktoré môže viesť k pravdepodobnosti zámeny.
V treťom rade sa žalobkyňa domnieva, že s cieľom preukázať nekonanie v dobrej viere mal vedľajší účastník konania preukázať dobré meno staršej ochrannej známky v Únii.
Tieto tri predpoklady sú však nesprávne.
V tejto súvislosti, pokiaľ ide predovšetkým o prvý z týchto predpokladov, treba pripomenúť, že podľa judikatúry existencia nekonania prihlasovateľa v dobrej viere v okamihu podania prihlášky sa má posudzovať z celkového hľadiska s prihliadnutím na všetky relevantné skutočnosti danej veci (rozsudok z 11. júna 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
, body
a
).
Súdny dvor rozhodol, že medzi takéto relevantné faktory môže patriť najmä skutočnosť, že prihlasovateľ vie alebo musí vedieť, že tretia osoba používa najmenej v jednom členskom štáte zhodné alebo podobné označenie pre zhodný alebo podobný výrobok, ktoré by mohlo viesť k zámene s prihlasovaným označením, úmysel prihlasovateľa zabrániť tejto tretej osobe pokračovať v používaní takéhoto označenia, ako aj stupeň právnej ochrany, ktorá sa poskytuje označeniu tejto tretej osoby a prihlasovanému označeniu (rozsudok z 11. júna 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
, bod
).
Napriek tomu z odôvodnenia rozsudku z 11. júna 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
), vyplýva, že tri faktory uvedené v bode 51 vyššie sú len príkladom skutočností, ktoré možno zohľadniť na účely rozhodovania o neexistencii dobrej viery prihlasovateľa ochrannej známky v okamihu podania prihlášky [rozsudok zo 14. februára 2012, Peeters Landbouwmachines/ÚHVT – Fors MW (BIGAB),
T‑33/11
,
EU:T:2012:77
, bod
]. V tomto rozsudku Súdny dvor totiž iba odpovedal na otázky vnútroštátneho súdu, ktoré sa v podstate týkali toho, či sú takéto faktory relevantné (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. júna 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
, body
a
). Absencia jedného z týchto faktorov tak v závislosti od okolností prejednávanej veci nevyhnutne nebráni tomu, aby bola konštatovaná neexistencia dobrej viery prihlasovateľa (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. júla 2016, LUCEO,
T‑82/14
,
EU:T:2016:396
, bod
).
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že ako uviedla generálna advokátka Sharpston v bode 60 svojich návrhov, ktoré predniesla vo veci Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (
C‑529/07
,
EU:C:2009:148
), pojem nekonanie v dobrej viere v zmysle článku 59 ods. 1 písm. b) nariadenia 2017/1001 nemožno ohraničiť len na úzku kategóriu konkrétnych skutočností. Cieľ všeobecného záujmu týchto ustanovení, a to zabrániť zápisom ochrannej známky, ktoré majú zneužívajúcu povahu a sú v rozpore s poctivými zvykmi v priemysle a obchode, pripomenutý v bode 33 vyššie, by bol ohrozený, ak by bolo možné preukázať nekonanie v dobrej viere len na základe okolností, ktoré boli v obmedzenom rozsahu uvedené v rozsudku z 11. júna 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
) (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 3. júna 2010, Internetportal und Marketing,
C‑569/08
,
EU:C:2010:311
, bod
).
Z ustálenej judikatúry tak vyplýva, že v rámci celkového posúdenia neexistencie dobrej viery prihlasovateľa možno tiež zohľadniť pôvod sporného označenia a jeho používanie v období po jeho vytvorení, obchodnú logiku, ktorá viedla k podaniu prihlášky označenia ako ochrannej známky Európskej únie, ako aj vývoj udalostí, ktoré viedli k tomuto podaniu prihlášky [pozri rozsudok z 26. februára 2015, Pangyrus/ÚHVT – RSVP Design (COLOURBLIND),
T‑257/11
, neuverejnený,
EU:T:2015:115
, bod
a citovanú judikatúru].
Navyše treba uviesť, že na rozdiel od článku 60 nariadenia 2017/1001, ktorý uvádza relatívne dôvody neplatnosti ochrannej známky Európskej únie a ktorého cieľom je teda chrániť súkromné záujmy majiteľov určitých skorších práv, ktoré kolidujú s dotknutou ochrannou známkou, cieľom článku 59 ods. 1 toho istého nariadenia, ktorý stanovuje najmä to, že nekonanie prihlasovateľa v dobrej viere v čase podania prihlášky ochrannej známky predstavuje absolútny dôvod neplatnosti, je chrániť záujmy všetkých. V dôsledku toho relevantné posúdenia na účely konštatovania existencie jedného z uvedených relatívnych dôvodov neplatnosti nemožno nevyhnutne preniesť na konštatovanie neexistencie dobrej viery (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 22. októbra 2015, BGW,
C‑20/14
,
EU:C:2015:714
, body
až
).
Konkrétne od navrhovateľa vyhlásenia neplatnosti, ktorý sa odvoláva na nekonanie v dobrej viere, nemožno vyžadovať, aby preukázal existenciu pravdepodobnosti zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia 2017/1001 vo vzťahu k staršej ochrannej známke, ktorej je majiteľom, a spornej ochrannej známke. Na jednej strane, ako totiž uviedli EUIPO a vedľajší účastník konania na pojednávaní, ustanovenia článku 59 ods. 1 písm. b) nariadenia 2017/1001 by tým boli z veľkej časti zbavené svojho potrebného účinku. Na druhej strane na tieto ustanovenia, ktorých cieľom je chrániť všeobecný záujem, sa môže odvolávať každá fyzická alebo právnická osoba a nielen majitelia skorších práv.
V prejednávanej veci stačí konštatovať, že na účely preukázania toho, že žalobkyňa v čase podania prihlášok sporných ochranných známok nekonala v dobrej viere, sa vedľajší účastník konania odvolal pred EUIPO na okolnosti týkajúce sa toho, že v Mexiku prvá z týchto dvoch spoločností prihlásila a používala ochranné známky, ktoré sú zhodné s uvedenými spornými ochrannými známkami, pričom podľa vedľajšieho účastníka konania tieto okolnosti preukazujú zámer uvedenej spoločnosti nečestným spôsobom si privlastniť jeho podobnú ochrannú známku, ktorá bola v Spojených štátoch prihlásená pre odevy. Je pritom zjavné, že podmienky stanovené v článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia 2017/1001 nemôžu predstavovať vhodné kritériá na posúdenie relevantnosti týchto okolností.
Následne, pokiaľ ide o druhý predpoklad tejto časti, stačí uviesť, že v prejednávanej veci odvolací senát iba konštatoval zhodnosť alebo podobnosť sporných ochranných známok a označení vedľajšieho účastníka a existenciu vzájomného vzťahu medzi hodinkami patriacimi do triedy 14, ktorých sa týkajú uvedené ochranné známky, a výrobkami v odevnom odvetví, ktoré patria do triedy 25 a v prípade ktorých boli používané vyššie uvedené označenia. Naproti tomu, ako uviedla samotná žalobkyňa, odvolací senát v bode 26 napadnutých rozhodnutí výslovne uviedol, že tieto výrobky nemožno považovať za podobné v zmysle rozsudku z 29. septembra 1998, Canon (
C‑39/97
,
EU:C:1998:442
), ktorý sa týkal otázky, za akých podmienok môže podobnosť výrobkov alebo služieb viesť vzniku pravdepodobnosti zámeny. Odvolaciemu senátu teda nemožno vytýkať, že v napadnutých rozhodnutiach vychádzal z nesprávnych skutkových úvah z dôvodu, že v prejednávanom prípade nesprávne konštatoval existenciu pravdepodobnosti zámeny.
Napokon, pokiaľ ide o tretí predpoklad tejto časti, treba uviesť, že dobré meno staršej ochrannej známky predstavuje najmä podmienku uplatnenia článku 8 ods. 5 a článku 60 ods. 1 písm. a) nariadenia 2017/1001, na ktorý sa možno odvolať v prípade, že existuje riziko, že by používaním prihlasovanej ochrannej známky došlo k neoprávnenému získaniu prospechu z rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena staršej ochrannej známky, prípadne by tým bola spôsobená ujma na úkor tejto rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena. Podľa ustálenej judikatúry zásahy uvedené v týchto ustanoveniach sú dôsledkom určitého stupňa podobnosti medzi staršou ochranou známkou a prihlasovanou ochrannou známkou, v dôsledku ktorého si príslušná skupina verejnosti tieto dve ochranné známky zblíži, teda si vytvorí spojitosť medzi nimi, hoci si ich nevyhnutne nemusí zameniť [pozri rozsudok z 11. decembra 2014, Coca‑Cola/ÚHVT – Mitico (Master),
T‑480/12
,
EU:T:2014:1062
, bod
a citovanú judikatúru].
Naproti tomu z dôvodov, ktoré sú analogické dôvodom uvedeným v bodoch 55 a 56 vyššie, hoci dobré meno staršieho označenia v Únii môže podľa okolností prejednávanej veci predstavovať relevantnú skutočnosť na účely posúdenia nekonania v dobrej viere, nemožno od navrhovateľa vyhlásenia neplatnosti, ktorý na toto nekonanie v dobrej viere poukazuje, vyžadovať, aby ho systematicky preukázal – podobne ako sa to vyžaduje od navrhovateľa vyhlásenia neplatnosti odvolávajúceho sa na podmienky článku 60 ods. 1 písm. a) a článku 8 ods. 5 nariadenia 2017/1001. Konkrétne, ako bolo pripomenuté v bode 35 vyššie, nekonanie v dobrej viere je znakom úmyslu prihlasovateľa v čase podania prihlášok spornej ochrannej známky. Naproti tomu, ako uviedol vedľajší účastník konania na pojednávaní, prípadné účinky používania tejto ochrannej známky na dobré meno staršej ochrannej známky nie sú nevyhnutne relevantné.
V každom prípade, za predpokladu, že by dobré meno ochranných známok vedľajšieho účastníka konania bolo v prejednávanej veci relevantné, potom by sa vzhľadom na okolnosti uvedené vedľajším účastníkom konania nemalo zohľadniť dobré meno v Únii, ale dobré meno, ktoré tieto ochranné známky môžu požívať v Spojených štátoch a Mexiku. Ako však potvrdili pripomienky žalobkyne počas pojednávania, tá sa dovoláva iba neexistencie dobrého mena ochranných známok vedľajšieho účastníka konania na území Únie.
Z uvedeného vyplýva, že odvolací senát sa v prejednávanej veci nedopustil nijakého nesprávneho právneho posúdenia alebo nesprávneho posúdenia z dôvodu neexistencie zhodného alebo podobného označenia pre zhodný alebo podobný výrobok, ktoré by mohlo viesť k zámene s označeniami, o ktorých zápis sa žiada, alebo z dôvodu, že v Únii neexistuje dobré meno starších označení vedľajšieho účastníka konania.
Bez ohľadu na nesprávnosť predpokladov tejto časti však treba preskúmať dôvodnosť tejto časti v rozsahu, v akom sa týka pochybenia, ktorého sa odvolací senát údajne dopustil, keď usúdil, že existuje vzájomný vzťah medzi výrobkami, ktorých sa týkajú sporné ochranné známky, a výrobkami, na ktoré sa vzťahujú označenia používané vedľajším účastníkom konania, a že tento vzájomný vzťah bol relevantný na účely konštatovania neexistencie dobrej viery prihlasovateľa v čase prihlasovania týchto ochranných známok.
V prvom rade v tejto súvislosti treba uviesť, že existencia zhodných alebo podobných označení používaných pre výrobky patriace do trhového segmentu, ktorý susedí s trhovým segmentom s výrobkami, pre ktoré bola sporná ochranná známka zapísaná, sa môže zdať relevantná na účely konštatovania, že prihlasovateľ nekonal v dobrej viere.
Aj keď v takomto prípade sa výrobky označené zhodnými alebo podobnými označeniami odlišujú, blízkosť príslušných trhových segmentov môže prihlasovateľovi spornej ochrannej známky poskytnúť možnosť, aby v prípade, že tak zamýšľa, uplatnil stratégie využívania tejto ochrannej známky, ktoré sú v rozpore s etikou a poctivými zvykmi v priemysle a obchode. Napríklad by ju mohol využívať s cieľom úmyselne vytvárať medzi podnikateľmi daného odvetvia alebo v rámci verejnosti asociáciu s podnikom, ktorý je majiteľom alebo používateľom zhodných alebo podobných označení, alebo zabrániť rozšíreniu činností tohto podniku na trhový segment, pre ktorý bola jeho ochranná známka zapísaná, hoci toto rozšírenie činností by mohlo pre uvedený podnik predstavovať legitímnu stratégiu obchodnej expanzie.
V druhom rade treba uviesť, že posúdenia odvolacieho senátu týkajúce sa jednak používania označenia ANN TAYLOR (alebo veľmi podobného označenia ANNTAYLOR) zo strany vedľajšieho účastníka konania a jednak zhodnosti alebo podobnosti sporných ochranných známok a týchto označení sú správne.
Na jednej strane stačí v tejto súvislosti konštatovať, že vzhľadom na dôkazy predložené vedľajším účastníkom konania v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti mohol odvolací senát konštatovať používanie ochrannej známky ANN TAYLOR touto spoločnosťou prinajmenšom v Spojených štátoch od roku 1954, a to najmä pre odevy, ako aj existenciu viacerých zápisov zhodných alebo podobných ochranných známok, ktorých majiteľom je uvedená spoločnosť v takmer 90 krajinách, a to konkrétne pre tie isté výrobky. Treba najmä uviesť, že vedľajší účastník konania podal na EUIPO a orgány niektorých členských štátov prihlášky ochranných známok pre označenia ANN TAYLOR a veľmi podobné označenia skôr, ako boli podané prihlášky sporných ochranných známok.
Na druhej strane treba konštatovať zhodnosť spornej slovnej ochrannej známky a slovnej ochrannej známky ANN TAYLOR, ktorej majiteľom je vedľajší účastník konania, a jej podobnosť s jednou z jeho ďalších slovných ochranných známok, ANNTAYLOR, pričom jediným rozdielom v tomto poslednom uvedenom prípade je medzera medzi prvkami „ann“ a „taylor“. Okrem toho je nesporné, že – ako vyplýva z posúdení zrušovacieho oddelenia, ktoré potvrdil odvolací senát – celkový dojem, ktorý vytvára sporná obrazová ochranná známka, sa zásadne neodlišuje od dojmu, ktorý vytvárajú vyššie uvedené ochranné známky vedľajšieho účastníka konania, a to z dôvodu zahrnutia prvku písaného veľkými písmenami „ANN TAYLOR“ do uvedenej obrazovej ochrannej známky, ako aj samostatného a dominantného rozlišovacieho postavenia, ktoré v tejto ochrannej známke zastáva.
V treťom rade z judikatúry vyplýva, že bez ohľadu na to, či sú také výrobky patriace do triedy 14, akými sú hodinky, a také výrobky patriace do triedy 25, akými sú odevné výrobky, zhodné v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia 2017/1001, tieto výrobky patria do blízkych trhových segmentov. Konkrétne v oblasti s luxusným tovarom sa tieto výrobky predávajú pod slávnymi ochrannými známkami tvorcov a výrobcov s dobrou povesťou a výrobcovia odevov sa preto orientujú na trh s uvedenými výrobkami patriacimi do triedy 14, vrátane trhu s hodinkami [pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. februára 2015, Compagnie des montres Longines, Francillon/ÚHVT – Cheng (B),
T‑505/12
,
EU:T:2015:95
, body
až
a citovanú judikatúru].
Okrem toho z judikatúry vyplýva, že aj keď nie je možné konštatovať komplementárnosť hodiniek a odevov s cieľom preukázať podobnosť týchto výrobkov, nič to nemení na tom, že tieto výrobky majú spoločné to, že sú významné, pokiaľ ide o fyzický vzhľad určitej osoby, takže dôvodom na ich kúpu môže byť aspoň sčasti imidž, ktorý poskytujú tejto osobe, alebo dokonca hľadanie určitej „estetickej komplementárnosti“ [pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudky z 9. júla 2015, CMT/ÚHVT – Camomilla (Camomilla),
T‑98/13 a T‑99/13
, neuverejnený,
EU:T:2015:480
, bod
, a z 28. septembra 2016, The Art Company B & S/EUIPO – G‑Star Raw (THE ART OF RAW),
T‑593/15
, neuverejnený,
EU:T:2016:572
, bod
].
Odvolací senát sa teda nedopustil pochybenia, keď konštatoval vzájomný vzťah medzi výrobkami, ktorých sa týkajú sporné ochranné známky, a výrobkami v odevnom odvetví, v prípade ktorých boli používané alebo prihlásené ochranné známky vedľajšieho účastníka konania. Okrem toho odvolací senát mohol správne konštatovať, že prax módnych tvorcov spočívajúca v rozširovaní ich ponuky na výrobky patriace do trhových segmentov, ktoré susedia so segmentom odevov, bola v prejednávanej veci znázornená prostredníctvom rozšírenia škály výrobkov označených ochrannými známkami vedľajšieho účastníka konania aj na iné výrobky než odevy, ako sú napríklad topánky, bižutéria, slnečné okuliare, parfumy a hodinky.
V dôsledku toho odvolací senát správne usúdil, že skutočnosť, že ochranné známky, ktoré sú zhodné alebo veľmi podobné so spornými ochrannými známkami, boli používané a chránené od roku 1954, pokiaľ ide o výrobky patriace do susedného trhového segmentu, predstavuje v prejednávanej veci relevantný faktor na účely posúdenia toho, či prihlasovateľ v čase podania prihlášok sporných ochranných známok nekonal v dobrej viere.
Tvrdenia žalobkyne a skutočnosti uvedené na podporu týchto tvrdení nemôžu spochybniť tento záver.
Na jednej strane, hoci je vzhľadom na zásady rovnosti zaobchádzania a riadnej správy veci verejných nesporné, že EUIPO je povinný zohľadňovať už prijaté rozhodnutia o podobných prihláškach a s mimoriadnou pozornosťou skúmať, či je alebo nie je potrebné rozhodnúť rovnako, uplatnenie týchto zásad musí byť uvedené do súladu so zásadou zákonnosti (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 28. júna 2018, EUIPO/Puma,
C‑564/16 P
,
EU:C:2018:509
, bod
a citovanú judikatúru).
Po prvé v prejednávanej veci sa žalobkyňa pred Všeobecným súdom odvoláva na dve rozhodnutia, ktoré sú neskoršie ako napadnuté rozhodnutia. V dôsledku toho odvolaciemu senátu nemožno vytýkať, že k nim neprihliadol. Navyše podľa ustálenej judikatúry žaloba podaná na Všeobecný súd, ktorá je upravená v článku 65 nariadenia 2017/1001, smeruje k preskúmaniu zákonnosti rozhodnutí odvolacích senátov a v konaní o žalobe o neplatnosť musí byť zákonnosť napadnutého aktu posúdená podľa skutkového a právneho stavu existujúceho v čase, keď bol tento akt prijatý. Úlohou Všeobecného súdu tak nie je opätovne preskúmať skutkové okolnosti vzhľadom na dôkazy predložené po prvýkrát v konaní pred ním [pozri rozsudok z 21. marca 2012, Feng Shen Technology/ÚHVT – Majtczak (FS),
T‑227/09
,
EU:T:2012:138
, bod
, potvrdený uznesením zo 7. februára 2013, Majtczak/Feng Shen Technology a ÚHVT,
C‑266/12 P
, neuverejnené,
EU:C:2013:73
, bod
].
Po druhé žalobkyňa, pokiaľ ide o rozhodnutia EUIPO, na ktoré poukázala v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti, iba tvrdí, že počet rozhodnutí bol vyšší ako päťdesiat a vo všetkých týchto rozhodnutiach bol prijatý záver o rozdiele medzi hodinkami a odevmi, a to bez toho, aby akékoľvek z týchto rozhodnutí konkrétne odkázala. Tieto úvahy však samozrejme nemôžu stačiť na preukázanie, že odvolací senát bol povinný zohľadniť tieto rozhodnutia. Navyše podľa ustálenej judikatúry všeobecný odkaz na iné písomnosti nemôže napraviť nedostatok podstatných zložiek právnej argumentácie, ktoré musia byť uvedené v samotnej žalobe. V rámci žaloby proti rozhodnutiu odvolacieho senátu EUIPO Všeobecnému súdu teda neprináleží vyhľadávať v spisovom materiáli z konania pred EUIPO tvrdenia, na ktoré by sa žalobkyňa mohla odvolať, ani ich skúmať [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. júna 2008, El Corte Inglés/ÚHVT – Abril Sánchez a Ricote Saugar (BoomerangTV),
T‑420/03
,
EU:T:2008:203
, body
a
a citovanú judikatúru].
Po tretie treba uviesť, že v rozhodnutiach, na ktoré odkázala žalobkyňa tak v konaní pred EUIPO, ako aj v konaní pred Všeobecným súdom, boli závery týkajúce sa rozdielu medzi hodinkami a odevmi uskutočnené v rámci uplatnenia článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia 2017/1001 alebo článku 8 ods. 5 toho istého nariadenia. Z dôvodov uvedených v bodoch 55 až 61 vyššie nie sú preto tieto rozhodnutia relevantné.
Na druhej strane úvahy žalobkyne týkajúce sa neexistencie väzby medzi spornými ochrannými známkami a staršími ochrannými známkami vedľajšieho účastníka konania z dôvodu, že sa skladajú z bežného ženského mena a priezviska, môžu byť iba zamietnuté. Ako totiž správne konštatoval odvolací senát v bode 25 napadnutých rozhodnutí, skutočnosť, že meno Ann a priezvisko Taylor sú bežné v anglofónnych krajinách, nevyhnutne neznamená, že ich kombinácia je sama osebe bežná. Navyše, ako tiež konštatoval, netvrdilo sa, že by tretie osoby používali na trhu iné ochranné známky obsahujúce túto kombináciu. Takáto okolnosť nevyplýva ani zo spisového materiálu v konaní o vyhlásenie neplatnosti pred EUIPO. V dôsledku toho väzba medzi spornými ochrannými známkami a ochrannými známkami vedľajšieho účastníka konania, ktoré sú zhodné alebo veľmi podobné, nie je oslabená z dôvodu stupňa vnútornej rozlišovacej spôsobilosti týchto ochranných známok alebo z dôvodu ich používania.
Zo všetkých uvedených skutočností vyplýva, že prvá časť prvej výhrady musí byť zamietnutá.
O druhej časti prvej výhrady založenej na pochybení odvolacieho senátu v súvislosti s vedomosťou žalobkyne o zhodných alebo podobných ochranných známkach vedľajšieho účastníka konania v čase podania prihlášok sporných ochranných známok
[
omissis
]
V prejednávanej veci odvolací senát usúdil, že vedomosť žalobkyne o právach vedľajšieho účastníka konania k označeniam, ktoré sú zhodné alebo podobné so spornými ochrannými známkami v prípade odevov, bola preukázaná na základe nižšie uvedených okolností.
V prvom rade odvolací senát v bodoch 33 až 37 napadnutých rozhodnutí na základe písomných vyhlásení pod prísahou zo strany advokátov, ktorí zastupovali záujmy vedľajšieho účastníka konania, a na základe e‑mailu advokáta žalobkyne adresovaného jednému z vyššie uvedených právnych zástupcov vedľajšieho účastníka konania, uviedol, že bolo preukázané, že vedúci pracovník žalobkyne, pán Holzer, sa pokúšal kontaktovať zodpovedných zástupcov vedľajšieho účastníka konania s cieľom získať celosvetovú licenčnú zmluvu začiatkom roku 2000. Odvolací senát konštatoval, že tieto skutočnosti pochádzajú z obdobia predtým, ako bola v roku 2003 v Mexiku podaná prihláška ochrannej známky ANN TAYLOR, t. j. prvej ochrannej známky žalobkyne zapísanej v tomto štáte a obsahujúcej slovné prvky „ann taylor“, o ktorú sa žalobkyňa opiera s cieľom odôvodniť svoju stratégiu obchodnej expanzie v Únii. Odvolací senát sa domnieva, že žalobkyňa napriek svojim tvrdenia uznala existenciu tejto snahy.
[
omissis
]
Navyše žalobkyňa spochybňuje jednak platnosť písomných vyhlásení pod prísahou zo strany advokátov vedľajšieho účastníka konania z dôvodu, že uvedení advokáti boli zamestnancami vedľajšieho účastníka konania, a jednak platnosť e‑mailu jedného zo svojich advokátov z dôvodu, že uvedený advokát nemal priamu vedomosť o obsahu a cieli krokov pána Holzera a že dôverný charakter tohto e‑mailu bránil tomu, aby k nemu EUIPO prihliadol.
V prejednávanej veci treba na jednej strane uviesť, že žiadna skutočnosť zo spisového materiálu neumožňuje prijať záver, že advokáti, ktorí vydali uvedené vyhlásenia a zastupujú záujmy vedľajšieho účastníka konania, sú jeho zamestnancami alebo sú s ním inak prepojení.
Naproti tomu z príloh návrhu na vyhlásenie neplatnosti, ktoré obsahujú tieto vyhlásenia, vyplýva, že dvaja z týchto advokátov sú spoločníkmi advokátskej kancelárie F., Z., L. a Z. so sídlom v New Yorku, New York (Spojené štáty) a ďalší dvaja advokáti sú spoločníkmi dvoch advokátskych kancelárií so sídlom v Mexiku, pričom prvý v kancelárii A. & L. a druhý v kancelárii O. & Cia.
Treba z toho teda vyvodiť záver, že títo advokáti sú nezávislí a sú tretími osobami vo vzťahu k vedľajšiemu účastníkovi konania.
Okrem toho advokáti v zásade podliehajú profesijnému kódexu, ktorý im ukladá najmä povinnosť konať čestne pod hrozbou disciplinárnych stíhaní (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. septembra 2010, Akzo Nobel Chemicals a Akcros Chemicals/Komisia a i.,
C‑550/07 P
,
EU:C:2010:512
, body
a
).
V dôsledku toho dôkazná hodnota dotknutých vyhlásení pod prísahou je nevyhnutne vyššia než dôkazná hodnota vyhlásení zamestnancov vedľajšieho účastníka konania alebo osôb, ktoré sú s ním určitým spôsobom prepojené [pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júna 2012, Süd‑Chemie/ÚHVT – Byk‑Cera (CERATIX),
T‑312/11
, neuverejnený,
EU:T:2012:296
, bod
].
[
omissis
]
Navyše treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry dôvernosť komunikácie medzi advokátmi a klientmi musí byť na úrovni Únie chránená v rozsahu, v akom komunikácia s advokátom súvisí s obhajobu klienta a uvedený advokát je nezávislý (pozri rozsudok zo 14. septembra 2010, Akzo Nobel Chemicals a Akcros Chemicals/Komisia a i.,
C‑550/07 P
,
EU:C:2010:512
, body
a
a citovanú judikatúru). V oblasti hospodárskej súťaže je cieľom tejto ochrany to, aby bola táto komunikácia vyňatá z vyšetrovacích právomocí Komisie a aby sa zabránilo tomu, aby Komisia na základe tejto komunikácie prijala rozhodnutie, ktorým sa ukladá pokuta za porušenie práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže (rozsudok z 29. februára 2016, Deutsche Bahn a i./Komisia,
T‑267/12
, neuverejnený,
EU:T:2016:110
, bod
).
Aj keby bola táto judikatúra uplatniteľná na dôkazy použité v rámci konaní pred EUIPO, e‑mail advokáta žalobkyne uvedený v bode 84 vyššie bol adresovaný jednému z advokátov vedľajšieho účastníka konania. Nejde teda o komunikáciu medzi advokátmi a klientmi v zmysle judikatúry citovanej v bode 102 vyššie. Hoci je nesporné, že tento e‑mail obsahuje skutočnosti, o ktorých žalobkyňa informovala svojho advokáta, treba konštatovať, že žalobkyňa netvrdí, že neschválila, aby tieto skutočnosti boli poskytnuté zástupcom vedľajšieho účastníka konania alebo jemu samotnému, čo napokon z uvedeného e‑mailu vôbec nevyplýva. Upozornenie v spodnej časti tohto e‑mailu, ktoré sa bežne vyskytuje v pracovnej korešpondencii, bráni iba tomu, aby bol obsah tohto listu poskytnutý tretím osobám alebo aby bol zverejnený, a sám osebe nemôže brániť jeho použitiu v rámci sporného konania o vyhlásenie neplatnosti, ktoré sa týka tak žalobkyne, ako aj vedľajšieho účastníka konania.
V každom prípade treba uviesť, že skutočnosti týkajúce sa cieľa krokov, ktoré uskutočnil pán Holzer vo vzťahu k vedľajšiemu účastníkovi konania, a uvedené v tomto e‑maile sa takisto nachádzali vo vyhláseniach pod prísahou zo strany advokátov vedľajšieho účastníka konania a sčasti ich prebrala samotná žalobkyňa do svojich vlastných vyhlásení pred EUIPO, ako už bolo uvedené v bode 87 vyššie. Tieto skutočnosti samy osebe teda nemajú dôverný charakter.
V dôsledku toho mohol odvolací senát správne usúdiť, že písomné vyhlásenia pod prísahou zo strany advokátov vedľajšieho účastníka konania a e‑mail jedného z advokátov žalobkyne predstavujú platné a presvedčivé dôkazy na účely identifikácie cieľa krokov pána Holzera vo vzťahu k vedľajšiemu účastníkovi konania pred zápisom ochrannej známky ANN TAYLOR v Mexiku.
Napokon treba uviesť, že hoci žalobkyňa spochybňuje, že by tieto kroky smerovali k uzatvoreniu zmluvy o uvedení hodiniek na trh pod ochrannou známkou ANN TAYLOR, nepredložila nijaké vysvetlenie v súvislosti s cieľom a obsahom krokov, ktorých existenciu predsa uznáva. Práve žalobkyňa mala pritom najlepšie postavenie, aby odvolaciemu senátu objasnila zámer, ktorý je základom týchto krokov, a presvedčila ho, že napriek vyššie uvedeným dôkazom uvedené kroky nemali nijaký vzťah s obchodným využívaním ochrannej známky ANN TAYLOR.
[
omissis
]
O druhej výhrade založenej na nesprávnom posúdení zo strany odvolacieho senátu v súvislosti s úmyslom žalobkyne v čase podania prihlášok sporných ochranných známok
Druhá výhrada má dve časti.
Na jednej strane žalobkyňa tvrdí, že k okolnostiam, ktoré odvolací senát zohľadnil na prijatie záveru, že majiteľ sporných ochranných známok chcel úmyselne vytvoriť asociáciu medzi týmito ochrannými známkami a ochrannými známkami vedľajšieho účastníka konania, nemožno prihliadnuť, keďže mu ich nemožno priamo pripísať a nemal nad nimi kontrolu ani ich nemohol ovplyvniť.
Na druhej strane žalobkyňa tvrdí, že odvolací senát nezohľadnil ďalšie okolnosti, ktoré by mohli vysvetliť jej správanie a preukázať jej dobrú vieru. V prvom rade v tejto súvislosti tvrdí, že jej nemožno vytýkať, že zneužívajúcim spôsobom využila dobré meno ochrannej známky vedľajšieho účastníka konania, a to z dôvodu neexistencie takéhoto dobrého mena, rozdielu medzi výrobkami, ktoré sú chránené kolidujúcimi označeniami, a vážneho a pokračujúceho používania oboch sporných ochranných známok. V druhom rade tvrdí, že neexistuje nijaká skutočnosť, ktorá by preukazovala, že účelom zápisu sporných ochranných známok, ktorý predstavuje logickú etapu jej obchodnej stratégie, bolo zabrániť tretím osobám vo vstupe na trh. V treťom rade poukazuje na to, že nebolo možné preukázať nijaký predchádzajúci vzťah s vedľajším účastníkom konania a že sporné ochranné známky predstavujú vlastnú tvorbu.
EUIPO a vedľajší účastník konania spochybňujú túto argumentáciu.
O prvej časti druhej výhrady založenej na nesprávnom zohľadnení okolností, ktoré nemožno pripísať žalobkyni
[
omissis
]
V prvom rade treba uviesť, že ako vyplýva z bodov 87 až 105 vyššie, odvolací senát mohol bez toho, aby sa dopustil pochybenia, usúdiť, že z právneho hľadiska bolo dostatočne preukázané, že pred podaním prihlášky prvej mexickej ochrannej známky ANN TAYLOR sa žalobkyňa snažila o získanie práva na uvedenie hodiniek na trh pod zhodnou ochrannou známkou vedľajšieho účastníka konania a že tento vedľajší účastník konania s týmito krokmi nesúhlasil.
V dôsledku toho mohol odvolací senát usúdiť, že tieto okolnosti predstavujú prvý znak toho, že žalobkyňa nekonala v dobrej viere. Sled udalostí, ktorý charakterizuje tieto okolnosti, totiž naznačuje, že používanie ochrannej známky ANN TAYLOR žalobkyňou má svoj pôvod v úmysle privlastniť si toto označenie na účely uvádzania hodiniek na trh a vyvolať asociáciu so zhodnými alebo podobnými staršími ochrannými známkami vedľajšieho účastníka konania bez jeho súhlasu, keďže takýto súhlas nebol získaný, pričom vedľajší účastník výslovne namietol voči takémuto používaniu vyššie uvedenej ochrannej známky.
V druhom rade treba uviesť, že – ako bolo pripomenuté v bode 54 vyššie – používanie sporného označenia môže predstavovať aspekt, ku ktorému treba prihliadnuť s cieľom charakterizovať úmysel, ktorý viedol k podaniu prihlášky tohto označenia, vrátane používania v čase po podaní tejto prihlášky. V dôsledku toho odvolací senát správne usúdil, že hoci okolnosti uvedené vedľajším účastníkom konania v súvislosti s používaním mexických ochranných známok žalobkyne nastali v období po podaní prihlášok sporných ochranných známok, mohli objasniť jej úmysel v čase uvedeného podania prihlášok a mali by byť preto zohľadnené [pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 16. mája 2017, Airhole Facemasks/EUIPO – sindustrysurf (AIR HOLE FACE MASKS YOU IDIOT),
T‑107/16
,
EU:T:2017:335
, bod
].
[
omissis
]
O druhej časti druhej výhrady založenej na tom, že odvolací senát nezohľadnil okolnosti, ktoré uviedla žalobkyňa ako dôkaz o svojej dobrej viere
Žalobkyňa vychádza z toho, že v prejednávanej veci neexistujú okolnosti, ktoré boli v skoršej judikatúre považované za dôkaz o nekonaní v dobrej viere, ako sú napríklad snaha využiť dobré meno alebo získať prospech z dobrého mena staršej ochrannej známky [rozsudok z 8. mája 2014, Simca Europe/ÚHVT – PSA Peugeot Citroën (Simca),
T‑327/12
,
EU:T:2014:240
, bod
], podanie prihlášky ochrannej známky s jediným cieľom, a to zabrániť tretej osobe vo vstupe na trh a v používaní jej vlastnej ochrannej známky (rozsudok z 11. júna 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
, bod
), podanie žiadosti o finančnú kompenzáciu (rozsudok z 8. mája 2014, Simca,
T‑327/12
,
EU:T:2014:240
, bod
), ako aj okolnosti, za ktorých bolo sporné označenie vytvorené, jeho používanie po jeho vytvorení, obchodná logika, o ktorú sa opiera podanie prihlášky označenia ako ochrannej známky Európskej únie, a sled udalostí vedúcich k tomuto podaniu.
V prvom rade v tejto súvislosti z judikatúry citovanej v bode 52 vyššie vyplýva, že absencia faktora, ktorý Všeobecný súd alebo Súdny dvor v osobitnom kontexte sporu alebo otázky, ktorú musel vyriešiť, považoval za relevantný na preukázanie toho, že prihlasovateľ nekonal v dobrej viere, nevyhnutne nebráni tomu, aby za odlišných okolností bola konštatovaná neexistencia dobrej viery prihlasovateľa ochrannej známky. Ako bolo totiž pripomenuté v bode 53 vyššie, pojem nekonanie v dobrej viere v zmysle článku 59 ods. 1 písm. b) nariadenia 2017/1001 nemožno ohraničiť len na úzku kategóriu konkrétnych skutočností.
V druhom rade na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, tak okolnosti, za ktorých bolo vytvorené sporné označenie, jeho používanie, obchodná logika, o ktorú sa opiera podanie prihlášok sporných ochranných známok, ako aj sled udalostí vedúcich k tomuto prihláseniu predstavujú v prejednávanej veci relevantné skutočnosti, na základe ktorých možno preukázať absenciu dobrej viery žalobkyne.
V rozsahu, v akom – ako to uvádza aj samotná žalobkyňa – je cieľom sporných ochranných známok rozšíriť ochranu zhodných ochranných známok, ktoré boli po prvýkrát prihlásené v Mexiku, odvolací senát správne zohľadnil okolnosti, za ktorých boli posledné uvedené ochranné známky vytvorené, ich používanie, obchodnú logiku ich používania, ako aj sled udalostí, ktoré viedli k ich prihláseniu. Ako vyplýva z bodov 124 až 155 vyššie, odvolací senát mohol jednak zo sledu udalostí, ktorý viedol k vytvoreniu prvej mexickej ochrannej známky žalobkyne ANN TAYLOR, vyvodiť záver, že tento sled je prejavom úmyslu žalobkyne využívať zhodnú ochrannú známku vedľajšieho účastníka konania bez jeho súhlasu tým, že vyvolá asociáciu s touto ochrannou známkou, a jednak z používania uvedenej mexickej ochrannej známky záver o uplatnení obchodnej stratégie, ktorej cieľom je vyvolať takúto asociáciu.
Skutočnosť, že tieto okolnosti priamo nesúvisia s podaním prihlášok sporných ochranných známok a ich používaním v Únii, je irelevantná, pretože žalobkyňa nepredložila nijaký dôkaz, ktorý by mohol naznačovať, že uvedeným prihlásením a používaním sa sledovali iné ciele než tie, o ktoré išlo pri prihlásení a používaní ochranných známok, ktoré boli zapísané v Mexiku. Naproti tomu podľa vyhlásení samotnej žalobkyne prihlásenie sporných ochranných známok je súčasťou obchodnej stratégie, ktorej cieľom je rozšíriť ochranu jej starších mexických ochranných známok.
V treťom rade s úvahou žalobkyne, podľa ktorej jej nemožno vytýkať, že sa snažila využiť dobré meno ochrannej známky vedľajšieho účastníka konania ANN TAYLOR, keďže takéto dobré meno neexistovalo, nemožno súhlasiť.
Na jednej strane dôkazy, z ktorých vychádzal odvolací senát, totiž v prípade absencie alternatívneho vierohodného vysvetlenia preukazujú, že využívanie asociácie medzi americkou ochrannou známkou vedľajšieho účastníka konania ANN TAYLOR a zhodnou mexickou ochrannou známkou žalobkyne bolo súčasťou obchodnej stratégie žalobkyne. V dôsledku toho treba z toho vyvodiť, že žalobkyňa dospela k záveru, že má záujem na takomto využívaní bez ohľadu na to, či bolo dobré meno ochrannej známky vedľajšieho účastníka konania preukázané.
Na druhej strane treba pripomenúť, že vedľajší účastník konania podal na EUIPO a orgány členských štátov prihlášky ochranných známok pre označenie ANN TAYLOR a podobné označenia skôr, ako boli podané prihlášky sporných ochranných známok. Treba tiež uviesť, že vedľajší účastník konania predložil dôkazy o tom, že podnikateľské subjekty v odvetví módy v Spojenom kráľovstve poznajú jeho ochrannú známku a že spotrebitelia usadení v Únii si kupovali výrobky uvedené na trh pod touto ochrannou známkou. Tieto skutočnosti svedčia o tom, že vedľajší účastník konania rozvinul obchodnú stratégiu zameranú na spotrebiteľov v Únii, z ktorej by žalobkyňa mohla vzhľadom na svoju vlastnú stratégiu profitovať. Neumožňujú preto spochybniť odôvodnenie odvolacieho senátu, podľa ktorého podanie prihlášok sporných ochranných známok patrí do rámca rovnakej obchodnej stratégie asociácie s ochrannou známkou vedľajšieho účastníka konania ANN TAYLOR, ako je stratégia, o ktorú sa opiera prihlásenie a používanie mexických ochranných známok žalobkyne, ktorých ochranu sa snaží rozšíriť.
[
omissis
]
V piatom rade ani okolnosť, že žalobkyňa nepožadovala od vedľajšieho účastníka konania finančnú náhradu, ani skutočnosť – aj keby bola preukázaná –, že došlo k serióznemu a pokračujúcemu využívaniu sporných ochranných známok v období po podaní ich prihlášok, nepredstavujú z hľadiska okolností prejednávanej veci skutočnosti, ktoré by preukazovali, že uvedeným prihlásením boli sledované legitímne ciele. Nekonanie v dobrej viere, ktoré odvolací senát pripísal žalobkyni, sa totiž nevzťahuje ani na snahu prinútiť vedľajšieho účastníka konania, aby žalobkyni poskytol finančnú kompenzáciu, ani na prihlásenie čisto špekulatívnej ochrannej známky, ale na úmysel privlastniť si označenie ANN TAYLOR bez súhlasu vedľajšieho účastníka konania a zámerne vyvolať asociáciu so staršími ochrannými známkami, ktoré sú zhodné alebo podobné s týmto označením.
[
omissis
]
V dôsledku toho bol odvolací senát oprávnený domnievať sa, že kroky žalobkyne uvedené v bodoch 169 a 170 vyššie boli prejavom jej úmyslu zabrániť vedľajšiemu účastníkovi konania v rozšírení používania jeho ochrannej známky ANN TAYLOR na odvetvie hodiniek v Únii, pričom toto rozšírenie mohlo na strane vedľajšieho účastníka konania – v prípade, že taký bol jeho úmysel – zodpovedať legitímnej obchodnej stratégii. Naopak, keďže bolo preukázané, že prihlásenie sporných ochranných známok patrilo do stratégie nekonania v dobrej viere, ktorej cieľom bolo privlastniť si bez súhlasu vedľajšieho účastníka konania označenie ANN TAYLOR a vyvolať asociáciu s ochrannými známkami, ktoré sú zhodné alebo podobné s týmto označením, potom snahu žalobkyne o obštrukcie nemožno považovať za snahu, ktorá zodpovedá legitímnemu cieľu spočívajúcemu v ochrane uvedených sporných ochranných známok pred protiprávnym používaním zhodného alebo podobného označenia zo strany nového subjektu na trhu (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 11. júna 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli,
C‑529/07
,
EU:C:2009:361
, body
až
).
Z uvedeného vyplýva, že treba zamietnuť druhú časť druhej výhrady, v dôsledku čoho treba druhú výhradu zamietnuť v celom rozsahu.
O tretej výhrade založenej na nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustil odvolací senát v súvislosti s dôkaznou hodnotou skutočností, ktoré uviedol vedľajší účastník konania na podporu svojho návrhu na vyhlásenie neplatnosti, ako aj dôkazným bremenom
Žalobkyňa tvrdí, že závery odvolacieho senátu sa zakladajú na sekundárnych, slabých a pochybných dôkazoch a že na ňu preniesol povinnosť preukázať neexistenciu určitých skutočností, ktorá predstavuje
probatio diabolica
.
EUIPO a vedľajší účastník konania tieto tvrdenia spochybňujú.
V tejto súvislosti stačí uviesť, že – ako preukazuje analýza vykonaná v rámci preskúmania prvých dvoch výhrad – dôkazy, o ktoré sa opierajú závery odvolacieho senátu, nemožno považovať za slabé, sekundárne alebo pochybné.
Na jednej strane z bodov 91 až 103 vyššie vyplýva, že žalobkyňa nepreukázala, že dôkazy zhromaždené vedľajším účastníkom konania s cieľom preukázať existenciu snahy pána Holzera získať od neho licenčnú zmluvu neboli presvedčivé alebo že by k nim odvolací senát nemal prihliadnuť.
Na druhej strane, ako vyplýva z bodov 126 až 152 vyššie, odvolací senát správne usúdil, že dôkazy, ktoré vedľajší účastník konania predložil v súvislosti s obchodným využívaním mexickej ochrannej známky žalobkyne ANN TAYLOR, svedčia proti žalobkyni. Rovnako z bodov 153 až 155 a 169 až 173 vyššie vyplýva, že odvolací senát mohol správne usúdiť, že tieto dôkazy boli potvrdené skutočnosťami týkajúcimi sa jednak toho, že žalobkyňa podala prihlášku pre ochranné známky, ktoré sú zhodné so staršími známymi ochrannými známkami, bez toho, aby získala súhlas majiteľov týchto ochranných známok, a jednak jej krokov smerujúcich proti tomu, aby sa pre hodinky používala v Únii ochranná známka vedľajšieho účastníka konania ANN TAYLOR.
Žalobkyňa preto nemôže tvrdiť, že odvolací senát konal na jej úkor tým, že preniesol dôkazné bremeno a uložil jej povinnosť predložiť dôkazy, ktoré nebolo možné poskytnúť.
Je nesporné, ako pripomína žalobkyňa, že navrhovateľovi vyhlásenia neplatnosti prináleží preukázať okolnosti, na základe ktorých možno dospieť k záveru, že prihlasovateľ nekonal pri podávaní prihlášky spornej ochrannej známky v dobrej viere. Ako však bolo uvedené v bode 36 vyššie, práve tomuto prihlasovateľovi, ktorý má v tejto súvislosti najlepšie postavenie, prináleží predložiť hodnoverné vysvetlenia, aby presvedčil EUIPO, že jeho úmysel je legitímny napriek existencii objektívnych okolností, ktoré môžu vyvrátiť domnienku dobrej viery, ktorá sa viaže k takémuto podaniu prihlášky. V prejednávanej veci však takéto objektívne okolnosti existovali a žalobkyňa nepredložila nijaké vierohodné vysvetlenie, na základe ktorého by odvolací senát mohol konštatovať, že podaním prihlášok sporných ochranných známok sa napriek týmto okolnostiam sledoval legitímny cieľ.
Vzhľadom na uvedené treba tretiu výhradu a v dôsledku toho aj žalobu v celom rozsahu zamietnuť.
[
omissis
]

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (piata komora)
rozhodol takto:

1.
Žaloby sa zamietajú.

2.
Holzer y Cia, SA de CV znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vynaložili Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) a Annco, Inc.

Gratsias
Labucka
Ulloa Rubio
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 23. mája 2019.
Podpisy
Obsah

Právny stav

O prvej výhrade založenej na nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustil odvolací senát v súvislosti s existenciou podobnosti medzi kolidujúcimi označeniami, ktorá môže viesť k pravdepodobnosti zámeny, a vedomosťou majiteľa sporných ochranných známok o existencii podobnej ochrannej známky

O prvej časti založenej na nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustil odvolací senát v súvislosti s existenciou podobnosti medzi kolidujúcimi označeniami, ktorá môže viesť k pravdepodobnosti zámeny

O druhej časti prvej výhrady založenej na pochybení odvolacieho senátu v súvislosti s vedomosťou žalobkyne o zhodných alebo podobných ochranných známkach vedľajšieho účastníka konania v čase podania prihlášok sporných ochranných známok

O druhej výhrade založenej na nesprávnom posúdení zo strany odvolacieho senátu v súvislosti s úmyslom žalobkyne v čase podania prihlášok sporných ochranných známok

O prvej časti druhej výhrady založenej na nesprávnom zohľadnení okolností, ktoré nemožno pripísať žalobkyni

O druhej časti druhej výhrady založenej na tom, že odvolací senát nezohľadnil okolnosti, ktoré uviedla žalobkyňa ako dôkaz o svojej dobrej viere

O tretej výhrade založenej na nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustil odvolací senát v súvislosti s dôkaznou hodnotou skutočností, ktoré uviedol vedľajší účastník konania na podporu svojho návrhu na vyhlásenie neplatnosti, ako aj dôkazným bremenom
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.