CELEX: 62019CJ0377
Řízení o předběžné otázce
Odvětví mléka a mléčných výrobků
Kvóty
Doplňková dávka
Nařízení (ES) č. 1788/2003
Dodávky přesahující disponibilní referenční množství producenta
Výběr doplňkové dávky odběratelem
Vrácení přeplatku dávky
Nařízení (ES) č. 595/2004
Článek 16
Kritéria pro přerozdělení přeplatku dávky

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 16 nařízení Komise (ES) č. 595/2004 ze dne 30. března 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1788/2003, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (
Úř. věst. L 94, s. 22
; Zvl. vyd. 03/33, s. 104).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Benedetti Pietro e Angelo Ss, Capparotto Giampaolo e Lorenzino Ss, Gonzo Dino Ss, Mantovani Giuseppe e Giorgio Ss, Azienda agricola Padovani Luigi, Azienda agricola La Pila di Mastrotto Piergiorgio e C. Ss, Azienda agricola Mastrotto Giuseppe a Soc. agr. semplice F.lli Isolan, italskými producenty mléka, a Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) [Agentura pro poskytování podpor v odvětví zemědělství (AGEA), Itálie] v otázce výpočtu doplňkové dávky pro tyto producenty za hospodářské období pro mléko a mléčné výrobky od 1. dubna 2005 do 31. března 2006 (dále jen „referenční období“).
Právní rámec
Unijní právo
V roce 1984 byl z důvodu přetrvávání nerovnováhy mezi nabídkou a poptávkou v odvětví mléka nařízením Rady (EHS) č. 856/84 ze dne 31. března 1984, jímž se mění nařízení (EHS) č. 804/68 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky (
Úř. věst. 1984, L 90, s. 10
), zaveden režim doplňkových dávek v tomto odvětví, který spočíval na zásadě, že pro množství mléka nebo ekvivalentu mléka, které převýší referenční množství, které bude stanoveno, se platí určitá dávka. Týž den bylo přijato nařízení Rady (EHS) č. 857/84, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dávku uvedenou v článku 5c nařízení (EHS) č. 804/68 v odvětví mléka a mléčných výrobků (
Úř. věst. 1984, L 90, s. 13
).
Režim doplňkové dávky byl několikrát prodloužen, a to konkrétně nařízením Rady (EHS) č. 3950/92 ze dne 28. prosince 1992, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (
Úř. věst. 1992, L 405, s. 1
), a jeho uplatňování postupně upravilo nařízení Komise (EHS) č. 536/93 ze dne 9. března 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se doplňkové dávky v odvětví mléka a mléčných výrobků (
Úř. věst. 1993, L 57, s. 12
), jakož i nařízení Komise (ES) č. 1392/2001 ze dne 9. července 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 3950/92 (
Úř. věst. 2001, L 187, s. 19
).
Za účelem zjednodušení a vyjasnění bylo nařízení č. 3950/92 zrušeno a od 1. dubna 2004 nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 1788/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (
Úř. věst. 2003, L 270, s. 123
; Zvl. vyd. 03/40, s. 391), které bylo zrušeno a s účinností od 1. dubna 2008 nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (
Úř. věst. 2007, L 299, s. 1
).
Spor v původním řízení se řídí
ratione temporis
nařízením č. 1788/2003, jakož i nařízením č. 595/2004, kterým bylo zrušeno nařízení č. 1392/2001.
Nařízení č. 1392/2001
Článek 9 nařízení č. 1392/2001 zněl takto:
„1.   Členské státy případně stanoví prioritní kategorie producentů podle čl. 2 odst. 4 nařízení […] č. 3950/92 na základě jednoho nebo více objektivních kritérií v tomto pořadí důležitosti:
a)
formální uznání ze strany příslušného orgánu členského státu, že dávka byla zcela nebo částečně vybrána neoprávněně;
b)
zeměpisnou polohu zemědělského podniku, a především horských oblastí […];
c)
maximální intenzita chovu v zemědělském podniku pro účely extenzivní živočišné výroby;
d)
výše překročení individuálního referenčního množství;
e)
referenční množství, kterým producent disponuje.
2.   Pokud se na základě použití kritérií stanovených v odstavci 1 nevyčerpají finanční prostředky disponibilní pro dané období, členský stát může po poradě s [Evropskou komisí] stanovit jiná objektivní kritéria.“
Nařízení č. 1788/2003
V bodech 5, 12 a 22 odůvodnění nařízení č. 1788/2003 se uvádí:
„(5)
Dávku je nutné stanovit v odrazující výši a členské státy ji musí uhradit, jakmile je vnitrostátní referenční množství překročeno. Členský stát pak musí dávku rozdělit mezi producenty, kteří se na tomto překročení podíleli. Ti pak na základě pouhé skutečnosti, že překročili své disponibilní množství, jsou členskému státu odpovědni za to, že uhradí svůj podíl dávky.
[…]
(12)
Má-li být zajištěno účinné fungování režimu, je třeba stanovit, že příspěvky na dávku uloženou producentům k úhradě vybírá odběratel, který má nejlepší předpoklady pro zajištění nezbytných úkonů, a poskytnout mu na zajištění inkasa prostředky. Na druhé straně je třeba stanovit, že vybraná částka převyšující dávku uloženou danému členskému státu k úhradě se použije k financování vnitrostátních restrukturalizačních programů a/nebo bude vrácena některým kategoriím producentů nebo těm, kteří se nacházejí v mimořádné situaci. Pokud se však zjistí, že členský stát nemusí hradit žádnou dávku, pak jsou vybrané zálohy vráceny.
[…]
(22)
Hlavním účelem dávky stanovené v tomto nařízení je regulace a stabilizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky. Proto je nutné použít výnos z této dávky na financování výdajů v odvětví mléka.“
Článek 1 odst. 1 a 2 tohoto nařízení, nadepsaný „Předmět“, stanoví:
„1.   Od 1. dubna 2004 se na jedenáct po sobě následujících období dvanácti měsíců […] zavádí dávka […] z množství kravského mléka a jiných mléčných výrobků, která jsou uváděna na trh během dotyčného období dvanácti měsíců a která překračují vnitrostátní referenční množství stanovená v příloze I.
2.   Tato množství se rozdělí mezi producenty podle ustanovení článku 6, přičemž se rozlišuje mezi dodávkami a přímým prodejem podle jejich vymezení v článku 5. Překročení vnitrostátního referenčního množství a z toho vyplývající dávku stanoví na vnitrostátní úrovni každý členský stát v souladu s kapitolou 3, a to vždy samostatně pro dodávky a pro přímý prodej.“
Článek 4 uvedeného nařízení, nadepsaný „Příspěvek producentů na dlužnou dávku“, stanoví:
„Podle článků 10 a 12 se dávka v plné výši rozdělí mezi producenty, kteří se podíleli na každém z překročení vnitrostátních referenčních množství uvedených v čl. 1 odst. 2.
Aniž jsou dotčeny čl. 10 odst. 3 a čl. 12 odst. 1, odpovídají producenti členskému státu za úhradu svého příspěvku na dlužnou dávku vypočteného podle kapitoly 3, a to na základě pouhé skutečnosti, že překročili referenční množství, která měli k dispozici.“
Článek 5 tohoto nařízení, nadepsaný „Definice“, stanoví:
„Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
[…]
i)
‚vnitrostátním referenčním množstvím‘: referenční množství stanovené pro každý členský stát v příloze I;
j)
‚individuálním referenčním množstvím‘ referenční množství producentů k 1. dubnu každého období dvanácti měsíců;
k)
‚disponibilním referenčním množstvím‘ množství, které má producent k dispozici k 31. březnu období dvanácti měsíců, pro něž je dávka vypočtena, s přihlédnutím ke všem převodům, prodejům, změnám a dočasným přerozdělením, která jsou stanovena v tomto nařízení a k nimž došlo během uvedeného období dvanácti měsíců.“
Kapitola 3 tohoto nařízení, která se týká výpočtu dávky, obsahuje články 8 až 12 uvedeného nařízení. Článek 10 téhož nařízení, nadepsaný „Dávka v případě dodávek“ v odstavci 3 stanoví:
„Příspěvek každého producenta na úhradu dlužné dávky se stanoví na základě rozhodnutí členského státu poté, co všechny nevyužité části vnitrostátního referenčního množství přiděleného na dodávky byly nebo nebyly přerozděleny, úměrně k individuálním referenčním množstvím každého producenta nebo podle objektivních kritérií, která stanoví členský stát:
a)
na vnitrostátní úrovni na základě překročení referenčního množství, kterým každý producent disponuje;
b)
nebo nejprve na úrovni odběratele a potom případně na vnitrostátní úrovni.“
Článek 11 nařízení č. 1788/2003, nadepsaný „Úloha odběratelů“, zní takto:
„1.   Odběratelé odpovídají za výběr dlužných příspěvků na dávku od producentů a ve stanovené lhůtě a podle pravidel stanovených postupem podle čl. 23 odst. 2 uhradí příslušnému orgánu členského státu částku těchto příspěvků, kterou získá srážkou z ceny mléka placené producentům, kteří způsobili překročení, nebo kterou vybere jakýmkoliv jiným vhodným způsobem, pokud ke srážce z ceny nedojde.
[…]
3.   Jestliže během referenčního období přesáhnou množství dodaná producentem disponibilní referenční množství producenta, může příslušný členský stát rozhodnout, aby odběratel provedl srážku z ceny mléka u každé dodávky dotyčného producenta nad referenční množství jako zálohu na příspěvek producenta, a to podle prováděcích pravidel stanovených členským státem. […]“
Článek 13 tohoto nařízení, nadepsaný „Přeplatky a nedoplatky“, který je součástí kapitoly 4 týkající se správy dávky, stanoví:
„1.   Pokud se v případě dodávek nebo přímého prodeje zjistí, že je nutné uhradit dávku a že příspěvek vybraný od producentů je vyšší než tato dávka, může členský stát:
a)
použít část přeplatku nebo celý přeplatek k financování opatření uvedených v čl. 18 odst. 1 písm. a), a/nebo
b)
přerozdělit jej částečně nebo úplně producentům, kteří patří do prioritních kategorií stanovených členským státem na základě objektivních kritérií a ve lhůtě stanovené postupem podle čl. 23 odst. 2, nebo těm, kteří se dostali do výjimečné situace v důsledku některého vnitrostátního předpisu, jenž s tímto režimem nesouvisí.
2.   Pokud se zjistí, že není nutné hradit žádnou dávku, všechny zálohy vybrané odběratelem nebo členským státem se vrátí nejpozději do konce následujícího období dvanácti měsíců.
3.   Pokud odběratel neplní povinnost vybírat příspěvek producentů na dávku v souladu s článkem 11, může členský stát vybrat neuhrazené částky přímo od producenta, aniž je dotčen jakýkoliv postih, který může stát uplatnit na odběratele v prodlení.
4.   Pokud producent nebo odběratel nedodrží lhůtu splatnosti, uhradí členskému státu úroky z prodlení, které se stanoví postupem podle čl. 23. odst. 2.“
Nařízení č. 595/2004
Nařízení č. 595/2004 v bodě 1 odůvodnění uvádí:
„Režim dávek v odvětví mléka a mléčných výrobků byl nařízením […] č. 1788/2003 prodloužen o dalších 11 po sobě následujících dvanáctiměsíčních období od 1. dubna 2004. Je třeba stanovit prováděcí pravidla, aby se zohlednila nová ustanovení uvedeného nařízení. Do uvedených prováděcích pravidel je též třeba z valné části zahrnout ustanovení nařízení [č. 1392/2001]. Nařízení […] č. 1392/2001 je tedy třeba zrušit.“
Článek 13 tohoto nařízení, nadepsaný „Oznámení dávky“, v odstavci 1 stanoví:
„V případě dodávek příslušné orgány oznámí nebo potvrdí odběratelům příspěvky na dávky, jež mají nebo nemají zaplatit po přerozdělení celého nepoužitého referenčního množství nebo jeho části na základě rozhodnutí členského státu buď přímo dotyčným producentům, případně odběratelům, aby mohlo být nově přiděleno dotyčným producentům.“
Článek 15 uvedeného nařízení nadepsaný „Platební podmínky“ v odstavci 1 stanoví:
„Odběratel, nebo v případě přímého prodeje producent, který je poplatníkem dávky, uhradí do 1. září každého roku příslušnému orgánu dlužnou částku podle pravidel stanovených členským státem.“
Článek 16 nařízení č. 595/2004, nadepsaný „Kritéria pro přerozdělení přeplatku“, stanoví:
„1.   Členské státy případně stanoví prioritní kategorie producentů uvedené v čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení […] č. 1788/2003 na základě jednoho nebo více následujících objektivních kritérií v tomto pořadí důležitosti:
a)
formální uznání ze strany příslušného orgánu členského státu, že dávka byla zcela nebo částečně vybrána neoprávněně;
b)
zeměpisnou polohu zemědělského podniku, a především horských oblastí […];
c)
maximální intenzita chovu v zemědělském podniku za účelem extenzívní živočišné výroby;
d)
procento, o které je překročeno individuální referenční množství;
e)
referenční množství producenta.
2.   Pokud není přeplatek dávky uvedený v čl. 13 odst. 1 nařízení […] č. 1788/2003, který je k dispozici pro dané období, po přerozdělení využit v souladu s kritérii stanovenými v odstavci 1 tohoto článku, přijme členský stát po poradě s Komisí jiná objektivní kritéria.
Přerozdělování přeplatku dávky se ukončí nejpozději 15 měsíců po skončení dotyčného dvanáctiměsíčního období.“
Článek 17 tohoto nařízení stanoví:
„Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby se zajistilo, že dávka je vybírána správně a že je rozložena mezi producenty, kteří se podílejí na překročení.“
Nařízení (ES) č. 1468/2006
Nařízení Komise (ES) č. 1468/2006 ze dne 4. října 2006, kterým se mění nařízení č. 595/2004 (
Úř. věst. 2006, L 274, s. 6
), které vstoupilo v platnost dne 12. října 2006, v bodě 5 odůvodnění uvádí:
„Podle čl. 16 odst. 1 nařízení […] č. 595/2004 členské státy stanoví prioritní kategorie producentů pro přerozdělení přeplatku dávky na základě jednoho nebo více objektivních kritérií. Dosavadní zkušenosti ukazují, že členské státy ke stanovení prioritních kategorií potřebují jasnější pokyny a větší pružnost.“
Článek 16 nařízení č. 595/2004, ve znění nařízení č. 1468/2006 (dále jen „nařízení č. 595/2004 ve znění změn“), zní následovně:
„1.   Členské státy případně stanoví prioritní kategorie producentů uvedené v čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení […] č. 1788/2003 na základě jednoho nebo více následujících objektivních kritérií:
a)
formální uznání ze strany příslušného orgánu členského státu, že dávka byla zcela nebo částečně vybrána neoprávněně;
b)
zeměpisnou polohu zemědělského podniku, a především horských oblastí […]
c)
maximální intenzita chovu v zemědělském podniku za účelem extenzívní živočišné výroby;
d)
individuální referenční množství je překročeno o méně než 5 % nebo méně než 15000 [kilogramů] podle toho, které množství je nižší;
e)
výše individuálního referenčního množství je nižší než 50 % vnitrostátního průměrného individuálního referenčního množství;
f)
jiná objektivní kritéria přijatá členským státem po poradě s Komisí.
2.   Přerozdělování přeplatku dávky se ukončí nejpozději patnáct měsíců po skončení dotyčného dvanáctiměsíčního období.“
Italské právo
Nařízení s mocí zákona č. 49/2003
Decreto-legge n. 49 – Riforma della normativa in tema di applicazione del prelievo supplementare nel settore del latte e dei prodotti lattiero-caseari (nařízení s mocí zákona č. 49 o reformě právní úpravy týkající se použití doplňkové dávky v odvětví mléka a mléčných výrobků) ze dne 28. března 2003 (GURI č. 75, ze dne 31. března 2003), které bylo s úpravami přeměněno na zákon zákonem č. 119 ze dne 30. května 2003 (GURI č. 124 ze dne 30. května 2003) (dále jen „nařízení s mocí zákona č. 49/2003“), v článku 5 odst. 1 a 2 stanoví:
„1.   V měsíci, který následuje po referenčním měsíci, předávají odběratelé regionům a samosprávným provinciím, které je schvalovaly, údaje vyplývající z aktualizace měsíčního rejstříku podle čl. 14 odst. 2 nařízení č. 1392/2001, a to i v případě, že neodebrali žádné mléko. Odběratelé sráží doplňkovou dávku, vypočtenou na základě článku 1 nařízení č. 3950/92 ve znění pozdějších předpisů, z mléka dodaného nad rámec individuálního referenčního množství stanoveného pro každého dotyčného producenta, přičemž se zohlední změny v průběhu daného období. […]
2.   Do 30 dnů po uplynutí lhůty uvedené v odstavci 1 […], provedou odběratelé převod sražených částek na běžný účet AGEA vedený u finanční instituce a zašlou regionům a autonomním provinciím kopii dokladu o platbě či zárukách podle odstavce 6.“
Článek 9 nařízení s mocí zákona č. 49/2003, nadepsaný „Vrácení přeplatku“, stanoví:
„1.   Na konci každého období AGEA:
a)
zúčtuje uskutečněné dodávky mléka a celkovou částku dávky zaplacenou odběrateli po splnění povinností stanovených v článku 5;
b)
provede výpočet celkové národní dávky dlužné Evropské unii z důvodu přebytku produkce;
c)
vypočítá výši přeplatku.
[…]
3.   Částka uvedená v odst. 1 písm. c) snížená o provizi uvedenou v odstavci 2 se rozdělí mezi producenty disponujícími kvótami, kteří uhradili dávku, a to podle následujících kritérií a v tomto pořadí:
a)
mezi producenty, v jejichž případě byla dávka zcela nebo částečně vybrána neoprávněně nebo již není nadále dlužná;
b)
mezi producenty, kteří jsou vlastníky zemědělských podniků nacházejících se v horských oblastech […]
c)
mezi producenty, kteří jsou vlastníky zemědělských podniků nacházejících se ve znevýhodněných oblastech […]
ca)
mezi producenty, kterým byl na základě rozhodnutí příslušného veterinárního orgánu vystaven zákaz pohybu zvířat v pásmech postižených infekčními onemocněními po dobu alespoň devadesáti dnů během období uvádění na trh, a kteří byli z tohoto důvodu nuceni produkovat vyšší množství […]
4.   Pokud je výše uvedených náhrad nižší než částka uvedená v odstavci 3, rozdělí se zůstatek mezi producenty disponující kvótami, kteří dávku uhradili, s výjimkou těch, kteří překročili své individuální referenční množství o více než 100 procent, podle následujících kritérií a v tomto pořadí […]“
Nařízení s mocí zákona č. 157/2004
Ve znění použitelném na spor v původním řízení decreto-legge n. 157 – Disposizioni urgenti per l’etichettatura di alcuni prodotti agroalimentari, nonché in materia di agricoltura e pesca (nařízení s mocí zákona č. 157 – o naléhavých opatřeních týkajících se označování některých zemědělsko-potravinářských produktů, jakož i v oblasti zemědělství a rybolovu) ze dne 24. června 2004 (GURI č. 147 ze dne 25. června 2004), přeměněný na zákon ve znění změn zákonem č. 204 ze dne 3. srpna 2004 (GURI č. 186 ze dne 10. srpna 2004) (dále jen „nařízení s mocí zákona č. 157/2004“), v čl. 2 odst. 3 stanoví:
„Podle čl. 9 [nařízení s mocí zákona č. 49/2003] se přeplatek dávky hrazené měsíčně producenty, kteří splnili svou platební povinnost, vrátí producentům samotným. Pokud po ukončení této operace celkový zůstatek vyúčtovaných dávek, které mají být realizovány, přesahuje částku dávky dlužnou [Unii] navýšenou o 5 %, přistoupí AGEA ke zrušení dávek z přebytku účtovaných producentům, kteří dosud měsíční platby neuhradili, a to při uplatnění prioritních kritérií uvedených v čl. 9 odst. 3 a 4, aniž jsou dotčeny sankce uvedené v čl. 5 odst. 5 téhož nařízení s mocí zákona.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Dne 2. října 2006 zaslala AGEA odběrateli Latte Più Srl, společnosti založené podle italského práva, oznámení o doplňkové dávce za referenční období k tíži žalobkyň v původním řízení.
Z tohoto oznámení vyplývá, že na základě článku 9 a čl. 10 odst. 27 a 28 nařízení s mocí zákona č. 49/2003 byly na základě individuálních referenčních množství, jakož i měsíčních výkazů o dodávkách a platbách předložených odběratelskými podniky provedeny výpočty za účelem vrácení přeplatku dávky producentům ve vztahu k dodávkám kravského mléka v průběhu hospodářského roku pro mléko 2005/2006. V souladu s uvedeným oznámením měli producenti, kteří splnili povinnost zaplatit doplňkovou dávku v plném rozsahu, nárok na vrácení uvedeného přeplatku na základě výkazů o platbách předložených odběrateli, jakmile byly ověřeny.
Jako přílohu k oznámení ve smyslu bodu 25 tohoto rozsudku AGEA přiložila dokument nadepsaný „Výkaz dávek na odběratele – Období 2005/2006“ uvádějící u každého producenta částky již zaplacených a potvrzených dávek, jakož i částky, které mají být vráceny, vypočtené podle čl. 9 odst. 3 a 4 nařízení s mocí zákona č. 49/2003. AGEA v tomto ohledu upřesnila, že odběratelský podnik je povinen vyplatit vrácené částky producentům, kteří dodávky realizovali, a jakožto prostředník producentů zaplatit AGEA částky požadované v tomto dokumentu, aby AGEA mohla splnit povinnost Italské republiky převést tyto částky do Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF).
Žalobou podanou k Tribunale amministrativo regionale del Lazio – sede di Roma (regionální správní soud pro Lazio – se sídlem v Římě, Itálie) se žalobkyně v původním řízení domáhali zrušení tohoto oznámení, přičemž zejména tvrdili, že zavedením systému pro vracení přeplatků stanoveného v čl. 2 odst. 3 nařízení s mocí zákona č. 157/2004 italský zákonodárce porušil článek 13 nařízení č. 1788/2003, jakož i článek 16 nařízení č. 595/2004.
Vzhledem k tomu, že tato žaloba byla zamítnuta, obrátily se žalobkyně v původním řízení na předkládající soud, Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie).
Pokud jde o přerozdělení přeplatku, tento soud zejména uvádí, že italský zákonodárce sice stanovil prioritní kategorii producentů na základě objektivního kritéria stanoveného v čl. 9 odst. 3 písm. a) nařízení s mocí zákona č. 49/2003, tj. „producenty, v jejichž případě byla dávka zcela nebo částečně vybrána neoprávněně nebo již není nadále dlužná“, avšak v čl. 2 odst. 3 nařízení s mocí zákona č. 157/2004 podle všeho také stanovil prioritní kategorii producentů, kteří nejenže splňují uvedené objektivní kritérium, ale u nichž navíc byla pravidelně každý měsíc placena dávka.
Předkládající soud kromě toho upřesňuje, že podle nařízení s mocí zákona č. 157/2004 je fáze placení dávky AGEA, za níž odpovídá a kterou realizuje odběratel, spojena s fází vrácení neoprávněně vybrané dávky producentovi, jelikož toto nařízení s mocí zákona v rámci vracení přeplatků přiznává prioritní „nárok“ producentům, u nichž odběratel nejen vybíral, ale i pravidelně každý měsíc platil dávku AGEA.
Předkládající soud má rovněž za to, že na rozdíl od právního rámce dotčeného ve věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 11. září 2019, Caseificio Sociale San Rocco a další (
C‑46/18
,
EU:C:2019:706
), vstupem nařízení č. 1788/2003 a č. 595/2004 v platnost došlo k založení povinnosti, a nikoli pouze možnosti odběratele srážet z titulu doplňkové dávky částky, které mají platit producenti, jež dodali přebytečné mléko, což v projednávané věci zavdává důvod položit Soudnímu dvoru odlišnou otázku, která je samostatná ve vztahu k otázkám položeným ve věci, v níž byl vydán uvedený rozsudek.
Za těchto podmínek se Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie) rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Brání článek 16 nařízení [č. 595/2004] v takovém případě, jako je […] případ [dotčený v původním řízení], takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je článek 9 nařízení s mocí zákona č. 49/2003 ve spojení s čl. 2 odst. 3 nařízení s mocí zákona č. 157/2004, které stanoví jako kritérium pro určení prioritní kategorie [producentů], které má být vrácena neoprávněně účtovaná dávka, pravidelnou měsíční platbu [dávky] odběratelem?“
Řízení před Soudním dvorem
Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 4. července 2019 bylo řízení v projednávané věci přerušeno do vydání konečného rozhodnutí ve věci C‑46/18, Caseificio Sociale San Rocco a další.
Po vyhlášení rozsudku ze dne 11. září 2019, Caseificio Sociale San Rocco a další (
C‑46/18
,
EU:C:2019:706
), se Soudní dvůr dotázal předkládajícího soudu, zda trvá na žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce nebo si ji přeje vzít zpět, na což tento soud nereagoval.
Řízení v projednávané věci pokračovalo ode dne 1. července 2020.
K předběžné otázce
Úvodem je třeba připomenout, že v rámci řízení podle článku 267 SFEU, které je založeno na jasné dělbě funkcí mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem, je pouze na vnitrostátním soudu, aby zjistil a posoudil skutkový stav sporu v původním řízení a určil přesnou působnost vnitrostátních právních a správních předpisů (rozsudek ze dne 3. října 2019, Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale,
C‑632/18
,
EU:C:2019:833
, bod
a citovaná judikatura). Soudní dvůr je oprávněn výlučně k tomu, aby se vyslovil k výkladu nebo platnosti unijního práva s ohledem na skutkový stav, jak je popsán předkládajícím soudem, a poskytl tomuto soudu vodítka potřebná k vyřešení sporu, který mu byl předložen (rozsudek ze dne 17. prosince 2020, Onofrei,
C‑218/19
,
EU:C:2020:1034
, bod
a citovaná judikatura).
I když tedy italská vláda zpochybňuje výklad vnitrostátního práva podaný předkládajícím soudem, podle kterého čl. 2 odst. 3 nařízení s mocí zákona č. 157/2004 zavádí prioritní kategorii producentů, v jejichž případě musí být dávka nejen vybrána neoprávněně, jak stanoví čl. 9 odst. 3 písm. a) nařízení s mocí zákona č. 49/2003, ale v jejichž případě také musí odběratel pravidelně každý měsíc vybrat a odvést dávku příslušnému orgánu členského státu, je tedy třeba na položenou otázku odpovědět na základě premisy obsažené v předkládacím rozhodnutí, že italská právní úprava takovou kategorii stanoví.
Položenou otázku je tedy třeba chápat tak, že její podstatou je určit, zda musí být čl. 16 odst. 1 nařízení č. 595/2004 vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jejímž důsledkem je, že se přeplatek doplňkové dávky musí přednostně vracet producentům, u nichž odběratelé splnili povinnost odvést každý měsíc tuto dávku.
Jak vyplývá z článku 13 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1788/2003, pokud se v případě dodávek nebo přímého prodeje zjistí, že je nutné uhradit dávku a že příspěvek vybraný od producentů je vyšší než tato dávka, může členský stát přerozdělit přeplatek částečně nebo úplně producentům, kteří patří do prioritních kategorií stanovených členským státem na základě objektivních kritérií a ve stanovené lhůtě, nebo těm, kteří se dostali do výjimečné situace v důsledku některého vnitrostátního předpisu, jenž s režimem doplňkových dávek nesouvisí.
Článek 13 odst. 2 nařízení č. 1788/2003 stanoví, že v případě, že se zjistí, že není nutné hradit žádnou dávku, se všechny zálohy vybrané odběratelem nebo členským státem vrátí nejpozději do konce následujícího období dvanácti měsíců.
Prováděcí pravidla k čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1788/2003 jsou upřesněna v čl. 16 odst. 1 nařízení č. 595/2004, který stanoví kritéria pro přerozdělení přeplatku dávky. V souladu s posledně uvedeným ustanovením členské státy stanoví prioritní kategorie producentů ve smyslu čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1788/2003 na základě jednoho nebo více objektivních kritérií uvedených v čl. 16 odst. 1 písm. a) až e) nařízení č. 595/2004 podle pořadí důležitosti. Článek 16 odst. 1 písm. a) nařízení č. 595/2004 stanoví jako kritérium formální uznání ze strany příslušného orgánu členského státu, že dávka byla zcela nebo částečně vybrána neoprávněně.
Článek 16 odst. 2 první pododstavec nařízení č. 595/2004 stanoví, že pokud není přeplatek dávky uvedený v čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 1788/2003, který je k dispozici pro dané období, po přerozdělení využit v souladu s kritérii stanovenými v odstavci 1 článku 16 nařízení č. 595/2004, přijme členský stát po poradě s Komisí jiná objektivní kritéria.
Ze samotného znění článku 16 nařízení č. 595/2004 tedy vyplývá, že členské státy mohou vedle kritérií definovaných v čl. 16 odst. 1 tohoto nařízení stanovit další kritéria pouze v případě, že po přerozdělení podle těchto kritérií nedošlo k vyčerpání přeplatku uvedeného v čl. 13 odst. 1 nařízení č. 1788/2003.
Tento výklad je potvrzen i normativním kontextem článku 16 nařízení č. 595/2004.
Zaprvé tento článek 16 stanoví prováděcí pravidla k čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1788/2003. Z posledně uvedeného ustanovení přitom vyplývá, že členské státy sice mají možnost rozhodnout, zda bude přeplatek vrácen či nikoli, avšak přeplatek se v případě, že se tak rozhodnou, vrací producentům v prioritních kategoriích stanovených členským státem na základě objektivních kritérií stanovených postupem podle tohoto nařízení, nebo těm, kteří se dostali do výjimečné situace v důsledku určitého vnitrostátního předpisu, jenž s režimem doplňkových dávek nesouvisí. Z toho vyplývá, že prostor pro uvážení vyhrazený členskému státu pro stanovení prioritních kategorií je omezen kritérii stanovenými v nařízení č. 595/2004.
Zadruhé z bodu 1 odůvodnění nařízení č. 595/2004 vyplývá, že ustanovení tohoto nařízení do značné míry reflektují ustanovení nařízení č. 1392/2001. Znění čl. 16 odst. 1 a odst. 2 prvního pododstavce nařízení č. 595/2004 je obdobné znění čl. 9 odst. 1 a 2 nařízení č. 1392/2001.
Soudní dvůr přitom rozhodl, že výčet kritérií uvedený v čl. 9 odst. 1 nařízení č. 1392/2001 je taxativní a členské státy mohou doplnit dodatečná kritéria pouze v případě, že použití těchto kritérií v pořadí důležitosti nevyčerpá disponibilní finanční prostředky pro dané období (rozsudek ze dne 11. září 2019, Caseificio Sociale San Rocco a další,
C‑46/18
,
EU:C:2019:706
, bod
).
Zatřetí, jak vyplývá z bodu 5 odůvodnění nařízení č. 1468/2006, toto nařízení změnilo čl. 16 odst. 1 nařízení č. 595/2004 tak, aby odpovídal potřebě členských států mít jasnější pokyny a větší pružnost. Článek 16 odst. 1 nařízení č. 595/2004 ve znění změn již nestanoví, že se objektivní kritéria, která jsou uvedena v tomto ustanovení, mají uplatnit v pořadí důležitosti, a v písmeni f) stanoví možnost členských států přijmout po konzultaci s Komisí jiná objektivní kritéria. Právě toto ustanovení, které vstoupilo v platnost po přijetí oznámení dotčeného ve věci v původním řízení zmíněného v bodě 25 tohoto rozsudku, zrušilo podmínku, podle níž členské státy mohly přidávat dodatečná kritéria k těm, která jsou stanovena v čl. 16 odst. 1 nařízení č. 595/2004, pouze v případě, že použití posledně uvedených kritérií v pořadí důležitosti nevyčerpalo disponibilní finanční prostředky pro dané období.
Je tedy třeba konstatovat, že výčet kritérií uvedený v čl. 16 odst. 1 nařízení č. 595/2004, ve znění platném během referenčního období, je taxativní a členské státy mohou přidat dodatečná kritéria pouze v případě, že použití těchto kritérií v pořadí důležitosti nevyčerpalo disponibilní finanční prostředky pro dané období.
Článek 16 odst. 1 nařízení č. 595/2004 přitom nezmiňuje jako kritérium pro přerozdělení přeplatku skutečnost, že producent patří do kategorie producentů mléka, ve vztahu k nimž odběratelé mléka splnili povinnost odvádět pravidelně měsíční doplňkové dávky příslušnému orgánu členského státu.
Vzhledem k výše uvedenému je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 16 odst. 1 nařízení č. 595/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jejímž důsledkem je, že se přeplatek doplňkové dávky přednostně vrací producentům, u nichž odběratelé splnili povinnost odvést každý měsíc tuto dávku.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

Článek 16 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 595/2004 ze dne 30. března 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1788/2003, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jejímž důsledkem je, že se přeplatek doplňkové dávky přednostně vrací producentům, u nichž odběratelé splnili povinnost odvést každý měsíc tuto dávku.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: italština.