CELEX: 62019CJ0377
Ennakkoratkaisupyyntö
Maito- ja maitotuoteala
Kiintiöt
Lisämaksu
Asetus (EY) N:o 1788/2003
Toimitukset, jotka ylittävät tuottajan käytössä olevat viitemäärät
Ostaja perii lisämaksuosuuden
Liikaa perityn maksun palauttaminen
Asetus (EY) N:o 595/2004
16 artikla
Liikaa perityn maksun uudelleenjakoa koskevat perusteet

Ennakkoratkaisupyyntö koskee maito- ja maitotuotealan maksun vahvistamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1788/2003 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 30.3.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 595/2004 (
EUVL 2004, L 94, s. 22
) 16 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Benedetti Pietro e Angelo Ss, Capparotto Giampaolo e Lorenzino Ss, Gonzo Dino Ss, Mantovani Giuseppe e Giorgio Ss, Azienda agricola Padovani Luigi, Azienda agricola La Pila di Mastrotto Piergiorgio e C. Ss, Azienda agricola Mastrotto Giuseppe ja Soc. agr. semplice F.lli Isolan, jotka ovat italialaisia maidontuottajia, ja toisaalta Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) (maataloustuista vastaava virasto, Italia) ja joka koskee 1.4.2005 ja 31.3.2006 välisen maidon ja maitotuotteiden markkinointijakson (jäljempänä viitejakson) osalta näiden tuottajien maksettavaksi tulevan lisämaksun laskemista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Maitoalan kysynnän ja tarjonnan jatkuvan epätasapainon vuoksi tällä alalla otettiin vuonna 1984 käyttöön maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 804/68 muuttamisesta 31.3.1984 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 856/84 (
EYVL 1984, L 90, s. 10
) lisämaksujärjestelmä, joka perustui siihen periaatteeseen, että maksu oli suoritettava määritettävän viitemäärän ylittävästä maitomäärästä ja/tai maitoekvivalenttina ilmaistavasta määrästä. Samana päivänä annettiin asetuksen (ETY) N:o 804/68 5 c artiklassa tarkoitetun maksun soveltamista maito- ja maitotuotealalla koskevista yleisistä säännöistä annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 857/84 (
EYVL 1984, L 90, s. 13
).
Lisämaksujärjestelmää jatkettiin useaan otteeseen, muun muassa maito- ja maitotuotealan lisämaksusta 28.12.1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 3950/92 (
EYVL 1992, L 405, s. 1
), ja sen soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä säädettiin peräkkäin maito- ja maitotuotealan lisämaksun soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 9.3.1993 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 536/93 (
EYVL 1993, L 57, s. 12
) sekä asetuksen N:o 3950/92 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 9.7.2001 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 1392/2001 (
EYVL 2001, L 187, s. 19
).
Erityisesti yksinkertaistamisen ja selvyyden vuoksi asetus N:o 3950/92 kumottiin ja korvattiin maito- ja maitotuotealan maksun vahvistamisesta 29.9.2003 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1788/2003 (
EUVL 2003, L 270, s. 123
), joka puolestaan kumottiin ja korvattiin maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22.10.2007 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) (
EUVL 2007, L 299, s. 1
) 1.4.2008 alkavin vaikutuksin.
Pääasian oikeusriitaan sovelletaan ajallisesti asetusta N:o 1788/2003 ja asetusta N:o 595/2004, jolla kumottiin asetus N:o 1392/2001.
Asetus N:o 1392/2001
Asetuksen N:o 1392/2001 9 artiklan sanamuoto oli seuraava:
”1.   Jäsenvaltioiden on tarvittaessa määritettävä asetuksen [N:o 3950/92] 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitetut etuoikeutetut tuottajaluokat yhtä tai useampaa jäljempänä tärkeysjärjestyksessä esitettävää objektiivista arviointiperustetta noudattaen:
a)
jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen virallinen vahvistus siitä, että maksu on kokonaan tai osittain peritty aiheetta;
b)
tilan ja ennen kaikkea – – vuoristoalueiden maantieteellinen sijainti;
c)
tilan eläinten enimmäistiheys, joka ilmaisee eläintuotannon laajaperäistämistä;
d)
tilakohtaisen viitemäärän ylitys;
e)
tuottajan käytettävissä oleva viitemäärä.
2.   Jos 1 kohdassa säädettyjen perusteiden soveltaminen ei johda määrätyksi ajaksi käytettävissä olevan rahoituksen ehtymiseen, jäsenvaltio voi vahvistaa muita objektiivisia perusteita [Euroopan] komission kanssa neuvoteltuaan.”
Asetus N:o 1788/2003
Asetuksen N:o 1788/2003 johdanto-osan 5, 12 ja 22 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(5)
Maksu olisi vahvistettava varoittavalle tasolle, ja jäsenvaltioiden olisi suoritettava se heti, kun kansallinen viitemäärä ylittyy. Tämän jälkeen kyseessä olevan jäsenvaltion olisi jaettava maksuvelvoite sellaisten tuottajien kesken, joiden vuoksi ylitys on tapahtunut. Nämä tuottajat ovat maksuvelvollisia jäsenvaltiolle osuutensa maksusta, joka johtuu yksinomaan siitä, että he ovat ylittäneet käytettävissä olevan määränsä.
– –
(12)
Järjestelmän tehokkaan toiminnan varmistamiseksi olisi säädettävä, että tuottajien maksuosuuden perivät ostajat, jotka pystyvät parhaiten toteuttamaan tarvittavat toimet ja joille olisi tämän vuoksi tarjottava keinot varmistaa maksuosuuden periminen. Sitä vastoin jäsenvaltion maksusta liikaa peritty määrä olisi säädettävä käytettäväksi kansallisten rakenneohjelmien rahoittamiseen ja/tai tiettyyn luokkaan kuuluville tai poikkeustilanteessa oleville tuottajille myönnettäviin maksun palautuksiin. Jos jäsenvaltion ei kuitenkaan tarvitse suorittaa maksua, mahdollisesti perityt ennakot palautetaan.
– –
(22)
Tässä asetuksessa säädetyn maksun päätarkoituksena on säännöstellä ja tasapainottaa maitotuotemarkkinoita. Tämän vuoksi tästä maksusta saatava tuotto olisi käytettävä maitoalan kulujen rahoittamiseen.”
Kyseisen asetuksen 1 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Kaupan pidettävistä lehmänmaidosta ja muista maitotuotteista peritään yhdentoista 1 päivänä huhtikuuta 2004 alkavan peräkkäisen kahdentoista kuukauden jakson – – aikana kyseessä olevan kahdentoista kuukauden jakson aikana maksu – –, kun niiden määrät ylittävät liitteessä I vahvistetut kansalliset viitemäärät.
2.   Nämä määrät jaetaan tuottajien kesken 6 artiklan säännösten mukaisesti tekemällä ero toimitusten ja suoramyynnin välillä sellaisina kuin ne määritellään 5 artiklassa. Kansallisen viitemäärän ylittäminen ja siitä seuraava maksu määritellään kansallisella tasolla kussakin jäsenvaltiossa 3 luvun mukaisesti eriteltynä toimitusten ja suoramyynnin osalta.”
Mainitun asetuksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Tuottajien maksuosuus”, säädetään seuraavaa:
”Maksu jaetaan kokonaisuudessaan 10 ja 12 artiklan mukaisesti niiden tuottajien kesken, joiden vuoksi 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut kansalliset viitemäärät on kulloinkin ylitetty.
Tuottajien on maksettava jäsenvaltioille maksuosuutensa, joka on laskettu 3 luvun mukaisesti, yksinomaan sen vuoksi, että he ovat ylittäneet käytettävissä olevat viitemääränsä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 10 artiklan 3 kohdan ja 12 artiklan 1 kohdan soveltamista.”
Saman asetuksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
– –
i)
’kansallisella viitemäärällä’ kullekin jäsenvaltiolle liitteessä I vahvistettua viitemäärää;
j)
’tilakohtaisilla viitemäärillä’ tuottajien viitemääriä kunkin kahdentoista kuukauden jakson 1 päivänä huhtikuuta;
k)
’käytettävissä olevilla viitemäärillä’ tuottajien 31 päivänä maaliskuuta käytettävissä olevia viitemääriä sen kahdentoista kuukauden jakson aikana, jolle maksu on laskettu, kaikki kyseisen kahdentoista kuukauden jakson aikana tehdyt, tässä asetuksessa säädetyt siirrot, myynnit, muunnokset ja väliaikaiset uudelleenjaot huomioon ottaen.”
Tämän asetuksen 3 luku, joka koskee maksun laskemista, sisältää kyseisen asetuksen 8–12 artiklan. Mainitun asetuksen 10 artiklan, jonka otsikko on ”Toimituksista perittävä maksu”, 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kunkin tuottajan maksuosuus vahvistetaan jäsenvaltion päätöksellä mahdollisen uudelleenjakamisen jälkeen joko suhteessa kunkin tuottajan tilakohtaisiin viitemääriin tai jäsenvaltioiden vahvistamin puolueettomin perustein toimituksiin varatun kansallisen viitemäärän käyttämättömästä osasta:
a)
joko jäsenvaltiokohtaisesti sen määrän perusteella, kuinka paljon kunkin tuottajan viitemäärä on ylittynyt,
b)
tai ensin ostajakohtaisesti ja tämän jälkeen tarvittaessa jäsenvaltiokohtaisesti.”
Asetuksen N:o 1788/2003 11 artiklassa, jonka otsikko on ”Ostajien rooli”, säädetään seuraavaa:
”1.   Ostajat vastaavat maksuosuuden perimisestä asianomaisilta tuottajilta ja maksavat jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle ennen 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistettua määräaikaa ja siinä vahvistettua menettelyä noudattaen maksuosuusmäärän, jonka ostaja vähentää ylityksen aiheuttaneille tuottajille maksetusta maidon hinnasta tai jonka ostaja perii muulla asianmukaisella tavalla.
– –
3.   Jos tuottajan toimittamat määrät ylittävät viitekauden aikana kyseisen tuottajan viitemäärän, jäsenvaltio voi päättää, että ostaja vähentää osa[n] maidon hinnasta kaikkien sellaisten kyseisen tuottajan toimitusten osalta, jotka ylittävät tuottajan viitemäärän, tuottajan maksuosuuteen kohdistuvana ennakkona jäsenvaltion määrittämien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. – –”
Tämän asetuksen 13 artiklassa, jonka otsikko on ”Liikaa maksetut tai maksamattomat määrät” ja joka on maksun hallinnointia koskevassa 4 luvussa, säädetään seuraavaa:
”1.   Jos maksu on suoritettava ja tuottajilta peritty maksuosuus on suurempi kuin kyseinen maksu toimitusten ja suoramyynnin osalta, jäsenvaltio voi:
a)
käyttää ylijäämän kokonaan tai osittain 18 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden rahoittamiseen ja/tai
b)
jakaa sen kokonaan tai osittain tuottajille, jotka kuuluvat sellaisiin etuoikeutettuihin luokkiin, jotka jäsenvaltio on ottanut käyttöön 23 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen vahvistettavien puolueettomien perusteiden ja määräaikojen mukaisesti, tai sellaisille tuottajille, jotka ovat joutuneet poikkeukselliseen tilanteeseen tähän järjestelmään liittymättömän kansallisen säännöksen vuoksi.
2.   Jos maksua ei tarvitse suorittaa, ostajien tai jäsenvaltion mahdollisesti perimät ennakot palautetaan viimeistään seuraavan kahdentoista kuukauden jakson lopussa.
3.   Jos ostaja ei ole noudattanut velvoitetta periä tuottajien maksuosuus 11 artiklan mukaisesti, jäsenvaltio voi periä maksamattomat määrät suoraan tuottajalta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta seuraamuksia, joita se voi soveltaa sääntöjä rikkoneeseen ostajaan.
4.   Jos tuottaja tai ostaja ei noudata maksupäivää, tapauksen mukaan 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistettavat viivästyskorot on maksettava jäsenvaltiolle.”
Asetus N:o 595/2004
Asetuksen N:o 595/2004 johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Maito- ja maitotuotealan maksujärjestelmän soveltamista on pidennetty asetuksen [N:o 1788/2003] mukaisesti yhdellätoista perättäisellä kahdentoista kuukauden pituisella jaksolla 1 päivästä huhtikuuta 2004 alkaen. Olisi vahvistettava yksityiskohtaiset säännöt kyseisen asetuksen uusien säännösten huomioon ottamiseksi. Näiden yksityiskohtaisten sääntöjen olisi lisäksi katettava suurelta osin [asetuksen N:o 1392/2001] säännökset. Asetus [N:o 1392/2001] olisi sen vuoksi kumottava.”
Tämän asetuksen 13 artiklan, jonka otsikko on ”Maksuilmoitus”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Toimitusten osalta toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava tai vahvistettava ostajille maksuosuudet, jotka niiden on maksettava sen jälkeen, kun toimivaltainen viranomainen on jäsenvaltion päätöksen mukaisesti joko jakanut tai jättänyt jakamatta käyttämättä jääneet viitemäärät kokonaisuudessaan tai osittain suoraan kyseessä oleville tuottajille tai, tapauksen mukaan, ostajille, jotka puolestaan jakavat ne asianomaisten tuottajien kesken.”
Mainitun asetuksen 15 artiklan, jonka otsikko on ”Maksun määräaika”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Ennen kunkin vuoden 1 päivää syyskuuta maksuvelvollisten ostajien tai, kun on kyse suoramyynnistä, maksuvelvollisten tuottajien on suoritettava maksu toimivaltaiselle viranomaiselle jäsenvaltion vahvistamia sääntöjä noudattaen.”
Asetuksen N:o 595/2004 16 artiklassa, jonka otsikko on ”Liikaa maksetun määrän uudelleenjakoa koskevat perusteet”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on tarvittaessa määriteltävä asetuksen [N:o 1788/2003] 13 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetut etuoikeutetut tuottajaluokat yhtä tai useampaa seuraavaa tärkeysjärjestyksessä esitettyä objektiivista arviointiperustetta noudattaen:
a)
jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen virallinen vahvistus siitä, että maksu on kokonaan tai osittain peritty aiheetta;
b)
tilan ja ennen kaikkea – – vuoristoalueiden maantieteellinen sijainti;
c)
tilan eläinten enimmäistiheys, joka on yhteydessä laajaperäiseen kotieläintuotantoon;
d)
tilakohtaisen viitemäärän ylittymisprosentti;
e)
tuottajan viitemäärä.
2.   Jos asetuksen [N:o 1788/2003] 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua, tietyksi ajaksi käytettävissä olevaa liikaa maksettua määrää ei käytetä sen jälkeen, kun se on jaettu uudelleen tämän artiklan 1 kohdassa vahvistettuja perusteita noudattaen, jäsenvaltion on vahvistettava muita objektiivisia perusteita komission kanssa neuvoteltuaan.
Liikaa maksettu määrä on jaettava uudelleen 15 kuukauden kuluessa asianomaisen kahdentoista kuukauden jakson päättymisestä.”
Kyseisen asetuksen 17 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että maksu peritään asianmukaisesti ja että sen vaikutus kohdistuu ylitykseen vaikuttane[isiin] tuottajiin.”
Asetus (EY) N:o 1468/2006
Asetuksen N:o 595/2004 muuttamisesta 4.10.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1468/2006 (
EUVL 2006, L 274, s. 6
), joka tuli voimaan 12.10.2006, johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Jäsenvaltiot määrittelevät asetuksen [N:o 595/2004] 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti etuoikeutetut tuottajaluokat liikaa maksetun määrän uudelleenjakoa varten yhden tai useamman perusteen mukaan. Kokemus on osoittanut, että jäsenvaltiot tarvitsevat etuoikeusluokkien selkiyttämistä ja enemmän joustavuutta niiden määrittelyyn.”
Asetuksen N:o 595/2004, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1468/2006 (jäljempänä asetus N:o 595/2004, sellaisena kuin se on muutettuna), 16 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on tarvittaessa määriteltävä asetuksen [N:o 1788/2003] 13 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetut etuoikeutetut tuottajaluokat yhtä tai useampaa seuraavaa objektiivista arviointiperustetta noudattaen:
a)
jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen virallinen vahvistus siitä, että maksu on kokonaan tai osittain peritty aiheetta;
b)
tilan ja ennen kaikkea – – vuoristoalueiden maantieteellinen sijainti;
c)
tilan eläinten enimmäistiheys, joka on yhteydessä laajaperäiseen kotieläintuotantoon;
d)
tilakohtaisen viitemäärän ylitys on alle viisi prosenttia tai alle 15000 kilogrammaa sen mukaan, kumpi määrä on alhaisempi;
e)
tilakohtainen viitemäärä on alle 50 prosenttia kansallisesta keskimääräisestä tilakohtaisesta viitemäärästä;
f)
muut puolueettomat perusteet, jotka jäsenvaltio on hyväksynyt neuvoteltuaan komission kanssa.
2.   Liikaa maksettu määrä on jaettava uudelleen 15 kuukauden kuluessa asianomaisen kahdentoista kuukauden jakson päättymisestä.”
Italian oikeus
Asetus nro 49/2003
Maito- ja maitotuotealan lisämaksun soveltamista koskevan lainsäädännön uudistamisesta 28.3.2003 annetun asetuksen nro 49 (decreto-legge n. 49 – Riforma della normativa in tema di applicazione del prelievo supplementare nel settore del latte e dei prodotti lattiero-caseari) (GURI nro 75, 31.3.2003), sellaisena kuin se on muunnettu muutettuna laiksi 30.5.2003 annetulla lailla nro 119 (GURI nro 124, 30.5.2003) (jäljempänä asetus nro 49/2003), 5 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.   Viitekuukautta seuraavan kuukauden aikana ostajat toimittavat ostajat hyväksyneille alueille ja autonomisille maakunnille tiedot, jotka perustuvat asetuksen [N:o 1392/2001] 14 artiklan 2 kohdan mukaisen kuukausittaisen rekisterin ajan tasalle saattamiseen, myös siinä tapauksessa, etteivät nämä ole vastaanottaneet maitoa. Ostajien on pidätettävä lisämaksu, joka lasketaan sen mukaan, mitä säädetään asetuksen [N:o 3950/92], sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna, 1 artiklassa, joka koskee yksittäisille tuottajille asetetun tilakohtaisen viitemäärän ylittävien maitomäärien toimittamista, kauden aikana tapahtunut vaihtelu huomioon ottaen. – –
2.   Edellä 1 momentissa säädetyn määräajan päättymistä seuraavien 30 päivän kuluessa – – ostajien on maksettava pidättämänsä määrät asianomaiselle AGEAn rahoituslaitoksessa avatulle tilille sekä toimitettava alueille ja autonomisille maakunnille jäljennös maksukuiteista tai 6 momentissa tarkoitetuista suoritustakauksista.”
Asetuksen nro 49/2003 9 §:ssä, jonka otsikko on ”Liikaa maksetun maksun palauttaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Kunkin kauden päätteeksi AGEA
a)
kirjaa toteutuneet maitotoimitukset ja ostajien 5 §:ssä säädettyjen velvollisuuksien mukaisesti maksamien maksujen kokonaismäärän
b)
laskee tuotantomäärät ylittävien toimitusten vuoksi Euroopan unionille maksettavan kansallisen maksun kokonaismäärän
c)
laskee liikaa maksetun maksun määrän.
– –
3.   Edellä 1 momentin c kohdassa tarkoitettu määrä, 2 momentissa tarkoitetulla varauksella vähennettynä, jaetaan maksun maksaneiden kiintiötuottajien kesken seuraavilla perusteilla ja seuraavassa järjestyksessä:
a)
niiden tuottajien kesken, joihin sovellettu maksu on osittain tai kokonaisuudessaan peritty aiheettomasti tai joihin sovellettua maksua ei enää ole maksettava
b)
niiden tuottajien kesken, joiden tilat sijaitsevat vuoristoalueilla – –
c)
niiden tuottajien kesken, joiden tilat sijaitsevat epäsuotuisilla alueilla – –
c‑bis) niiden tuottajien kesken, joita on toimivaltaisen terveysviranomaisen päätöksellä kielletty kuljettamasta eläimiä alueilla, joilla on tavattu laajalle levinneitä tartuntatauteja, vähintään 90 päivän ajan markkinointijakson aikana, ja joiden on tämän vuoksi pitänyt tuottaa – – suurempia määriä.
4.   Jos palautussumma on pienempi kuin 3 momentissa tarkoitettu määrä, jäljelle jäänyt osuus jaetaan maksun maksaneiden kiintiötuottajien kesken lukuun ottamatta niitä, jotka ylittivät oman tilakohtaisen viitemääränsä yli 100 prosentilla, seuraavilla perusteilla ja seuraavassa järjestyksessä – –”
Asetus nro 157/2004
Tiettyjen maatalouselintarvikkeiden merkintöjä sekä maataloutta ja kalastusta koskevista kiireellisistä säännöksistä 24.6.2004 annetun asetuksen nro 157 (decreto-legge n. 157 – Disposizioni urgenti per l’etichettatura di alcuni prodotti agroalimentari, nonché in materia di agricoltura e pesca) (GURI nro 147, 25.6.2004), sellaisena kuin se on muunnettu muutettuna laiksi 3.8.2004 annetulla lailla nro 204 (GURI nro 186, 10.8.2004) (jäljempänä asetus nro 157/2004), 2 §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”[Asetuksen nro 49/2003] 9 §:n mukaan maksunsa asianmukaisesti maksaneiden tuottajien kuukausittain liikaa maksama maksu palautetaan kyseisille tuottajille. Jos perittävien maksujen jäljelle jäävä kokonaismäärä tämän toimenpiteen toteuttamisen jälkeen on suurempi kuin [unionille] maksettava maksu lisättynä viidellä prosentilla, AGEA peruuttaa yli menevän maksun niiltä tuottajilta, jotka eivät vielä ole maksaneet kuukausittaisia maksujaan, soveltamalla 9 §:n 3 ja 4 momentissa säädettyjä etusijaperusteita, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän saman asetuksen 5 §:n 5 momentissa säädettyjä seuraamuksia.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
AGEA osoitti 2.10.2006 ostajalle eli Italian oikeuden mukaan perustetulle Latte Più Srl ‑nimiselle yhtiölle ilmoituksen, joka koski pääasian valittajien maksettaviksi kuuluvia lisämaksuja viitejakson osalta.
Tästä ilmoituksesta käy ilmi, että asetuksen nro 49/2003 9 §:n ja 10 §:n 27 ja 28 momentin mukaisesti oli tehty laskelmat, jotta tuottajille voitiin palauttaa liikaa peritty maksu, joka liittyi lehmänmaidon toimituksiin maidon markkinointijaksona 2005/2006, tilakohtaisten viitemäärien sekä ostajayritysten kuukausittaisten toimitus- ja maksuilmoitusten perusteella. Kyseessä olevan ilmoituksen mukaan tuottajat, jotka ovat täyttäneet lisämaksun maksamista koskevan velvollisuuden kokonaisuudessaan, saavat mainitun palautuksen ostajien esittämien maksuilmoitusten perusteella ja sen jälkeen, kun ne on tarkastettu.
AGEA liitti tämän tuomion 25 kohdassa mainittuun ilmoitukseen luettelon, jonka otsikko oli ”Tuottajakohtaiset määrät – Viitejakso 2005/2006” ja jossa lueteltiin kunkin tuottajan osalta jo maksetut ja vahvistetut määrät sekä palautettavat määrät asetuksen nro 49/2003 9 §:n 3 ja 4 momentin mukaisesti laskettuina. AGEA täsmensi tältä osin, että ostajayrityksen oli maksettava palautetut määrät toimitukset suorittaneille tuottajille ja maksettava tuottajien sijaantulijana AGEAlle luettelossa vaaditut määrät, jotta AGEA voisi noudattaa Italian tasavallan velvollisuutta maksaa nämä summat takaisin Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahastolle (EMOTR).
Pääasian valittajat vaativat Tribunale amministrativo regionale del Lazio – sede di Romassa (Lazion alueellinen hallintotuomioistuin, Rooman toimipaikka, Italia) nostamallaan kanteella kyseisen ilmoituksen kumoamista ja väittivät muun muassa, että ottaessaan käyttöön asetuksen nro 157/2004 2 §:n 3 momentissa säädetyn palautusjärjestelmän Italian lainsäätäjä oli rikkonut asetuksen N:o 1788/2003 13 artiklaa ja asetuksen N:o 595/2004 16 artiklaa.
Koska tämä kanne hylättiin, pääasian valittajat saattoivat asian ennakkoratkaisua pyytäneen Consiglio di Staton (ylin hallintotuomioistuin, Italia) käsiteltäväksi.
Kyseinen tuomioistuin toteaa liikaa perityn maksun uudelleenjaosta muun muassa, että vaikka Italian lainsäätäjä on säätänyt asetuksen nro 49/2003 9 §:n 3 momentin a kohdassa säädetyn objektiivisen perusteen nojalla etuoikeutetusta tuottajaluokasta, joka kattaa ”tuottajat, joihin sovellettu maksu on osittain tai kokonaisuudessaan peritty aiheettomasti tai joihin sovellettua maksua ei enää ole maksettava”, se vaikuttaa myös säätäneen asetuksen nro 157/2004 2 §:n 3 momentissa sellaisten tuottajien etuoikeutetusta luokasta, jotka täyttävät mainitun objektiivisen perusteen ja joiden osalta on lisäksi maksettu säännöllisesti maksu kuukausittain.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää lisäksi, että asetuksen nro 157/2004 mukaan se vaihe, jossa maksu suoritetaan AGEAlle ja joka on ostajan vastuulla ja tehtävä, liittyy siihen vaiheeseen, jossa aiheettomasti peritty maksu palautetaan tuottajalle, koska tässä asetuksessa annetaan vientitukien yhteydessä ensisijainen ”oikeus” tuottajille, joiden osalta ostaja on sekä perinyt että maksanut säännöllisesti maksun kuukausittain AGEAlle.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi, että toisin kuin 11.9.2019 annettuun tuomioon Caseificio Sociale San Rocco ym. (
C‑46/18
,
EU:C:2019:706
) johtaneessa asiassa kyseessä oleva säännöstö, asetuksen N:o 1788/2003 ja asetuksen N:o 595/2004 voimaantulolla otettiin käyttöön ostajan velvollisuus – eikä pelkkää mahdollisuutta – pidättää lähteellä lisämaksun osalta määrät, jotka liikaa maitoa toimittaneiden tuottajien on maksettava, minkä vuoksi nyt käsiteltävässä asiassa on perusteltua esittää unionin tuomioistuimelle erilainen kysymys, joka on itsenäinen edellä mainittuun tuomioon johtaneessa asiassa esitetyistä kysymyksistä.
Näissä olosuhteissa Consiglio di Stato on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko asetuksen [N:o 595/2004] 16 artikla [pääasiassa kyseessä olevan] kaltaisessa tilanteessa esteenä asetuksen nro 49/2003 9 §:n, luettuna yhdessä asetuksen nro 157/2004 2 §:n 3 momentin kanssa, kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan [tuottajien] etuoikeutettu luokka, jolle aiheetta peritty maksu [on palautettava], määräytyy sen perusteella, onko ostaja maksanut kuukausittain maksut säännöllisesti?”
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
Unionin tuomioistuimen presidentin 4.7.2019 tekemällä päätöksellä nyt käsiteltävän asian käsittelyä lykättiin, kunnes asiassa C‑46/18, Caseificio Sociale San Rocco ym. annettiin lopullinen ratkaisu.
Tämän 11.9.2019 annetun tuomion Caseificio Sociale San Rocco ym. (
C‑46/18
,
EU:C:2019:706
) julistamisen jälkeen unionin tuomioistuin tiedusteli ennakkoratkaisua pyytäneeltä tuomioistuimelta, halusiko se pysyttää tai peruuttaa ennakkoratkaisupyyntönsä; ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei vastannut.
Nyt käsiteltävän asian käsittelyä jatkettiin 1.7.2020.
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Aluksi on huomautettava, että SEUT 267 artiklassa määrätyssä menettelyssä, joka perustuu kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen tehtävien selkeään jakoon, yksinomaan kansallisen tuomioistuimen asiana on määrittää pääasian tosiseikasto ja arvioida sitä sekä selvittää kansallisten lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten täsmällinen ulottuvuus (tuomio 3.10.2019, Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale,
C‑632/18
,
EU:C:2019:833
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Unionin tuomioistuin voi lausua yksinomaan unionin oikeuden tulkinnasta tai pätevyydestä kansallisen tuomioistuimen kuvaaman tosiasiallisen ja oikeudellisen tilanteen valossa, jotta se voisi antaa kansalliselle tuomioistuimelle asian ratkaisemisen kannalta hyödyllisiä ohjeita (tuomio 17.12.2020, Onofrei,
C‑218/19
,
EU:C:2020:1034
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen on niin, että vaikka Italian hallitus kiistää ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kansallisesta oikeudesta tekemän tulkinnan, jonka mukaan asetuksen nro 157/2004 2 §:n 3 momentilla otetaan käyttöön sellaisten tuottajien etuoikeutettu luokka, joiden osalta on niin, että paitsi että maksu on pitänyt periä aiheettomasti, kuten asetuksen nro 49/2003 9 §:n 3 momentin a kohdassa säädetään, myös ostajan on pitänyt periä ja tilittää maksu kuukausittain ja säännöllisesti jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, on esitettyyn kysymykseen vastattava pitäen lähtökohtana sitä ennakkoratkaisupyynnössä esitettyä oletusta, että Italian oikeudessa otetaan käyttöön tällainen luokka.
Esitetty kysymys on näin ollen ymmärrettävä siten, että sillä itse asiassa pyritään selvittämään, onko asetuksen N:o 595/2004 16 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka seurauksena liikaa perityn lisämaksun palauttamisen on hyödytettävä ensisijaisesti tuottajia, joiden osalta ostajat ovat täyttäneet tämän maksun kuukausittaista maksamista koskevan velvollisuutensa.
Kuten asetuksen N:o 1788/2003 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan sanamuodosta käy ilmi, on niin, että kun toimitusten ja suoramyynnin osalta osoitetaan, että maksu on suoritettava ja tuottajilta peritty maksuosuus on suurempi kuin suoritettava maksu, jäsenvaltio voi jakaa ylijäämän kokonaan tai osittain tuottajille, jotka kuuluvat sellaisiin etuoikeutettuihin luokkiin, jotka jäsenvaltio on ottanut käyttöön vahvistettavien objektiivisten perusteiden ja määräaikojen mukaisesti, tai sellaisille tuottajille, jotka ovat joutuneet poikkeukselliseen tilanteeseen tähän lisämaksujärjestelmään liittymättömän kansallisen säännöksen vuoksi.
Asetuksen N:o 1788/2003 13 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jos osoitetaan, että maksua ei tarvitse suorittaa, ostajien tai jäsenvaltion mahdollisesti perimät ennakot palautetaan viimeistään seuraavan kahdentoista kuukauden jakson lopussa.
Asetuksen N:o 1788/2003 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan yksityiskohtaiset soveltamissäännöt täsmennetään asetuksen N:o 595/2004 16 artiklan 1 kohdassa, jossa vahvistetaan liikaa maksetun määrän uudelleenjakoa koskevat perusteet. Viimeksi mainitun säännöksen mukaan jäsenvaltioiden on määriteltävä asetuksen N:o 1788/2003 13 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetut etuoikeutetut tuottajaluokat asetuksen N:o 594/2004 16 artiklan 1 kohdan a–e alakohdassa tärkeysjärjestyksessä lueteltua yhtä tai useampaa objektiivista arviointiperustetta noudattaen. Asetuksen N:o 595/2004 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa on arviointiperuste, joka koskee jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen virallista vahvistusta siitä, että maksu on kokonaan tai osittain peritty aiheetta.
Asetuksen N:o 595/2004 16 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että jos asetuksen N:o 1788/2003 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua, tietyksi ajaksi käytettävissä olevaa liikaa maksettua määrää ei käytetä sen jälkeen, kun se on jaettu uudelleen asetuksen N:o 595/2004 16 artiklan 1 kohdassa vahvistettuja perusteita noudattaen, jäsenvaltion on vahvistettava muita objektiivisia perusteita komission kanssa neuvoteltuaan.
Jo asetuksen N:o 595/2004 16 artiklan sanamuodostakin ilmenee näin ollen, että jäsenvaltiot voivat lisätä kyseisen asetuksen 16 artiklan 1 kohdassa määritettyihin perusteisiin lisäperusteita vain, mikäli näiden perusteiden mukaisesti toteutetulla uudelleenjaolla ei ole käytetty loppuun asetuksen N:o 1788/2003 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua liikaa maksettua määrää.
Tällaista tulkintaa tukee asetuksen N:o 595/2004 16 artiklan lainsäädännöllinen asiayhteys.
Ensinnäkin kyseisessä 16 artiklassa vahvistetaan asetuksen N:o 1788/2003 13 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Viimeksi mainitusta säännöksestä seuraa, että vaikka jäsenvaltioilla on mahdollisuus palauttaa tai olla palauttamatta liikaa maksettu määrä, palautus maksetaan, jos ne niin päättävät, tuottajille, jotka kuuluvat sellaisiin etuoikeutettuihin luokkiin, jotka jäsenvaltio on vahvistanut tässä asetuksessa säädettyä menettelyä noudattaen määritettävien objektiivisten perusteiden mukaisesti tai jotka ovat joutuneet poikkeukselliseen tilanteeseen tähän lisämaksujärjestelmään liittymättömän kansallisen säännöksen vuoksi. Tästä seuraa, että asetuksessa N:o 595/2004 vahvistetut perusteet rajoittavat jäsenvaltion harkintavaltaa etuoikeutettujen luokkien määrittämisessä.
Toiseksi asetuksen N:o 595/2004 johdanto-osan ensimmäisestä perustelukappaleesta ilmenee, että kyseisen asetuksen säännökset kattavat suurelta osin asetuksen N:o 1392/2001 säännökset. Asetuksen N:o 595/2004 16 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan ensimmäisen alakohdan sanamuoto vastaa asetuksen N:o 1392/2001 9 artiklan 1 ja 2 kohdan sanamuotoa.
Unionin tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että asetuksen N:o 1392/2001 9 artiklan 1 kohdassa säädetyt perusteet ovat tyhjentäviä ja että jäsenvaltiot voivat lisätä lisäperusteita vain, mikäli näiden perusteiden soveltaminen tärkeysjärjestyksessä ei johda määrätyksi ajaksi käytettävissä olevan rahoituksen ehtymiseen (tuomio 11.9.2019, Caseificio Sociale San Rocco ym.,
C‑46/18
,
EU:C:2019:706
,
kohta).
Kolmanneksi on todettava, että – kuten asetuksen N:o 1468/2006 johdanto-osan viidennestä perustelukappaleesta ilmenee – kyseisellä asetuksella muutettiin asetuksen N:o 595/2004 16 artiklan 1 kohtaa, jotta etuoikeusluokkien määrittely olisi jäsenvaltioille selkeämpää ja jotta niillä olisi siinä enemmän joustavuutta. Asetuksen N:o 595/2004, sellaisena kuin se on muutettuna, 16 artiklan 1 kohdassa ei enää säädetä, että tässä säännöksessä toistettuja objektiivisia perusteita on sovellettava tärkeysjärjestyksessä, ja sen f alakohdassa säädetään jäsenvaltioiden mahdollisuudesta hyväksyä muita objektiivisia perusteita komission kanssa neuvoteltuaan. Vasta tällä säännöksellä, joka tuli voimaan tämän tuomion 25 kohdassa tarkoitetun pääasiassa kyseessä olevan ilmoituksen antamisen jälkeen, poistettiin edellytys, jonka mukaan jäsenvaltiot saattoivat lisätä asetuksen N:o 595/2004 16 artiklan 1 kohdassa säädettyihin perusteisiin lisäperusteita vain siinä tapauksessa, että viimeksi mainittujen perusteiden soveltaminen tärkeysjärjestyksessä ei johtanut määrätyksi ajaksi käytettävissä olevan rahoituksen ehtymiseen.
Näin ollen on katsottava, että asetuksen N:o 595/2004 16 artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin se oli voimassa viitejakson aikana, säädetyt perusteet ovat tyhjentäviä ja että jäsenvaltiot voivat lisätä lisäperusteita vain, mikäli näiden perusteiden soveltaminen tärkeysjärjestyksessä ei johda määrätyksi ajaksi käytettävissä olevan rahoituksen ehtymiseen.
Asetuksen N:o 595/2004 16 artiklan 1 kohdassa ei kuitenkaan mainita liikaa perityn maksun uudelleenjaon edellytyksenä sellaisten maidontuottajien luokkaan kuulumista, joiden osalta maidonostajat ovat täyttäneet velvollisuutensa maksaa säännöllisesti kuukausittain lisämaksu jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle.
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on näin ollen vastattava, että asetuksen N:o 595/2004 16 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka seurauksena liikaa perityn lisämaksun palauttamisen on hyödytettävä ensisijaisesti tuottajia, joiden osalta ostajat ovat täyttäneet tämän maksun kuukausittaista maksamista koskevan velvollisuutensa.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Maito- ja maitotuotealan maksun vahvistamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1788/2003 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 30.3.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 595/2004 16 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka seurauksena liikaa perityn lisämaksun palauttamisen on hyödytettävä ensisijaisesti tuottajia, joiden osalta ostajat ovat täyttäneet tämän maksun kuukausittaista maksamista koskevan velvollisuutensa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.