CELEX: 62021CJ0362
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Vidaus rinka
Reglamentas (ES) Nr. 910/2014
3 straipsnio 12 punktas
Sąvoka „kvalifikuotas elektroninis parašas“
25 straipsnio 1 dalis
26 straipsnis
I priedas
Elektroninių parašų teisinė galia
Reikalavimai, susiję su pažangiuoju elektroniniu parašu
Administracinis aktas, parengtas elektroninio dokumento, kuriame esantis elektroninis parašas neatitinka „pažangiojo elektroninio parašo“ reikalavimų, forma
Kumuliaciniai reikalavimai
Pasekmės
3 straipsnio 15 punktas
„Kvalifikuoto elektroninio parašo sertifikato“ nebuvimas
Kvalifikuoto elektroninio parašo įtraukimas į patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo išduotą sertifikatą
Poveikis
Elektroninio parašo turėtojo vardas ir pavardė, kurie buvo transliteruoti pagal lotynų abėcėlę vietoj jų įprastinio rašymo kirilicos rašmenimis

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2014 m. liepos 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 910/2014 dėl elektroninės atpažinties ir elektroninių operacijų patikimumo užtikrinimo paslaugų vidaus rinkoje, kuriuo panaikinama Direktyva 1999/93/EB (
OL L 257, 2014, p. 73
), 25 straipsnio 1 dalies, 26 straipsnio ir I priedo išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Ekofrukt EOOD
, kurios buveinė yra Bulgarijoje, ir
Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Veliko Tarnovo
(Veliko Tarnovo mokesčių ir socialinio draudimo praktikos direkcijos direktorius, toliau – Direktorius) ginčą dėl pranešimo apie mokesčio perskaičiavimą, susijusį su pridėtinės vertės mokesčiu (PVM), kurį turi mokėti
Ekofrukt
už 2014 finansinių metų rugpjūčio–spalio laikotarpį.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamento Nr. 910/2014 21, 23, 33 ir 49 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(21)
<…> Šiuo reglamentu neturėtų būti reglamentuojami ir aspektai, susiję su sutarčių sudarymu arba kitų teisinių pareigų nustatymu ir šių sutarčių bei pareigų galiojimu, kai yra nacionalinės arba Sąjungos teisės aktais nustatytų reikalavimų dėl formos. Be to, juo nedaromas poveikis nacionalinės formos reikalavimams, susijusiems su viešaisiais registrais, visų pirma, komerciniais ir žemės registrais.
<…>
(23)
tiek, kiek šiuo reglamentu nustatoma pareiga pripažinti patikimumo užtikrinimo paslaugą, tokia patikimumo užtikrinimo paslauga gali būti atmesta tik tuo atveju, jeigu asmuo, kuriam skirta pareiga dėl techninių priežasčių, kurios tiesiogiai nuo jo nepriklauso, negali jos perskaityti arba patikrinti. Vis dėlto dėl tos pareigos viešoji įstaiga savaime neprivalo įsigyti aparatinės ar programinės įrangos, būtinos visų esamų patikimumo užtikrinimo paslaugų techniniam nuskaitymui;
<…>
(33)
nuostatomis dėl slapyvardžių naudojimo sertifikatuose neturėtų būti kliudoma valstybėms narėms reikalauti nustatyti asmenų tapatybę pagal Sąjungos arba nacionalinės teisės aktus;
<…>
(49)
šiuo reglamentu turėtų būti nustatytas principas, kad negalima atsisakyti pripažinti elektroninio parašo teisinės galios tik dėl to, kad parašas yra elektroninis arba kad jis neatitinka kvalifikuoto elektroninio parašo reikalavimų. Tačiau elektroninių parašų teisinė galia turi būti reglamentuojama nacionalinės teisės aktuose, išskyrus šiame reglamente numatytus reikalavimus, pagal kuriuos kvalifikuoto elektroninio parašo teisinė galia turėtų būti lygiavertė rašytiniam parašui.“
Šio reglamento 2 straipsnio „Taikymo sritis“ 3 dalyje numatyta:
„Šis reglamentas nedaro poveikio nacionalinės arba Sąjungos teisės aktams, susijusiems su sutarčių sudarymu arba kitų teisinių ar procedūrinių pareigų nustatymu ir šių sutarčių bei pareigų galiojimu, susijusių su forma.“
To reglamento 3 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ nustatyta:
„Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
<…>
10.
elektroninis parašas – elektroninės formos duomenys, kurie yra prijungti prie kitų elektroninės formos duomenų arba logiškai susieti su jais ir kuriuos pasirašantis asmuo naudoja pasirašydamas;
11.
pažangusis elektroninis parašas – elektroninis parašas, atitinkantis 26 straipsnyje nustatytus reikalavimus;
12.
kvalifikuotas elektroninis parašas – pažangusis elektroninis parašas, sukurtas naudojant kvalifikuotą elektroninio parašo kūrimo įtaisą ir patvirtintas kvalifikuotu elektroninio parašo sertifikatu;
<…>
15.
kvalifikuotas elektroninio parašo sertifikatas – elektroninio parašo sertifikatas, kurį išduoda kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas ir kuris atitinka I priede nustatytus reikalavimus;
16.
patikimumo užtikrinimo paslauga – elektroninė paslauga, kuri paprastai teikiama už atlygį ir kurią sudaro:
a)
elektroninių parašų, elektroninių spaudų arba elektroninių laiko žymų kūrimas, patikrinimas ir patvirtinimas, elektroninio registruoto pristatymo paslaugos ir su tomis paslaugomis susiję sertifikatai arba
b)
interneto svetainių tapatumo nustatymo sertifikatų kūrimas, patikrinimas ir patvirtinimas, arba
c)
elektroninių parašų, spaudų arba su tomis paslaugomis susijusių sertifikatų ilgalaikis išsaugojimas;
<…>
18.
atitikties vertinimo įstaiga – [2008 m. liepos 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 765/2008, nustatančio su gaminių prekyba susijusius akreditavimo ir rinkos priežiūros reikalavimus ir panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 339/93 (
OL L 218, 2008, p. 30
)] 2 straipsnio 13 punkte apibrėžta įstaiga, pagal tą reglamentą akredituota kaip kompetentinga įstaiga atlikti kvalifikuoto patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo ir jo teikiamų kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų atitikties vertinimą;
<…>
23.
kvalifikuotas elektroninio parašo kūrimo įtaisas – elektroninio parašo kūrimo įtaisas, atitinkantis II priede nustatytus reikalavimus;
<…>
35.
elektroninis dokumentas – bet koks turinys, saugomas elektronine forma, visų pirma tekstas ar garsas, vaizdo arba garso ir vaizdo įrašas;
<…>“
To paties reglamento 17 straipsnyje „Priežiūros įstaiga“ iš esmės numatyta, kad valstybės narės paskiria priežiūros įstaigą, atsakingą, be kita ko, už kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų priežiūrą, siekiant užtikrinti, kad jie ir jų teikiamos kvalifikuotos patikimumo užtikrinimo paslaugos atitiktų Reglamente Nr. 910/2014 nustatytus reikalavimus, už kvalifikacijos statuso suteikimą patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams ir jų teikiamoms paslaugoms ir šio statuso panaikinimą.
Šio reglamento 25 straipsnis „Elektroninių parašų teisinė galia“ suformuluotas taip:
„1.   Negalima atsisakyti pripažinti elektroninio parašo teisinės galios ir jo tinkamumo naudoti kaip įrodymą teismo procese tik dėl to, kad parašas yra elektroninis arba kad jis neatitinka kvalifikuoto elektroninių parašų reikalavimų.
2.   Kvalifikuoto elektroninio parašo teisinė galia yra lygiavertė rašytiniam parašui.
<…>“
Minėto reglamento 26 straipsnyje „Pažangiojo elektroninio parašo reikalavimai“ nustatyta:
„Pažangusis elektroninis parašas turi atitikti toliau išvardytus reikalavimus:
a)
būti vienareikšmiškai susietas su pasirašančiu asmeniu;
b)
pagal jį galima nustatyti pasirašančio asmens tapatybę;
c)
sukurtas naudojant elektroninio parašo kūrimo duomenis, kuriuos tik pats pasirašantis asmuo gali labai patikimai naudoti; ir
d)
susietas su juo pasirašytais duomenimis taip, kad bet koks tų duomenų pakeitimas būtų pastebimas.“
To paties reglamento I priede „Kvalifikuotiems elektroninių parašų sertifikatams keliami reikalavimai“ išvardyta įvairi informacija, kuri turi būti pateikta kvalifikuotuose elektroninių parašų sertifikatuose. Šio priedo b–d punktuose numatyta, kad tuose sertifikatuose turi būti pateiktas duomenų rinkinys, kuriuo vienareikšmiškai nurodomas kvalifikuotus sertifikatus išduodantis kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas, kartu nurodant bent pasirašančio asmens vardą, pavardę arba slapyvardį (jei naudojamas slapyvardis – tai aiškiai pažymima), ir elektroninio parašo patvirtinimo duomenys, atitinkantys elektroninio parašo kūrimo duomenis.
Reglamento Nr. 910/2014 II priedo „Kvalifikuotiems elektroninio parašo kūrimo įtaisams keliami reikalavimai“, visų pirma jo 1 punkte, numatyta, kad kvalifikuotais elektroninio parašo kūrimo įtaisais, taikant atitinkamas technines ir procedūrines priemones, siekiama tinkamai užtikrinti kuriant elektroninį parašą naudojamų duomenų konfidencialumą, kad tie duomenys faktiškai galėtų būti pateikti tik vieną kartą, kad elektroninis parašas būtų patikimai apsaugotas nuo bet kokios klastotės ir kad teisę pasirašyti turintis pasirašantis asmuo galėtų patikimai apsaugoti minėtus duomenis taip, kad jais negalėtų pasinaudoti kiti asmenys. Be to, šio priedo 3 punkte numatyta, kad elektroninio parašo kūrimo duomenis pasirašančio asmens vardu gali rengti arba tvarkyti tik kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas.
Bulgarijos teisė
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos
Zakon za elektronnia dokument i elektronnite udostoveritelni uslugi
(Elektroninio dokumento ir elektroninių patikimumo užtikrinimo paslaugų įstatymas, DV, Nr. 34, 2001 m. balandžio 6 d.; toliau – Elektroninio dokumento įstatymas) 3 straipsnyje numatyta, kad „elektroninis dokumentas“ yra elektroninis dokumentas, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 35 punktą.
Elektroninio dokumento įstatymo 13 straipsnyje numatyta:
„1.   Elektroninis parašas yra elektroninis parašas, kaip tai suprantama pagal [Reglamento Nr. 910/2014] 3 straipsnio 10 punktą.
2.   Pažangusis elektroninis parašas yra elektroninis parašas, kaip tai suprantama pagal [Reglamento Nr. 910/2014] 3 straipsnio 11 punktą.
3.   Kvalifikuotas elektroninis parašas yra elektroninis parašas, kaip tai suprantama pagal [Reglamento Nr. 910/2014] 3 straipsnio 12 punktą.
4.   Jei šalys taip sutarė, elektroninio parašo ir pažangiojo elektroninio parašo teisinė galia yra tokia pati kaip ir parašo ranka.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Ieškovė pagrindinėje byloje
Ekofrukt
yra komercinė bendrovė, kuri vykdo didmeninę ir mažmeninę prekybą vaisiais ir daržovėmis keliose prekybos vietose. Dėl šios bendrovės 2014 m. rugpjūčio–lapkričio mėn. buvo atliktas PVM mokestinis patikrinimas.
Po šio patikrinimo 2017 m. gegužės 4 d. mokesčių institucijos priėmė pranešimą apie mokesčio perskaičiavimą. Gavęs ieškovės pagrindinėje byloje skundą, Direktorius 2017 m. rugpjūčio 4 d. sprendimu panaikino šį pranešimą ir nurodė atlikti naują mokestinį patikrinimą.
Per šį naują patikrinimą mokesčių institucijos 2018 m. vasario 8 d. priėmė pranešimą apie mokesčio perskaičiavimą ir pareikalavo sumokėti iš viso 30915,50 Bulgarijos levų (BGN) (apie 15800 EUR) PVM už 2014 m. rugpjūčio–spalio mėn. mokestinį laikotarpį, taip pat delspinigius. Šis sprendimas buvo patvirtintas 2018 m. rugsėjo 18 d. Direktoriaus sprendimu.
Visi mokesčių administratoriaus dokumentai, parengti per šį mokestinį patikrinimą, buvo pateikti elektroninių dokumentų, pasirašytų elektroniniu parašu, forma.
Ieškovė pagrindinėje byloje pareiškė ieškinį
Administrativen sad Veliko Tarnovo
(Veliko Tarnovo administracinis teismas, Bulgarija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, dėl 2018 m. rugsėjo 18 d. Direktoriaus sprendimo.
Šiame ieškinyje ji ginčija pateiktų elektroninių dokumentų galiojimą ir teigia, kad, pirma, nėra jokių duomenų, rodančių, kad tai yra elektroniniais parašais pasirašyti elektroniniai dokumentai, ir, antra, nėra „kvalifikuoto elektroninio parašo“.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui buvo pateiktos elektroninių parašų registro ištraukos, iš kurių matyti, kad patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas mokesčių institucijų parašus kvalifikavo kaip „profesinius elektroninius parašus“. Kaip matyti iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateiktų ekspertų nuomonių, ieškovės pagrindinėje byloje ginčijami elektroniniai parašai elektroniniuose dokumentuose nėra „kvalifikuot[i] elektronini[ai] paraša[i]“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 12 punktą.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad būtina patikslinti šią sąvoką. Be to, jis pažymi, kad reikalaujama papildomų duomenų dėl minėtų parašų atitikties informacijai, kuri turi būti pateikta kvalifikuotame elektroninio parašo sertifikate, kaip to reikalaujama pagal teisės aktų nuostatas, kontrolės apimties, kad jis galėtų padaryti išvadą, ar toks parašas yra. Jam, be kita ko, kyla klausimas, kokia yra „profesinio elektroninio parašo“, kurį naudojo patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas, vertė, nors Bulgarijos teisės sistemoje šios sąvokos nėra.
Be to, minėto teismo teigimu, iš esmės pripažįstama, kad Reglamento Nr. 910/2014 25 straipsnyje nustatytas draudimas ginčyti elektroninius dokumentus, todėl net jei būtų įrodyta, kad elektroninis dokumentas pasirašytas nekvalifikuotu elektroniniu parašu, tas dokumentas turėtų būti laikomas galiojančiu. Dėl tokio požiūrio atsirastų neatitiktis tarp, pirma, ranka pasirašyto popierinio dokumento ir, antra, elektroniniu parašu pasirašyto elektroninio dokumento. Tuo atveju, jei dėl popierine forma parengto dokumento pateikiamas skundas ir nurodoma, kad jame esantis parašas nėra nurodyto autoriaus parašas, nagrinėjamas dokumentas pripažįstamas negaliojančiu dėl parašo jame nebuvimo. Tačiau, kalbant apie elektroninį dokumentą, net jei būtų konstatuota, kad elektroninis parašas nėra „kvalifikuotas elektroninis parašas“, negalima manyti, kad dokumentas nėra pasirašytas, todėl šis dokumentas liktų galiojantis.
Tokiomis aplinkybėmis
Administrativen sad Veliko Tarnovo
(Veliko Tarnovo administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Reglamento Nr. 910/2014] 25 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad negalima pripažinti niekiniu administracinio akto, kuris buvo parengtas kaip elektroninis dokumentas, jeigu jis buvo pasirašytas elektroniniu parašu, kuris nėra „kvalifikuotas elektroninis parašas“?
2.
Ar siekiant nustatyti, ar elektroninis parašas yra kvalifikuotas, ar ne, pakanka to, kad „kvalifikuotas elektroninis parašas“ yra įtrauktas į patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo išduotą sertifikatą, o gal teismas turi konstatuoti, kad tenkinamos [Reglamento Nr. 910/2014] 26 straipsnio ir I priedo nuostatos?
3.
Ar pirma nurodytu atveju, kai paslaugų teikėjas elektroninį parašą kvalifikuoja kaip „profesinį“, šios aplinkybės pakanka norint konstatuoti, kad „kvalifikuoto elektroninio parašo“ nėra, jei nėra paslaugos teikėjo kvalifikuoto sertifikato, o gal reikia nustatyti, ar parašai atitinka kvalifikuotam elektroniniam parašui keliamus reikalavimus?
4.
Ar tikrinant kvalifikuoto elektroninio parašo atitiktį [Reglamento Nr. 910/2014] I priede nustatytiems reikalavimams aplinkybė, kad elektroninio parašo turėtojo vardai ir pavardės identifikuojant asmenį nurodyti ne kirilica, o lotyniškais rašmenimis, yra minėto reglamento pažeidimas, dėl kurio laikoma, kad kvalifikuotu elektroniniu parašu nepasirašyta?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
Europos Komisija iš esmės mano, kad antrasis ir ketvirtasis klausimai nepriimtini, nes jie nesvarbūs ginčui pagrindinėje byloje išspręsti, kadangi, kaip nurodyta nutarime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, pagrindinėje byloje nagrinėjami elektroniniai parašai nėra „kvalifikuoti elektroniniai parašai“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 12 punktą.
Direktorius taip pat teigia, kad pateikti klausimai yra hipotetiniai, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo argumentai grindžiami klaidinga faktine prielaida, kad jame ginčijamas administracinis aktas buvo pasirašytas kitu parašu nei „kvalifikuotas elektroninis parašas“.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, vykstant SESV 267 straipsnyje numatytam procesui, grindžiamam aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo kompetencijos atskyrimu, bet koks pagrindinėje byloje nagrinėjamų faktinių aplinkybių vertinimas bei nacionalinės teisės aiškinimas ir taikymas priklauso tik nacionalinio teismo kompetencijai. Be to, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, kuris atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečios bylos aplinkybes turi įvertinti Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų reikalingumą ir svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (2011 m. gegužės 26 d. Sprendimo Stichting Natuur en Milieu ir kt.,
C‑165/09‑C‑167/09
,
EU:C:2011:348
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Kadangi tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas yra kompetentingas nustatyti ir vertinti nagrinėjamos bylos faktines aplinkybes, Teisingumo Teismas iš esmės turi nagrinėti tik tuos veiksnius, kuriuos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė jam pateikti, ir atsižvelgti į situaciją, kurią šis teismas laiko nustatyta, ir negali būti saistomas vienos iš pagrindinės bylos šalių pateiktų prielaidų (2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo Coty Germany,
C‑567/18
,
EU:C:2020:267
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Teisingumo Teismas neturi priimti sprendimo visų pirma tuomet, kai yra aišku, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos aplinkybėmis ar dalyku arba kai problema hipotetinė (2011 m. gegužės 26 d. Sprendimo Stichting Natuur en Milieu ir kt.,
C‑165/09‑C‑167/09
,
EU:C:2011:348
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo atveju taip nėra.
Nors prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvai iš tiesų yra glausti, tai nereiškia, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepadarė konkrečių galutinių išvadų dėl to, ar pagrindinėje byloje nagrinėjami elektroniniai parašai turi būti laikomi „kvalifikuotais elektroniniais parašais“. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aiškiai nurodo, kad jam „reikia papildomos informacijos, susijusios su konkrečių parašų atitikties teisės aktuose įtvirtintoms nuostatoms kontrolės apimtimi, kad galėtų nustatyti, ar yra kvalifikuotas elektroninis parašas, ar ne“.
Taigi, priešingai, nei teigia Komisija ir Direktorius, nėra akivaizdu, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos faktais ar dalyku arba kad iškelta problema yra hipotetinė.
Todėl prašymas priimti prejudicinį sprendimą pripažintinas priimtinu.
Dėl esmės
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 910/2014 25 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama pripažinti negaliojančiu administracinį aktą, parengtą kaip elektroninis dokumentas, kai jis pasirašytas elektroniniu parašu, kuris neatitinka šio reglamento reikalavimų, kad būtų laikomas „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, kaip tai suprantama pagal jo 3 straipsnio 12 punktą.
Kaip matyti iš suformuotos jurisprudencijos, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekste vartojamų žodžių įprastą reikšmę, bet ir į jos kontekstą bei reglamentavimo, kurio dalis ji yra, tikslus (2022 m. vasario 22 d. Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt.,
C‑160/20
,
EU:C:2022:101
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Pirma, reikia pažymėti, kad, remiantis pačia Reglamento Nr. 910/2014 25 straipsnio 1 dalies formuluote, negalima atsisakyti suteikti elektroninio parašo, kaip įrodymo, teisinės galios ir priimtinumo vien dėl to, kad šis parašas yra elektroninės formos arba neatitinka kvalifikuoto elektroninio parašo reikalavimų.
Darytina išvada, kad pagal šią nuostatą nacionaliniams teismams nedraudžiama pripažinti elektroninių parašų negaliojančiais, tačiau įtvirtinamas bendrasis principas, pagal kurį minėtiems teismams draudžiama teismo procesuose atsisakyti suteikti elektroninių parašų galią ir įrodomąją vertę vien dėl to, kad tie parašai yra elektroninės formos arba neatitinka Reglamente Nr. 910/2014 nustatytų reikalavimų, kad būtų laikomi „kvalifikuot[ais] elektronini[ais] paraš[ais]“.
Antra, reikia konstatuoti, kad tokį aiškinimą patvirtina Reglamento Nr. 910/2014 2 straipsnio 3 dalis, siejama su jo 21 ir 49 konstatuojamosiomis dalimis; iš jos matyti, kad nacionalinėje teisėje turi būti apibrėžta elektroninių parašų teisinė galia. Iš tiesų pagal šią nuostatą valstybės narės gali laisvai nuspręsti, ar pranešimai, kuriuos mokesčių administratorius pateikia visų pirma apmokestinamiesiems asmenims, gali būti elektroninės formos, ir prireikus nustatyti, kokio tipo elektroninio parašo reikia atsižvelgiant į aplinkybes. Reglamente Nr. 910/2014 nenumatyta, kokia konkrečia elektroninio parašo forma reikia remtis rengiant tam tikrą teisinį aktą, be kita ko, administracinį sprendimą, priimtą kaip elektroninis dokumentas. Todėl valstybės narės turi nustatyti, ar toks administracinis sprendimas reikalauja tik kvalifikuoto elektroninio parašo, ir, jei taip, kokios yra šio reikalavimo nesilaikymo pasekmės.
Vienintelė išimtis šiuo klausimu yra Reglamento Nr. 910/2014 25 straipsnio 2 dalyje numatytas reikalavimas, kad kvalifikuoto elektroninio parašo teisinė galia turi būti lygiavertė parašui ranka. Šios nuostatos, pagal kurią vien kvalifikuotas elektroninis parašas „prilyginimas“ parašui ranka, tikslui būtų pakenkta, jei elektroninis parašas, neatitinkantis šio reglamento reikalavimų, kad būtų laikomas „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, vis dėlto turėtų panašią ar net didesnę galią nei parašas ranka, nes Reglamento Nr. 910/2014 25 straipsnio 1 dalies platus aiškinimas lemtų negalėjimą ginčyti tokį parašą arba bent jau taptų sudėtingiau jį ginčyti. Kaip teisingai pažymėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, dėl tokio požiūrio atsirastų neatitiktis tarp ranka pasirašyto popierinio dokumento ir elektroniniu parašu pasirašyto elektroninio dokumento.
Nagrinėjamu atveju iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyto nacionalinio teisinio pagrindo matyti, kad pagal Elektroninio dokumento įstatymo 13 straipsnio 4 dalį elektroninio parašo ir pažangiojo elektroninio parašo teisinė galia prilygsta parašui ranka, tik jei šalys taip susitarė.
Trečia, reikia pažymėti, kad Reglamentu Nr. 910/2014 siekiama, kaip matyti iš jo 2 straipsnio 3 dalies, siejamos su jo 49 konstatuojamąja dalimi, užtikrinti, kad nebūtų negalima atsisakyti pripažinti elektroninio parašo teisinės galios tik dėl to, kad jis yra tokios formos, netrukdant valstybėms narėms nuspręsti dėl formalių reikalavimų. Vis dėlto negalima teigti, kad pagal Reglamente Nr. 910/2014 numatytą įvairių elektroninių parašų hierarchijos sistemą reikalaujama pripažinti elektroninio parašo, kuris neatitinka šio reglamento reikalavimų, kad jį būtų galima laikyti „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, aukštesnę teisinę galią, nei suteikiama parašui ranka.
Taigi reikia konstatuoti, kad pagal Reglamento Nr. 910/2014 25 straipsnio 1 dalį nacionaliniams teismams nedraudžiama pripažinti negaliojančiais elektroninius parašus, kurie neatitinka šio reglamento reikalavimų, kad būtų laikomi „kvalifikuot[ais] elektronini[ais] paraš[ais]“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 3 straipsnio 12 punktą, su sąlyga, kad šių parašų negaliojimas nėra konstatuotas vien dėl to, kad jie yra elektroninės formos.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 910/2014 25 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiama pripažinti negaliojančiu administracinį aktą, pasirašytą elektroniniu parašu, kuris neatitinka šio reglamento reikalavimų, kad būtų laikomas „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, kaip tai suprantama pagal jo 3 straipsnio 12 punktą, su sąlyga, kad šio akto negaliojimas nėra konstatuojamas vien dėl to, kad parašas jame yra elektroninės formos.
Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu, kurį reikia nagrinėti prieš antrąjį klausimą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 12 punktas turi būti aiškinamas taip, kad, nesant „kvalifikuoto elektroninio parašo sertifikato“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 3 straipsnio 15 punktą, patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo atliekamo elektroninio parašo kvalifikavimo kaip „profesinio elektroninio parašo“, o ne kaip „kvalifikuoto elektroninio parašo“, pakanka tam, kad nagrinėjamam parašui nebūtų suteiktas pastarasis statusas.
Reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 12 punkte nustatyti trys kumuliaciniai reikalavimai tam, kad elektroninį parašą būtų galima laikyti „kvalifikuotu elektroniniu parašu“. Pirma, parašas turi būti „pažangusis elektroninis parašas“, kuris pagal šio reglamento 3 straipsnio 11 punktą turi atitikti jo 26 straipsnyje nustatytus reikalavimus. Antra, parašas turi būti sukurtas naudojant „kvalifikuotą elektroninio parašo kūrimo įtaisą“, kuris pagal minėto reglamento 3 straipsnio 23 punktą turi atitikti to paties reglamento II priede nustatytus reikalavimus. Trečia, parašas turi būti patvirtintas „kvalifikuotu elektroninio parašo sertifikatu“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 15 punktą. Pagal šią nuostatą tam reikia, kad aptariamą sertifikatą išduotų „kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas“ ir jis turi atitikti šio reglamento I priede nustatytus reikalavimus.
Taigi, nepaisant aplinkybės, kad kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas pagrindinėje byloje nagrinėjamą elektroninį parašą kvalifikavo kaip „profesinį elektroninį parašą“, o ši sąvoka Reglamente Nr. 910/2014 nenumatyta, reikia pažymėti, kad „kvalifikuoto elektroninio parašo sertifikato“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 3 straipsnio 15 punktą, kurį išdavė kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas ir kuris atitinka šio reglamento II priede nustatytus reikalavimus, buvimas yra vienas iš trijų jo 3 straipsnio 12 punkte numatytų kumuliacinių reikalavimų tam, kad elektroninis parašas galėtų būti laikomas „kvalifikuotu elektroniniu parašu“.
Taigi to, kad elektroninis parašas netenkina šio reikalavimo, pakanka, kad jo nebūtų galima laikyti „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 910/2014.
Be to, kaip savo rašytinėse pastabose teisingai pažymėjo Bulgarijos vyriausybė, aplinkybė, kad pagrindinėje byloje atitinkamas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas rėmėsi „profesinio elektroninio parašo“ kvalifikavimu, nedraudžia to paties parašo pripažinti „kvalifikuotu elektroniniu parašu“. Iš tiesų tai, kad elektroninis parašas kvalifikuojamas kaip „profesinis elektroninis parašas“, neturi jokios reikšmės atliekant nagrinėjimą, kurio tikslas yra nustatyti, ar šis elektroninis parašas priskirtinas sąvokai „kvalifikuotas elektroninis parašas“, kaip ji suprantama pagal Reglamentą Nr. 910/2014.
Taigi į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 12 punktas turi būti aiškinamas taip, kad „kvalifikuoto elektroninio parašo sertifikato“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 3 straipsnio 15 punktą, nebuvimo pakanka tam, kad būtų nustatyta, jog elektroninis parašas nėra „kvalifikuotas elektroninis parašas“ kaip tai suprantama pagal šio 3 straipsnio 12 punktą, o galimas jo kvalifikavimas kaip „profesinio elektroninio parašo“ šiuo klausimu reikšmės neturi.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamentą Nr. 910/2014 reikia aiškinti taip, kad elektroninio parašo įrašymo į patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo išduotą sertifikatą pakanka, kad tas parašas atitiktų šiame reglamente nustatytus reikalavimus, kad būtų laikomas „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 3 straipsnio 12 punktą, o gal būtina, kad nacionalinis teismas patikrintų, ar toks parašas atitinka to paties reglamento 26 straipsnio ir I priedo reikalavimus.
Pirma, reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 43 punkto, Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 12 punkte numatyti trys kumuliaciniai reikalavimai tam, kad elektroninį parašą būtų galima laikyti „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, o „kvalifikuoto elektroninio parašo sertifikato“ buvimas yra vienas iš jų. Tarp kitų sąlygų, be kita ko, yra tai, kad pasirašant turi būti įvykdyti šio reglamento 26 straipsnyje numatyti reikalavimai ir kad elektroninis parašas turi būti sukurtas naudojant kvalifikuotą elektroninio parašo kūrimo įtaisą.
Taigi, siekiant nustatyti, ar elektroninis parašas atitinka Reglamente Nr. 910/2014 nustatytus reikalavimus, kad būtų laikomas „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, vien to, kad parašas grindžiamas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo išduotu kvalifikuotu sertifikatu, nepakanka.
Antra, reikia pažymėti, kad nors, kaip savo rašytinėse pastabose nurodė Belgijos vyriausybė ir Komisija, visi Reglamente Nr. 910/2014 nustatyti reikalavimai, taikomi kvalifikuotiems paslaugų teikėjams ir kvalifikuotam elektroniniu parašui, jau yra patikrinti atitikties vertinimo įstaigos, nurodytos minėto reglamento 3 straipsnio 18 punkte, atliekant auditą ir priežiūros įstaigos, paskirtos pagal to paties reglamento 17 straipsnį, vis dėlto, jei nacionalinio proceso šalis ginčija tai, kad elektroninis parašas yra iš tiesų „kvalifikuotas elektroninis parašas“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 12 punktą, nacionalinis teismas turi patikrinti, ar įvykdytos trys šioje nuostatoje skelbiamos sąlygos.
Trečia, šių argumentų negali paneigti Bulgarijos vyriausybės ir Direktoriaus pastabos, pagal kurias Reglamento Nr. 910/2014 23 konstatuojamojoje dalyje nustatyta pareiga pripažinti patikimumo užtikrinimo paslaugas, kurios atitinka šio reglamento reikalavimus, ir kad Reglamente Nr. 910/2014 nustatyta kontrolės ir sertifikavimo tvarka netektų prasmės, jei nacionalinio teismo vykdoma kontrolė neapsiribotų patikrinimu, ar dėl nagrinėjamo elektroninio parašo buvo išduotas kvalifikuoto patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo kvalifikuotas elektroninio parašo sertifikatas, įrašytas į nacionalinį patikimumo užtikrinimo paslaugų registrą.
Remiantis minėta konstatuojamąja dalimi negalima daryti išvados, kad ja siekiama išvengti Reglamente Nr. 910/2014 privalomai nustatytų patikimumo užtikrinimo paslaugų teisminės kontrolės dėl to, kad šių paslaugų atžvilgiu vykdoma administracinė kontrolė, nesvarbu, ar ją per audito procesą vykdytų akredituota atitikties vertinimo įstaiga, kaip apibrėžta šio reglamento 3 straipsnio 18 punkte, ar minėto reglamento 17 straipsnyje nurodyta priežiūros įstaiga.
Iš tiesų šioje konstatuojamojoje dalyje tik nurodyta, kad tokia patikimumo užtikrinimo paslauga gali būti atmesta tik tuo atveju, jeigu asmuo, kuriam skirta pareiga, dėl techninių priežasčių, kurios tiesiogiai nuo jo nepriklauso, negali jos perskaityti arba patikrinti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamentas Nr. 910/2014 aiškintinas taip, kad elektroninio parašo įrašymo į patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo išduotą sertifikatą nepakanka, kad tas parašas atitiktų šiame reglamente nustatytus reikalavimus, kad būtų laikomas „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 3 straipsnio 12 punktą. Kai toks kvalifikavimas ginčijamas teismo procese, nacionalinis teismas turi patikrinti, ar įvykdytos visos šio 3 straipsnio 12 punkte numatytos kumuliacinės sąlygos, o tai reiškia, kad jis turi, be kita ko, patikrinti, ar įvykdytos to paties reglamento 26 straipsnyje ir I priede nustatytos sąlygos.
Dėl ketvirtojo klausimo
Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 12 punktas ir I priedas turi būti aiškinami taip, kad, tikrinant kvalifikuoto elektroninio parašo atitiktį minėtame priede įtvirtintiems reikalavimams, aplinkybė, kad elektroninio parašo turėtojo vardas ir pavardė, kurie jo paprastai rašomi naudojant kirilicos abėcėlę, yra transliteruojami pagal lotynų abėcėlę, reiškia, kad šis parašas neturi būti laikomas „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, kaip tai suprantama pagal šio 3 straipsnio 12 punktą.
Visų pirma šiuo klausimu reikia priminti, pirma, jog tam, kad elektroninis parašas būtų „kvalifikuotas elektroninis parašas“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 12 punktą, jis turi būti nurodytas „kvalifikuotame elektroninio parašo sertifikate“, kuris pagal šio reglamento 3 straipsnio 15 punktą turi atitikti jo I priede nustatytus reikalavimus. Pagal minėto priedo c punktą kvalifikuotuose elektroninio parašo sertifikatuose, be kita ko, pateikiama bent pasirašančio asmens vardas, pavardė arba slapyvardis; jei naudojamas slapyvardis, tai aiškiai nurodoma. Dėl nuostatų, susijusių su tokių slapyvardžių naudojimu, šio reglamento 33 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad jomis neturėtų būti kliudoma valstybėms narėms reikalauti nustatyti asmenų tapatybę pagal Sąjungos arba nacionalinės teisės aktus.
Antra, vienas iš trijų kumuliacinių reikalavimų, numatytų Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 12 punkte siekiant pripažinti, kad elektroninis parašas yra „kvalifikuotas elektroninis parašas“, yra tai, kad šis elektroninis parašas yra „pažangusis elektroninis parašas“, kaip tai suprantama pagal to paties straipsnio 11 punktą. Reglamento Nr. 910/2014 26 straipsnio a ir b punktuose numatyta, jog tam, kad elektroninis parašas būtų laikomas „pažangiuoju elektroniniu parašu“, jis turi būti vienareikšmiškai susietas su pasirašančiu asmeniu ir pagal jį turi būti galima nustatyti jo tapatybę.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 12 punktas ir I priedas turi būti aiškinami taip, kad, tikrinant kvalifikuoto elektroninio parašo atitiktį minėtame priede įtvirtintiems reikalavimams, aplinkybė, kad elektroninio parašo turėtojo vardas ir pavardė, jo paprastai rašomi naudojant kirilicos abėcėlę, yra transliteruojami pagal lotynų abėcėlę, nedraudžia jo elektroninio parašo laikyti „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, kaip tai suprantama pagal šio 3 straipsnio 12 punktą, jei šis parašas vienareikšmiškai susietas su pasirašančiu asmeniu ir leidžia nustatyti jo tapatybę, o tai patikrinti turi nacionalinis teismas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:

1.
2014 m. liepos 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 910/2014 dėl elektroninės atpažinties ir elektroninių operacijų patikimumo užtikrinimo paslaugų vidaus rinkoje, kuriuo panaikinama Direktyva 1999/93/EB, 25 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiama pripažinti negaliojančiu administracinį aktą, pasirašytą elektroniniu parašu, kuris neatitinka šio reglamento reikalavimų, kad būtų laikomas „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, kaip tai suprantama pagal jo 3 straipsnio 12 punktą, su sąlyga, kad šio akto negaliojimas nėra konstatuojamas tik dėl to, kad parašas jame yra elektroninės formos.

2.
Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 12 punktas turi būti aiškinamas taip, kad „kvalifikuoto elektroninio parašo sertifikato“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 3 straipsnio 15 punktą, nebuvimo pakanka tam, kad būtų nustatyta, jog elektroninis parašas nėra „kvalifikuotas elektroninis parašas“ kaip tai suprantama pagal šio 3 straipsnio 12 punktą, o galimas jo kvalifikavimas kaip „profesinio elektroninio parašo“ šiuo klausimu reikšmės neturi.

3.
Reglamentą Nr. 910/2014 reikia aiškinti taip, kad elektroninio parašo įrašymo į patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo išduotą sertifikatą nepakanka, kad tas parašas atitiktų šiame reglamente nustatytus reikalavimus, kad būtų laikomas „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 3 straipsnio 12 punktą. Kai toks kvalifikavimas ginčijamas teismo procese, nacionalinis teismas turi patikrinti, ar įvykdytos visos šio 3 straipsnio 12 punkte numatytos kumuliacinės sąlygos, o tai reiškia, kad jis turi, be kita ko, patikrinti, ar įvykdytos to paties reglamento 26 straipsnyje ir I priede nustatytos sąlygos.

4.
Reglamento Nr. 910/2014 3 straipsnio 12 punktas ir I priedas turi būti aiškinami taip, kad, tikrinant kvalifikuoto elektroninio parašo atitiktį minėtame priede įtvirtintiems reikalavimams, aplinkybė, kad elektroninio parašo turėtojo vardas ir pavardė, jo paprastai rašomi naudojant kirilicos abėcėlę, yra transliteruojami pagal lotynų abėcėlę, nedraudžia jo elektroninio parašo laikyti „kvalifikuotu elektroniniu parašu“, kaip tai suprantama pagal šio 3 straipsnio 12 punktą, jei šis parašas vienareikšmiškai susietas su pasirašančiu asmeniu ir leidžia nustatyti jo tapatybę, o tai patikrinti turi nacionalinis teismas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: bulgarų.