CELEX: 62021CJ0354
Ennakkoratkaisupyyntö
Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa
Eurooppalainen perintötodistus
Asetus (EU) N:o 650/2012
1 artiklan 2 kohdan l alakohta
Soveltamisala
68 artikla
Eurooppalaisen perintötodistuksen sisältö
69 artiklan 5 kohta
Eurooppalaisen perintötodistuksen oikeusvaikutukset
Jäämistöön kuuluva kiinteistö, joka sijaitsee muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jonka lakia perimykseen sovelletaan
Tämän kiinteistön kirjaaminen kyseisen jäsenvaltion kiinteistörekisteriin
Kyseisen jäsenvaltion oikeudessa säädetyt tämän kirjaamisen lakisääteiset vaatimukset
Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1329/2014
Kyseisen täytäntöönpanoasetuksen liitteessä 5 olevan lomakkeen V pakollisuus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 (
EUVL 2012, L 201, s. 107
) 1 artiklan 2 kohdan l alakohdan ja 69 artiklan 5 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä R. J. R. ja toisaalta Registrų centras VĮ (rekisterikeskus, Liettua) ja joka koskee jäämistöön kuuluvan ja R. J. R:n perimän Liettuassa sijaitsevan kiinteistön omistusoikeuden kirjaamista kiinteistörekisteriin.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus N:o 650/2012
Asetuksen N:o 650/2012 johdanto‑osan 7, 18, 67 ja 71 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(7)
Sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa olisi edistettävä poistamalla vapaata liikkuvuutta haittaavat esteet niiden henkilöiden osalta, joille aiheutuu tällä hetkellä vaikeuksia, kun he valvovat oikeuksiaan perintöasiassa, jolla on rajat ylittäviä vaikutuksia. Kansalaisten on voitava järjestää perimyksensä ennakolta Euroopan oikeusalueella. Perillisten ja testamentinsaajien sekä muiden perittäville läheisten henkilöiden sekä perimykseen liittyvien velkojien oikeuksien toteutuminen on taattava tehokkaasti.
(8)
Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tähän asetukseen olisi koottava säännökset tuomioistuimen toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten, virallisten asiakirjojen ja tuomioistuimessa tehtyjen sovintojen tunnustamisesta tai tapauksen mukaan hyväksymisestä, täytäntöönpanokelpoisuudesta ja täytäntöönpanosta sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta.
– –
(18)
Kiinteään tai irtaimeen omaisuuteen liittyvän oikeuden rekisteriin kirjaamisen edellytykset olisi suljettava tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Näin ollen sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa rekisteriä pidetään, (kiinteän omaisuuden osalta omaisuuden sijaintipaikan laissa (
lex rei sitae
)) olisi määritettävä, millaisin oikeudellisin edellytyksin ja miten kirjaaminen on suoritettava ja mitkä viranomaiset, kuten kiinteistörekisterit tai notaarit, ovat vastuussa sen tarkistamisesta, että kaikki edellytykset täyttyvät ja että perusteeksi esitetyt tai laaditut asiakirjat ovat riittäviä tai sisältävät tarvittavat tiedot. Viranomaiset voivat erityisesti tarkistaa, että perittävän oikeus rekisteröintiä varten esitetyssä asiakirjassa mainittuun jäämistöomaisuuteen on oikeus, joka kirjataan sellaisena rekisteriin tai joka muutoin osoitetaan sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jossa rekisteriä pidetään. Asiakirjojen päällekkäisyyden välttämiseksi rekisteröintiviranomaisten olisi hyväksyttävä tällaiset toisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten laatimat asiakirjat, joiden liikkuvuudesta säädetään tässä asetuksessa. Erityisesti tämän asetuksen nojalla annetun eurooppalaisen perintötodistuksen olisi oltava pätevä asiakirja jäämistöomaisuuden kirjaamiseksi jäsenvaltion rekisteriin. Tämän ei kuitenkaan olisi estettävä rekisteröintiviranomaisia pyytämästä rekisteröintiä hakevalta henkilöltä sellaisten lisätietojen tai ‑asiakirjojen esittämistä, joita edellytetään sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa rekisteriä pidetään, esimerkiksi [verojen] maksamiseen liittyviä tietoja tai asiakirjoja. Toimivaltainen viranomainen voi ilmoittaa rekisteröintiä hakevalle henkilölle, miten puuttuvat tiedot tai asiakirjat toimitetaan.
– –
(67)
Rajat ylittäviä vaikutuksia omaavan perintöasian nopea, sujuva ja tehokas ratkaiseminen unionissa merkitsee sitä, että perillisten, testamentinsaajien, testamentin toimeenpanijoiden tai jäämistön hoitajien olisi voitava osoittaa helposti asemansa ja/tai oikeutensa ja toimivaltansa toisessa jäsenvaltiossa, esimerkiksi jäsenvaltiossa, jossa jäämistöomaisuus sijaitsee. Jotta he voisivat tehdä niin, tässä asetuksessa olisi säädettävä, että otetaan käyttöön yhtenäinen todistus eli eurooppalainen perintötodistus, jäljempänä ’todistus’, joka annetaan käytettäväksi toisessa jäsenvaltiossa. Toissijaisuusperiaatteen noudattamiseksi tämän todistuksen ei olisi korvattava sisäisiä asiakirjoja, joita jäsenvaltioissa voi olla käytössä samoja tarkoituksia varten.
– –
(71)
Todistuksella olisi oltava samat oikeusvaikutukset kaikissa jäsenvaltioissa. Todistuksen ei olisi itsessään oltava täytäntöönpanoasiakirja, mutta sen olisi oltava todistusvoimainen, ja sen olisi katsottava osoittavan todenmukaisesti perimykseen sovellettavan lain tai muun tiettyihin seikkoihin sovellettavan lain mukaisesti vahvistetut seikat, kuten kuolemanvaraismääräysten aineellinen pätevyys. Todistuksen todistusvoimaa ei olisi laajennettava koskemaan seikkoja, jotka eivät kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan, kuten isyyden vahvistamiseen liittyviä kysymyksiä tai sitä, onko tietty omaisuus kuulunut perittävälle. – –”
Kyseisen asetuksen 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä asetusta sovelletaan perimykseen. Sitä ei sovelleta vero‑, tulli‑ tai hallintoasioihin.
2.   Tämän asetuksen soveltamisalaan eivät kuulu seuraavat asiat:
– –
k)
esineoikeuksien luonne, ja
l)
kiinteään tai irtaimeen omaisuuteen liittyvien oikeuksien kirjaaminen rekisteriin, kirjaamisen oikeudelliset edellytykset mukaan luettuina, ja tällaisten oikeuksien rekisteriin kirjaamisen tai kirjaamatta jättämisen vaikutukset.”
Mainitun asetuksen VI luku, jonka otsikko on ”Eurooppalainen perintötodistus”, sisältää kyseisen asetuksen 62–73 artiklan.
Kyseisen asetuksen 62 artiklassa, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotto”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tällä asetuksella otetaan käyttöön eurooppalainen perintötodistus, jäljempänä ’todistus’, joka annetaan käytettäväksi toisessa jäsenvaltiossa ja jolla on 69 artiklassa luetellut oikeusvaikutukset.
2.   Todistuksen käyttö ei ole pakollista.
3.   Todistus ei korvaa jäsenvaltioissa vastaaviin tarkoituksiin käytettyjä kansallisia asiakirjoja. Toisessa jäsenvaltiossa käytettäväksi annetulla todistuksella on kuitenkin 69 artiklassa luetellut oikeusvaikutukset myös siinä jäsenvaltiossa, jonka viranomaiset ovat sen antaneet tämän luvun mukaisesti.”
Asetuksen N:o 650/2012 63 artiklassa, jonka otsikko on ”Todistuksen tarkoitus”, säädetään seuraavaa:
”1.   Todistusta käyttävät perilliset, – – joiden on toisessa jäsenvaltiossa vedottava asemaansa tai käytettävä oikeuksiaan perillisinä – –
2.   Todistusta voidaan käyttää erityisesti osoittamaan yksi tai useampia seuraavista seikoista:
a)
kunkin todistuksessa mainitun perillisen tai mahdollisen testamentinsaajan asema ja/tai oikeudet ja osuus jäämistöstä;
b)
tietyn jäämistöön kuuluvan omaisuuden osoittaminen todistuksessa mainitulle yhdelle tai useammalle perilliselle tai yhdelle tai useammalle mahdolliselle testamentinsaajalle;
– –”
Kyseisen asetuksen 67 artiklan, jonka otsikko on ”Todistuksen antaminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Todistuksen antavan viranomaisen on annettava todistus viipymättä tässä luvussa säädetyn menettelyn mukaisesti, kun todistettavat seikat on vahvistettu perimykseen sovellettavan tai muun tiettyihin seikkoihin sovellettavan lain mukaisesti. Sen on käytettävä 81 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua neuvoa‑antavaa menettelyä noudattaen laadittua lomaketta.”
Saman asetuksen 68 artiklassa, joka otsikko on ”Todistuksen sisältö”, säädetään seuraavaa:
”Todistuksessa on oltava seuraavat tiedot, siltä osin kuin sen käyttötarkoitus niitä edellyttää:
– –
l)
kullekin perilliselle tuleva perintöosa ja tarvittaessa luettelo kullekin perilliselle kuuluvista oikeuksista ja/tai omaisuudesta;
– –”
Asetuksen N:o 650/2012 69 artiklassa, jonka otsikkona on ”Todistuksen oikeusvaikutukset”, säädetään seuraavaa:
”1.   Todistus on pätevä kaikissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä.
2.   Todistuksen oletetaan osoittavan todenmukaisesti perimykseen sovellettavan lain tai muun tiettyihin seikkoihin sovellettavan lain mukaisesti vahvistetut seikat. Todistuksessa perillisenä – – mainitulla henkilöllä oletetaan olevan todistuksessa mainittu asema ja/tai siinä mainitut oikeudet tai valtuudet, ilman kyseisiin oikeuksiin tai valtuuksiin liittyviä muita ehtoja ja/tai rajoituksia kuin ne, jotka on todistuksessa mainittu.
– –
5.   Todistus on pätevä asiakirja, jonka perusteella jäämistöomaisuutta koskevat tiedot voidaan kirjata jäsenvaltion asiaankuuluvaan rekisteriin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 artiklan 2 kohdan k ja l alakohdan soveltamista.”
Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1329/2014
Asetuksessa N:o 650/2012 tarkoitettujen lomakkeiden vahvistamisesta 9.12.2014 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1329/2014 (
EUVL 2014, L 359, s. 30
) 1 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”[Asetuksen N:o 650/2012] 67 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu lomake, jota on käytettävä eurooppalaisen perintötodistuksen antamiseen, vahvistetaan liitteessä 5 lomakkeena V.”
Tässä kyseisen täytäntöönpanoasetuksen liitteessä 5 olevassa lomakkeessa V mainitaan liitteet, jotka voidaan sisällyttää eurooppalaiseen perintötodistukseen. Tällaisiin liitteisiin kuuluu liite IV, jonka otsikko on ”Perillisen (perillisten) asema ja oikeudet”.
Kyseisessä liitteessä IV olevassa 9 kohdassa on maininta ”Perilliselle kohdennettu omaisuus, josta on pyydetty todistusta (täsmennetään omaisuus ja ilmoitetaan kaikki olennaiset yksilöintitiedot)”.
Liettuan oikeus
Kiinteistörekisteristä 24.9.1996 annetun Liettuan tasavallan lain nro I‑1539 (Lietuvos Respublikos nekilnojamojo turto įstatymas Nr. I‑1539) (Žin., 1996, nro 100‑2261), sellaisena kuin se on muutettuna 23.6.2015 annetulla lailla nro XII‑1833 (jäljempänä kiinteistörekisterilaki), 5 §:n 2 momentissa säädetään, että kiinteistörekisteriä ylläpitävä elin vastaa kyseiseen rekisteriin koottujen tietojen oikeellisuudesta ja suojaamisesta siten kuin laissa säädetään. Kyseisen säännöksen mukaan kyseinen elin vastaa ainoastaan siitä, että rekisteriin kirjatut tiedot ovat niiden asiakirjojen mukaisia, joiden perusteella rekisteriin kirjaaminen on tehty.
Kyseisen lain 22 §:ssä säädetään kiinteään omaisuuteen kohdistuvien esineoikeuksien, tällaisten oikeuksien rajoitusten ja oikeudellisten tosiseikkojen rekisteriin kirjaamisen oikeudellisista perusteista. Mainittu elin laatii luettelon kiinteään omaisuuteen kohdistuvien esineoikeuksien syntymisen tai oikeudelliset seikat osoittavista asiakirjoista, joiden perusteella nämä oikeudet, rajoitukset tai oikeudelliset tosiseikat on merkitty kiinteistörekisteriin, luettelemalla muun muassa viranomaisten päätökset, tuomioistuinten tuomiot, määräykset ja päätökset sekä todistukset perintöoikeudesta.
Mainitun lain 23 §:ssä annetaan yksityiskohtaiset säännöt kiinteää omaisuutta koskevien esineoikeuksien, näihin oikeuksiin kohdistuvien rajoitusten ja oikeustosiseikkojen rekisteröintiä koskevan hakemuksen tekemisestä. Kyseisen pykälän 2 momentissa säädetään, että hakemukseen on liitettävä asiakirjat, joissa vahvistetaan niiden oikeuksien syntyminen, joiden rekisteröintiä haetaan, näihin oikeuksiin kohdistuvat rajoitukset ja niihin liittyvät oikeudelliset tosiseikat. Kyseisen 23 §:n 3 momentissa täsmennetään, että asiakirjojen, joiden perusteella kiinteää omaisuutta koskevat esineoikeudet, näihin oikeuksiin kohdistuvat rajoitukset ja oikeustosiseikat todistetaan, syntyvät, lakkautetaan tai siirretään tai joiden perusteella niiden käyttämistä rajoitetaan, on täytettävä laissa säädetyt vaatimukset ja sisällettävä kiinteistörekisteriin kirjaamiseen vaadittavat tiedot. Kyseisen 23 §:n 4 momentin mukaan asiakirjat, joiden perusteella rekisteröintiä haetaan, on laadittava selkeästi, ja niiden on sisällettävä niiden henkilöiden, joita rekisteröinti koskee, täydelliset etunimet, sukunimet, viralliset nimet, osoitteet ja henkilötunnukset sekä rekisteröitävän kiinteän omaisuuden yksilöintitunnus, joka annetaan Liettuan tasavallan maarekisteriä koskevassa säännöstössä (Lietuvos Respublikos nekilnojamojo turto kadastro nuostatai) vahvistettua menettelyä noudattaen.
Kiinteistörekisterilain 29 §:n mukaan kiinteistörekisterinpitäjän on kieltäydyttävä rekisteröimästä kiinteää omaisuutta koskevia esineoikeuksia, näihin oikeuksiin kohdistuvia rajoituksia ja oikeustosiseikkoja, jos hakemusta tarkasteltaessa todetaan, että asiakirja, jonka perusteella rekisteröintiä haetaan, ei täytä tämän lain vaatimuksia tai että kiinteistörekisterinpitäjälle toimitettu hakemus tai asiakirja ei sisällä kiinteistörekisteriä koskevassa säännöstössä (Nekilnojamojo turto registro nuostatai) edellytettyjä tietoja, jotka tarvitaan kiinteän omaisuuden tai kiinteää omaisuutta koskevien esineoikeuksien saajien yksilöimiseksi.
Kiinteistörekisterin sääntöjen, jotka on vahvistettu kiinteistörekisterin sääntöjen vahvistamisesta 23.4.2014 annetulla Liettuan tasavallan hallituksen asetuksella nro 379 (Lietuvos Respublikos vyriausybės nutarimas Nr. 379 ”Dėl Nekilnojamojo turto registro nuostatų patvirtinimo”) (TAR, 2014, nro 2014‑4930), 14.2.2 kohdassa täsmennetään, että kiinteistön yksilöintitiedot ovat tontin kiinteistörekisterin mukainen sijaintipaikkakunta, jakso ja numero, tontin yksilöllinen numero (yksilöintitunnus), rakennuksen yksilöllinen numero (yksilöintitunnus) sekä asunnon tai huoneiston yksilöllinen numero (yksilöintitunnus).
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Pääasian valittaja R. J. R. asuu Saksassa.
Hänen äitinsä (jäljempänä perittävä), jonka asuinpaikka oli tuolloin myös Saksassa, kuoli 6.12.2015. Pääasian valittaja, joka on ainoa perillinen, hyväksyi varauksetta perittävän jäämistön Saksassa. Hän kääntyi toimivaltaisen saksalaisen tuomioistuimen puoleen saadakseen eurooppalaisen perintötodistuksen, koska jäämistöön kuului Saksassa sijaitsevan omaisuuden lisäksi myös Liettuassa sijaitsevaa omaisuutta.
Amtsgericht Bad Urach (Bad Urachin alioikeus, Saksa) antoi 24.9.2018 pääasian valittajalle yhtäältä perillisaseman vahvistamista koskevan todistuksen nro 1 VI 174/18, jossa todettiin, että G. R., joka oli kuollut 10.5.2014, oli jättänyt omaisuutensa perittävälle eli ainoalle perilliselleen, ja toisaalta eurooppalaisen perintötodistuksen nro 1 VI 175/18, jossa todettiin, että perittävä oli jättänyt omaisuutensa pääasian valittajalle, joka oli hänen ainoa perillisensä ja hyväksyi perinnön varauksitta.
Pääasian valittaja jätti 15.3.2019 rekisterikeskukselle, joka on muun muassa kiinteistörekisterin ja maarekisterin pitämisestä Liettuassa vastaava valtion elin, hakemuksen siitä, että tähän rekisteriin kirjattaisiin hänen omistusoikeutensa perittävälle Liettuassa kuuluneisiin kiinteistöihin. Hän esitti hakemuksensa tueksi edellisessä kohdassa mainitut perillisaseman vahvistamista koskevan todistuksen ja eurooppalaisen perintötodistuksen.
Registrų centrasin omaisuusrekisteriviraston kiinteistörekisteriosaston alainen Tauragėn yksikkö hylkäsi hakemuksen 20.3.2019 tekemällään päätöksellä sillä perusteella, että eurooppalaiseen perintötodistukseen ei sisältynyt kiinteistörekisterilaissa vaadittuja tietoja kiinteän omaisuuden yksilöimiseksi eli siinä ei ilmoitettu pääasian valittajan perimää omaisuutta.
Pääasian valittaja teki tästä hylkäyspäätöksestä oikaisuvaatimuksen rekisterikeskuksen keskusrekisteritoimiston riita‑asioiden tutkintalautakunnalle, joka vahvisti mainitun hylkäävän päätöksen 9.5.2019 tekemällään päätöksellä.
Pääasian valittaja nosti näistä päätöksistä kanteen Regionų apygardos administracinio teismo Klaipėdos rūmaissa (Klaipėdan alueellinen hallintotuomioistuin, Liettua), joka 30.12.2019 antamallaan tuomiolla hylkäsi kanteen perusteettomana.
Pääasian valittaja valitti tästä tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasiin (Liettuan ylin hallintotuomioistuin). Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että sen käsiteltävänä olevassa asiassa on kyse asetuksen N:o 650/2012 tulkintaan liittyvistä kysymyksistä.
Kyseinen tuomioistuin huomauttaa, että asetuksen N:o 650/2012 69 artiklan 5 kohdan mukaan eurooppalainen perintötodistus on pätevä asiakirja, jonka perusteella jäämistöomaisuus voidaan kirjata jäsenvaltion asiaankuuluvaan rekisteriin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdan k ja l alakohdan soveltamista, eli tällä todistuksella ei ole vaikutusta kyseisen 1 artiklan 2 kohdan l alakohdan soveltamiseen. Kyseisen tuomioistuimen mukaan viimeksi mainittu säännös, jossa kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle jätetään kaikki kirjaukset kiinteään tai irtaimeen omaisuuteen kohdistuvien oikeuksien rekisteriin, merkitsee sitä, että eurooppalaisen perintötodistuksen saaminen ei itsessään aiheuta sitä, että kiinteistörekisteriin kirjaamisen edellytyksiä, jotka on vahvistettu sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa omaisuus sijaitsee, ei voida soveltaa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa tältä osin, että Liettuassa asiakirjat, joiden perusteella kiinteään omaisuuteen kohdistuvat esineoikeudet voidaan kirjata rekisteriin, luetellaan kiinteistörekisterilain 22 §:ssä ja että kyseisen lain 23 §:n 2–4 momentissa täsmennetään pakottavasti, mitkä tiedot näiden asiakirjojen on todennettava. Rekisterikeskus toimii yksinomaan sille laissa annettujen toimivaltuuksien nojalla, eikä laissa anneta sille toimivaltaa itse todeta omistusoikeuksien ulottuvuutta eikä kerätä tietoja ja todisteita, jotka osoittavat sen, ovatko tietyt tosiseikat olemassa vai ei.
Kyseinen tuomioistuin toteaa, että Liettuan oikeuden säännösten mukaan kiinteistörekisteriin kirjaamiseksi tarvittavat tiedot voidaan näin ollen antaa ainoastaan kiinteistörekisterilain 22 §:ssä luetelluissa asiakirjoissa ja että jos toimitetut tiedot ovat puutteellisia, rekisterikeskuksella ei ole toimivaltaa ottaa huomioon muita kuin näihin asiakirjoihin sisältyviä tietoja.
Mainittu tuomioistuin lisää, että jotta eurooppalainen perintötodistus voisi tuottaa oikeusvaikutuksensa, se on laadittava käyttäen täytäntöönpanoasetuksen N:o 1329/2014 liitteessä 5 olevaa lomaketta V. Jos siis asiaan sovellettavissa asetuksen N:o 650/2012 ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 1329/2014 säännöksissä tarkoitetut tiedot toimitetaan eurooppalaisessa perintötodistuksessa, sitä pidetään Liettuassa pätevänä asiakirjana, jonka perusteella omaisuuden siirtyminen kirjataan kiinteistörekisteriin, kuten asetuksen N:o 650/2012 69 artiklan 5 kohdassa säädetään.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että pääasiassa kyseessä oleva eurooppalainen perintötodistus on laadittu kyseistä lomaketta V käyttäen ja että se sisältää kyseisen lomakkeen liitteen IV, jossa vahvistetaan perillisen asema ja oikeudet. Se lisää kuitenkin, että kyseisessä liitteessä IV olevassa 9 kohdassa ole ilmoitettu minkäänlaisia tietoja sen perilliselle kohdennetun omaisuuden yksilöimiseksi, josta todistusta pyydettiin.
Kyseinen tuomioistuin toteaa, että pääasian valittajan väitteistä ja hänen mainitsemastaan saksalaisesta oikeuskäytännöstä ilmenee, ettei eurooppalaisen perintötodistuksen antanut viranomainen jättänyt mainitsematta näitä tietoja pelkästään epähuomiossa. Pääasian valittaja vetoaa muun muassa siihen, että Saksan perintöoikeudessa sovelletaan yleisseuraannon periaatetta ja että Saksan perintöoikeuden mukaan silloin, kun perillisiä on vain yksi, perittävälle kuulunut omaisuus siirtyy kokonaisuudessaan perilliselle eikä jäämistöön kuuluvaa omaisuutta ole mahdollista ilmoittaa tai nimetä millään tavoin. Hänen mukaansa Saksan tuomioistuimet jättävät näin ollen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti soveltamatta asetuksen N:o 650/2012 68 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään, että eurooppalaisessa perintötodistuksessa ilmoitetaan kullekin perilliselle tuleva perintöosa ja tarvittaessa luettelo kullekin perilliselle kuuluvista oikeuksista ja/tai omaisuudesta.
Kun otetaan huomioon unionin lainsäätäjän eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotolle asettamat tavoitteet ja erityisesti tavoitteena oleva perintöasioiden, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia, nopea, sujuva ja tehokas ratkaiseminen unionissa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, miten asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan l alakohtaa ja 69 artiklan 5 kohtaa on tulkittava erityisesti siltä osin kuin on kyse näiden säännösten suhteesta jäämistöomaisuuden sijaintijäsenvaltion kansalliseen lainsäädäntöön, jossa määritetään edellytykset omistusoikeuden kirjaamiselle kiinteistörekisteriin.
Tässä tilanteessa Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [asetuksen N:o 650/2012] 1 artiklan 2 kohdan l alakohtaa ja 69 artiklan 5 kohtaa tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä sellaiselle kiinteän omaisuuden sijaintijäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan omistusoikeus voidaan kirjata kiinteistörekisteriin eurooppalaisen perintötodistuksen perusteella vain, jos eurooppalainen perintötodistus sisältää kaikki rekisteröintiin tarvittavat tiedot?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, nyt käsiteltävässä asiassa pääasian valittajan hakemus siitä, että hänen omistusoikeutensa Liettuassa sijaitsevaan omaisuuteen kirjattaisiin Liettuan kiinteistörekisteriin, hylättiin sillä perusteella, että hakemuksen tueksi esitetty eurooppalainen perintötodistus ei sisältänyt kyseistä omaisuutta koskevia tietoja. Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus, esitetty kysymys on näin ollen muotoiltava uudelleen, jotta se kohdistuisi myös asetuksen N:o 650/2012 68 artiklaan, joka koskee sen otsikostakin ilmenevin tavoin juuri tällaisen todistuksen sisältöä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuimen on poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyn päätöksen perusteluista ne unionin oikeutta koskevat seikat, joita on syytä tulkita, kun otetaan huomioon riidan kohde (ks. vastaavasti tuomio 16.11.2021, Governor of Cloverhill Prison ym.,
C‑479/21 PPU
,
EU:C:2021:929
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan l alakohtaa, 68 artiklan l alakohtaa ja 69 artiklan 5 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa säädetään, että kiinteistön kirjaamista kyseisen jäsenvaltion kiinteistörekisteriin koskeva hakemus voidaan hylätä, jos ainoa hakemuksen tueksi esitetty asiakirja on eurooppalainen perintötodistus, jossa ei yksilöidä kyseistä kiinteistöä.
Aluksi on muistutettava, että asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 1 kohdassa määritellään kyseisen asetuksen soveltamisala, minkä jälkeen sen 2 kohdassa luetellaan tyhjentävästi tämän soveltamisalan ulkopuolelle jäävät asiat, joihin kuuluvat kyseisen 1 artiklan 2 kohdan l alakohdan mukaan ”kiinteään tai irtaimeen omaisuuteen liittyvien oikeuksien kirjaaminen rekisteriin, kirjaamisen oikeudelliset edellytykset mukaan luettuina, ja tällaisten oikeuksien rekisteriin kirjaamisen tai kirjaamatta jättämisen vaikutukset”.
Asetuksen N:o 650/2012 69 artiklan 5 kohdassa säädetään, että eurooppalainen perintötodistus on pätevä asiakirja, jonka perusteella jäämistöomaisuutta koskevat tiedot voidaan kirjata jäsenvaltion asiaankuuluvaan rekisteriin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 artiklan 2 kohdan k ja l alakohdan soveltamista. Mainitun asetuksen 68 artiklassa puolestaan säädetään, että todistus sisältää tiettyjä tietoja siltä osin kuin ne ovat tarpeen todistuksen antamisen tarkoituksen kannalta ja erityisesti tiedot kyseisen 68 artiklan l alakohdan mukaisesti kullekin perilliselle kuuluvasta osuudesta ja tarvittaessa luettelon tietylle perilliselle kuuluvista oikeuksista ja/tai omaisuudesta.
Näin ollen sen arvioimiseksi, sitooko asetuksen N:o 650/2012 68 artiklan l alakohdassa säädetty velvollisuus sisällyttää eurooppalaiseen perintötodistukseen luettelo asianomaiselle perilliselle kuuluvasta omaisuudesta tämän todistuksen antavaa viranomaista paitsi silloin, kun kuolinpesässä on useita perillisiä, myös silloin, kun perillisiä on pääasiassa kyseessä olevan tilanteen tavoin vain yksi, kyseistä 68 artiklan l alakohtaa on tulkittava kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdan l alakohdan ja 69 artiklan 5 kohdan välisen suhteen mukaisesti ja ottaen huomioon sen yleisen asiayhteyden, johon nämä säännökset kuuluvat.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että eurooppalainen perintötodistus on unionin oikeuden itsenäinen väline, jonka käytöstä ja oikeusvaikutuksista säädetään yksityiskohtaisesti asetuksen N:o 650/2012 säännöksissä. Unionin tuomioistuin on erityisesti jo täsmentänyt, että asetuksella N:o 650/2012 käyttöön otettuun eurooppalaiseen perintötodistukseen sovelletaan kyseisen asetuksen VI luvun säännöksillä säädettyä autonomista oikeudellista säännöstöä (tuomio 21.6.2018, Oberle,
C‑20/17
,
EU:C:2018:485
,
kohta).
Tämän tuomion 39 kohdassa mainittuja asetuksen N:o 650/2012 säännöksiä on tulkittava asetuksen tavoitteiden mukaisesti, ja asetuksen tarkoituksena on sen johdanto‑osan seitsemännestä ja kahdeksannesta perustelukappaleesta ilmenevin tavoin auttaa rajat ylittäviä vaikutuksia omaavien perimysten yhteydessä perillisiä ja testamentinsaajia, muita perinnönjättäjälle läheisiä henkilöitä sekä perimykseen liittyviä velkojia toteuttamaan oikeutensa sekä mahdollistaa se, että unionin kansalaiset voivat valmistella perimyksensä (ks. vastaavasti tuomio 21.6.2018, Oberle,
C‑20/17
,
EU:C:2018:485
,
kohta).
Juuri tästä näkökulmasta unionin lainsäätäjä on asetuksella N:o 650/2012 ottanut käyttöön eurooppalaisen perintötodistuksen, jonka tarkoituksena on kyseisen asetuksen johdanto‑osan 67 perustelukappaleen mukaan mahdollistaa muun muassa se, että perilliset voivat osoittaa helposti asemansa ja/tai oikeutensa ja toimivaltansa toisessa jäsenvaltiossa, jotta rajat ylittäviä vaikutuksia omaava perintöasia voidaan ratkaista unionissa nopeasti, sujuvasti ja tehokkaasti.
Tältä osin asetuksen N:o 650/2012 63 artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että eurooppalaista perintötodistusta käyttävät muun muassa perilliset, joiden on toisessa jäsenvaltiossa vedottava asemaansa tai käytettävä oikeuksiaan perillisinä. Kyseisen 63 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan mukaan todistusta voidaan käyttää erityisesti kunkin todistuksessa mainitun perillisen aseman ja/tai oikeuksien todistamiseen sekä tietyn jäämistöön kuuluvan omaisuuden osoittamiseen perilliselle tai perillisille.
Eurooppalaisen perintötodistuksen oikeusvaikutuksista on todettava, että kuten asetuksen N:o 650/2012 69 artiklan 1 kohdasta ja johdanto‑osan 71 perustelukappaleesta ilmenee, kyseisellä todistuksella olisi oltava samat oikeusvaikutukset kaikissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä. Kyseisen asetuksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan todistuksen oletetaan osoittavan todenmukaisesti perimykseen sovellettavan lain tai muun tiettyihin seikkoihin sovellettavan lain mukaisesti vahvistetut seikat. Todistuksessa perillisenä mainitulla henkilöllä oletetaan olevan todistuksessa mainittu asema ja/tai siinä mainitut oikeudet tai valtuudet, ilman kyseisiin oikeuksiin tai valtuuksiin liittyviä muita ehtoja ja/tai rajoituksia kuin ne, jotka on todistuksessa mainittu. Kun eurooppalainen perintötodistus annetaan perilliselle jäsenvaltiossa, jossa perittävän asuinpaikka on, tämä perillinen voi siten käyttää sitä muissa jäsenvaltioissa, joissa perittävälle kuulunutta omaisuutta sijaitsee.
Erityisesti tilanteesta, jossa eurooppalainen perintötodistus esitetään asiakirjana, jonka perusteella haetaan perintönä saadun kiinteistön kirjaamista rekisteriin, on korostettava, että asetuksen N:o 650/2012 68 artiklassa säädetään vähimmäistiedosta, joka todistuksessa on oltava. Todistuksen sisältö voikin vaihdella tapauskohtaisesti sen mukaan, mihin tarkoituksiin se on annettu.
Tältä osin on täsmennettävä, että kuten asetuksen N:o 650/2012 67 artiklan 1 kohdassa säädetään ja kuten unionin tuomioistuin on jo todennut, todistuksen antavan viranomaisen on ehdottomasti käytettävä todistuksen antamiseen lomaketta V, josta säädetään täytäntöönpanoasetuksen N:o 1329/2014 liitteessä 5 (ks. vastaavasti tuomio 17.1.2019, Brisch,
C‑102/18
,
EU:C:2019:34
,
kohta).
On kuitenkin myös muistutettava, että asetuksen N:o 650/2012 69 artiklan 5 kohdassa säädetään tämän tuomion 38 kohdasta ilmenevin tavoin, että eurooppalainen perintötodistus on pätevä asiakirja, jonka perusteella jäämistöomaisuutta koskevat tiedot voidaan kirjata jäsenvaltion asiaankuuluvaan rekisteriin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 artiklan 2 kohdan l alakohdan soveltamista, ja viimeksi mainitussa säännöksessä säädetään unionin tuomioistuimen jo toteamin tavoin, että kiinteään tai irtaimeen omaisuuteen liittyvien oikeuksien kirjaaminen rekisteriin, kirjaamisen oikeudelliset edellytykset mukaan luettuina, ja tällaisten oikeuksien rekisteriin kirjaamisen tai kirjaamatta jättämisen vaikutukset on suljettu mainitun asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle (ks. vastaavasti tuomio 12.10.2017, Kubicka,
C‑218/16
,
EU:C:2017:755
,
kohta).
Se, että tällaiset lakisääteiset vaatimukset säännellään siten kansallisessa oikeudessa, ilmenee myös asetuksen N:o 650/2012 johdanto‑osan 18 perustelukappaleesta, jonka mukaan kiinteään tai irtaimeen omaisuuteen liittyvän oikeuden rekisteriin kirjaamisen edellytykset suljetaan tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle, joten sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa rekisteriä pidetään, on määritettävä, millaisin oikeudellisin edellytyksin ja miten kirjaaminen on suoritettava ja mitkä viranomaiset, kuten kiinteistörekisterit tai notaarit, ovat vastuussa sen tarkistamisesta, että kaikki edellytykset täyttyvät ja että perusteeksi esitetyt tai laaditut asiakirjat ovat riittäviä tai sisältävät tarvittavat tiedot.
Näin ollen asetuksen N:o 650/2012 säännökset, joissa säädetään eurooppalaisesta perintötodistuksesta, ja tarkemmin sanottuna kyseisen asetuksen 69 artiklan 5 kohta, luettuna yhdessä sen 1 artiklan 2 kohdan l alakohdan kanssa, johon ensiksi mainitussa säännöksessä viitataan, eivät estä jäsenvaltiota vahvistamasta tai soveltamasta vaatimuksia, joita on noudatettava kiinteään omaisuuteen kohdistuvien esineoikeuksien kirjaamisessa.
Tältä osin jokainen jäsenvaltio, jossa on säädetty tällaisesta kiinteään omaisuuteen kohdistuvien esineoikeuksien kirjaamisesta, voi vapaasti määrittää kirjaamisen edellytykset ja siihen sovellettavat yksityiskohtaisiset säännöt, mukaan lukien sen vaatiminen, että kaikki kirjaamishakemuksen kohteena olevan kiinteän omaisuuden tunnistetiedot on annettava hakemuksessa tai sen liitteenä olevissa asiakirjoissa.
Näin ollen tilanteessa, jossa kiinteään omaisuuteen kohdistuvien esineoikeuksien kirjaamisesta huolehtivan viranomaisen käsiteltäväksi on saatettu perintönä saadun kiinteän omaisuuden kirjaamista koskeva hakemus mutta tätä omaisuutta ei ole yksilöity kirjaamishakemuksen perusteeksi esitetyssä asiakirjassa, joka voi olla myös eurooppalainen perintötodistus, edellä esitetystä seuraa, että kyseinen viranomainen voi hylätä tällaisen hakemuksen.
Tältä osin on syytä todeta, että kiinteistön kirjaamista jäsenvaltion kiinteistörekisteriin eurooppalaisen perintötodistuksen nojalla koskevan hakemuksen hylkääminen sillä perusteella, ettei todistuksessa ole kyseisen omaisuuden tunnistetietoja, ei aseta kyseenalaiseksi perintötodistuksen pätevyyttä sellaisenaan siltä osin kuin kyse on siinä todistetuista muista seikoista, kuten perillisasemasta.
Esitettyyn kysymykseen on kaiken edellä todetun perusteella vastattava, että asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan l alakohtaa, 68 artiklan l alakohtaa ja 69 artiklan 5 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa säädetään, että kiinteistön kirjaamista kyseisen jäsenvaltion kiinteistörekisteriin koskeva hakemus voidaan hylätä, jos ainoa hakemuksen tueksi esitetty asiakirja on eurooppalainen perintötodistus, jossa ei yksilöidä kyseistä kiinteistöä.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan l alakohtaa, 68 artiklan l alakohtaa ja 69 artiklan 5 kohtaa

on tulkittava siten, että

ne eivät ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa säädetään, että kiinteistön kirjaamista kyseisen jäsenvaltion kiinteistörekisteriin koskeva hakemus voidaan hylätä, jos ainoa hakemuksen tueksi esitetty asiakirja on eurooppalainen perintötodistus, jossa ei yksilöidä kyseistä kiinteistöä.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: liettua.