CELEX: 62016CJ0126
Ennakkoratkaisupyyntö
Direktiivi 2001/23/EY
3
5 artikla
Yritysten luovutukset
Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen
Poikkeukset
Maksukyvyttömyysmenettely
”pre-pack”
Yrityksen eloonjääminen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY (
EYVL 2001, L 82, s. 16
) 3–5 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä hollantilainen ammattiyhdistys Federatie Nederlandse Vakvereniging (jäljempänä FNV) sekä Karin van den Burg-Vergeer, Lyoba Tanja Alida Kukupessy, Danielle Paase-Teeuwen ja Astrid Johanna Geertruda Petronelle Schenk ja toisaalta Smallsteps BV ja jossa on kyse sen toteamisesta, että työsuhteet ovat siirtyneet kyseiselle yhtiölle.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivillä 2001/23 on kodifioitu työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14.2.1977 annettu neuvoston direktiivi 77/187/ETY (
EYVL 1977, L 61, s. 26
), sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1998 annetulla neuvoston direktiivillä 98/50/EY (
EYVL 1998, L 201, s. 88
).
Direktiivin 2001/23 johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”On tarpeen huolehtia työntekijöiden suojasta sen varmistamiseksi, että heidän oikeutensa turvataan, kun työnantaja vaihtuu.”
Direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovuttamiseen toiselle työnantajalle sopimukseen perustuvan luovutuksen taikka sulautumisen kautta.”
Kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Ne luovuttajan oikeudet ja velvoitteet, jotka johtuvat luovutuksen tapahtuessa voimassa olleesta työsopimuksesta tai työsuhteesta, siirtyvät tällaisen luovutuksen seurauksena luovutuksensaajalle.”
Kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutus ei sellaisenaan ole peruste, jota luovuttaja tai luovutuksensaaja voi käyttää irtisanomiseen. Tämä säännös ei estä irtisanomisia työvoiman muutoksiin johtavista taloudellisista, teknisistä tai organisatorisista syistä.”
Tämän saman direktiivin 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jolleivät jäsenvaltiot toisin säädä, 3 ja 4 artiklaa ei sovelleta sellaisen yrityksen, liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutukseen, jossa on aloitettu luovuttajaa koskeva konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely luovuttajan varojen selvittämiseksi, ja sitä toteutetaan toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa (joka voi olla toimivaltaisen viranomaisen valtuuttama maksukyvyttömyysmenettelyn selvittäjä).
2.   Kun 3 ja 4 artiklaa sovelletaan luovutukseen silloin, kun on aloitettu luovuttajaa koskeva maksukyvyttömyysmenettely (riippumatta siitä, onko kyseinen menettely aloitettu luovuttajan varojen selvittämiseksi), ja edellyttäen, että menettely toteutetaan toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa (viranomainen voi olla kansallisessa lainsäädännössä määritetty maksukyvyttömyysmenettelyn selvittäjä), jäsenvaltio voi säätää, että:
a)
siitä riippumatta, mitä 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, työsopimuksesta tai työsuhteesta johtuvat ja ennen luovutusta tai maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista erääntyvät luovuttajan velvoitteet eivät siirry luovutuksensaajalle edellyttäen, että menettely antaa kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti vähintään työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY [(
EYVL 1980, L 283, s. 23
)] mukaisen suojan tapauksissa, joissa tätä direktiiviä sovelletaan; ja/tai vaihtoehtoisesti, että
b)
luovutuksensaaja, luovuttaja tai luovuttajan valtaa käyttävä henkilö tai käyttävät henkilöt ja toisaalta työntekijöiden edustajat voivat päättää työntekijöiden työehtojen muuttamisesta työllisyysmahdollisuuksien turvaamiseksi varmistamalla yrityksen, liikkeen tai liiketoiminnan osan toiminnan säilymisen silloin, kun se voimassa olevan lainsäädännön tai käytännön mukaan on mahdollista.
3.   Jäsenvaltio voi soveltaa 2 kohdan b alakohtaa luovutuksiin, kun luovuttaja on kansallisessa lainsäädännössä määritellyissä vakavissa taloudellisissa vaikeuksissa, edellyttäen että toimivaltainen viranomainen on antanut kyseisestä tilasta ilmoituksen ja että sitä on mahdollista oikeudellisesti valvoa, jos kansallisessa lainsäädännössä oli tällaiset säännökset voimassa 17 päivänä heinäkuuta 1998.
– –
4.   Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sellaisten vilpillisten maksukyvyttömyysmenettelyjen estämiseksi, joiden tarkoituksena on kiertää tämän direktiivin mukaisia työntekijöiden oikeuksia.”
Alankomaiden lainsäädäntö
Alankomaiden oikeudessa työntekijöiden oikeuksista yritysten luovutuksen yhteydessä säädetään siviililain (Burgerlijk Wetboek, jäljempänä BW) 7:662–7:666 §:ssä ja 7:670 §:n 8 momentissa.
BW:n 7:662 §:n 2 momentin a kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä jaksossa tarkoitetaan:
a)
luovutuksella: taloudellisen yksikön, joka säilyttää identiteettinsä, luovutusta sopimuksen, fuusion tai jakautumisen johdosta;
– –”
Erityisesti todettakoon, että BW:n 7:663 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Yrityksen luovutuksen yhteydessä luovutuksensaajalle siirtyvät ilman eri toimenpiteitä ne yrityksen oikeudet ja velvollisuudet, jotka kuuluvat tuolla hetkellä työnantajalle yrityksessä työnantajan ja yrityksessä työskentelevän työntekijän työsopimuksen perusteella. Työnantaja ja luovutuksensaaja vastaavat kuitenkin yhteisvastuullisesti ennen luovutusta syntyneistä työsopimukseen perustuvista velvoitteista vuoden ajan luovutuksen jälkeen.”
BW:n 7:666 §:ssä säädetään seuraavaa:
”7:662–7:665 §:ää ja 7:670 §:n 8 momenttia ei sovelleta yrityksen luovutukseen, jos:
a)
työnantaja on asetettu konkurssiin ja yritys kuuluu konkurssipesään – –”
BW:n 7:670 §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
8.   Työnantaja ei voi irtisanoa yrityksessään työskentelevän työntekijän työsopimusta 7:662 §:n 2 momentin a kohdassa säädetyn kyseisen yrityksen luovutuksen perusteella;
– –”
Useat Alankomaiden tuomioistuimet ovat vuodesta 2012 käyttäneet pre-pack-järjestelyä. Se on varoja koskeva toimenpide, joka valmistellaan ennen konkurssiin asettamista tuomioistuimen nimeämän suunnitellun pesänhoitajan avustuksella, ja hän panee sen täytäntöön heti konkurssiin asettamisen jälkeen. Tässä pre-pack-järjestelyssä kyseinen tuomioistuin nimeää myös suunnitellun valvovan tuomarin.
Valmisteluvaihetta ja pre-pack-järjestelyä ei sellaisinaan tällä hetkellä säännellä lailla Alankomaissa, vaan ne perustuvat käytäntöön.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Estro Groep BV oli ennen konkurssia suurin lasten päivähoitoa Alankomaissa tarjoava yritys. Sillä oli lähes 380 toimipistettä eri puolilla Alankomaita, ja se työllisti noin 3600 työntekijää.
Marraskuusta 2013 alkaen oli nähtävissä, että ilman lisärahoitusta Estro Groep ei todennäköisesti pystyisi enää suoriutumaan kesän 2014 velvoitteistaan.
Lisärahoitusta etsiessään Estro Groep neuvotteli ensiksi pääasiallisten rahoittajiensa ja osakkeenomistajiensa sekä muiden rahoittajien tai muiden mahdollisten investoijien kanssa saadakseen uutta rahoitusta. Kyseinen toiminta, jota kutsuttiin ”suunnitelma A:ksi”, ei kuitenkaan tuottanut tulosta.
Estro Groep laati samanaikaisesti suunnitelma A:han liittyvien neuvottelujen aikana myös vaihtoehtoisen suunnitelman nimeltä ”Butterfly-projekti”. Tämän tarkoituksena oli käynnistää uudelleen Estro Groepin yrityksen huomattava yritystoiminnan osa pre-pack-järjestelyn seurauksena. Kyseinen uudelleenkäynnistys oli tarkoitus toteuttaa siten, että 380 päiväkodista 243:n toiminta käynnistettäisiin uudelleen, noin 3600 työntekijästä lähes 2500 työntekijää säilyttäisi työpaikkansa ja kaikkien yksiköiden palvelut jatkuisivat heinäkuuhun 2014 saakka.
Kun Butterfly-projekti käynnistettiin, Estro Groep otti yhteyttä ainoastaan yhteen potentiaaliseen ostajaan eli H.I.G. Capitaliin, joka oli sen pääasiallisen osakkeenomistajan Bayside Capitalin sisaryhtiö. Muita vaihtoehtoja ei tutkittu.
Estro Groep pyysi 5.6.2014 rechtbank Amsterdamia (Amsterdamin alioikeus, Alankomaat) nimeämään suunnitellun pesänhoitajan. Tämä nimettiin 10.6.2014.
Smallsteps perustettiin 20.6.2014 yhtiöksi, joka aloittaisi H.I.G. Capitalin lukuun yritystoiminnan uudelleen suurimmassa osassa Estro Groepin päiväkoteja Butterfly-projektin mukaisesti.
Estro Groepin koko henkilökunta sai 3.7.2014 sähköpostin, jossa todettiin, että konkurssihakemus esitettäisiin 4.7.2014, ja jossa täsmennettiin, että henkilökunta mahdollisesti kutsuttaisiin koolle ennen kyseisen hakemuksen jättämistä.
Estro Groep pyysi 4.7.2014 rechtbank Amsterdamilta maksunlykkäysmenettelyyn asettamista. Kyseinen pyyntö muutettiin 5.7.2014 Estro Groepin konkurssihakemukseksi, ja Estro Groep asetettiin konkurssiin samana päivänä.
Pesänhoitaja ja Smallsteps allekirjoittivat samana päivänä eli 5.7.2014 pre-pack-sopimuksen, jonka mukaan viimeksi mainittu osti noin 250 päivähoitoyksikköä ja sitoutui tarjoamaan työpaikan lähes 2 600:lle Estro Groepin työntekijälle konkurssiin asettamispäivänä.
Pesänhoitaja irtisanoi 7.7.2014 kaikki Estro Groepin työntekijät. Smallsteps tarjosi uutta työsopimusta lähes 2 600:lle Estro Groepin aiemmin työllistämälle työntekijälle, kun taas lopulta yli tuhat työntekijää irtisanottiin.
FNV ja neljä muuta kantajaa, jotka työskentelivät Smallstepsin ostamissa päiväkodeissa mutta joille ei tarjottu uusia työsopimuksia Estro Groepin konkurssiin asettamisen jälkeen, nostivat kanteen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa ensisijaisesti sen toteamiseksi, että direktiiviä 2001/23 sovelletaan Estro Groepin ja Smallstepsin välillä sovittuun pre-pack-järjestelyyn ja että kyseisten neljän muun kantajan oli näin ollen katsottava suoraan lain nojalla työskentelevän vastedes Smallstepsin palveluksessa aiempien työsuhteen ehtojen mukaisesti. He vaativat toissijaisesti toteamaan, että BW:n 7:662 §:ää ja sitä seuraavia pykäliä sovelletaan, sillä yritysluovutus tapahtui ennen päivää, jona Estro Groep asetettiin konkurssiin. Smallsteps vaatii, että kantajien väitteet hylätään.
Tässä tilanteessa rechtbank Midden-Nederland (Keski-Alankomaiden tuomioistuin) on päättänyt lykätä asian ratkaisua ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko Alankomaiden konkurssimenettely yhteensopiva direktiivin 2001/23 tavoitteen ja tarkoituksen kanssa siinä tapauksessa, että luovutetaan konkurssiin asetettu yritys, jonka konkurssia on edeltänyt tuomioistuimen valvoma ’pre-pack’, jonka nimenomaisena tarkoituksena on yrityksen (tai sen osien) toiminnan jatkuminen, ja onko BW:n 7:666 §:n 1 momentin a kohta tässä valossa (vielä) kyseisen direktiivin mukainen?
2)
Sovelletaanko direktiiviä 2001/23 tapaukseen, jossa tuomioistuimen asettama niin sanottu suunniteltu pesänhoitaja jo ennen konkurssin alkua perehtyy velallisen tilanteeseen ja tutkii mahdollisuuksia, että jokin kolmas osapuoli mahdollisesti aloittaa uudelleen yrityksen toiminnan, ja myös valmistautuu toimiin, jotka on suoritettava pian konkurssiin asettamisen jälkeen uudelleenaloituksen toteuttamiseksi varoja koskevalla toimenpiteellä, jossa velallisen yritys tai osa siitä luovutetaan konkurssiin asettamispäivänä tai pian sen jälkeen ja kyseiset toiminnot jatkuvat kokonaan tai osittain (lähes) keskeytyksettä?
3)
Onko tässä yhteydessä vielä merkitystä sillä, pyritäänkö pre-pack-järjestelyllä ensisijaisesti yrityksen toiminnan jatkamiseen vai pyrkiikö (suunniteltu) pesänhoitaja pre-pack-järjestelyllä ja heti konkurssin jälkeen tapahtuvalla jatkuvan liiketoiminnan (’going concern’) muodossa olevalla omaisuuden myynnillä ensisijaisesti kaikille velkojille tulevan tuoton maksimointiin, tai sillä, että pre-pack-järjestelyssä on ennen konkurssia päästy yhteisymmärrykseen varojen luovutuksesta (yrityksen toiminnan jatkamisesta) ja että se vahvistetaan muodollisesti ja/tai toteutetaan konkurssin jälkeen? Miten tilannetta on tulkittava, jos tavoitteena on ollut sekä yrityksen toiminnan jatkaminen että tuoton maksimointi?
4)
Määräytyykö yrityksen luovutuspäivä direktiivin 2001/23 ja siitä johtuvien BW:n 7:662 §:n ja sitä seuraavien pykälien soveltamisen kannalta yrityksen konkurssia edeltäneen pre-pack-järjestelyn tapauksessa sen konkurssia edeltäneen ajankohdan mukaan, jolloin saavutetaan tosiasiallinen yhteisymmärrys yrityksen luovutuksesta, vai määräytyykö luovutuspäivä sen ajankohdan mukaan, jolloin kyseisen yksikön liiketoiminnasta vastaavan yrittäjän asema tosiasiallisesti siirtyy luovuttajalta luovutuksensaajalle?”
Suullisen käsittelyn uudelleen aloittamista koskeva pyyntö
Smallsteps on julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksen esittämisen jälkeen vaatinut unionin tuomioistuimen kirjaamoon 25.4.2017 toimittamallaan kirjelmällä, että asian käsittelyn suullinen vaihe aloitettaisiin uudelleen. Kyseisen vaatimuksensa tueksi Smallsteps vetoaa pääasiallisesti siihen, että julkisasiamiehen ratkaisuehdotus sisältää pre-pack-järjestelyä koskevia väärinkäsityksiä.
Tältä osin on kuitenkin muistutettava, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännössä ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksessä ei määrätä perussäännön 23 artiklassa tarkoitettujen osapuolten mahdollisuudesta esittää huomautuksia vastaukseksi julkisasiamiehen ratkaisuehdotukseen (ks. mm. tuomio 4.9.2014, Vnuk,
C-162/13
,
EU:C:2014:2146
,
kohta).
SEUT 252 artiklan toisen kohdan mukaan julkisasiamiehen tehtävänä on täysin puolueettomana ja riippumattomana esittää julkisessa istunnossa perustellut ratkaisuehdotukset asioissa, jotka Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön mukaan vaativat hänen myötävaikutustaan. Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus tai perustelut, joiden päätteeksi hän päätyy siihen, eivät sido unionin tuomioistuinta (tuomio 3.12.2015, Banif Plus Bank,
C-312/14
,
EU:C:2015:794
,
kohta).
Tämän vuoksi se, että osapuoli ei yhdy julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksessa todettuun, riippumatta ratkaisuehdotuksessa tutkituista kysymyksistä, ei sellaisenaan voi olla peruste suullisen käsittelyn aloittamiseksi uudelleen (ks. vastaavasti tuomio 17.9.2015, Mory ym. v. komissio,
C‑33/14 P
,
EU:C:2015:609
,
kohta).
Unionin tuomioistuin voi kuitenkin työjärjestyksensä 83 artiklan perusteella julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa määrätä asian käsittelyn suullisen vaiheen aloitettavaksi uudelleen erityisesti, jos unionin tuomioistuin katsoo, ettei sillä ole riittävästi tietoa asiasta tai että asia olisi ratkaistava sellaisella perusteella, josta osapuolilla ei ole ollut tilaisuutta lausua (ks. tuomio 9.6.2016, Pesce ym.,
C-78/16 ja C-79/16
,
EU:C:2016:428
,
kohta).
Unionin tuomioistuin katsoo kuitenkin julkisasiamiestä kuultuaan, että sillä on kaikki nyt esillä olevan asian ratkaisemiseksi tarvittavat tiedot.
Unionin tuomioistuin toteaa tämän seikan huomioon ottaen, ettei asian käsittelyn suullista vaihetta ole aloitettava uudelleen.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen, toinen ja kolmas kysymys
Aluksi on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tämän vuoksi tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen (tuomio 1.2.2017, Município de Palmela,
C-144/16
,
EU:C:2017:76
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Käsiteltävässä asiassa ensimmäinen, toinen ja kolmas kysymys, jotka on tutkittava yhdessä, on näin ollen ymmärrettävä siten, että niillä halutaan lähinnä tietää, onko direktiiviä 2001/23, ja erityisesti sen 5 artiklan 1 kohtaa, tulkittava siten, että kyseisen direktiivin 3 ja 4 artiklassa taattu työntekijöiden suoja turvataan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa yritys luovutetaan sen jälkeen, kun se on asetettu konkurssiin, sellaisen pre-pack-järjestelyn yhteydessä, joka on valmisteltu ennen konkurssiin asettamista ja pantu täytäntöön heti konkurssiin asettamisen jälkeen ja jossa muun muassa tuomioistuimen määräämä ”suunniteltu pesänhoitaja” tutkii mahdollisuuksia, että jokin kolmas osapuoli mahdollisesti jatkaa kyseisen yrityksen toimintaa, ja valmistautuu toteuttamaan toimia heti konkurssiin asettamisen jälkeen kyseisen jatkamisen toteuttamiseksi, ja että niillä halutaan lisäksi tietää, onko tältä osin merkitystä sillä, että pre-pack-toimenpiteellä pyritään sekä kyseessä olevan yrityksen toiminnan jatkumiseen että kaikille velkojille luovutuksesta tulevan tuoton maksimointiin.
Aluksi on todettava, että direktiivillä 2001/23 pyritään huolehtimaan, kuten sen johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta käy ilmi, työntekijöiden suojasta varmistamalla, että heidän oikeutensa turvataan, kun työnantaja vaihtuu.
Kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään tämän vuoksi, että ne luovuttajan oikeudet ja velvoitteet, jotka johtuvat yrityksen luovutuksen tapahtuessa voimassa olleesta työsopimuksesta tai työsuhteesta, siirtyvät luovutuksen seurauksena luovutuksensaajalle. Kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa suojellaan työntekijöitä luovuttajan tai luovutuksensaajan pelkästään luovutuksen perusteella suorittamalta irtisanomiselta.
Tästä poiketen direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa säädetään, että 3 ja 4 artiklassa tarkoitettua suojajärjestelmää ei sovelleta yritysten luovutuksiin kyseisessä säännöksessä täsmennetyissä tilanteissa, jolleivät jäsenvaltiot toisin säädä.
Kyseistä 5 artiklan 1 kohtaa, siltä osin kuin siitä seuraa periaatteessa, ettei työntekijöiden suojajärjestelmää sovelleta tietyissä yrityksen luovutustapauksissa, ja siltä osin kuin siinä täten poiketaan direktiivin 2001/23 perimmäisestä tarkoituksesta, on kuitenkin välttämättä tulkittava suppeasti (ks. direktiivin 77/187, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/50, 3 artiklan 3 kohdan osalta 4.6.2002 annettu tuomio Beckmann,
C-164/00
,
EU:C:2002:330
,
kohta).
Vaikka direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisen lauseen sanamuodon mukaan jäsenvaltioilla on mahdollisuus tilanteessa, jossa kyseisen säännöksen soveltaminen on oikeutettua, ottaa käyttöön kyseisen direktiivin 3 ja 4 artiklassa säädetty työntekijöiden suojajärjestelmä, pääasiassa kyseessä oleva jäsenvaltio ei kuitenkaan ole käyttänyt tällaista mahdollisuutta, kuten Alankomaiden hallitus on istunnossa vahvistanut.
Tästä seuraa, että siltä osin kuin direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa sallitaan poikkeaminen työntekijöiden suojajärjestelmästä, kyseistä säännöstä sovelletaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen asiaan, edellyttäen kuitenkin, että asianomainen menettely täyttää kyseisessä säännöksessä säädetyt edellytykset.
Tältä osin direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa täsmennetään kumulatiivisesti, että luovuttajan on oltava konkurssimenettelyssä tai muussa samankaltaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Lisäksi tämä menettely on pitänyt aloittaa luovuttajan varojen selvittämiseksi, ja se on toteutettava toimivaltaisen viranomaisen valvonnassa.
Ensimmäiseksi ehtoa, jonka mukaan luovuttajan on oltava konkurssi- tai muussa samankaltaisessa maksukyvyttömyysmenettelyssä, ei voida ulottaa, kun otetaan huomioon vaatimus tämän tuomion 41 kohdassa muistutetusta suppeasta tulkinnasta, toimenpiteeseen, jolla valmistellaan konkurssia mutta joka ei johda siihen, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 76 kohdassa todennut.
Käsiteltävässä asiassa on kuitenkin niin, että – kuten tämän tuomion 14 kohdasta käy ilmi – pääasiassa kyseessä oleva pre-pack-toimenpide tosin valmistellaan ennen konkurssiin asettamista mutta se pannaan täytäntöön tämän jälkeen. Tällainen toimenpide, joka tosiasiallisesti edellyttää konkurssia, voi näin ollen kuulua direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdan mukaiseen konkurssimenettelyn käsitteeseen.
Toiseksi direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että konkurssimenettely tai muu samankaltainen maksukyvyttömyysmenettely aloitetaan luovuttajan varojen selvittämiseksi. Tältä osin on katsottava, että – kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy ilmi – menettely, jolla pyritään kyseisen yrityksen toiminnan jatkamiseen, ei täytä tätä edellytystä (ks. vastaavasti tuomio 25.7.1991, d’Urso ym.,
C-362/89
,
EU:C:1991:326
,
ja
kohta ja tuomio 7.12.1995, Spano ym.,
C-472/93
,
EU:C:1995:421
,
kohta).
Kyseisten kahden menettelytyypin eroista on todettava, että – kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 57 ja 58 kohdassa täsmentänyt – menettelyllä pyritään toiminnan jatkumiseen, kun menettelyllä pyritään turvaamaan yrityksen tai sen elinkelpoisten osien toimintakyky. Varojen selvittämiseen tähtäävällä menettelyllä sen sijaan pyritään velkojien yhteiseen tyydyttämiseen parhaalla mahdollisella tavalla. Vaikkei ole poissuljettua, että tietyn menettelyn kyseisten kahden tavoitteen välillä olisi tiettyä päällekkäisyyttä, menettelyn, jolla pyritään yrityksen toiminnan jatkumiseen, pääasiallinen tavoite on joka tapauksessa kyseessä olevan yrityksen pelastaminen.
Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen pre-pack-toimenpiteen tavoitteena on yrityksen luovutuksen yksityiskohtainen valmistelu, jotta sen elinkelpoisten osien käynnistäminen nopeasti uudelleen on mahdollista konkurssiin asettamisen jälkeen, jotta näin vältetään katkos, joka seuraisi yrityksen toiminnan äkillisestä keskeytymisestä konkurssiin asettamisen päivänä, siten, että kyseisen yrityksen arvo ja työpaikat säilyvät.
Näissä olosuhteissa, jollei ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen tarkastelusta muuta ilmene, on katsottava, että tällaisella toimenpiteellä, joka ei viime kädessä tähtää yrityksen varojen selvittämiseen, tavoitellulla taloudellisella ja sosiaalisella päämäärällä ei voida selittää tai oikeuttaa sitä, että kun kyseinen yritys luovutetaan kokonaan tai osittain, sen työntekijöiltä evättäisiin direktiivissä 2001/23 heille annetut oikeudet (ks. analogisesti tuomio 7.12.1995, Spano ym.,
C-472/93
,
EU:C:1995:421
,
ja
kohta).
Tämän tuomion 48 kohdassa esitetyn toteamuksen nojalla pelkästään se seikka, että kyseisellä pre-pack-toimenpiteellä voidaan pyrkiä myös velkojien tyydyttämiseen parhaalla mahdollisella tavalla, ei voi muuttaa sitä direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdan mukaiseksi luovuttajan varojen selvittämiseksi aloitetuksi menettelyksi.
Näin ollen on niin, että tällaisen toimenpiteen ensisijaisena tavoitteena on katsottava olevan konkurssissa olevan yrityksen pelastaminen, joten kyseisen toimenpiteen ei tämän tuomion 47 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan voida katsoa kuuluvan direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdan alaisuuteen.
Kolmanneksi edellytyksestä, jonka mukaan direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn on oltava viranomaisen valvonnassa, on todettava, että konkurssiin asettamista edeltävälle pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle pre-pack-toimenpiteen vaiheelle ei ole minkäänlaista perustaa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä.
Tältä osin kyseistä toimenpidettä ei siten toteuteta tuomioistuimen valvonnassa vaan sen toteuttaa, kuten unionin tuomioistuimelle toimitetuista asiakirjosta käy ilmi, yritysjohto, joka käy neuvotteluja ja tekee päätökset, joilla valmistellaan konkurssissa olevan yrityksen myyntiä.
Vaikka tuomioistuin on nimittänyt konkurssissa olevan yrityksen hakemuksen perusteella suunnitellun pesänhoitajan ja suunnitellun valvovan tuomarin, heillä ei kuitenkaan virallisesti ole minkäänlaisia valtuuksia. Näin ollen heihin ei kohdistu mitään viranomaisen valvontaa.
Lisäksi on niin, että jos pesänhoitaja pyytää ja saa valvovalta tuomarilta hyvin nopeasti konkurssimenettelyn alkamisen jälkeen luvan yrityksen luovutukseen, valvovalle tuomarille on täytynyt ilmoittaa luovutuksesta ja hänen on olennaisilta osin täytynyt olla vastustamatta kyseistä luovutusta ennen konkurssiin asettamista.
Kuten julkisasiamies on pääasiallisesti todennut ratkaisuehdotuksensa 82 kohdassa, tällainen toimintatapa voi kuitenkin viedä suurelta osin sisällön konkurssimenettelyä valvovalta toimivaltaiselta viranomaiselta, joten se ei voi täyttää direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa säädettyä edellytystä viranomaisen valvonnasta.
Edellä esitetystä seuraa, ettei pääasiassa kyseessä olevan kaltainen pre-pack-toimenpide täytä kaikkia direktiivin 2001/23 5 artiklan 1 kohdassa säädettyjä edellytyksiä, joten ei voida poiketa kyseisen direktiivin 3 ja 4 artiklassa säädetystä suojajärjestelmästä.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiiviä 2001/23, ja erityisesti sen 5 artiklan 1 kohtaa, on tulkittava siten, että kyseisen direktiivin 3 ja 4 artiklassa taattu työntekijöiden suoja turvataan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa yritys luovutetaan sen jälkeen, kun se on asetettu konkurssiin, sellaisen pre-pack-toimenpiteen yhteydessä, joka on valmisteltu ennen konkurssiin asettamista ja pantu täytäntöön heti konkurssiin asettamisen jälkeen ja jossa muun muassa tuomioistuimen määräämä ”suunniteltu pesänhoitaja” tutkii mahdollisuuksia, että jokin kolmas osapuoli mahdollisesti jatkaa kyseisen yrityksen toimintaa, ja valmistautuu toteuttamaan toimia heti konkurssiin asettamisen jälkeen kyseisen jatkamisen toteuttamiseksi, eikä tältä osin ole merkitystä sillä, että tällä pre-pack-toimenpiteellä pyritään myös kyseisen yrityksen kaikille velkojille luovutuksesta tulevan tuoton maksimointiin.
Neljäs kysymys
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen, toiseen ja kolmanteen kysymykseen annettu vastaus, neljänteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annettua neuvoston direktiiviä 2001/23/EY, ja erityisesti sen 5 artiklan 1 kohtaa, on tulkittava siten, että kyseisen direktiivin 3 ja 4 artiklassa taattu työntekijöiden suoja turvataan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa yritys luovutetaan sen jälkeen, kun se on asetettu konkurssiin, sellaisen pre-pack-toimenpiteen yhteydessä, joka on valmisteltu ennen konkurssiin asettamista ja pantu täytäntöön heti konkurssiin asettamisen jälkeen ja jossa muun muassa tuomioistuimen määräämä ”suunniteltu pesänhoitaja” tutkii mahdollisuuksia, että jokin kolmas osapuoli mahdollisesti jatkaa kyseisen yrityksen toimintaa, ja valmistautuu toteuttamaan toimia heti konkurssiin asettamisen jälkeen kyseisen jatkamisen toteuttamiseksi, eikä tältä osin ole merkitystä sillä, että tällä pre-pack-toimenpiteellä pyritään myös kyseisen yrityksen kaikille velkojille luovutuksesta tulevan tuoton maksimointiin.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti
(
)	Tämän tuomion 59 kohtaan ja tuomiolauselmaan on tehty kielellisiä muutoksia sen ensimmäisen julkaisemisen jälkeen.