CELEX: 62019CJ0914
Begäran om förhandsavgörande
Socialpolitik
Principen om likabehandling i arbetslivet
Direktiv 2000/78/EG
Artikel 6.1
Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna
Artikel 21
Förbud mot all diskriminering på grund av ålder
Nationella bestämmelser som fastställer en högsta åldersgräns på 50 år för tillträde till ämbetet som notarius publicus
Motivering

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 10 FEUF, artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) samt artikel 6.1 i rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (
EGT L 303, 2000, s. 16
, och rättelse i
EGT L 2, 2001, s. 42
).
Begäran har framställts i ett mål mellan Ministero della Giustizia (justitieministeriet, Italien) och GN angående fastställande, genom dekret av ministeriets generaldirektör av den 21 april 2016 om anordnande av ett uttagningsprov för tillsättning av 500 notarius publicus (nedan kallade notarier), av en åldersgräns på 50 år för att delta i detta uttagningsprov.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Skäl 6 i direktiv 2000/78 har följande lydelse:
”I Europeiska gemenskapens stadga om grundläggande sociala rättigheter för arbetstagare erkänns betydelsen av att bekämpa alla former av diskriminering, däribland behovet av att vidta lämpliga åtgärder för social och ekonomisk integration av äldre och personer med funktionshinder.”
Enligt artikel 1 däri är ”[s]yftet med detta direktiv … att fastställa en allmän ram för bekämpning av diskriminering i arbetslivet på grund av religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning, för att principen om likabehandling skall kunna genomföras i medlemsstaterna”.
I artikel 2.1 och 2.2 i direktivet föreskrivs följande:
”1.   I detta direktiv avses med principen om likabehandling att det inte får förekomma någon direkt eller indirekt diskriminering på någon av de grunder som anges i artikel 1.
2.   Enligt punkt 1 skall
a)
direkt diskriminering anses förekomma när en person på någon av de grunder som anges i artikel 1 behandlas mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation,
…”
I artikel 3.1 a direktiv 2000/78 preciseras följande:
”Inom ramen för gemenskapens befogenheter skall detta direktiv tillämpas på alla personer, såväl inom den offentliga som den privata sektorn, inklusive offentliga organ, i fråga om följande:
a)
Villkor för tillträde till anställning, till verksamhet som egenföretagare och till yrkesutövning, inklusive urvalskriterier och krav för anställning inom alla verksamhetsgrenar på alla nivåer i arbetslivet, inbegripet befordran.
…”
Artikel 6 i detta direktiv har rubriken ”Befogad särbehandling på grund av ålder”. I artikel 6.1 föreskrivs följande:
”Utan hinder av artikel 2.2 får medlemsstaterna föreskriva att särbehandling på grund av ålder inte skall utgöra diskriminering om särbehandlingen på ett objektivt och rimligt sätt inom ramen för nationell rätt kan motiveras av ett berättigat mål som rör särskilt sysselsättningspolitik, arbetsmarknad och yrkesutbildning, och sätten för att genomföra detta syfte är lämpliga och nödvändiga.
I sådan särbehandling kan i synnerhet följande inbegripas:
a)
Införande av särskilda villkor för tillträde till anställning och till yrkesutbildning, anställnings- och arbetsvillkor, inbegripet villkor för avskedande och löner, för ungdomar och äldre arbetstagare samt underhållsskyldiga personer i syfte att främja deras anställbarhet eller att skydda dem.
b)
Fastställande av minimivillkor avseende ålder, yrkeserfarenhet eller anställningstid för tillträde till anställningen eller för vissa förmåner förknippade med anställningen.
c)
Fastställande av en högsta åldersgräns för rekrytering, grundat på den utbildning som krävs för tjänsten i fråga eller på att det krävs en rimligt lång anställningsperiod innan personen i fråga skall pensioneras.”
Italiensk rätt
Artikel 1 i legge n. 1365, Norme per il conferimento dei posti notarili (lag nr 1365 om tilldelning av notarietjänster) av den 6 augusti 1926 (GURI nr 192 av den 19 augusti 1926), i den lydelse som är tillämplig på omständigheterna i det nationella målet (nedan kallad lag nr 1365/1926), har följande lydelse:
”Notarierna utses genom dekret av republikens president efter ett ha genomgått ett uttagningsprov, som hålls i Rom minst en gång per år för det antal tjänster som fastställs av justitieministern.
…
För att få delta i uttagningsprovet får de sökande
…
b) inte ha fyllt 50 år vid tidpunkten för meddelandet om uttagningsprovet,
…”
I artikel 7 i lag nr 1365/1926 anges följande:
”Tjänstgörande notarier skiljs från sitt ämbete genom dekret av republikens president då de fyller 75 år.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
Genom dekret av den 21 april 2016 anordnade justitieministeriet ett uttagningsprov för tillsättning av 500 notarietjänster. I detta dekret fastställdes en åldersgräns på 50 år för att delta i detta uttagningsprov, i enlighet med artikel 1 i lag nr 1365/1926.
GN angrep dekretet vid Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionala förvaltningsdomstolen i Lazio, Italien), då hon med stöd av detta dekret hade uteslutits från de skriftliga proven med motiveringen att hon hade fyllt 50 år när uttagningsprovet utlystes.
Nämnda domstol vidtog en interimistisk åtgärd som möjliggjorde för GN att delta i uttagningsprovet. Hon klarade samtliga delprov i detta uttagningsprov.
Genom dom av den 28 november 2019 avvisade samma domstol GN:s talan med motiveringen att GN inte längre hade något berättigat intresse av att få saken prövad, eftersom hon hade klarat de aktuella uttagningsproven.
Justitieministeriet överklagade domen till Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen, Italien) och gjorde härvid gällande att Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionala förvaltningsdomstolen i Lazio) borde ha ogillat GN:s talan i sak och inte ha beaktat att GN klarat det aktuella uttagningsprovet.
Den hänskjutande domstolen anser att Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionala förvaltningsdomstolen i Lazio) borde ha slagit fast att GN:s överklagande av dekretet av den 21 april 2016 kunde tas upp till prövning i den mån det däri fastställs en åldersgräns på 50 år för att få delta i uttagningsprovet för tillträde till notarieämbetet. Samma domstol anser vidare att denna åldersgräns är förenlig med gällande nationell lagstiftning, det vill säga artikel 1 i lag nr 1365/1926. Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen) är emellertid osäker på om denna bestämmelse är förenlig med direktiv 2000/78, varför den finner det lämpligt att begära ett förhandsavgörande från EU-domstolen för att kunna avgöra det aktuella målet.
Enligt den hänskjutande domstolen uppstår bland annat frågan huruvida nämnda bestämmelse kan anses motiverad med avseende på de syften som justitieministeriet åberopat, nämligen att säkerställa ett stabilt utövande av notarieämbetet under en längre period utan att rubba budgetbalansen i notariernas pensionssystem. Detta ska ske genom att inte ge personer som uppnått en ålder nära pensionsåldern tillträde till detta ämbete.
Mot denna bakgrund beslutade Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till EU-domstolen:
”Utgör artikel 21 i [stadgan], artikel 10 FEUF och artikel 6 i direktiv [2000/78], där det fastställs ett förbud mot diskriminering på grund av ålder vad gäller tillträde till anställning, hinder för att en medlemsstat kan fastställa en högsta åldersgräns för tillträde till notarieämbetet?”
Prövning av tolkningsfrågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida artikel 21 i stadgan och artikel 6.1 i direktiv 2000/78 ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning som fastställer en åldersgräns på 50 år för att kunna delta i ett uttagningsprov för tillträde till notarieämbetet.
Domstolen erinrar inledningsvis om att förbudet mot all diskriminering på grund av bland annat ålder finns inskrivet i artikel 21 i stadgan och att detta förbud konkretiserats genom direktiv 2000/78 såvitt gäller arbetslivet (dom av den 7 februari 2019, Escribano Vindel,
C‑49/18
,
EU:C:2019:106
, punkt
och där angiven rättspraxis).
För att tolkningsfrågan ska kunna besvaras bör det under dessa omständigheter utredas huruvida den lagstiftning som är aktuell i det nationella målet omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2000/78 och om den innehåller en särbehandling på grund av ålder. Om så är fallet ska det därefter prövas huruvida denna särbehandling kan anses vara motiverad med avseende på artikel 6.1 i direktiv 2000/78.
Vad för det första gäller frågan huruvida den aktuella lagstiftningen omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2000/78, framgår det såväl av rubriken och ingressen till direktivet som av dess innehåll och ändamål att syftet med direktivet är att inrätta en allmän ram för att tillförsäkra varje person likabehandling ”i arbetslivet”, genom att vederbörande ges ett effektivt skydd mot diskriminering på någon av de grunder som anges i artikel 1 i direktivet, däribland ålder (dom av den 13 november 2014, Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Av artikel 3.1 a i direktivet framgår att detta, inom ramen för Europeiska unionens befogenheter, ska tillämpas på alla personer, såväl inom den offentliga som inom den privata sektorn, inklusive offentliga organ, bland annat i fråga om villkor för tillträde till anställning, till verksamhet som egenföretagare och till yrkesutövning, inklusive urvalskriterier och krav för anställning inom alla verksamhetsgrenar på alla nivåer i arbetslivet.
Genom att föreskriva att endast personer som inte har fyllt 50 när uttagningsprovet för tillträde till notarieämbetet utlystes får delta i detsamma, påverkar artikel 1 i lag nr 1365/1926 anställningsvillkoren för denna yrkeskategori. Den aktuella lagstiftningen måste därför anses inrätta regler om krav för anställning i den mening som avses i artikel 3.1 a i direktiv 2000/78.
Under dessa omständigheter omfattas den lagstiftning som är aktuell i det nationella målet av tillämpningsområdet för direktiv 2000/78.
Vad för det andra gäller frågan huruvida det genom den lagstiftning som är aktuell i det nationella målet införs en särbehandling på grund av ålder i den mening som avses i artikel 2.1 i direktiv 2000/78, ska det erinras om att enligt denna bestämmelse avses med ”principen om likabehandling” att det inte får förekomma någon direkt eller indirekt diskriminering på någon av de grunder som anges i artikel 1 i direktivet. I artikel 2.2 a i direktivet preciseras att enligt artikel 2.1 ska direkt diskriminering anses förekomma när en person på någon av de grunder som anges i nämnda artikel 1 i direktivet behandlas mindre förmånligt än en annan person som befinner sig i en jämförbar situation (dom av den 12 januari 2010, Wolf,
C‑229/08
,
EU:C:2010:3
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Tillämpningen av artikel 1 i lag nr 1365/1926 får till följd att en del personer, på grund av att de uppnått 50 års ålder, behandlas mindre förmånligt än andra personer som befinner sig i en jämförbar situation. En dylik bestämmelse medför således en särbehandling som direkt grundar sig på ålder i den mening som avses i artikel 1 och artikel 2.2 a i direktiv 2000/78.
Det ska följaktligen och för det tredje prövas huruvida denna särbehandling kan anses vara motiverad med avseende på artikel 6.1 i direktivet.
I första stycket i denna bestämmelse föreskrivs att särbehandling på grund av ålder inte ska utgöra diskriminering om särbehandlingen på ett objektivt och rimligt sätt inom ramen för nationell rätt kan motiveras av ett berättigat mål som rör särskilt sysselsättningspolitik, arbetsmarknad och yrkesutbildning, och sätten för att genomföra detta syfte är lämpliga och nödvändiga.
I artikel 6.1 andra stycket a och c i direktiv 2000/78 preciseras även att sådan särbehandling bland annat kan inbegripa dels införande av särskilda villkor för tillträde till anställning för ungdomar i syfte att främja deras anställbarhet, dels fastställande av en högsta åldersgräns för rekrytering, grundat på den utbildning som krävs för tjänsten i fråga eller på att det krävs en rimligt lång anställningsperiod innan personen i fråga ska pensioneras.
Det ska även erinras om att medlemsstaterna har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning, inte bara vid valet av vilket konkret mål, bland flera social- och arbetsmarknadspolitiska mål, som ska eftersträvas, utan även vid fastställandet av vilka åtgärder som är lämpliga för att uppnå detta mål. Detta utrymme för skönsmässig bedömning får emellertid inte leda till att genomförandet av principen om förbud mot diskriminering på grund av ålder berövas allt innehåll (dom av den 12 oktober 2010, Ingeniørforeningen i Danmark,
C‑499/08
,
EU:C:2010:600
, punkt
och där angiven rättspraxis).
I förevarande fall framgår det av begäran om förhandsavgörande att lag nr 1365/1926 inte preciserar det mål som eftersträvas med artikel 1, vari det fastställs en åldersgräns på 50 år för att få delta i uttagningsprovet för tillträde till notarieämbetet. Den italienska regeringen har i sitt skriftliga yttrande gjort gällande att den nationella lagstiftning som är i fråga i målet vid den nationella domstolen har tre syften, nämligen, för det första, att säkerställa ett stabilt utövande av notarieämbetet under en längre period innan personen i fråga går i pension, för att bevara socialförsäkringssystemets livskraft. Ett andra syfte med lagstiftningen består i nödvändigheten att säkerställa att notarierna kan utöva sina befogenheter, som kräver en hög grad av yrkeskunnande, på ett väl fungerande sätt, och, slutligen, att underlätta generationsskifte och en föryngring av detta ämbete.
Det är härvid viktigt att påpeka att det inte går att utifrån artikel 6.1 i direktiv 2000/78 sluta sig till att det förhållandet att syftet med den nationella lagstiftningen inte preciserats automatiskt innebär att den inte kan anses vara motiverad med stöd av denna bestämmelse. I avsaknad av en sådan precisering är det viktigt att en domstol har möjlighet att utifrån det allmänna sammanhang i vilket åtgärden har vidtagits ta hjälp av andra uppgifter för att fastställa syftet bakom åtgärden, så att den kan utöva sin kontroll av huruvida åtgärden är berättigad och huruvida sätten för att genomföra detta syfte var lämpliga och nödvändiga (dom av den 21 juli 2011, Fuchs och Köhler,
C‑159/10 och C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, punkt
). Det förhållandet att flera syften, som antingen hänger samman sinsemellan eller klassificeras i prioritetsordning, åberopas samtidigt, utgör inte hinder för att det föreligger ett berättigat mål i den mening som avses i artikel 6.1 i direktiv 2000/78 (dom av den 2 april 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Vad för det första gäller målet att säkerställa ett stabilt utövande av notarieämbetet under en längre period innan personen i fråga går i pension, för att bevara socialförsäkringssystemets livskraft, påpekar domstolen att artikel 6.1 c gör det möjligt att fastställa en högsta åldersgräns för rekrytering på grund av att det krävs en rimligt lång anställningsperiod innan personen i fråga ska pensioneras. Vad däremot gäller bevarandet av det sociala försäkringssystemet för notarier framgår det av de handlingar som ingetts till domstolen att det följer av artikel 10 i förordningen om social trygghets- och solidaritetsverksamhet som bedrivs av Cassa Nazionale del Notariato (den nationella socialförsäkringskassan för notarier, Italien), som förvaltar detta system, att rätten till pension för notarier som upphör med sin verksamhet vid den högsta tillåtna åldern för att utöva detta ämbete, det vill säga 75 år enligt artikel 7 i lag nr 1365/1926, förutsätter att de har utövat ämbetet under 20 år. Såsom Europeiska kommissionen har påpekat i sitt skriftliga yttrande förefaller den rätt till pension som notarierna har enligt denna förordning inte ha något samband med den åldersgräns på 50 år som föreskrivs i artikel 1 i nämnda lag för att få delta i uttagningsprovet för tillträde till notarieämbetet, utan tycks ha samband med en minimiperiod av tjänsteutövning. De villkor som socialförsäkringskassan har uppställt för att bevara hållbarheten i notariernas socialförsäkringssystem förefaller således vara oavhängiga av denna åldersgräns, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera.
Vad för det andra gäller nödvändigheten att säkerställa att notarierna kan utöva sina befogenheter, som kräver en hög grad av yrkeskunnande, på ett väl fungerande sätt, ska det påpekas att artikel 6.1 c i direktiv 2000/78 förvisso gör det möjligt att fastställa en högsta åldersgräns för rekrytering på grundval av den utbildning som krävs för tjänsten i fråga.
Kommissionen har emellertid i detta avseende påpekat att enligt den nationella lagstiftningen ska den som ansöker om att få delta i uttagningsprovet för notarier inneha en juristexamen och intyga en praktiktjänstgöring hos en notarius publicus på 18 månader, vilken tjänar som en allmän introduktion till notarieämbetet. Samtliga sökande som har klarat uttagningsprovet för notarier anses nämligen kunna utöva notarieämbetet efter att ha fullgjort en obligatorisk praktiktjänstgöring på 120 dagar. Härav följer, med förbehåll för den hänskjutande domstolens prövning i detta avseende, att den åldersgräns på 50 år som fastställs i artikel 1 i lag nr 1365/1926 inte förefaller avse det mål som nämns i föregående punkt.
Det ska för det tredje, när det gäller målet att underlätta generationsskifte och en föryngring av notarieämbetet, erinras om att legitimiteten av ett sådant mål av allmänt samhällsintresse som rör sysselsättningspolitik inte rimligen kan ifrågasättas, eftersom detta ingår bland de mål som uttryckligen anges i artikel 6.1 första stycket i direktiv 2000/78 och eftersom främjandet av en hög sysselsättningsnivå är ett av de mål som Europeiska unionen eftersträvar enligt artikel 3.3 första stycket FEU (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 april 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det ska dessutom erinras om att främjande av sysselsättning otvivelaktigt utgör ett berättigat mål för medlemsstaternas social- eller sysselsättningspolitik, i synnerhet när det gäller att främja ungdomars tillträde till utövande av ett yrke (dom av den 19 juli 2017, Abercrombie & Fitch Italia,
C‑143/16
,
EU:C:2017:566
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Ett mål som går ut på att inrätta en balanserad åldersstruktur mellan yngre och äldre anställda för att främja anställning och sysselsättning av unga, optimera personaladministrationen och härigenom förebygga eventuella tvister om huruvida den anställde är arbetsförmögen efter en viss ålder och samtidigt syfta till att erbjuda notarietjänster av hög kvalitet kan utgöra ett berättigat mål inom sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitiken (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 juli 2011, Fuchs och Köhler,
C‑159/10 och C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, punkt
).
I förevarande fall noterar domstolen att en notarie kan tjänstgöra till och med 75 års ålder enligt artikel 7 i lag nr 1365/1926. Den italienska regeringen har inte heller anfört några omständigheter som tyder på att de olika åldersgrupperna skulle kunna konkurrera med varandra på den särskilda arbetsmarknaden som gäller göromål som utförs av notarier. Tvärtom framgår det av handlingarna i målet att såvitt gäller det uttagningsprov för notarier som är aktuellt i det nationella målet, godkändes endast 419 sökande efter att ha genomgått proven medan 500 notarietjänster, som enligt artikel 1 i denna lag var förbehållna personer under 50 år, var tillgängliga. Den åldersgräns som införts genom denna bestämmelse förefaller således inte, med förbehåll för den hänskjutande domstolens prövning, syfta till att främja unga juristers tillträde till notarieyrket.
Mot denna bakgrund finner domstolen, med beaktande av de omständigheter som anges i punkterna 33–39 ovan, att även om målen att säkerställa ett stabilt utövande av notarieämbetet under en längre period innan vederbörande pensioneras, att säkerställa att notarierna kan utöva sina befogenheter på ett väl fungerande sätt och underlätta generationsskifte och en föryngring av detta ämbete – vilka den italienska regeringen har hänvisat till – kan anses utgöra legitima mål i den mening som avses i artikel 6.1 i direktiv 2000/78, förefaller den aktuella nationella bestämmelsen inte eftersträva sådana mål, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva.
För det fall denna domstol ändock skulle komma fram till att bestämmelsen eftersträvar sådana mål, krävs det inte desto mindre enligt ordalydelsen i artikel 6.1 i direktiv 2000/78 att sätten för att genomföra detta syfte är ”lämpliga och nödvändiga”.
Det ankommer således på den hänskjutande domstolen att pröva huruvida artikel 1 i lag nr 1365/1926 gör det möjligt att uppnå samma mål utan att på ett orimligt sätt skada berättigade intressen hos sökande till notarieämbetet som är 50 år eller äldre, och som på grund av denna bestämmelse berövas möjligheten att utöva detta ämbete.
Det finns anledning att i detta sammanhang påpeka att det ankommer på de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna att uppnå en jämvikt mellan de olika intressen som föreligger (dom av den 2 april 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Förbudet mot diskriminering på grund av ålder som avses i artikel 21.1 i stadgan ska nämligen läsas mot bakgrund av rätten att arbeta i artikel 15.1 i samma stadga. Av detta följer att särskild vikt ska läggas vid att äldre arbetstagare deltar i arbetslivet och därmed i det ekonomiska, kulturella och sociala livet. Att låta dessa personer stanna kvar i arbetslivet främjar bland annat mångfald inom arbetskraften. Intresset av att de nämnda personerna förblir yrkesverksamma ska emellertid beaktas med iakttagande av andra eventuellt motstridiga intressen (dom av den 2 april 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Vad gäller det första av de mål som den italienska regeringen har åberopat är det, såsom redan har angetts i punkt 33 i förevarande dom, tillräckligt att erinra om att rätten till ålderspension för notarier som upphör att tjänstgöra när de har uppnått 75 års ålder – som är den högsta tillåtna åldern för att utöva detta ämbete – är underställd villkoret att de har utövat ämbetet i minst 20 år.
I artikel 1 i lag nr 1365/1926 fastställs åldersgränsen för tillträde till notarieämbetet till 50 år utan hänsyn till denna minimiperiod för att kunna göra anspråk på utbetalning av ålderspension när notarien har uppnått den aktuella åldersgränsen på 75 år. Artikeln förefaller således gå utöver vad som är nödvändigt för att säkerställa ett stabilt utövande av notarieämbetet under en längre period i syfte att bevara socialförsäkringssystemets hållbarhet, vilket det emellertid ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera.
Vad gäller det andra av de mål som den italienska regeringen har åberopat är det, såsom påpekats i punkt 34 i förevarande dom, enligt artikel 6.1 c i direktiv 2000/78 möjligt att fastställa en högsta åldersgräns för rekrytering med hänsyn till den utbildning som krävs för tjänsten i fråga. Eftersom utbildningen, såsom påpekats i punkt 35 ovan, är begränsad till en obligatorisk praktiktjänstgöring på 120 dagar för sökande som har klarat uttagningsprovet för notarier, trots att de kan arbeta fram till 75 års ålder, går den omständigheten att endast sökande under 50 år får delta i detta uttagningsprov utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målet att säkerställa den utbildning som krävs för detta arbete.
Vad gäller det tredje målet ankommer det på den hänskjutande domstolen att pröva huruvida den nationella lagstiftaren i förevarande fall, vid utövandet av sitt stora utrymme för skönsmässig bedömning i social- och sysselsättningspolitiska frågor, har funnit en rimlig avvägning mellan målet att underlätta generationsskifte och en föryngring av notarieämbetet och nödvändigheten att bevara äldre arbetstagares deltagande i arbetslivet, eftersom dessa arbetstagare är mer sårbara på grund av denna kännetecknande egenskap. Såsom stadgas i skäl 6 i direktiv 2000/78 erkänns i Europeiska gemenskapens stadga om grundläggande sociala rättigheter för arbetstagare, vilken antogs vid Europeiska rådets möte i Strasbourg den 9 december 1989, betydelsen av att vidta lämpliga åtgärder för social och ekonomisk integration av äldre.
Införandet av en åldersgräns på 50 år för deltagande i uttagningsprovet för tillträde till notarieämbetet leder till att antalet tjänster som kan innehas av unga sökande ökar. Det kan således utgöra ett lämpligt medel för att uppnå målet att underlätta generationsskifte och en föryngring av ämbetet, dock under förutsättning att en sådan åtgärd inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål och inte på ett orimligt sätt skadar de berörda personernas intressen. Det ankommer i detta sammanhang på den nationella domstolen att beakta inte bara dessa personers lämplighet att utöva ämbetet, utan även att beakta den skada som åtgärden kan innebära för de berörda personerna (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 november 2012, kommissionen/Ungern,
C‑286/12
,
EU:C:2012:687
, punkt
).
I förevarande fall har det inte gjorts gällande att införandet av en åldersgräns på 50 år för att få delta i detta uttagningsprov motiveras av dessa sökandes lämplighet att utöva ämbetet. Såsom framgår av punkt 39 ovan har ett icke obetydligt antal tjänster inte tillsatts inom ramen för det uttagningsprov för notarier som är aktuellt i det nationella målet, och följaktligen har unga sökande inte fått tillträde till notarieämbetet och sökande som uppnått 50 års ålder har berövats möjligheten att visa sin kompetens genom att delta i nämnda uttagningsprov. Genom att fastställa denna åldersgräns förefaller artikel 1 i lag nr 1365/1926 gå utöver vad som är nödvändigt för att underlätta generationsskifte och en föryngring av detta ämbete.
Mot denna bakgrund ska den ställda frågan besvaras på följande sätt. Artikel 21 i stadgan och artikel 6.1 i direktiv 2000/78 ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning som fastställer en åldersgräns på 50 år för att kunna delta i ett uttagningsprov för tillträde till notarieämbetet, såvitt en sådan lagstiftning inte förefaller eftersträva målen att säkerställa ett stabilt utövande av detta ämbete under en längre period innan den berörda personen pensioneras, att säkerställa att notarierna kan utöva sina befogenheter på ett väl fungerande sätt och att underlätta generationsskifte och en föryngring av nämnda ämbete och, under alla omständigheter, går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:

Artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och artikel 6.1 i rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell lagstiftning som fastställer en åldersgräns på 50 år för att kunna delta i ett uttagningsprov för tillträde till notarieämbetet, såvitt en sådan lagstiftning inte förefaller eftersträva målen att säkerställa ett stabilt utövande av detta ämbete under en längre period innan den berörda personen pensioneras, att säkerställa att notarierna kan utöva sina befogenheter på ett väl fungerande sätt och att underlätta generationsskifte och en föryngring av nämnda ämbete och, under alla omständigheter, går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: italienska.