CELEX: 62015TJ0153
Обща външна политика и политика на сигурност
Ограничителни мерки срещу Сирия
Замразяване на средства
Отмяна на по-ранни актове с решение на Общия съд
Нови актове, с които имената на жалбоподателите са включени в списъците
Жалба за отмяна
Член 76, буква г) от Процедурния правилник
Съдържание на жалбата
Допустимост
Задължение за мотивиране
Тежест на доказване
Право на собственост
Свобода на стопанската инициатива

Обстоятелства, предхождащи спора
Г‑н Mohamad Hamcho, сирийски бизнесмен, е президент на Hamcho International (наричани по-нататък заедно „жалбоподателите“), сирийско дружество, специализирано в областта на телекомуникациите, туризма и отдаването под наем на автомобили, както и в представителството на чуждестранни дружества, основно европейски.
Като осъжда категорично тежките репресии срещу мирния протест на различни места в цяла Сирия и като призовава сирийските власти да се въздържат от използването на сила, на 9 май 2011 г. Съветът на Европейския съюз приема Решение 2011/273/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (
ОВ L 121, 2011 г., стр. 11
). Предвид сериозната обстановка Съветът налага оръжейно ембарго, забрана на износа на оборудване, което би могло да се използва за вътрешни репресии, ограничения за допускането в Европейския съюз и замразяване на финансовите средства и икономическите ресурси на някои лица и образувания, отговорни за тежките репресии спрямо цивилното население в Сирия.
Имената на лицата, отговорни за тежките репресии, извършени срещу цивилното население в Сирия, както и на свързаните с тях физически или юридически лица и образувания, са посочени в приложението към Решение 2011/273. Съгласно член 5, параграф 1 от това решение по предложение на държава членка или на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност Съветът може да изменя това приложение. Имената на жалбоподателите не са включени в това приложение.
Тъй като някои от ограничителните мерки срещу Сирийската арабска република попадат в приложното поле на Договора за функционирането на ЕС, Съветът приема Регламент (ЕС) № 442/2011 от 9 май 2011 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (
ОВ L 121, 2011 г., стр. 1
). В основната си част този регламент е идентичен с Решение 2011/273, но предвижда възможности за освобождаване на замразените финансови средства. Списъкът на лицата, образуванията и органите, признати за отговорни за посочената репресия или свързани с отговорните лица, включен в приложение II към този регламент, е идентичен със списъка в приложението към Решение 2011/273. Затова имената на жалбоподателите не са включени в този списък. По силата на член 14, параграфи 1 и 4 от Регламент № 442/2011, когато реши да подложи физическо или юридическо лице, образувание или орган на посочените мерки, Съветът изменя съответно приложение II, а освен това преразглежда редовно и поне веднъж на дванадесет месеца съдържащия се в приложението списък.
1.
Предходно производство, засягащо жалбоподателите
С Решение за изпълнение 2011/302/ОВППС от 23 май 2011 година за изпълнение на Решение 2011/273 (
ОВ L 136, 2011 г., стр. 91
) Съветът изменя Решение 2011/273 именно за да приложи посочените ограничителни мерки по отношение на други лица и образувания. Името на г‑н Hamcho е включено в списъка по приложението към последно решение, на ред 19 от таблицата, която представлява това приложение. Този ред съдържа различни данни, сред които датата на включване на името му във въпросния списък, а именно 23 май 2011 г., датата му на раждане и номера на паспорта му, както и следните мотиви:
„Зет на Mahir Al-Assad; бизнесмен и местен агент на много чуждестранни дружества; финансира режима, с което прави възможно насилието над протестиращите“.
Същия ден на основание член 215, параграф 2 ДФЕС и Решение 2011/273 Съветът приема Регламент за изпълнение (ЕС) № 504/2011 за изпълнение на Регламент № 442/2011 (
ОВ L 136, 2011 г., стр. 45
). Името на г‑н Hamcho е добавено в списъка по приложение II към последния регламент със същите данни и мотиви като изложените в приложението към Решение за изпълнение 2011/302.
С Решение за изпълнение 2011/367/ОВППС от 23 юни 2011 година за изпълнение на Решение 2011/273 (
ОВ L 164, 2011 г., стр. 14
) Съветът прилага разглежданите ограничителни мерки по отношение на други лица и образувания, чиито имена са добавени в списъка по приложението към последно решение. Името на Hamcho International е вписано в този списък на ред 3 от таблица Б на това приложение, който съдържа различни данни, между които и датата на включване на името му в разглеждания списък, а именно 23 юни 2011 г., адреса му, както и следните мотиви:
„Контролирано от Mohamad Hamcho или Hamsho; осигурява финансиране на режима“.
Същия ден Съветът приема Регламент за изпълнение (ЕС) № 611/2011 за прилагане на Регламент (ЕС) № 442/2011 (
ОВ L 164, 2011 г., стр. 1
). Името на Hamcho international е включено в списъка по приложение II към последния регламент със същите данни и мотиви като изложените в приложението към Решение за изпълнение 2011/367.
Предвид сериозната обстановка в Сирия Съветът преценява за необходимо да наложи допълнителни ограничителни мерки с Решение 2011/782/ОВППС от 1 декември 2011 година относно ограничителни мерки срещу Сирия и за отмяна на Решение 2011/273 (
ОВ L 319, 2011 г., стр. 56
). От съображения за яснота мерките, наложени с Решение 2011/273, и допълнителните мерки са групирани в един-единствен правен инструмент. В това решение се уточнява, че посочените ограничителни мерки се прилагат и към „лицата, които получават ползи от режима или го подкрепят“. Имената на жалбоподателите са включени в списъка по приложение I към Решение 2011/782, съответно на ред 19 от таблица A за г‑н Hamcho и на ред 3 от таблица Б за Hamcho International, със същите данни и мотиви като посочените в приложението към Решение 2011/273, прилагано с Решение за изпълнение 2011/302 и Решение за изпълнение 2011/367.
Регламент № 442/2011 е заменен с Регламент (ЕС) № 36/2012 на Съвета от 18 януари 2012 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия и за отмяна на Регламент № 442/2011 (
ОВ L 16, 2012 г., стр. 1
). Имената на жалбоподателите са включени в списъка по приложение II към Регламент № 36/2012 със същите данни и мотиви като посочените в приложение II към Регламент № 442/2011, прилагано с Регламент за изпълнение № 504/2011 и Регламент за изпълнение № 611/2011.
На 30 януари 2012 г. жалбоподателите подават пред Общия съд жалба за отмяна на Решение 2011/273, Решение 2011/782, Регламент № 442/2011 и Регламент № 36/2012, така както се прилагат или са изменени до датата на подаване на жалбата, в частта, в която тези актове се отнасят до тях. Жалбата е заведена в секретариата на Общия съд под номер T‑43/12.
С Решение за изпълнение 2012/172/ОВППС на Съвета от 23 март 2012 година за изпълнение на Решение 2011/782 (
ОВ L 87, 2012 г., стр. 103
) и с Регламент за изпълнение (ЕС) № 266/2012 на Съвета от 23 март 2012 година за прилагане на член 32, параграф 1 от Регламент № 36/2012 (
ОВ L 87, 2012 г., стр. 45
) мотивите, отнасящи се до г‑н Hamcho, посочени в приложение II към Решение 2011/782 и към Регламент № 36/2012, са заменени със следните мотиви:
„Сирийски бизнесмен и местен представител на много чуждестранни дружества; съдружник на Maher al‑Assad, управляващ част от неговите финансови и икономически интереси, като в качеството си на такъв финансира режима“.
С Решение 2012/739/ОВППС на Съвета от 29 ноември 2012 година относно ограничителни мерки срещу Сирия и за отмяна на Решение 2011/782 (
ОВ L 330, 2012 г., стр. 21
) спорните ограничителни мерки са групирани в един-единствен правен инструмент. Имената на жалбоподателите са включени в списъка по приложение I към Решение 2012/739, съответно на ред 18 от таблица A за г‑н Hamcho и на ред 3 от таблица Б за Hamcho International, със същите данни и мотиви като посочените в Решение 2011/782, прилагано с Решение за изпълнение 2012/172.
На 31 май 2013 г. Съветът приема Решение 2013/255/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (
ОВ L 147, 2013 г., стр. 14
). Имената на жалбоподателите са включени в списъка по приложение I към това решение, съответно на ред 18 от таблица A за г‑н Hamcho и на ред 3 от таблица Б за Hamcho International, със същите данни и мотиви като посочените в приложението към Решение 2012/739.
С молби за изменение на исканията, подадени в секретариата на Общия съд на 22 юни 2012 г., 7 януари и 24 юни 2013 г., жалбоподателите искат и отмяната на Решение за изпълнение 2012/172, Регламент за изпълнение № 266/2012, Решение 2012/739, Решение за изпълнение 2013/185/ОВППС на Съвета от 22 април 2013 година за изпълнение на Решение 2012/739 (
ОВ L 111, 2013 г., стр. 77
), Регламент за изпълнение (ЕС) № 363/2013 на Съвета от 22 април 2013 година за изпълнение на Регламент № 36/2012 (
ОВ L 111, 2013 г., стр. 1
) и Решение 2013/255.
С решение от 13 ноември 2014 г., Hamcho и Hamcho International/Съвет (T‑43/12, непубликувано, наричано по-нататък „решение Hamcho и Hamcho International I“,
EU:T:2014:946
) Общият съд уважава частично жалбата за отмяна, подадена от жалбоподателите, и отменя Регламент № 36/2012, Регламент за изпълнение № 266/2012, Регламент за изпълнение № 363/2013 и Решение 2013/255, в частта, в която тези актове засягат жалбоподателите, считано от 23 януари 2015 г.
Съветът не обжалва решението Hamcho и Hamcho International I.
2.
Производство за повторно включване на имената на жалбоподателите в спорните списъци
С писмо от 19 декември 2014 г. Съветът съобщава на адвокатите на жалбоподателите намерението си да включи отново имената им в списъците с лицата и образуванията, които подлежат на ограничителните мерки, посочени в приложение I към Решение 2013/255 и в приложение I към Регламент № 36/2012 (наричани по-нататък „спорните списъци“). Той посочва мотивите, с които смята да подкрепи това повторно включване, и изпраща копия на документите и информацията (с номера RELEX MD 342/14 и RELEX MD 343/14), с които възнамерява да обоснове предложението за повторно включване. Съветът определя срок на жалбоподателите за евентуални становища.
С писмо от 15 януари 2015 г. адвокатите на жалбоподателите искат от Съвета да се откаже от повторното включване на имената им в спорните списъци и оспорват цялата информация и всички документи, които според Съвета подкрепят това повторно включване.
На 26 януари 2015 г. Съветът приема Решение за изпълнение 2015/117/ОВППС за прилагане на Решение 2013/255 (
ОВ L 20, 2015 г., стр. 85
). Същия ден Съветът приема Регламент за изпълнение (ЕС) № 2015/108 за прилагане на Регламент № 36/2012 (
ОВ L 20, 2015 г., стр. 2
). С тези актове имената на жалбоподателите са включени повторно в спорните списъци.
По-специално името на г‑н Hamcho е вписано отново на ред 18 от таблицата с разглежданите списъци в частта, озаглавена „A. Лица“, като са посочени следните мотиви:
„Виден сирийски бизнесмен, собственик на Hamcho International, приближен до възлови фигури на режима в Сирия, включително президента Bashar al-Assad и Maher al-Assad. От март 2014 г., след назначаването му от министъра на икономиката Khodr Orfali, заема поста председател за Китай в двустранните стопански съвети. Mohammed Hamcho се облагодетелства от сирийския режим и го подкрепя и е свързан с лица, които се облагодетелстват от режима и го подкрепят“.
Името на Hamcho International е отново вписано на ред 3 от таблицата с разглежданите списъци в частта, озаглавена „Б. Образувания“, като са посочени следните мотиви:
„Hamcho International е голямо сирийско холдингово дружество, собственост на Mohammed Hamcho. Hamcho International се облагодетелства от режима и го подкрепя и е свързано с лице, което се облагодетелства от режима и го подкрепя“.
С писмо от 27 януари 2015 г., изпратено до жалбоподателите и адвокатите им, Съветът отговаря на писмото им от 15 януари 2015 г. и им изпраща копие от Решение за изпълнение 2015/117 и от Регламент за изпълнение 2015/108 (наричани по-нататък „обжалваните актове“), както и нова информация в подкрепа на тези актове (под номер RELEX MD 66/15).
Производство и искания на страните
На 27 март 2015 г. жалбоподателите подават в секретариата на Общия съд настоящата жалба за отмяна на обжалваните актове.
С отделна молба, подадена в секретариата на Общия съд на 27 март 2015 г., жалбоподателите искат на основание член 76а, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд от 2 май 1991 г. делото да бъде разгледано по-реда на бързото производство.
С отделна молба, подадена в секретариата на Общия съд на 15 май 2015 г., жалбоподателите искат да бъде допуснато обезпечение, като целят спиране на изпълнението на обжалваните актове в частите, които се отнасят до тях, до произнасянето на Общия съд по жалбата в главното производство.
С определение от 20 май 2015 г., Hamcho и Hamcho International/Съвет (
T‑153/15 R
, непубликувано,
EU:T:2015:298
) председателят на Общия съд отхвърля това искане като недопустимо.
С решение от 3 юни 2015 г. Общият съд отхвърля искането за разглеждане на делото по реда на бързото производство.
Общият съд (седми състав) решава в приложение на член 106, параграф 3 от Процедурния правилник да се произнесе без провеждане на устна фаза на производството.
Жалбоподателите искат от Общия съд:
—
да разпореди „материалите по дело T‑43/12 да бъдат приложени към настоящото дело“,
—
да им признае правото да представят писмена реплика и съответно да представят нови доказателства и да призоват свидетели,
—
да отмени обжалваните актове,
—
да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
Съветът иска Общият съд:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
От правна страна
1.
По първото искане
Първото искане на жалбоподателите е Общият съд да разпореди „материалите по дело T‑43/12 да бъдат приложени към настоящото дело“. По същество те молят Общият съд да разпореди материалите по дело Hamcho и Hamcho International I (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
), по което е постановено решението от 13 ноември 2014 г., да бъдат приложени към материалите по настоящото дело.
В това отношение, от една страна, следва да се припомни, че всяко заведено пред Общия съд дело разполага със своя преписка, която съдържа по-конкретно представените от страните по съответното дело доказателства и материали по делото, и че всяка преписка е напълно самостоятелна. Това е илюстрирано от Практическите разпоредби по прилагане на Процедурния правилник на Общия съд (
ОВ L 152, 2015 г., стр. 1
), според които „[п]роцесуален документ и приложенията към него, подадени по едно дело и приложени към преписката по това дело, не могат да се вземат предвид при подготвянето на друго дело за разглеждане“ (определение от 15 октомври 2009 г., Hangzhou Duralamp Electronics/Съвет,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, т.
).
От друга страна, следва да се отбележи, че според постоянната съдебна практика по силата на правилата за разглеждане на делата от Общия съд страните се ползват от защита срещу неправилно използване на доказателствата по делото, така че страните по дадено дело имат право да използват материалите на други страни, до които са получили достъп, единствено с цел да защитят собствената си кауза в рамките на посоченото дело (вж. определение от 15 октомври 2009 г., Hangzhou Duralamp Electronics/Съвет,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това, също според постоянната съдебна практика, освен в изключителни случаи, когато разгласяването на документ би могло да накърни доброто правораздаване, страните по дадено производство са свободни да разгласяват своите собствени писмени становища на трети лица спрямо това производство. В същия смисъл страна в дадено производство би могла, при спазване на същото условие, да се съгласи писмено становище, което тя е представила в рамките на това производство, да бъде използвано от друга страна по същото производство в рамките на друго производство (вж. определение от 15 октомври 2009 г., Hangzhou Duralamp Electronics/Съвет,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, т.
и цитираната съдебна практика).
Накрая, само ако Общият съд счете, че съдържанието на преписката по дело Hamcho и Hamcho International I, по което е постановено решението от 13 ноември 2014 г. (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
), може да бъде полезно за разрешаването на настоящия спор, той би могъл да разпореди тя да бъде предоставена чрез предприемането на процесуално-организационно действие по член 89 от Процедурния правилник на Общия съд (вж. в този смисъл определение от 15 октомври 2009 г., Hangzhou Duralamp Electronics/Съвет,
T‑459/07
,
EU:T:2009:403
, т.
).
В случая Общият съд установява, че към жалбата, подадена в секретариата на Общия съд на 27 март 2015 г., жалбоподателите вече са приложили основните писмени изявления, които са част от преписката по дело Hamcho и Hamcho International I, по което е постановено решението от 13 ноември 2014 г. (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
), а именно, от една страна, жалбата и писмената реплика на жалбоподателите (приложения A.1 и A.3) и от друга страна, писмената защита и писмената дуплика на Съвета (приложения A.2 и A.4).
Като се позовава на цитираната в точки 34 и 35 по-горе съдебна практика, с писмо от 9 април 2015 г. секретариатът на Общия съд пита жалбоподателите дали са получили разрешение от Съвета да представят, като приложения A.2 и A.4 към жалбата си, писмената защита и писмената дуплика на Съвета от дело Hamcho и Hamcho International I, по което е постановено решението от 13 ноември 2014 г. (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
). Предвид отрицателния отговор на жалбоподателите въпросните приложения са оттеглени от преписката по настоящото дело с решение на председателя на седми състав на Общия съд от 4 май 2015 г.
От това следва, че първото искане на жалбоподателите трябва да се разбира като отнасящо се до всички документи от преписката по дело Hamcho и Hamcho International I, по което е постановено решението от 13 ноември 2014 г. (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
), с изключение на жалбата и на писмената реплика, които вече са част от преписката по настоящото дело.
Въпреки факта, че както делото,по което е постановено решението от 13 ноември 2014 г., Hamcho и Hamcho International I (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
), така и настоящото дело имат за цел включването на имената на същите жалбоподатели в списъците на ограничителните мерки, приети от Съвета спрямо Сирийската арабска република, все пак трябва да се констатира, че двете дела засягат различни актове и че мотивите, изложени от Съвета в единия и в другия случай, както и доказателствата, изтъкнати в подкрепа на въпросното включване, са специфични за всяко от тези дела. От друга страна, трябва да се посочи, че жалбоподателите не са уточнили конкретните доказателства от преписката, които биха им позволили да упражнят правото си на защита. Следователно трябва да се приеме, че прилагането на материалите по дело Hamcho и Hamcho International I, по което е постановено решението от 13 ноември 2014 г. (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
), така както искат жалбоподателите, не може да предостави допълнителна информация от значение за оценяване на основателността на актовете, обжалвани в настоящото дело. Следователно няма основание за предприемането на каквото и да било процесуално-организационно действие съгласно цитираната в точка 36 по-горе съдебна практика.
С оглед на изложеното по-горе не следва да се разпорежда материалите по дело Hamcho и Hamcho International I, по което е постановено решението от 13 ноември 2014 г. (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
), да бъдат приложени към материалите по настоящото дело.
Следователно първото искане трябва да се отхвърли.
2.
По второто искане
Второто искане на жалбоподателите е Общият съд да им „признае […] правото да представят писмена реплика и съответно да представят нови доказателства и да призоват свидетели“.
На първо място, що се отнася до искането за представяне на писмена реплика в настоящото дело, трябва да се припомни, че жалбоподателите са били поканени от Общия съд, съгласно член 83 от Процедурния правилник, да представят писмена реплика в срок до 10 септември 2015 г. Впоследствие те отправят молба за удължаване на срока за подаване на писмената реплика, уважена от Общият съд на 26 август 2015 г. Жалбоподателите подават писмената реплика на 9 октомври 2015 г. От това следва, че частта от второто искане, която се отнася до възможността за представяне на писмена реплика, вече е безпредметна.
На второ място, що се отнася до искането за представяне на нови доказателства едновременно с представянето на писмената реплика, член 85, параграфи 2 и 3 от Процедурния правилник предвижда, че по изключение е възможно един жалбоподател да получи разрешение да представи доказателства или да направи доказателствени искания след първата размяна на писмени становища, при условие че късното им представяне бъде мотивирано.
В случая не може да се даде разрешение за представянето на нови доказателства, тъй като, от една страна, то произтича от напълно спекулативно искане и засяга представянето на бъдещи и хипотетични доказателства, които все още не са представени от жалбоподателите. От друга страна, противно на изискването по член 85, параграфи 2 и 3 от Процедурния правилник, жалбоподателите не са изложили причините за късното представяне на допълнителни доказателства към жалбата.
На трето място, що се отнася до искането за призоваване на свидетели, трябва да се припомни, че в съответствие с член 88, параграф 2 от Процедурния правилник, когато това искане е направено след първата размяна на писмени становища, направилата го страна трябва да изложи причините, поради които не е могла да го представи по-рано.
В случая отново трябва да се отбележи, че жалбоподателите не са изложили причините за евентуалното късно призоваване на свидетели, поради което това искане също трябва да се отхвърли, както и второто искане като цяло.
3.
По третото искане
Третото искане на жалбоподателите е обжалваните актове да бъдат отменени.
По допустимостта
Без да повдига формално възражение на основание член 130, параграф 1 от Процедурния правилник, Съветът изразява съмнения относно допустимостта на искането за отмяна на жалбоподателите, изведено от нарушението на член 76, буква г) от Процедурния правилник. Той твърди по-специално, че жалбата е неточна и недостатъчно подробна, и критикува факта, че жалбоподателите се ограничават до системни препратки към приложенията към жалбата им и към дело Hamcho и Hamcho International I, по което е постановено решението от 13 ноември 2014 г. (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
). Според Съвета тези препратки не могат да компенсират недостатъците по формата и съществото на жалбата.
Жалбоподателите не привеждат никакви доводи срещу твърдението за недопустимост на Съвета.
Следва да се отбележи, че съгласно член 76, параграф 1, буква г) от Процедурния правилник исковата молба или жалбата трябва да посочва предмета на спора и да съдържа кратко изложение на посочените основания. Тези елементи трябва да са достатъчно ясни и точни, за да позволят на ответника да подготви защитата си, а на Общия съд — да се произнесе по исковата молба или по жалбата, ако е необходимо, без да разполага с други данни. С оглед на гарантиране на правната сигурност и на доброто правораздаване, за да са допустими искът или жалбата, е необходимо съществените правни и фактически обстоятелства, на които те се основават, да следват поне обобщено, но по логичен и разбираем начин от текста на самата искова молба или жалба (определение от 11 януари 2013 г., Charron Inox и Almet/Комисия и Съвет,
T‑445/11 и T‑88/12
, непубликувани,
EU:T:2013:4
, т.
).
В случая трябва да се посочи, че основанията, приведени от жалбоподателите, са достатъчно разбираеми от самия текст на жалбата. Всъщност, от една страна, жалбоподателите твърдят, че мотивите и доказателствата, представени от Съвета в настоящото дело, са същите като представените в предходното дело и че документите, представени в подкрепа на обжалваните актове, са неясни и абстрактни, както и източникът на съдържащата се в тях информация. От друга страна, жалбоподателите посочват, че правото им на собственост и правото им на икономическа свобода са нарушени поради самия факт, че е засегнато правото им на защита. Освен това фактът, че ответникът е могъл да подготвил защитата си, потвърждава, че текстът на жалбата е достатъчно ясен и точен, за да може Общият съд да се произнесе по нея.
Ето защо настоящата жалба е допустима и трябва да бъде разгледана по същество.
По съществото на спора
В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват по същество три основания. Първото е изведено от нарушение на задължението за мотивиране. Второто е изведено от нарушение на правилата относно доказателствата и от грешка в преценката на основателността на мотивите за включването на имената им в спорните списъци. Третото е изведено от нарушение на правото им на собственост и на правото им на икономическа свобода.
По първото основание, изведено от нарушението на задължението за мотивиране
По първото основание жалбоподателите изтъкват, че Съветът не предоставя нито мотиви, нито материално различно или ново доказателство от мотивите и доказателствата, които вече са взети предвид от Общия съд за целите на решението от 13 ноември 2014 г., Hamcho и Hamcho International I (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
).
Съгласно постоянната съдебна практика задължението за мотивиране на увреждащ акт, което е следствие от принципа на зачитане на правото на защита, има за цел, от една страна, да предостави на заинтересованото лице достатъчно данни, за да установи дали актът е обоснован, или евентуално страда от порок, който позволява да се оспори валидността му пред съда на Съюза, и от друга страна, да позволи на последния да упражни контрол за законосъобразността на този акт (вж. решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Conseil,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, т.
и цитираната съдебна практика).
Следва също да се припомни, че изискваните от член 296 ДФЕС мотиви трябва да са съобразени с естеството на съответния акт и по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на институцията, която издава акта, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол (вж. решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Съвет,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, т.
и цитираната съдебна практика).
Що се отнася до ограничителните мерки, приети в рамките на общата външна политика и политика на сигурност, трябва да се подчертае, че доколкото засегнатото лице не разполага с право на предварително изслушване, преди да бъде прието първоначално решение за замразяване на финансови средства, спазването на задължението за мотивиране придобива още по-голямо значение, тъй като е единствената гаранция, която позволява на заинтересованото лице, поне след приемането на решението, да се възползва ефективно от способите за обжалване, с които разполага, за да оспори законосъобразността на разглежданото решение (вж. решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Съвет,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, т.
и цитираната съдебна практика).
Затова мотивите към акт на Съвета за замразяване на финансови средства трябва да разкриват специфичните и конкретни причини, поради които при упражняване на оперативната си самостоятелност Съветът е приел, че по отношение на заинтересованото лице следва да се вземе такава мярка (вж. решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Съвет,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, т.
и цитираната съдебна практика).
Изискването за мотивиране обаче следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата в конкретния случай, по-конкретно в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите могат да имат от получаване на разяснения (вж. решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Съвет,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, т.
и цитираната съдебна практика).
Не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, доколкото въпросът дали мотивите на определен акт отговарят на изискванията на член 296 ДФЕС, следва да се преценява с оглед не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя (вж. решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Съвет,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, т.
и цитираната съдебна практика).
По-конкретно, един увреждащ акт е достатъчно мотивиран, ако е издаден в познат за заинтересованото лице контекст, който му позволява да разбере значението на наложената му мярка (вж. решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Съвет,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая, от една страна, Съветът е мотивирал повторното включване на името на г‑н Hamcho в спорните списъци по следния начин:
„Виден сирийски бизнесмен, собственик на Hamcho International, приближен до възлови фигури на режима в Сирия, включително президента Bashar al-Assad и Maher al-Assad. От март 2014 г., след назначаването му от министъра на икономиката Khodr Orfali, заема поста председател за Китай в двустранните стопански съвети. Mohammed Saber Hamcho се облагодетелства от сирийския режим и го подкрепя и е свързан с лица, които се облагодетелстват от режима и го подкрепят“.
От друга страна, Съветът е мотивирал повторното включване на името на Hamcho International в спорните списъци по следния начин:
„Hamcho International е голямо сирийско холдингово дружество, собственост на Mohammed Hamcho. Hamcho International се облагодетелства от сирийския режим и го подкрепя и е свързано с лице, което се облагодетелства от режима и го подкрепя“.
На първо място, що се отнася до довода на жалбоподателите, че мотивите, използвани от Съвета, за да обоснове включването на имената им в обжалваните актове, са същите като мотивите, на които се основават актовете, отменени с решението от 13 ноември 2014 г., Hamcho и Hamcho International I (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
), трябва да се изтъкне, че подобен довод може само да бъде отхвърлен като неотносим. Всъщност от точка 108 от решението от 13 ноември 2014 г., Hamcho и Hamcho International I (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
) следва, че при ново разглеждане Съветът има възможност да включи отново името на жалбоподателите в списъците на ограничителните мерки, като се основе на мотиви, които са надлежно подкрепени с доказателства. Затова едно решение за повторно включване, прието със същите мотиви като приетите при първото включване, може да е достатъчно за обосноваване на въпросното включване, доколкото представените от Съвета доказателства подкрепят надлежно въпросните мотиви.
Освен това при всички случаи следва да се отбележи, че противно на изтъкваното от жалбоподателите, мотивите, посочени в спорните списъци по настоящото дело, са различни от мотивите, използвани от Съвета в актовете, отменени с решението от 13 ноември 2014 г., Hamcho и Hamcho International I (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
). Всъщност първоначално имената на жалбоподателите са били включени в списъците, приложени към Решение 2011/273 и към Регламент № 442/2011, поради финансовата им подкрепа за режима. За разлика от това, новите мотиви се основават, първо, на факта, че жалбоподателят е виден сирийски бизнесмен, второ, на близостта на г‑н Hamcho с възлови фигури на режима и трето, на факта, че той заема поста председател за Китай в двустранните стопански съвети, като представлява Сирийската арабска република. От това следва, че жалбоподателите се облагодетелстват от режима и го подкрепят, тъй като са свързани с лица, които се облагодетелстват от режима и го подкрепят.
На второ място, трябва да се приеме, че мотивите, посочени от Съвета в обжалваните по настоящото дело актове, отговарят на правилата, припомнени в точки 57—63 по-горе. По-специално безспорно е, че тези мотиви могат да позволят на жалбоподателите да разберат причините, довели до повторното включване на имената им в спорните списъци поради значимата им роля в сирийските бизнес среди, още повече че при първото им включване те вече са познавали контекста и обхвата на взетите спрямо тях мерки.
Освен това, както става ясно от доводите им, мотивите, изложени от Съвета, очевидно са били напълно достатъчни, за да им позволят да подадат настоящата жалба, а на съда на Съюза — да упражни своя контрол за законосъобразност (вж. в този смисъл решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Conseil,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, т.
).
В случая жалбоподателите оспорват факта, че документите, представени в подкрепа на мотивите на обжалваните по настоящото дело актове, са нови. Те оспорват и тяхната доказателствена сила и считат, че не подкрепят надлежно обжалваните актове.
В това отношение следва да се отбележи, че задължението за мотивиране на даден акт представлява съществено процедурно изискване, което трябва да се различава от въпроса за обосноваността на мотивите, който се отнася до законосъобразността по същество на спорния акт. Всъщност мотивите на акта са формален израз на съображенията, на които се основава този акт. Ако съображенията са неправилни, се засяга законосъобразността по същество на посочения акт, а не мотивите му, които може да са достатъчни, но да изразяват неправилни съображения (вж. в този смисъл решение от 15 ноември 2012 г., Съвет/Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
, т.
).
С оглед на изложените по-горе съображения основанието, изведено от задължението за мотивиране, следва да се отхвърли. По отношение на основателността на мотивите, приети от Съвета спрямо жалбоподателите, доводите в това отношение трябва да бъдат оценени в рамките на отделно основание.
По второто основание, изведено от нарушение на правилата относно доказателствата и от явна грешка в преценката на основателността на мотивите, възприетите в обжалваните актове
Това основание се състои по същество от две части. На първо място, от една страна, жалбоподателите поддържат, че Съветът не предоставя никакво материално различно или ново доказателство от доказателствата, които вече са взети предвид от Общия съд в решението от 13 ноември 2014 г., Hamcho и Hamcho International I (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
). За да развият доводите си, те препращат към писмото си от 15 януари 2015 г. (вж. приложение A.10 към жалбата). От друга страна, те упрекват Съвета в това, че документите, представени в подкрепа на повторното включване на имената им в обжалваните актове, са неясни, абстрактни и лишени от доказателствена сила. На второ място, жалбоподателите заключават, че това повторно включване представлява явна злоупотреба, произтичаща от желанието на Съвета да остави имената им в спорните списъци.
Съветът оспорва доводите на жалбоподателите.
Според съдебната практика ефикасността на съдебния контрол, гарантиран от член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, изисква по-конкретно при контрола за законосъобразност на мотивите, на които се основава решението за включване или оставяне на името на дадено лице в списъците на засегнатите от санкции лица, съдът на Съюза да се увери, че това решение почива на достатъчно солидна фактическа основа. Това предполага проверка на твърдените фактически обстоятелства, съдържащи се в изложението на мотивите, което е в основата на това решение, така че съдебният контрол да не се свежда до преценка на абстрактната вероятност на посочените мотиви, а да включи въпроса дали тези мотиви, или поне онзи от тях, считан сам по себе си за достатъчен да обоснове същото това решение, са обосновани (вж. решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, т.
).
Именно компетентният орган на Съюза следва в случай на оспорване да установи основателността на мотивите, приети по отношение на засегнатото лице, а не това лице да представя отрицателни доказателства относно липсата на основателност на тези мотиви. Важно е представените от съответния орган данни или доказателства да подкрепят приетите по отношение на засегнатото лице мотиви. Ако тези данни и доказателства не позволяват да се установи основателността на даден мотив, съдът на Съюза го изключва от кръга на подкрепящите съображения на решението за вписване или за запазване на вписването (решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, точки
—
).
В случая най-напред следва да се разгледа въпросът дали Съветът е изпълнил възложената му тежест на доказване съгласно член 47 от Хартата за основните права, по-специално предвид доводите, формулирани от жалбоподателите в точки 50 и 51 от жалбата им.
– По първата част, изведена от нарушението на правилата относно доказателствата
На първо място, доколкото в точка 49 от жалбата жалбоподателите изцяло препращат към писмото си от 15 януари 2015 г., за да развият доводите си по отношение на новопредставените доказателства от Съвета, подобно препращане трябва да бъде отхвърлено като недопустимо. Всъщност, въпреки че текстът на жалбата може да бъде обосноваван и допълван по конкретни въпроси чрез препращане към определени пасажи от приложени към нея материали, общото препращане към други, макар и приложени към жалбата документи, не може да компенсира липсата на съществени елементи в нея. Освен това Общият съд не е длъжен да търси и идентифицира сред приложенията основанията и доводите, на които биха могли да се основават искът или жалбата, тъй като приложенията имат чисто доказателствена и документираща функция (вж. определение от 19 май 2008 г., TF1/Комисия,
T‑144/04
,
EU:T:2008:155
, т.
и цитираната съдебна практика, решение от 25 октомври 2012 г., Arbos/Комисия,
T‑161/06
, непубликувано,
EU:T:2012:573
, т.
).
На второ място, по отношение на упреците в точки 50 и 51 от жалбата, първо, трябва да се посочи, че жалбоподателите критикуват ирелевантността на доказателствата, въз основа на които Съветът продължава да твърди, че г‑н Hamcho е зет на Maher el-Assad. Те посочват, че този аспект вече е отхвърлен от самия Съвет.
Макар обаче да е вярно, че Съветът е предоставил на жалбоподателите извадка от пресата, от която става ясно, че г‑н Hamcho е зет на Maher el-Assad, а Съветът вече не поддържа този мотив като обосновка за повторното включване на името му, все пак тази документация съдържа и други полезни данни в подкрепа на новите мотиви, приети спрямо жалбоподателите, а именно че г‑н Hamcho е виден сирийски бизнесмен, приближен до възлови фигури на режима, като Maher al-Assad, и че той е собственик на Hamcho International, значимо холдингово дружество, опериращо в различни сектори на сирийската икономика. Освен това Съветът припомня в точка 12 от писмената си защита, че той не се е позовавал на информацията, че г‑н Hamcho е зет на Maher el-Assad в подкрепа на мотивите, възприети в обжалваните актове.
Следователно трябва да се приеме, че противно на твърдяното от жалбоподателите, посочената извадка е релевантна в подкрепа на мотивите за повторното включване на имената им в спорните списъци.
Второ, жалбоподателите упрекват Съвета в това, че новопредставените доказателства са неясни и абстрактни, и поставят под въпрос доказателствената им сила, тъй като според тях не е посочен първоизточникът на съдържащата се в тях информация.
В това отношение трябва да се отбележи, че Съветът е предоставил на жалбоподателите — за да обоснове повторното им включване — документи с номера RELEX MD 342/14, RELEX MD 343/14 и RELEX MD 66/15, съответно с дата 17 декември 2014 г. и 23 януари 2015 г. (вж. приложения A.9 и A.11 от жалбата). Става дума за три документа, които съдържат публично достъпна информация, които според Съвета имат за цел да уточнят общото и лично положение на жалбоподателите. Документът с номер RELEX MD 342/14 съдържа по-специално обобщение на мотивите, приети спрямо жалбоподателите, както и информация в подкрепа на тези мотиви. Тази информация представлява по-конкретно линкове и извадки от статии в пресата, публикувани на интернет сайтовете Wordcrunch, The Washington Institute, The Middle East Research and Information Project (MERIP), The Syria Report, Syriandays, Le Commerce du Levant и Al Arabiya. Освен това този документ съдържа и откъси от две книги, публикувани през 2006 г. и 2014 г., както и информация от интернет сайта на Hamcho International. От своя страна, документът с номер RELEX MD 343/14 съдържа статия, публикувана в списание Le Commerce du Levant, озаглавена „Войната преобрази сирийската бизнес общност“, която описва развитието на икономическия елит на Сирия и връзките му с режима. И накрая, документът с номер RELEX MD 66/15 съдържа статия, публикувана на 12 януари 2015 г. в интернет сайта The Syria Report, според която г‑н Hamcho е назначен за главен секретар на търговската камара на Дамаск (Сирия) от министъра на икономиката на Сирийската арабска република.
В случая трябва да се отбележи, че прочитът на извадките, предоставени от Съвета, и по-специално документи с номера RELEX MD 342/14 и RELEX MD 66/15, позволява да се констатира, че информацията в тях не е неясна и абстрактна, както твърдят жалбоподателите, а точно обратното — конкретна и точна. Всъщност в посочените документи се съдържа конкретна полезна информация, която описва г‑н Hamcho като виден бизнесмен, приближен до възлови фигури на режима в Сирия, включително Maher al-Assad. Също така тази информация уточнява икономическите и представителни функции, които той изпълнява и които го свързват с въпросния режим, а именно длъжностите председател в двустранните стопански съвети за Китай, главен секретар на търговската камара на Дамаск и председател на Hamcho International, значимо холдингово дружество, присъстващо в голяма част от секторите на сирийската икономика.
По-специално трябва да се отбележи следното:
—
най-напред, в много статии от различни дати и източници се описва ясно и конкретно връзката на жалбоподателя с режима. Първо, публикуваната през 2006 г. книга със заглавие
Governance in the Middle East and North Africa
описва г‑н Hamcho по повод закриването на частния телевизионен канал „the Cham Satellite channel“ като „близък приятел на Президента, който е бил на път да открие свой собствен телевизионен канал“. Второ, в двете статии, публикувани през февруари 2012 г. в интернет сайта The Middle East Research and Information Project (MERIP), се твърди, от една страна, че „г‑н Hamcho е бизнесмен, приближен до Maher el‑Assad“, а от друга, че „семействата, които са свързани по един или друг начин с режима, доминират в частния сектор и наред с това упражняват значителен контрол върху публичните икономически активи, като сред тези кланове се нарежда и фамилията Hamcho“. Трето, в публикувана през ноември 2013 г. в списание
Le Commerce du Levant
статия пише, че „интересите на най-силните бизнесмени, сред които е г‑н Mohammad Hamcho, зависят до такава степен от властта, че се считат за неразделна част от нея“, и че „макар и малко на брой, тези бизнесмени разполагат със значима финансова основа“;
—
по-нататък, в статия, публикувана на 30 юни 2014 г. в интернет сайта Woldcrunch, се описва подробно и търговската дейност на жалбоподателя по следния начин: „Г‑н Hamcho, слуга на сирийския олигарх Maher el‑Assad, притежава изключително рентабилния пазар VOIP (Voice Over Internet Protocol) към Сирия и е на път да получи разрешение от държавния министър на туризма, за да разработва проект за изкуствен остров близо до Тартус“;
—
освен това, в статиите, публикувани съответно на 3 и 30 март 2014 г. на интернет сайтовете The Syria Report и Syriandays, се описва назначаването на жалбоподателя на поста председател на двустранните стопански съвети за Китай от министъра на икономиката, Khodr Orfali, както и участието му заедно с министър-председателя, Wael al-Halqi, и министъра на икономиката в първото общо събрание на двустранните стопански съвети на 29 май 2014 г.;
—
накрая, в статията, публикувана на 12 януари 2015 г. в интернет сайта The Syria Report, се твърди, че жалбоподателят е бил назначен за главен секретар на търговската камара на Дамаск в началото на м. декември 2014 г. от министъра на икономиката, както и че е приближен на Maher el-Assad и главен акционер на Hamcho International, група, която оперира в сектора на компютърните технологии. В статията се твърди, че радикалната промяна в управителния съвет на тази камара се дължи на множество фактори, като политическата позиция, която са заели някои бизнесмени спрямо режима.
От това следва, че доводите на жалбоподателите, че представената от Съвета документация съдържа само неясни и абстрактни твърдения, не могат да бъдат уважени.
От друга страна, що се отнася до липсата на идентификация на първоизточниците на информацията, която се съдържа в представени от Съвета статии, които поради това нямали доказателствена сила, трябва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика, дейността на Съда и на Общия съд е подчинена на принципа на свободната преценка на доказателствата, както и че единственият критерий за преценката на стойността на представените доказателства е тяхната достоверност. Също така, за да се прецени доказателствената сила на дадено доказателство, следва да се провери правдоподобността на съдържащата се в него информация, както и да се вземат предвид по-специално произходът на документа, обстоятелствата по неговото издаване и неговият адресат и да се постави въпросът дали предвид съдържанието му той изглежда логичен и правдоподобен (вж. в този смисъл решение от 27 септември 2012 г., Shell Petroleum и др./Комисия,
T‑343
,
EU:T:2012:478
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая, трябва да се констатира, най-напред, че информацията, чиято доказателствена сила се оспорва от жалбоподателите, произтича от различни цифрови информационни източници и академични изследвания, с различно географско местоположение — те са както местни: The Syria Report и Syriandays, така и чуждестранни: The Washington Institute, Woldcrunch, The Middle East Research and Information Project (MERIP), Le Commerce du Levant и Al Arabiya. По-нататък, трябва да се отбележи, подобно на Съвета, че цитираните статии са публикувани на различни дати, дори преди началото на сирийската криза, и че в тях жалбоподателите вече се свързват с режима. Накрая, трябва да се посочи, че всеки информационен източник носи различна информация, но по същество тя съвпада във всички тях, що се отнася до описанието на г‑н Hamcho като свързан с режима бизнесмен предвид стопанската му дейност и заеманите от него представителни постове, както и що се отнася до факта, че жалбоподателите се облагодетелстват от режима в Сирия, по-специално при текущата военна обстановка.
Ето защо Общият съд счита, че като цяло представената от Съвета информация може да се счита за надеждна по смисъла на цитираната в точка 87 по-горе съдебна практика. В това отношение следва да се изтъкне, че дори и да не се указва изрично първоизточникът на тази информация, военното положение в Сирия на практика затруднява, дори прави невъзможно събирането на свидетелски показания от лица, които приемат да оповестят самоличността си. Свързаните с това трудности при разследването и опасността, на която се излагат тези, които дават сведения, са пречка за предоставянето на информация относно точните източници за поведението на лица, подкрепящи режима (вж. в този смисъл заключение на генералния адвокат Bot по дело Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:2
, т.
). Накрая, уместно е да се отбележи, че макар в жалбата си жалбоподателите да оспорват общо доказателствената сила на представените от Съвета извадки, те не изтъкват нито една улика, която може да постави под въпрос тяхната достоверност.
От това следва, че доводите на жалбоподателите относно доказателствената сила на представената от Съвета информация, изведени от факта, че липсват сведения за първоизточниците на информацията, трябва да бъдат отхвърлени.
Трето, жалбоподателите се позовават на представената от Съвета статия в рамките на документа с номер RELEX MD 343/14, публикувана през ноември 2013 г. в списание
Le Commerce du Levant
, и твърдят, че въпросната статия „обезсилва“ презумпцията на Съвета, според която стопанският успех на жалбоподателите може да се обясни само с факта, че са приближени до сирийския режим и го подкрепят.
В това отношение, от една страна, следва да се изтъкне, че жалбоподателите отново не могат да обяснят как въпросната статия може да „обезсили“ критикуваната презумпция. От друга страна и при всички случаи, трябва да се приеме, подобно на Съвета, че статията, публикувана в документа с номер MD 343/14, не само не поставя под въпрос въпросната презумпция, а може да я подкрепи, тъй като, наред с други аспекти, в нея се подчертава, че интересите на най-влиятелните сирийски бизнесмени, сред които г‑н Hamcho, „зависят до такава степен от властта, че се считат за неразделна част от нея“ (вж. в този смисъл стр. 227 в края). Поради това доводът на жалбоподателите следва да бъде отхвърлен.
От посоченото по-горе следва, че доводите, изтъкнати от жалбоподателите в точки 50 и 51 на жалбата им, трябва да бъдат отхвърлени, както и съответно първата част от второто основание.
– По втората част, изведена от грешка в преценката на основателността на включването на имената на жалбоподателите в спорните списъци
В точка 52 от жалбата жалбоподателите твърдят, че повторното включване на имената им представлява „явна злоупотреба“, дължаща се на желанието на Съвета да остави имената им в спорните списъци „поне през периода, в който тече производството“.
В това отношение, първо, следва да се отбележи, както вече беше посочено в точка 66 по-горе, че от решението от 13 ноември 2014 г., Hamcho и Hamcho International I (
T‑43/12
, непубликувано,
EU:T:2014:946
) следва, че при ново разглеждане Съветът запазва възможността да включи отново името на жалбоподателите в списъците, като се основе на мотиви, които са надлежно подкрепени с доказателства. В този контекст фактът, че Съветът е включил отново имената на жалбоподателите в спорните списъци, сам по себе си не е израз на превратните и незаконни намерения на тази институция спрямо жалбоподателите.
Второ, ако Общият съд трябва да приеме, че с довода си жалбоподателите на практика искат да оспорят достатъчната подкрепа и обоснованост на повторното включване на имената им в спорните списъци, трябва да се припомни, че съгласно практиката на Съда при преценката на основателността на включването доказателствата не трябва да се разглеждат самостоятелно, а в техния контекст (вж. в този смисъл решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, т.
и решение от 28 ноември 2013 г., Съвет/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, т.
).
Освен това предвид положението в Сирия Съветът е изпълнили задължението си, свързано с тежестта на доказване, ако представи пред съда на Съюза съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, които дават възможност да се установи наличието на достатъчна връзка между лице, на което е наложена мярка за замразяване на финансови средства, и режима, срещу който се води борба (решение от 21 април 2015 г., Anbouba/Съвет,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, т.
).
В случая, както става ясно от писмото от 19 декември 2014 г., Съветът решава да включи отново имената на жалбоподателите в спорните списъци въз основа на критерия, че са свързани с режима в Сирия, по-специално заради икономическите и политическите им връзки с управляващите, както и заради облагите, които извличат от това. Подобен критерий произтича от член 28, параграф 1 от Решение 2013/255 и от член 15, параграф 1 от Регламент № 36/2012. От една страна, що се отнася до г‑н Hamcho, мотивите на Съвета включват три елемента: първо, г‑н Hamcho е виден сирийски бизнесмен, собственик на Hamcho International, второ, той е приближен до възлови фигури на режима в Сирия, включително президента Bachar el‑Assad и Maher el‑Assad, и трето, той заема длъжността председател за Китай в двустранните стопански съвети. От това следва, че той се облагодетелства от режима и го подкрепя, като едновременно с това е свързан с лица, които се облагодетелстват от режима и го подкрепят. От друга страна, името на Hamcho Intenational е включено от Съвета с мотива, че е значимо сирийско холдингово дружество, собственост на г‑н Hamcho, и поради това то се облагодетелства от режима в Сирия и го подкрепя, като едновременно с това е свързано с лице, което се облагодетелства от режима и го подкрепя.
Най-напред трябва да се разгледа доколко е подкрепен всеки един от мотивите за повторно включване на името на г‑н Hamcho.
Що се отнася до третия мотив, свързан с изпълняваната от г‑н Hamcho длъжност председател за Китай в двустранните стопански съвети, веднага трябва да се отбележи, че жалбоподателите изтъкват само един довод срещу подобно твърдение на Съвета. Всъщност в писмената си реплика те твърдят единствено, че „тази институция е била бързо закрита, доколкото въобще е функционирала“, и че „става въпрос за обикновени търговски камари“. Те обаче не представят нито един конкретен довод, който да постави под въпрос същността на мотива на Съвета.
Освен това съгласно съдебната практика относно решение за приемане на ограничителни мерки, предвид техния превантивен характер, ако съдът на Съюза приеме, че поне един от посочените мотиви е достатъчно точен и конкретен, че е подкрепен с доказателства и сам по себе си представлява достатъчно основание за поддържането на това решение, обстоятелството, че други мотиви не са такива, не би могло да обоснове отмяната на това решение (решение от 28 ноември 2013 г., Съвет/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, т.
).
При всички случаи Общият съд счита, че като се има предвид информацията от анализираните в точки 83—88 по-горе документи, както и особената политическа и икономическа обстановка в Сирия, Съветът правилно е приел, че г‑н Hamcho е един от главните бизнесмени в Сирия и че с оглед на икономическите и представителните си функции той не би постигнал успех, без да е свързан с режима.
Всъщност трябва да се посочи, че както следва от представената от Съвета документация, и по-специално от двете статии, публикувани съответно на 3 и 30 март 2014 г. на интернет сайтовете The Syria Report и Syriandays, през март 2014 г. жалбоподателят е назначен от министъра на икономиката Khodr Orfali на длъжността председател на двустранните стопански съвети на Сирия за Китай. Освен това от статията, публикувана на 12 януари 2015 г. в интернет сайта The Syria Report, става ясно, че през декември 2014 г. той е назначен от министъра на икономиката и за главен секретар на търговската камара на Дамаск. Макар да е вярно, че тези статии не позволяват сами по себе си да се установи наличието на директна връзка между жалбоподателя, от една страна, и министъра на икономиката или режима на власт, от друга, те все пак представляват съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, които трябва да бъдат взети предвид наред с важната роля на жалбоподателя в сирийската икономика, именно поради факта че той притежава Hamcho International и стопанските дейности на дружеството.
Освен това следва да се изтъкне, че длъжността на жалбоподателя в стопански съвети, като двустранните стопански съвети на Сирия за Китай, целящи насърчаването на сирийската икономика и развитието на нейните предприятия, търговската и инвестиционната дейности, може да се обясни само с известна близост с режима и представлява неоспорен факт, който свидетелства за известна връзка между жалбоподателя и режима на Bachar el‑Assad. Тази връзка се потвърждава от назначаването му през декември 2014 г. на поста главен секретар на търговската камара на Дамаск от министъра на икономиката. Всъщност в статията, публикувана на 12 януари 2015 г. на интернет сайта The Syria Report, се твърди в това отношение, че причината за радикалната промяна в състава на управителния съвет на търговската камара на Дамаск е следствие от множество фактори, сред които политическата позиция, която са заели някои бизнесмени спрямо режима.
Също така трябва да се посочи, че ако съдът на Съюза иска да упражни реалистичен контрол върху ограничителните мерки, установени от Съвета по отношение на жалбоподателя, той задължително трябва да вземе предвид при преценката си обстановката в Сирийската арабска република (вж. в този смисъл заключението на генералния адвокат Bot по дело Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:2
, т.
).
В случая чрез документа с номер RELEX MD 343/14 Съветът предоставя на жалбоподателите статията, публикувана в списание
Le Commerce du Levant
. Тази статия описва общото положение, в което се намират видните сирийски бизнесмени, сред които е и г‑н Hamcho. По-специално в тази статия се констатира именно че интересите на най-влиятелните бизнесмени зависят до такава степен от властта в Сирия, че се считат за неразделна част от режима. Както посочва Съветът в писмото от 19 декември 2014 г., изпратено до жалбоподателите, този аспект е онагледен и от авторитарното естество на сирийския режим, който упражнява тесен контрол върху сирийската икономика и нейните субекти.
Освен това трябва да се отбележи, че бизнес общността на Сирия е предмет на много други статии в пресата, произтичащи от различни източници, които са приложени от Съвета към писмената му защита. В тези статии се посочва, че икономическият елит на Сирия до голяма степен се състои от предприемачи, избрани от Bachar el‑Assad и неговото семейство в широк смисъл, и че този елит просперира, като се облагодетелства от режима. В случая трябва да се отбележи, подобно на Съвета и противно на твърдяното от жалбоподателите, че тази документация е допустима, тъй като целта ѝ е не да мотивира впоследствие спорните актове, а да покаже предвид на обстановката, в която са приети тези актове, че мотивите им са достатъчни (вж. в този смисъл решение от 15 ноември 2012 г., Съвет/Bamba,
C‑417/11 P
,
EU:C:2012:718
, т.
).
Накрая, трябва да се констатира, че в писмената си защита Съветът обяснява именно не само как жалбоподателят е част от икономическата класа на власт в Сирия, но и неопровержимите му връзки със сирийския режим, тъй като той упражнява решаващо влияние чрез представителните си функции, търговската си дейност и собствеността си върху Hamcho International, върху най-близкия кръг на управляващите в този режим, като по този начин се облагодетелства от режима.
От посоченото по-горе следва, че Съветът правилно е приел, че г‑н Hamcho е един от главните бизнесмени в Сирия и че има връзки с режима на Bachar el‑Assad, тъй като упражнява представителни функции в Сирийската арабска република. Следователно трябва да се заключи, че мотивите, подкрепящи повторното включване на името на г‑н Hamcho в спорните списъци, са надлежно подкрепени с доказателства.
Освен това от член 28, параграф 1 от Решение 2013/255 следва, че трябва да бъдат замразени всички икономически средства и фондове, които са собственост на образуванията, свързани с лицата, подкрепящи режима. В случая, от една страна, от точка 109 по-горе следва, че г‑н Hamcho е включен в спорните списъци с основание. От друга страна, следва да се отбележи, че както е видно и от приложенията към писмените становища на страните, Hamcho International е холдингово дружество, собственост главно на г‑н Hamcho, което впрочем не се оспорва от самите жалбоподатели.
Следователно, без да се налага да се преценяват представените от Съвета доказателства, трябва да се констатира, че името на Hamcho International, холдингово дружество, собственост на г‑н Hamcho, е включено в спорните списъци с основание.
Ето защо втората част от второто основание трябва да се отхвърли, както и второто основание в неговата цялост.
По третото основание, изведено от нарушение на правото на собственост и на правото на икономическа свобода
Жалбоподателите изтъкват, че правото им на собственост и на икономическа свобода са нарушени единствено поради това че са засегнати правата им на защита.
Съветът оспорва доводите на жалбоподателите.
Най-напред следва да се припомни, че зачитането на правото на защита, закрепено в член 41, параграф 2 от Хартата на основните права, включва правото на изслушване и правото на достъп до документите при зачитане на легитимните интереси, свързани с поверителността (вж. решение на Съда от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съгласно постоянната съдебна практика в областта на ограничителните мерки, ефикасността на съдебния контрол, който трябва да може да се отнася до законосъобразността на мотивите за включването на името на физическо лице или образувание в списъците на адресатите на въпросните мерки, предполага, че органът на Съюза е длъжен, в рамките на възможното, да уведоми съответното лице или образувание за тези мотиви в момента на вземането на решение за включването или поне в най-кратки срокове след това, за да позволи на тези адресати да упражнят своевременно правото си на жалба (вж. в този смисъл решение от 3 септември 2008 г., Kadi и Al Barakaat International Foundation/Съвет и Комисия,
C‑402/05 P и C‑415/05 P
,
EU:C:2008:461
, т.
).
Всъщност спазването на това задължение за уведомяване на посочените мотиви е необходимо, за да могат адресатите на ограничителните мерки да защитят правата си при възможно най-добрите условия и да решат, разполагайки с цялата необходима информация, дали е необходимо да сезират съда на Съюза (вж. в този смисъл решение от 15 октомври 1987 г., Heylens и др.,
222/86
,
EU:C:1987:442
, т.
и решение от 4 февруари 2014 г., Syrian Lebanese Commercial Bank/Съвет,
T‑174/12 и T‑80/13
,
EU:T:2014:52
, т.
).
В случая следва да се отбележи, че както следва от точки 18, 19 и 23 по-горе, Съветът е уведомил предварително жалбоподателите с писмо от 19 декември 2014 г. за мотивите и доказателствата, предоставени в подкрепа на повторното включване на имената им в спорните списъци и е определил срок, в който да представят евентуални становища. Жалбоподателите оспорват това ново включване на 15 януари 2015 г. След това Съветът решава да включи отново имената им в спорните списъци, като ги уведомява за решението си, обжалваните актове и новата информация, която ги засяга, с писмо от 27 януари 2015 г. Поради това Съветът не може да бъде упрекнат в нарушение на правото на защита на жалбоподателите.
По-нататък, трябва да се припомни, че правото на собственост е част от общите принципи на правото на Съюза и то е записано в член 17 от Хартата на основните права (вж. решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Съвет,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съгласно постоянната съдебна практика обаче това основно право не се ползва с абсолютна защита в правото на Съюза, а трябва да бъде отчитано от гледна точка на функцията му в обществото. Следователно върху упражняването на това право могат да бъдат налагани ограничения, при условие че тези ограничения действително отговарят на преследваните от Съюза цели от общ интерес и че те не представляват от гледна точка на преследваната цел непропорционална и нетърпима намеса, която би могла да накърни самата същност на така гарантираните права (вж. решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Съвет,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, т.
и цитираната съдебна практика).
От това следва, че като се има предвид първостепенното значение на защитата на цивилното население в Сирия и предвидените в обжалваните решения дерогации, ограниченията на правото на собственост, изтъкнати от жалбоподателката, не са непропорционални (вж. в този смисъл решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Съвет,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, т.
), още повече че обжалваните актове предвиждат някои изключения, които позволяват на лицата и образуванията, към които са насочени ограничителните мерки, да посрещнат значителни разходи.
Всъщност обжалваните актове предвиждат възможността да се разреши използването на замразените средства за посрещане на основни нужди или за плащане на определени задължения, дават възможност да се разрешава конкретно размразяване на финансови средства, на други финансови активи или на други икономически източници и да се преразглежда периодично съставът на списъците с цел да се даде възможност на лицата и образуванията, които вече не отговарят на критериите за включване в спорния списък, да бъдат заличени от него (вж. в този смисъл решение от 13 септември 2013 г., Makhlouf/Съвет,
T‑383/11
,
EU:T:2013:431
, т.
и
).
Накрая, що се отнася до твърдените ограничения на икономическата свобода на жалбоподателите, прогласена в член 16 от Хартата за основните права, те не следва да се считат като непропорционални, поради същите причини като изложените в точки 119 и 120 по-горе по отношение на правото на собственост.
От това следва, че Съветът не е нарушил правото на собственост и икономическата свобода на жалбоподателите.
Ето защо третото основание трябва да бъде отхвърлено, както и жалбата в нейната цялост.
По съдебните разноски
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като жалбоподателите са загубили делото, те следва да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски по настоящото и по обезпечителното производство в съответствие с искането на Съвета.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (седми състав)
реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда г‑н Mohamad Hamcho и Hamcho International да заплатят направените от тях съдебни разноски, както и съдебните разноски на Съвета на Европейския съюз по настоящото и по обезпечителното производство.

Van der Woude
Ulloa Rubio
Marcoulli
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 26 октомври 2016 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.