CELEX: 62019CJ0914
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Sociálna politika
Zásada rovnosti zaobchádzania v zamestnaní a povolaní
Smernica 2000/78/ES
Článok 6 ods. 1
Charta základných práv Európskej únie
Článok 21
Zákaz diskriminácie na základe veku
Vnútroštátna právna úprava stanovujúca vekovú hranicu 50 rokov na prístup k notárskemu povolaniu
Odôvodnenie

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 10 ZFEÚ, článku 21 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), ako aj článku 6 ods. 1 smernice Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní (
Ú. v. ES L 303, 2000, s. 16
; Mim. vyd. 05/004, s. 79).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Ministero della Giustizia (Ministerstvo spravodlivosti, Taliansko) a GN vo veci stanovenia vekovej hranice 50 rokov na jej účasť na výberovom konaní na pridelenie 500 notárskych miest prostredníctvom dekrétu generálneho riaditeľa tohto ministerstva z 21. apríla 2016 o vyhlásení tohto výberového konania.
Právny rámec
Právo Únie
Odôvodnenie 6 smernice 2000/78 znie:
„Charta základných sociálnych práv pracovníkov spoločenstva uznáva dôležitosť boja proti každej forme diskriminácie, vrátane potreby uskutočnenia vhodných opatrení pre sociálnu a ekonomickú integráciu starších a ľudí so zdravotným postihnutím.“
Podľa článku 1 je „účelom“ tejto smernice „ustanovenie všeobecného rámca pre boj proti diskriminácii v zamestnaní a povolaní na základe náboženstva alebo viery, zdravotného postihnutia, veku alebo sexuálnej orientácie, s cieľom zaviesť v členských štátoch uplatňovanie zásady rovnakého zaobchádzania“.
Článok 2 ods. 1 a 2 uvedenej smernice stanovuje:
„1.   Na účely tejto smernice sa pod pojmom ‚zásada rovnakého zaobchádzania‘ rozumie, že nemá existovať žiadna priama alebo nepriama diskriminácia založená na ktoromkoľvek z dôvodov uvedených v článku 1.
2.   Na účely odseku 1:
a)
o priamu diskrimináciu ide, ak sa z niektorého z dôvodov uvedených v článku 1 zaobchádza s jednou osobou nepriaznivejšie ako sa v porovnateľnej situácii zaobchádza, zaobchádzalo alebo by sa mohlo zaobchádzať s inou osobou,
…“
Článok 3 ods. 1 písm. a) smernice 2000/78 spresňuje:
„V rámci právomocí delegovaných na spoločenstvo sa bude táto smernica vzťahovať na všetky osoby, tak vo verejnom ako i v súkromnom sektore, vrátane verejných orgánov vo vzťahu k:
a)
podmienkam prístupu k zamestnaniu, samostatnej zárobkovej činnosti alebo povolaniu, vrátane kritérií výberu a podmienok náboru, bez ohľadu na oblasť činnosti a na všetkých úrovniach profesionálnej hierarchie, vrátane postupu v zamestnaní;
…“
Článok 6 tejto smernice, nazvaný „Odôvodnené rozdiely v zaobchádzaní z dôvodu veku“, v odseku 1 stanovuje:
„Bez ohľadu na článok 2 ods. 2 členské štáty môžu stanoviť, že rozdiely v zaobchádzaní z dôvodu veku nie sú diskrimináciou, ak v kontexte vnútroštátnych právnych predpisov sú objektívne a primerane odôvodnené oprávneným cieľom, vrátane zákonnej politiky zamestnanosti, trhu práce a cieľov odbornej prípravy, a ak prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a nevyhnutné.
Takéto rozdiely v zaobchádzaní môžu okrem iného zahrňovať:
a)
stanovenie osobitných podmienok prístupu k zamestnaniu a odbornej príprave, zamestnaniu a povolaniu vrátane podmienok prepúšťania a odmeňovania pre mladých a starších pracovníkov a osoby s opatrovateľskými povinnosťami, aby sa podporila ich profesionálna integrácia alebo aby sa zabezpečila ich ochrana;
b)
stanovenie podmienok minimálneho veku, odbornej praxe alebo rokov služby pre prístup k zamestnaniu alebo k určitým výhodám, ktoré so zamestnaním súvisia;
c)
stanovenie hornej vekovej hranice uchádzačov, ktorá vyplýva z osobitných požiadaviek odbornej prípravy pre obsadzované miesto alebo z nutnosti primeranej doby zamestnania pred odchodom do dôchodku.“
Talianske právo
Článok 1 legge n. 1365, Norme per il conferimento dei posti notarili (zákon č. 1365 o pravidlách prideľovania notárskych miest) zo 6. augusta 1926 (GURI č. 192 z 19. augusta 1926), v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti vo veci samej (ďalej len „zákon č. 1365/1926“), znie:
„Notári sú vymenovaní dekrétom prezidenta republiky v nadväznosti na výberové konanie na základe skúšok, ktoré sa uskutočňuje v Ríme aspoň raz za rok, na počet miest, ktorý určí minister spravodlivosti.
…
Na pripustenie k účasti na výberovom konaní musia uchádzači:
…
b) v deň oznámenia o výberovom konaní nedovŕšiť vek 50 rokov;
…“
Článok 7 zákona č. 1365/1926 stanovuje:
„Pôsobiaci notári sú svojich funkcií zbavení dekrétom prezidenta republiky hneď, ako dosiahnu vek 75 rokov.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Ministerstvo spravodlivosti dekrétom z 21. apríla 2016 vyhlásilo výberové konanie na základe skúšok s cieľom obsadiť 500 notárskych miest. Tento dekrét stanovil vekovú hranicu 50 rokov na účasť na tomto výberovom konaní v súlade s článkom 1 zákona č. 1365/1926.
Pani GN uvedený dekrét, ktorým sa vylúčila jej účasť na písomnej časti skúšky, a to z dôvodu, že ku dňu oznámenia o vyhlásení výberového konania dosiahla vek 50 rokov, napadla na Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre región Lazio, Taliansko).
Tento súd prijal predbežné opatrenie, ktorým bolo GN umožnené zúčastniť sa na výberovom konaní. Menovaná úspešne zložila všetky skúšky uvedeného výberového konania.
Rozsudkom z 28. novembra 2019 tento súd vyhlásil žalobu GN za neprípustnú z dôvodu, že GN tým, že uspela na skúškach predmetného výberového konania, stratila záujem na konaní.
Ministerstvo spravodlivosti sa proti tomuto rozsudku odvolalo na Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko), pričom sa domnievalo, že Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre región Lazio) mal meritórne zamietnuť žalobu podanú GN a že nemalo zohľadniť úspešné zloženie skúšok predmetného výberového konania zo strany GN.
Vnútroštátny súd sa domnieva, že Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre región Lazio) mal vyhlásiť žalobu podanú GN proti dekrétu z 21. apríla 2016 za prípustnú v rozsahu, v akom stanovuje vekovú hranicu 50 rokov na účasť na výberovom konaní na prístup k notárskemu povolaniu. Okrem toho sa domnieva, že táto veková hranica je v súlade s platnou vnútroštátnou právnou úpravou, konkrétne s článkom 1 zákona č. 1365/1926. Consiglio di Stato (Štátna rada) však pochybuje o zlučiteľnosti tohto ustanovenia so smernicou 2000/78, takže na účely vyriešenia sporu, ktorý prejednáva, považuje za vhodné obrátiť sa na Súdny dvor.
Podľa tohto súdu vzniká najmä otázka, či uvedené ustanovenie možno považovať za odôvodnené vzhľadom na ciele, ktoré pred ním uviedlo ministerstvo spravodlivosti, smerujúce k zabezpečeniu stability výkonu notárskeho povolania počas významného obdobia bez toho, aby bola dotknutá rozpočtová rovnováha systému sociálneho zabezpečenia tohto povolania tým, že bráni osobám blízkym veku odchodu do dôchodku v prístupe k tomuto povolaniu.
Za týchto podmienok Consiglio di Stato (Štátna rada) rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Bránia článok 21 [Charty], článok 10 ZFEÚ a článok 6 smernice [2000/78], v časti, v ktorej zakazujú diskrimináciu z dôvodu veku, pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, možnosti členského štátu stanoviť vekovú hranicu týkajúcu sa prístupu k povolaniu notára?“
O prejudiciálnej otázke
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 21 Charty a článok 6 ods. 1 smernice 2000/78 majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje vekovú hranicu 50 rokov na účasť na výberovom konaní na prístup k notárskemu povolaniu.
Na úvod treba pripomenúť, že zákaz akejkoľvek diskriminácie okrem iného na základe veku je zakotvený v článku 21 Charty a že tento zákaz bol v oblasti zamestnania a povolania konkretizovaný smernicou 2000/78 (rozsudok zo 7. februára 2019, Escribano Vindel,
C‑49/18
,
EU:C:2019:106
, bod
a citovaná judikatúra).
Za týchto podmienok je na účely odpovede na položenú otázku potrebné v prvom rade zistiť, či právna úprava dotknutá vo veci samej patrí do pôsobnosti smernice 2000/78 a obsahuje rozdielne zaobchádzanie na základe veku. V prípade kladnej odpovede treba v druhom rade overiť, či toto rozdielne zaobchádzanie môže byť odôvodnené z hľadiska článku 6 ods. 1 tejto smernice.
Pokiaľ ide v prvom rade o otázku, či vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, patrí do pôsobnosti smernice 2000/78, tak z názvu a preambuly, ako aj z obsahu a účelu tejto smernice vyplýva, že má stanoviť všeobecný rámec, aby bola každému zaistená rovnosť zaobchádzania „v zamestnaní a povolaní“ tým, že sa mu ponúkne účinná ochrana proti diskriminácii z niektorého z dôvodov uvedených v jej článku 1, medzi ktoré patrí aj vek (rozsudok z 13. novembra 2014, Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, bod
a citovaná judikatúra).
Okrem toho z článku 3 ods. 1 písm. a) uvedenej smernice vyplýva, že táto sa v rámci právomocí delegovaných na Európsku úniu vzťahuje na všetky osoby tak vo verejnomm ako i v súkromnom sektore, vrátane verejných orgánov vo vzťahu k podmienkam prístupu k zamestnaniu, samostatnej zárobkovej činnosti alebo povolaniu, vrátane kritérií výberu a podmienok náboru, bez ohľadu na oblasť činnosti a na všetkých úrovniach profesionálnej hierarchie.
Článok 1 zákona č. 1365/1926 tým, že stanovuje, že na výberovom konaní na prístup k notárskemu povolaniu sa môžu zúčastniť iba uchádzači mladší ako 50 rokov, ovplyvňuje podmienky náboru v rámci tohto povolania. Právnu úpravu, o akú ide vo veci samej, preto treba považovať za právnu úpravu zavádzajúcu pravidlá týkajúce sa podmienok náboru v zmysle článku 3 ods. 1 písm. a) smernice 2000/78.
Za týchto okolností vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej patrí do pôsobnosti smernice 2000/78.
V druhom rade, pokiaľ ide o otázku, či právna úprava sporná vo veci samej zavádza rozdielne zaobchádzanie na základe veku podľa článku 2 ods. 1 smernice 2000/78, treba pripomenúť, že podľa znenia tohto ustanovenia pod pojmom „zásada rovnakého zaobchádzania“ sa rozumie, že nemá existovať žiadna priama alebo nepriama diskriminácia založená na ktoromkoľvek z dôvodov uvedených v článku 1 tejto smernice. Článok 2 ods. 2 písm. a) tejto smernice spresňuje, že na účely uplatnenia odseku 1 tohto článku 2 priama diskriminácia vzniká, ak sa z niektorého z dôvodov uvedených v článku 1 uvedenej smernice zaobchádza s jednou osobou nepriaznivejšie ako sa v porovnateľnej situácii zaobchádza s inou osobou (rozsudok z 12. januára 2010, Wolf,
C‑229/08
,
EU:C:2010:3
, bod
a citovaná judikatúra).
Uplatnenie článku 1 zákona č. 1365/1926 má v danom prípade za následok, že sa s určitými osobami zaobchádza nepriaznivejšie, ako sa zaobchádza s inými osobami v porovnateľnej situácii, z dôvodu, že prekročili vek 50 rokov. Takéto ustanovenie teda zavádza rozdielne zaobchádzanie na základe veku v zmysle článku 1 v spojení s článkom 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/78.
Z toho v treťom rade vyplýva, že je potrebné preskúmať, či je alebo nie je toto rozdielne zaobchádzanie odôvodnené vzhľadom na článok 6 ods. 1 uvedenej smernice.
Treba poznamenať, že prvý odsek tohto ustanovenia uvádza, že rozdiely v zaobchádzaní z dôvodu veku nie sú diskrimináciou, ak v kontexte vnútroštátnych právnych predpisov sú objektívne a primerane odôvodnené oprávneným cieľom, vrátane zákonnej politiky zamestnanosti, trhu práce a cieľov odbornej prípravy, a ak prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a nevyhnutné.
Článok 6 ods. 1 druhý pododsek písm. a) a c) smernice 2000/78 tiež spresňuje, že tieto rozdiely v zaobchádzaní môžu zahŕňať na jednej strane zavedenie osobitných podmienok prístupu k zamestnaniu pre mladých ľudí s cieľom podporiť ich profesionálnu integráciu, alebo na druhej strane stanovenie hornej vekovej hranice uchádzačov, ktorá vyplýva z osobitných požiadaviek odbornej prípravy pre obsadzované miesto alebo z nutnosti primeranej doby zamestnania pred odchodom do dôchodku.
Okrem toho treba pripomenúť, že členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy nielen pri voľbe sledovania cieľa stanoveného spomedzi iných cieľov v oblasti sociálnej politiky a politiky zamestnanosti, ale aj pri definícii opatrení, ktorými možno tento cieľ dosiahnuť. Táto miera voľnej úvahy však nemôže zbaviť podstaty vykonanie zásady zákazu diskriminácie na základe veku (rozsudok z 12. októbra 2010, Ingeniørforeningen i Danmark,
C‑499/08
,
EU:C:2010:600
, bod
a citovaná judikatúra).
V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že zákon č. 1365/1926 nespresňuje cieľ, ktorý sleduje v jeho článku 1 stanovujúcom vekovú hranicu 50 rokov na účasť na výberovom konaní na prístup k notárskemu povolaniu. Talianska vláda vo svojich písomných pripomienkach uvádza, že vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, sleduje tri ciele, a to predovšetkým zaručiť stabilitu výkonu notárskeho povolania počas značného obdobia pred odchodom do dôchodku, aby sa zachovala životaschopnosť systému sociálneho zabezpečenia, ďalej potreba chrániť riadne fungovanie notárskych právomocí, ktoré sa vyznačujú vysokým stupňom profesionality, a napokon zjednodušenie generačnej obnovy a omladenie tejto profesie.
V tejto súvislosti treba na úvod pripomenúť, že z článku 6 ods. 1 smernice 2000/78 nemožno vyvodiť, že by chýbajúca presnosť dotknutej vnútroštátnej právnej úpravy, čo sa týka sledovaného cieľa, automaticky vylučovala, že by táto úprava mohla byť odôvodnená na základe tohto ustanovenia. Pokiaľ však taká presnosť chýba, je nevyhnutné, aby iné okolnosti, ktoré vychádzajú zo všeobecného kontextu dotknutého opatrenia, umožňovali identifikáciu cieľa, ktorý je v jeho pozadí, na účely súdneho preskúmania v súvislosti s jeho oprávnenosťou, ako aj primeranosťou a nevyhnutnosťou prostriedkov použitých na jeho dosiahnutie (rozsudok z 21. júla 2011, Fuchs a Köhler,
C‑159/13 a C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, bod
). Okrem toho súbežné uplatnenie viacerých cieľov, ktoré sú buď navzájom prepojené, alebo zoradené podľa dôležitosti, nepredstavuje prekážku existencie legitímneho cieľa v zmysle článku 6 ods. 1 smernice 2000/78 (rozsudok z 2. apríla 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, bod
a citovaná judikatúra).
Pokiaľ ide po prvé o cieľ zaručiť stabilitu výkonu notárskeho povolania počas značného obdobia pred odchodom do dôchodku, aby sa zachovala životaschopnosť systému sociálneho zabezpečenia, treba uviesť, že článok 6 ods. 1 písm. c) umožňuje stanovenie hornej vekovej hranice uchádzačov, ktorá vyplýva z nutnosti primeranej doby zamestnania pred odchodom do dôchodku. Pokiaľ však ide o zachovanie systému sociálneho zabezpečenia notárov, zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že podľa článku 10 nariadenia týkajúceho sa činnosti sociálneho zabezpečenia a solidarity Cassa Nazionale del Notariato (Národná notárska komora, Taliansko), ktorá spravuje tento systém, je nárok na vyplatenie dôchodku pre notárov, ktorí ukončujú svoju činnosť v maximálnom veku povolenom na výkon tohto povolania, teda 75 rokov v súlade s článkom 7 zákona č. 1365/1926, podmienený vykonávaním tohto povolania počas 20 rokov. Ako uviedla Európska komisia vo svojich písomných pripomienkach, nárok na dôchodok priznaný notárom podľa tohto nariadenia zrejme nesúvisí s vekovou hranicou 50 rokov stanovenou v článku 1 uvedeného zákona na účasť na výberovom konaní, ale zdá sa, že súvisí s minimálnou dĺžkou výkonu povolania. Zdá sa teda, že podmienky stanovené uvedenou poisťovňou na zachovanie životaschopnosti systému sociálneho zabezpečenia notárov sú nezávislé od tejto vekovej hranice, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
Pokiaľ ide po druhé o potrebu chrániť riadne fungovanie notárskych právomocí, ktoré sa vyznačujú vysokým stupňom profesionality, treba uviesť, že je pravda, že článok 6 ods. 1 písm. c) smernice 2000/78 umožňuje stanovenie hornej vekovej hranice uchádzačov, ktorá vyplýva z odbornej prípravy pre obsadzované miesto.
Komisia však v tejto súvislosti zdôraznila, že podľa vnútroštátnej právnej úpravy musí mať uchádzač vo výberovom konaní na notárov diplom z práva a preukázať notársku prax v trvaní 18 mesiacov, ktorá slúži ako bežný nástroj na začatie notárskeho povolania, keďže všetci uchádzači, ktorí uspeli vo výberovom konaní na notárov, sa považujú za spôsobilých vykonávať notárske povolanie po absolvovaní povinnej skúšobnej doby 120 dní. Z toho vyplýva, s výhradou overenia v tejto súvislosti vnútroštátnym súdom, že sa nezdá, že by veková hranica 50 rokov stanovená v článku 1 zákona č. 1365/1926 sledovala cieľ uvedený v predchádzajúcom bode.
Po tretie, pokiaľ ide o cieľ spočívajúci v zjednodušení generačnej obnovy a omladení notárskej profesie, treba pripomenúť, že legitímnosť takéhoto cieľa všeobecného záujmu týkajúceho sa politiky zamestnanosti nemôže byť rozumne spochybnená, keďže patrí medzi ciele výslovne uvedené v článku 6 ods. 1 prvom pododseku smernice 2000/78 a keďže v súlade s článkom 3 ods. 3 prvým pododsekom ZEÚ podpora vysokej úrovne zamestnanosti predstavuje jeden z cieľov sledovaných Úniou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. apríla 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, bod
a citovanú judikatúru).
Okrem toho treba pripomenúť, že podpora zamestnávania nepochybne predstavuje legitímny cieľ sociálnej politiky alebo politiky zamestnanosti členských štátov, najmä pokiaľ ide o podporu prístupu mladých k výkonu povolania (rozsudok z 19. júla 2017, Abercrombie & Fitch Italia,
C‑143/16
,
EU:C:2017:566
, bod
, ako aj citovaná judikatúra).
Konkrétnejšie cieľ spočívajúci v zriadení vyváženej vekovej štruktúry medzi mladými zamestnancami a staršími zamestnancami, aby sa podporilo zamestnávanie nových pracovníkov a povyšovanie mladých, optimalizovalo sa riadenie personálu a predchádzalo sa prípadným sporom týkajúcim sa schopnosti zamestnancov vykonávať činnosť po dosiahnutí určitého veku, ktorý pritom sleduje poskytovanie kvalitných služieb v notárskej oblasti, môže byť legitímnym cieľom politiky zamestnanosti a trhu práce (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. júla 2011, Fuchs a Köhler,
C‑159/10 a C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, bod
).
V prejednávanej veci treba uviesť, že podľa článku 7 zákona č. 1365/1926 môže notár vykonávať svoju činnosť až do dovŕšenia veku 75 rokov. Okrem toho talianska vláda neuviedla skutočnosti, ktoré by naznačovali, že rôzne vekové skupiny by sa na konkrétnom trhu práce notárskych činností mohli dostať do vzájomnej konkurencie. Naopak, zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že v rámci výberového konania na notárov, o ktoré ide vo veci samej, bolo po skončení skúšok tohto výberového konania pripustených iba 419 uchádzačov, zatiaľ čo notárskych miest vyhradených podľa článku 1 tohto zákona osobám mladším ako 50 rokov, bolo dostupných 500. Nezdá sa teda, že by veková hranica zavedená v tomto článku, s výhradou overenia vnútroštátnym súdom, bola určená na podporu prístupu mladých právnikov k notárskemu povolaniu.
Za týchto podmienok vzhľadom na skutočnosti uvedené v bodoch 33 až 39 tohto rozsudku treba konštatovať, že aj keď ciele zaručenia stability výkonu notárskeho povolania počas značného obdobia pred odchodom do dôchodku, ochrany riadneho fungovania notárskych právomocí a zjednodušenia generačnej obnovy, ako aj omladenia tejto profesie, na ktoré odkazuje talianska vláda, možno považovať za legitímne ciele v zmysle článku 6 ods. 1 smernice 2000/78, zdá sa, že vnútroštátne ustanovenie, o ktoré ide vo veci samej, nesleduje také ciele, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.
Za predpokladu, že by tento súd dospel k záveru, že toto ustanovenie sleduje tieto ciele, je podľa samotného znenia článku 6 ods. 1 smernice 2000/78 ešte potrebné, aby prostriedky použité na dosiahnutie uvedených cieľov boli „primerané a nevyhnutné“.
Vnútroštátnemu súdu tak prináleží overiť, či článok 1 zákona č. 1365/1926 umožňuje dosiahnuť tie isté ciele bez toho, aby neprimerane zasahoval do legitímnych záujmov uchádzačov o notárske povolanie vo veku 50 alebo viac rokov, ktorí sú v dôsledku tohto ustanovenia zbavení možnosti vykonávať toto povolanie.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že orgánom členských štátov prislúcha nájsť spravodlivú rovnováhu medzi rôznymi existujúcimi záujmami (rozsudok z 2. apríla 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, bod
a citovaná judikatúra).
Zákaz diskriminácie na základe veku uvedený v článku 21 ods. 1 Charty sa totiž má vykladať s prihliadnutím na právo pracovať zakotvené v jej článku 15 ods. 1 Z toho vyplýva, že osobitnú pozornosť treba venovať účasti starších pracovníkov na profesijnom, a tým aj na hospodárskom, kultúrnom a sociálnom živote. Udržanie týchto osôb v aktívnom živote podporuje najmä rozmanitosť v zamestnaní. Záujem, ktorý predstavuje udržanie uvedených osôb v aktívnej službe, sa však musí zohľadniť súčasne s rešpektovaním ostatných, eventuálne protichodných záujmov (rozsudok z 2. apríla 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, bod
a citovaná judikatúra).
Pokiaľ ide o prvý cieľ, na ktorý sa odvoláva talianska vláda, stačí pripomenúť, že ako už bolo uvedené v bode 33 tohto rozsudku, nárok na vyplatenie dôchodku pre notárov, ktorí ukončujú výkon svojej funkcie pri dosiahnutí maximálneho veku 75 rokov povoleného na výkon tohto povolania, je podmienený vykonávaním tohto povolania počas najmenej 20 rokov.
Zdá sa teda, že článok 1 zákona č. 1365/1926 tým, že stanovuje vekovú hranicu na prístup k notárskemu povolaniu na 50 rokov bez ohľadu na túto minimálnu dĺžku činnosti, aby bolo možné žiadať o vyplácanie starobného dôchodku, keď notár dosiahol tento maximálny vek 75 rokov, ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na účely zaručenia stability výkonu notárskeho povolania počas značného obdobia, aby sa zachovala životaschopnosť systému sociálneho zabezpečenia, čo však prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
Pokiaľ ide o druhý cieľ uvádzaný talianskou vládou, ako bolo uvedené v bode 34 tohto rozsudku, článok 6 ods. 1 písm. c) smernice 2000/78 umožňuje stanoviť hornú vekovú hranicu pre prijatie do zamestnania vzhľadom na požiadavky odbornej prípravy pre obsadzované miesto. Ako to však bolo zdôraznené v bode 35 tohto rozsudku, keďže táto odborná príprava je v prípade uchádzačov, ktorí uspeli vo výberovom konaní na notárov, obmedzená na povinnú skúšobnú dobu 120 dní, zatiaľ čo títo uchádzači budú môcť vykonávať svoju činnosť až do dovŕšenia veku 75 rokov, zdá sa, že vyhradenie účasti na tomto výberovom konaní pre uchádzačov mladších ako 50 rokov prekračuje to, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa zabezpečiť odbornú prípravu požadovanú pre túto činnosť.
Pokiaľ ide o tretí cieľ, vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či v prejednávanej veci vnútroštátny zákonodarca pri výkone širokej miery voľnej úvahy, ktorou disponuje v oblasti sociálnej politiky a politiky zamestnanosti, našiel spravodlivú rovnováhu medzi cieľom zjednodušenia generačnej obnovy a omladenia notárskej profesie s potrebou zachovať účasť starších pracovníkov na profesijnom živote, keďže títo pracovníci sú z dôvodu tejto charakteristiky viac zraniteľní. Okrem toho, ako uvádza odôvodnenie 6 smernice 2000/78, Charta základných sociálnych práv pracovníkov Spoločenstva, prijatá na stretnutí Európskej rady, ktoré sa uskutočnilo v Štrasburgu 9. decembra 1989, uznáva potrebu uskutočnenia vhodných opatrení pre sociálnu a ekonomickú integráciu starších.
V tejto súvislosti treba uviesť, že zavedenie vekovej hranice 50 rokov na pripustenie k účasti vo výberovom konaní na účely prístupu k notárskemu povolaniu má za následok zvýšenie disponibility pracovných miest, ktoré môžu byť obsadené mladými uchádzačmi, a môže tak predstavovať vhodný prostriedok na dosiahnutie cieľa zjednodušenia generačnej obnovy a omladenia tejto profesie, pokiaľ však takéto opatrenie neprekračuje to, čo je nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa, a nezasahuje neprimerane do záujmov dotknutých osôb. V tomto kontexte prináleží vnútroštátnemu súdu nielen zohľadniť spôsobilosť týchto osôb vykonávať toto povolanie, ale aj zohľadniť ujmu, ktorú toto opatrenie môže spôsobiť dotknutým osobám (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. novembra 2012, Komisia/Maďarsko,
C‑286/12
,
EU:C:2012:687
, bod
).
V prejednávanej veci sa na jednej strane netvrdilo, že zavedenie vekovej hranice 50 rokov na pripustenie k účasti na tomto výberovom konaní je odôvodnené spôsobilosťou týchto uchádzačov vykonávať toto povolanie. Na druhej strane, ako vyplýva z bodu 39 tohto rozsudku, v rámci výberového konania na notárov, o ktoré ide vo veci samej, nebol obsadený nezanedbateľný počet miest, a teda mladí uchádzači nemali prístup k notárskemu povolaniu a uchádzačom, ktorí dosiahli vek 50 rokov, bola odňatá možnosť uplatňovať svoje schopnosti účasťou na tomto výberovom konaní, takže článok 1 zákona č. 1365/1926 tým, že stanovuje túto vekovú hranicu, zdá sa, ide nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie cieľa zjednodušenia generačnej obnovy a omladenia tejto profesie.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 21 Charty a článok 6 ods. 1 smernice 2000/78 sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje vekovú hranicu 50 rokov na účasť na výberovom konaní na prístup k notárskemu povolaniu, keďže sa zdá, že takáto právna úprava nesleduje ciele, ktorými je zaručenie stability výkonu tohto povolania počas značného obdobia pred odchodom do dôchodku, ochrana riadneho fungovania notárskych právomocí a zjednodušenie generačnej obnovy, ako aj omladenie uvedenej profesie, a v každom prípade ide nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie týchto cieľov, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:

Článok 21 Charty základných práv Európskej únie a článok 6 ods. 1 smernice Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje vekovú hranicu 50 rokov na účasť na výberovom konaní na prístup k notárskemu povolaniu, keďže sa zdá, že takáto právna úprava nesleduje ciele, ktorými je zaručenie stability výkonu tohto povolania počas značného obdobia pred odchodom do dôchodku, ochrana riadneho fungovania notárskych právomocí a zjednodušenie generačnej obnovy, ako aj omladenie uvedenej profesie, a v každom prípade ide nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie týchto cieľov, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.