CELEX: 62017CJ0430
Eelotsusetaotlus
Tarbijakaitse
Direktiiv 2011/83/EL
Kauglepingud
Artikli 6 lõike 1 punkt h
Taganemisõigusest teavitamise kohustus
Artikli 8 lõige 4
Leping, mis sõlmitakse kaugsidevahendi abil, mis seab piiranguid teabe esitamise ruumile või ajale
Mõiste „teabe esitamise ruumi või aja piirangud“
Ajakirjas sisalduv voldik
Tellimiskupong, milles on ära toodud hüperlink, kus asub taganemisõigust käsitlev teave

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiivi 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ (
ELT 2011, L 304, lk 64
), artikli 6 lõike 1 punkti h ja artikli 8 lõiget 4.
Taotlus esitati kohtuvaidluses, kus on vastamisi Saksa õiguse alusel asutatud äriühing Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG ja ebaausate kaubandustavade vastase võitlusega tegelev ühing Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV (edaspidi „Zentrale“), ja mis puudutab tarbija taganemisõigust käsitlevat teavet reklaamis, mida äriühing tegi eri ajalehtedes ja ajakirjades ilmunud reklaamvoldikus.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Harta
Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 11 „Sõna- ja teabevabadus“ lõikes 1 on sätestatud:
„Igaühel on õigus sõnavabadusele. See õigus kätkeb arvamusvabadust ning vabadust saada ja levitada teavet ja ideid avaliku võimu sekkumiseta ning sõltumata riigipiiridest.“
Harta artiklis 16 „Ettevõtlusvabadus“ on sätestatud:
„Ettevõtlusvabadust tunnustatakse liidu õiguse ning siseriiklike õigusaktide ja tavade kohaselt.“
Harta artiklis 38 „Tarbijakaitse“ on sätestatud:
„Liidu poliitikaga tagatakse tarbijakaitse kõrge tase.“
Direktiiv 2011/83
Direktiivi 2011/83 põhjendustes 3–5, 7, 34, 36 ja 44 on märgitud:
„(3)
[ELTL] artikli 169 lõige 1 ning artikli 169 lõike 2 punkt a näevad ette, et liit aitab kaasa kõrgetasemelise tarbijakaitse saavutamisele meetmetega, mis on vastu võetud [ELTL] artikli 114 põhjal.
(4)
[…] Tarbijate kauglepingute ja väljaspool äriruume sõlmitud lepingute teatavate aspektide ühtlustamine on vajalik toimiva ning tarbijatele suunatud siseturu arendamiseks, kus valitseb tasakaal kõrgetasemelise tarbijakaitse ja ettevõtjate konkurentsivõime vahel, järgides seejuures subsidiaarsuse põhimõtet.
(5)
[…] [T]arbijatele esitatava teabe ning kauglepingutest ja väljaspool äriruume sõlmitavatest lepingutest taganemise täielik ühtlustamine [aitab] kaasa kõrgetasemelisele tarbijakaitsele ning […] siseturu paremale toimimisele.
[…]
(7)
Mõne peamise regulatiivse aspekti täielik ühtlustamine peaks tunduvalt suurendama nii tarbijate kui kauplejate õiguskindlust. […] Lisaks sellele peaks nende eeskirjadega tagatama tarbijate jaoks ühtlaselt kõrge tarbijakaitse tase kogu liidus.
[…]
(34)
Kaupleja peaks andma tarbijale selget ja arusaadavat teavet, enne kui tarbija on seotud kauglepingu või väljaspool äriruume sõlmitava lepinguga, muu kui kauglepingu või väljaspool äriruume sõlmitava lepinguga või mis tahes vastava pakkumisega. […]
[…]
(36)
Kauglepingute puhul tuleks kohandada teavitamisnõudeid nii, et arvesse võetaks teatavate kommunikatsioonivahendite tehnilisi piiranguid, näiteks teatavate mobiiltelefonide ekraanidel kuvatavate tähemärkide piiratud arv või telepoodide reklaami ajaline piiratus. Sellistel juhtudel peaks kaupleja täitma teavitamise miinimumnõudeid ja andma tarbijale viite muude teabeallikate kohta, näiteks pakkuma välja maksuvaba telefoninumbri või kaupleja veebilehe aadressi, kus asjakohane teave on vahetult ja hõlpsasti kättesaadav. […]
[…]
(44)
Erinevused viisides, kuidas liikmesriikides taganemisõigust teostatakse, on põhjustanud piiriülese müügiga tegelevatele kauplejatele kulusid. Ühtlustatud taganemisteate näidisvormi kasutuselevõtt, mida tarbijad võivad kasutada, peaks lihtsustama lepingust taganemist ja suurendama õiguskindlust. Seetõttu peaks liikmesriigid hoiduma liidu näidisvormile mis tahes esitusviisi käsitlevate nõuete kehtestamisest (näiteks seoses tähemärgi suurusega). Siiski peaks tarbijale jääma õigus teatada lepingust taganemisest vabas vormis, kui tema taganemisest teavitav avaldus kauplejale on ühemõtteline. Seda nõuet oleks võimalik täita kirja, telefonikõne või kauba tagastamisega koos selge avaldusega, kuid kohustus tõendada, et taganemine toimus direktiivis määratletud tähtaegade jooksul, peaks lasuma tarbijal. […]“.
Direktiivi artiklis 1 „Reguleerimisese“ on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on aidata kõrge tarbijakaitse taseme saavutamisega kaasa siseturu nõuetekohasele toimimisele, ühtlustades tarbijate ja kauplejate vahel sõlmitud lepinguid käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide teatavaid aspekte.“
Direktiivi artikli 2 „Mõisted“ kohaselt:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
7)
„kaugleping“ – kaupleja ja tarbija vahel sõlmitud leping, mis sõlmitakse organiseeritud kaugmüügi- või teenuste osutamise skeemi alusel ilma kaupleja ja tarbija üheaegse füüsilise kohalolekuta, kasutades eranditult kas üht või mitut kaugsidevahendit kuni ja kaasa arvatud ajani, millal leping sõlmitakse;
[…]“.
Direktiivi artiklis 6 „Teavitamisnõuded kauglepingute ja väljaspool äriruume sõlmitud lepingute puhul“ on sätestatud:
„1.   Enne tarbija sidumist kauglepingu või väljaspool äriruume sõlmitava lepingu või vastava pakkumisega esitab kaupleja tarbijale selgel ja arusaadaval viisil järgmise teabe:
[…]
h)
taganemisõiguse olemasolu korral selle õiguse kasutamise tingimused, tähtaeg ja kord vastavalt artikli 11 lõikes 1 sätestatule ning I lisa B osas esitatud taganemisteate näidisvorm;“
[…]
4.   [Lõike 1 punktis h] osutatud teabe võib esitada I lisa A osas toodud taganemise näidisjuhendit kasutades. Kaupleja on täitnud [lõike 1 punktis h] kehtestatud teavitamisnõuded, kui ta esitas need juhendid tarbijale nõuetekohaselt täidetuna.
5.   Lõikes 1 osutatud teave moodustab kauglepingu või väljaspool äriruume sõlmitud lepingu lahutamatu osa, mida võib muuta ainult juhul, kui lepingupooled on sõnaselgelt selles kokku leppinud.
[…]“.
Direktiivi 2011/83 artikkel 8 „Vorminõuded kauglepingute puhul“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Kauglepingute puhul esitab kaupleja artikli 6 lõikes 1 ette nähtud teabe või teeb selle teabe tarbijale kättesaadavaks asjakohasel viisil, pidades silmas kasutatavat kaugsidevahendit, lihtsas ja arusaadavas keeles. Kui kõnealune teave esitatakse püsival andmekandjal, peab see olema loetav.
[…]
4.   Kui leping sõlmitakse kaugsidevahendi abil, mis esitab piiranguid teabe esitamise ruumile või ajale, esitab kaupleja enne sellise lepingu sõlmimist konkreetsele kaugsidevahendile kohases ulatuses vähemalt lepingueelse teabe kauba või teenuse põhiomaduste, kaupleja isiku, koguhinna, taganemisõiguse ja lepingu kestuse kohta ning juhul, kui leping on tähtajatu, lepingu lõpetamise tingimused vastavalt artikli 6 lõike 1 punktidele a, b, e, h ja o. Muu artikli 6 lõikes 1 osutatud teabe esitab kaupleja asjakohasel viisil vastavalt käesoleva artikli lõikele 1.
[…]
7.   Kaupleja annab tarbijale kinnituse sõlmitud lepingu kohta püsival andmekandjal mõistliku aja jooksul pärast kauglepingu sõlmimist ning hiljemalt samal ajal kauba kohaletoimetamisega või enne, kui teenuse osutamine algab. Kõnealune kinnitus sisaldab järgmist:
a)
kogu artikli 6 lõikes 1 osutatud teave, kui kaupleja ei ole seda teavet tarbijale juba esitanud püsival andmekandjal enne kauglepingu sõlmimist, […]
[…]“.
Sama direktiivi artikli 9 „Taganemisõigus“ lõiked 1 ja 2 sätestavad:
„1.   Tarbija võib 14 päeva jooksul kauglepingust või väljaspool äriruume sõlmitud lepingust taganeda ilma põhjust esitamata ning kandmata muid kulusid peale artikli 13 lõikes 2 ja artiklis 14 sätestatud kulude, välja arvatud juhul, kui kohaldatakse artiklis 16 ettenähtud erandeid.
2.   Ilma et see piiraks artikli 10 kohaldamist, lõpeb käesoleva artikli lõikes 1 osutatud taganemistähtaeg 14 päeva pärast […]
[…]“.
Direktiivi artikkel 11 „Taganemisõiguse kasutamine“ sätestab:
„1.   „Tarbija teavitab enne taganemistähtaja lõppu kauplejat oma lepingust taganemise otsusest. Tarbija võib selleks kas:
a)
kasutada I lisa B osas esitatud taganemisteate näidisvormi või
b)
esitada mõne muu ühemõttelise avalduse, millega ta annab teada oma lepingust taganemise otsusest.
Liikmesriigid ei kehtesta taganemisteate näidisvormile muid vorminõudeid kui need, mis on esitatud I lisa B osas.
[…]
3.   Kaupleja võib lisaks lõikes 1 osutatud võimalustele anda tarbijale võimaluse täita ja esitada kas I lisa B osas esitatud taganemisteate näidisvormi või muu ühemõttelise avalduse elektrooniliselt kaupleja veebilehel. Sellisel juhul edastab kaupleja tarbijale viivituseta püsival andmekandjal taganemisteate kättesaamise kinnituse.
[…]“.
Direktiivi artiklis 12 „Taganemisteate mõju“ on sätestatud:
„Taganemisõiguse kasutamise tagajärjel lõpevad lepinguosaliste kohustused:
a)
seoses kauglepingu või väljaspool äriruume sõlmitava lepingu täitmisega või
b)
seoses kauglepingu või väljaspool äriruume sõlmitava lepingu sõlmimisega, juhul kui pakkumise tegi tarbija.“
Direktiivi 2011/83 I lisa, mis käsitleb „Teavet taganemisõiguse kasutamise kohta“ sisaldab A‑osa „Taganemise näidisjuhend“ ja B‑osa „Taganemisteate näidisvorm“.
Saksa õigus
Tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch, edaspidi „BGB“) § 355 „Lepingust taganemise õigus tarbijalepingute puhul“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kui seaduses on tarbijale ette nähtud käesoleva sätte kohane taganemisõigus, ei ole tarbija ega kaupleja selle õiguse tähtaegse kasutamise korral enam seotud lepingu sõlmimiseks antud nõustumusega. Lepingust taganemine toimub taganemisavalduse esitamisega kauplejale. Taganemisavaldus peab ühemõtteliselt väljendama tarbija otsust lepingust taganeda. Taganemist ei tule põhjendada. Tähtaja arvestamisel läheb arvesse saatmise kuupäev.“
BGB § 312g „Taganemisõigus“ lõikes 1 on sätestatud:
„Väljaspool äriruume sõlmitud lepingute ja kauglepingute korral on tarbijal õigus lepingust taganeda vastavalt [BGB] §-le 355.“
Tsiviilseadustiku rakendusseaduse (Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuche, edaspidi „EGBGB“) § 246a „Teavitamisnõuded väljaspool äriruume sõlmitavate lepingute ja kauglepingute, välja arvatud finantsteenuste osutamise lepingute korral“ lõikes 1 on sätestatud:
„[…]
2)   Kui tarbijal on õigus lepingust taganeda vastavalt BGB § 312g lõikele 1, on kaupleja kohustatud teavitama tarbijat:
1.
taganemisõiguse kasutamise tingimustest, tähtaegadest ja korrast vastavalt BGB § 355 lõikele 1, samuti lisas 2 ette nähtud taganemisteate näidisvormist,
[…]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Aastal 2014 levitas Walbusch Walter Busch eri ajalehtedes ja ajakirjades kuueleheküljelist reklaamprospekti mõõtmetega 19 x 23,7 cm. Prospekt sisaldas eraldatavat postkaardi vormis tellimiskupongi. Tellimiskupongi esi‑ ja tagaküljel oli viidatud seadusest tulenevale taganemisõigusele, samuti oli seal ära märgitud Walbusch Walter Buschi telefoni‑ ja faksinumber, veebi‑ ja postiaadress. Äratoodud veebilehel www.klepper.net olid pealkirja „AGB“ (
Allgemeine Geschäftsbedingungen
, müügi üldtingimused“) all ära toodud lepingust taganemise juhised ja taganemisteate näidisvorm.
Zentrale väitis, et prospekt on ebaaus kaubandustava, sest see ei sisalda nõuetekohaseid juhiseid tarbija lepingust taganemise õiguse kohta, ja sest taganemisteate näidisvormi ei ole prospektile lisatud.
Zentrale esitas seetõttu Landgericht Wuppertalile (Wuppertali esimese astme kohus, Saksamaa) hagi nõudega lõpetada kõnesoleva prospekti avaldamine ning nõudega hüvitada kulud, mida ta on kohtueelses menetluses kandnud.
Landgericht Wuppertal (Wuppertali esimese astme kohus) rahuldas hagi, ent selle kohtuotsuse tühistas osaliselt Oberlandesgericht Düsseldorf (Düsseldorfi liidumaa kõrgeim üldkohus, Saksamaa).
Walbusch Walter Busch esitas Oberlandesgericht Düsseldorfi (Düsseldorfi liidumaa kõrgeim üldkohus) otsuse peale kassatsioonkaebuse Bundesgerichtshofile (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus).
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kuigi prospektis sisalduva tellimiskupongi esi‑ ja tagaküljel oli viidatud seadusest tuleneva taganemisõiguse olemasolule, ei olnud prospektis endas mingit teavet taganemisõiguse kasutamise tingimuste, tähtaja ja korra kohta ja samuti ei sisaldanud see taganemisteate näidisvormi.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul võib direktiivi 2011/83 artikli 8 lõike 4 tõlgendamisel kasutada kaht eri lähenemisviisi, mis puudutab tarbija teavitamise kohustuse ulatust juhtumil, kui kasutatakse kaugsidevahendit, mis seab piiranguid teabe esitamise ruumile või ajale.
Esimese kohaselt on kõnealune säte kohaldatav, kui kaugsidevahendi kasutamisest tuleneb selle sidevahendi olemuse tõttu üldiselt ruumiline või ajaline piirang. Nii peab kataloogides või brošüürides alati olema esitatud taganemisõigust käsitlev kogu teave, samas kui ajalehekuulutuses või postikaadisuurusel flaieril, mille abil on võimalik tellimus esitada, piisab taganemisõiguse olemasolu äramärkimisest.
Teise lähenemisviisi kohaselt on otsustav kaugsidevahendi konkreetne kauplejapoolne seadistus, eriti disain, küljendus, graafiline kujundus või reklaammaterjali suurus. Direktiivi 2011/83 artikli 8 lõikes 4 ette nähtud erand võib olla kohaldatav, kui taganemisõigust ja -viisi puudutava ammendava teabe esitamine võib võtta ära olulise osa, nt enam kui 10% reklaammaterjali pinnast.
Lisaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et direktiivi 2011/83 kõnesoleva sätte tõlgendamisel tuleks arvestada harta artikliga 16 tagatud ettevõtlusvabadust. Täpsemalt, nagu ilmneb Euroopa Kohtu 17. detsembri 2015. aasta otsusest Neptune Distribution (
C‑157/14
,
EU:C:2015:823
, punkt
), hõlmab see vabadus vabadust teha reklaami, kusjuures kooskõlas harta artikli 52 lõikega 1 ei või kauplejapoolset reklaamimisvõtete valikut ebaproportsionaalselt piirata.
Ühelt poolt võiks kohustus esitada reklaamis kogu teave taganemisõiguse kohta kaupleja jaoks negatiivselt mõjutada teatavate reklaamteabe esitamise vormide otstarbekust, kuivõrd see taganemisõigust puudutav teave võib hakata neis reklaamsõnumites domineerima. Teiselt poolt antaks tarbijale sellises olukorras suur hulk teavet, millega ta ei saaks nõuetekohaselt tutvuda.
Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi [2011/83] artikli 8 lõike 4 kohaldamisel omab seoses küsimusega, kas kaugsidevahend (käesoleval juhul: reklaamprospekt koos tellimiskupongiga) seab piiranguid teabe esitamise ruumile või ajale, tähtsust see,
a)
kas kaugsidevahend seab teabe esitamise ruumile või ajale oma laadi tõttu (abstraktseid) piiranguid,
või
b)
kas kaugsidevahendi kujundus, mille kaupleja on valinud, seab teabe esitamise ruumile või ajale (konkreetsel juhul) piiranguid?
2.
Kas direktiivi [2011/83] artikli 8 lõikega 4 ja artikli 6 lõike 1 punktiga h on kooskõlas, kui teabe esitamisel taganemisõiguse kohta piirdutakse olukorras, kus esinevad piirangud teabe esitamise ruumile või ajale kõnealuse direktiivi artikli 8 lõike 4 tähenduses, teabe esitamisega taganemisõiguse olemasolu kohta?
3.
Kas vastavalt direktiivi [2011/83] artikli 8 lõikele 4 ja artikli 6 lõike 1 punktile h on enne sidevahendi abil lepingu sõlmimist ka olukorras, kus esinevad piirangud teabe esitamise ruumile või ajale, alati tingimata nõutav lisada kaugsidevahendile direktiivi [2011/83] I lisa B-osas esitatud taganemisteate näidisvorm?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Nende küsimustega, mida tuleb käsitleda koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada seda, millistest kriteeriumidest lähtudes tuleb hinnata, kas lepingut võib pidada sõlmituks kaugsidevahendi abil, mis seab piiranguid teabe esitamise ruumile või ajale direktiivi 2011/83 artikli 8 lõike 4 mõttes, ja vajaduse korral ka seda, millise ulatusega on direktiivi artikli 6 lõike 1 punktis h ette nähtud kohustus taganemisõigusest teavitada.
Sissejuhatavalt olgu meelde tuletatud, et direktiivi 2011/83 artikli 6 lõikes 1 on sätestatud, et enne tarbija sidumist kauglepingu või väljaspool äriruume sõlmitava lepingu või vastava pakkumisega esitab kaupleja tarbijale selgel ja arusaadaval viisil teatava seda lepingut või pakkumist käsitleva teabe. Konkreetselt juhul, kui taganemisõigus on olemas, kohustab direktiivi artikli 6 lõike 1 punkt h kauplejat esitama tarbijale selle õiguse kasutamise tingimused, tähtaja ja korra vastavalt artikli 11 lõikes 1 sätestatule ning I lisa B osas esitatud taganemisteate näidisvormi.
Direktiivi 2011/83 viidatud artikli 11 lõikes 1 on sätestatud, et tarbija, kes kavatseb kasutada tal olevat taganemisõigust, peab teavitama kauplejat oma lepingust taganemise otsusest, kas kasutades direktiivi I lisa B osas esitatud taganemisteate näidisvormi või esitades mõne muu ühemõttelise avalduse, millega ta annab teada oma lepingust taganemise otsusest. Lisaks on direktiivi artikli 11 lõikes 3 sätestatud, et kaupleja võib lisaks artikli 11 lõikes 1 osutatud võimalustele anda tarbijale võimaluse täita ja esitada kas I lisa B osas esitatud taganemisteate näidisvormi või muu ühemõttelise avalduse elektrooniliselt kaupleja veebilehel.
Juhul, kui leping on sõlmitud kaugsidevahendi abil, mis seab piiranguid teabe esitamise ruumile või ajale, siis kohustab direktiivi 2011/83 artikli 8 lõige 4 kauplejat ainult esitama, enne sellise lepingu sõlmimist konkreetsele kaugsidevahendile kohases ulatuses, direktiivi artikli 6 lõikes 1 nimetatud teatava lepingueelse teabe, mille hulka kuulub teave taganemisõiguse kohta, nagu nähtub direktiivi artikli 6 lõike 1 punktist h. Niisugusel juhul tuleb muu lepingueelne teave esitada tarbijale kasutatud kaugsidevahendit arvestades asjakohasel viisil ja selges ja arusaadavas keeles.
Nagu sellega seoses tuleneb direktiivi 2011/83 artiklist 1, arvestades põhjendusi 4, 5 ja 7, siis on direktiivi 2011/83 eesmärk aidata kaasa kõrgetasemelisele tarbijakaitsele, tagades tarbijate teavitatuse ja turvalisuse kauplejatega tehtavates tehingutes. Peale selle on tarbijakaitse liidu poliitikates tagatud ELTL artikli 169 ning harta artikliga 38 (vt selle kohta 2. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main,
C‑568/15
,
EU:C:2017:154
, punkt
).
Direktiivi 2011/83 eesmärk on tagada tarbijatele ulatuslik kaitse, andes neile muu hulgas kauglepingute puhul teatud õigused. Liidu seadusandja eesmärk on hoida ära, et sidevahendite kasutamine tooks kaasa tarbijale antava teabe vähendamise (vt analoogia alusel 5. juuli 2012. aasta kohtuotsus Content Services,
C‑49/11
,
EU:C:2012:419
, punkt
).
Ent tarbijale on ülimalt oluline, et enne lepingu sõlmimist on teda teavitatud lepingu tingimustest ja lepingu sõlmimise tagajärgedest (13. septembri 2018. aasta kohtuotsus Wind Tre ja Vodafone Italia,
C‑54/17 ja C‑55/17
,
EU:C:2018:710
, punkt
). Just selle teabe alusel otsustab tarbija, kas ta soovib end kauplejaga lepinguliselt siduda.
Aga nagu on märgitud direktiivi 2011/83 põhjenduses 36, tuleks kauglepingute puhul kohandada teavitamisnõudeid nii, et arvesse võetaks teatavate kommunikatsioonivahendite tehnilisi piiranguid, näiteks teatavate mobiiltelefonide ekraanidel kuvatavate tähemärkide piiratud arv või telepoodide reklaami ajaline piiratus. Sellistel juhtudel peaks kaupleja täitma teavitamise miinimumnõudeid ja andma tarbijale viite muude teabeallikate kohta, näiteks pakkuma välja maksuvaba telefoninumbri või kaupleja veebilehe aadressi, kus asjakohane teave on vahetult ja hõlpsasti kättesaadav.
Järelikult võib kaupleja jaoks juhul, kui ta kasutab tarbijaga lepingu sõlmimiseks teatud tüüpi kaugsidevahendit, osutuda võimatuks anda selle suhtluse raames kogu teavet, mille esitamise näeb ette direktiivi 2011/83 artikli 6 lõige 1. Niisugune olukord tekib siis, kui kaupleja valitud sidevahendi kasutamisest tuleneb selle sidevahendi olemuse tõttu teabe esitamisele ruumiline või ajaline piirang või kaupleja majanduslikust valikust tulenev piirang, mis puudutab muu hulgas ärilise teate kestust ja sellele kulunud ruumi.
Selle hindamine, kas konkreetsel juhtumil seab kaugsidevahend teabe esitamisele ajalisi või ruumilisi piiranguid direktiivi 2011/83 artikli 8 lõike 4 tähenduses, tuleb läbi viia, arvestades kaupleja ärilise teate kõiki tehnilisi tunnuseid. Sellega seoses tuleb kontrollida, kas arvestades teate alla minevat aega ja ruumi ja seda trükikirja miinimumsuurust, mis on adressaadist keskmise tarbija jaoks niisuguse teate korral sobiv, saab selles teates objektiivselt võttes esitada kogu artikli 6 lõikes 1 nimetatud teabe. Seevastu aga viis, kuidas kaupleja kasutab valitud sidevahendi raames tema käsutuses olevat ruumi ja aega, ei puutu selle hinnangu raames asjasse.
Eeldusel, et on tuvastatud, et sidevahend seab teabe esitamisele ruumilisi või ajalisi piiranguid, tuleb seega kontrollida, kas kaupleja edastas tarbijale kooskõlas direktiivi 2011/83 artikli 8 lõigetega 1 ja 4 muu artikli 6 lõikes 1 nimetatud teabe selges ja arusaadavas keeles muu kanali kaudu.
Selle kohta olgu öeldud, et direktiivi 2011/83 artikli 8 lõigetes 1 ja 4 pakutud lahendus, nii nagu seda on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse punktides 37–40, on kantud eesmärgist tagada õiglane tasakaal kõrgetasemelise tarbijakaitse ja ettevõtjate konkurentsivõime vahel, nagu ilmneb direktiivi põhjendusest 4.
Nimelt võimaldab direktiivi 2011/83 artikli 8 lõigetes 1 ja 4 ette nähtud teavitamiskohustus tarbijal saada enne kauglepingu sõlmimist sobivas vormis vajalikku teavet, mis võimaldab tal otsustada, kas leping sõlmida või mitte, mis vastab seega kooskõlas ELTL artikliga 169 direktiivi põhjenduses 3 nimetatud ülekaalukale üldisele tarbijakaitse huvile, riivamata siiski harta artiklitega 11 ja 16 tagatud väljendus- ja teabevabaduse ning ettevõtlusvabaduse olemust.
Sellega seoses piirduvad direktiivi 2011/83 artikli 8 lõiked 1 ja 4 ühelt poolt, vägagi limiteeritud raamistikus ja kaugel sellest, et keelata teatud teavitamistehnikate kasutamist, piiride paikapanemisega selle äriteabe sisule, mis esitatakse tarbijaga kauglepingu sõlmimise eesmärgil. Teiselt poolt puudutab kohustus esitada igal juhul direktiivi artikli 8 lõike 4 esimeses lauses ette nähtud teave, ainult osa sellest teabest, mille esitamine tarbijale on enne kauglepingu sõlmimist kohustuslik vastavalt selle direktiivi artikli 6 lõikele 1. Nimelt, nagu sai märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 40, tuleb direktiivi artikli 8 lõikes 4 silmas peetud hüpoteesi korral esitada muu kanali kaudu selges ja arusaadavas keeles muud teavet.
Teabe hulka, mis tarbijale igal juhul anda tuleb, kuulub taganemisõigust puudutav teave, nagu tuleneb direktiivi 2011/83 artikli 6 lõike 1 punktist h.
Nimelt on taganemisõiguse eesmärk kaitsta tarbijat eriolukorras, mis valitseb sidevahendi abil sõlmitava lepingu korral, arvestades, et tarbija ei saa tegelikult toodet näha ega osutatava teenuse laadiga tutvuda enne lepingu sõlmimist. Lepingust taganemise õigus on seega mõeldud kompenseerima ebasoodsat olukorda, milles on tarbija sidevahendi abil sõlmitava lepingu korral, nähes talle ette sobiva järelemõtlemisaja, mille jooksul ta saab omandatud asja kontrollida ja järele proovida (vt analoogia alusel 3. septembri 2009. aasta kohtuotsus Messner,
C‑489/07
,
EU:C:2009:502
, punkt
).
Arvestades taganemisõiguse olulisust tarbijakaitse seisukohast, on seda õigust puudutav lepingueelne teave tarbija jaoks põhjapaneva tähtsusega, võimaldades tarbijal teha teavitatuna otsus, kas sõlmida kauplejaga kaugleping või mitte. Selleks, et tarbijal niisugusest teabest täiel määral kasu oleks, peavad tarbijale olema eelnevalt teada taganemisõiguse teostamise tingimused, tähtaeg ja üksikasjalik kord. Kui leping on sõlmitud kaugsidevahendi abil, mis seab piirid teabe esitamise ruumile või ajale, siis ei tule kauplejal ajal, mil ta kasutab sellist lepingu sõlmimise viisi, edastada tarbijale direktiivi I lisa B osas olevat näidisvormi. Nimelt, asjaolu, et näidisvorm on talle sellise lepingu sõlmimisviisi korral enne lepingu sõlmimist kättesaadav, ei mõjuta ühelt poolt tarbija otsust, kas kaugleping sõlmida või mitte, ja teiselt poolt riskiks see, kui panna kauplejale kohustus igal juhul see näidisvorm tarbijale edastada, koormata kauplejat ebaproportsionaalselt ja teatud juhtumitel, nt telefoni teel sõlmitud lepingute korral, talumatult. Sellisel juhul on näidisvormi teatavaks tegemine muul teel, selges ja arusaadavas keeles, piisav.
Kõiki eelnevalt esitatud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata järgmiselt:
–
selle hindamine, kas konkreetsel juhtumil seab kaugsidevahend teabe esitamisele ajalisi või ruumilisi piiranguid direktiivi 2011/83 artikli 8 lõike 4 tähenduses, tuleb läbi viia, arvestades kaupleja ärilise teate kõiki tehnilisi tunnuseid. Sellega seoses tuleb riigisisesel kohtul kontrollida, kas arvestades teate alla minevat aega ja ruumi ja seda trükikirja miinimumsuurust, mis on adressaadist keskmise tarbija jaoks niisuguse teate korral sobiv, saab selles teates objektiivselt võttes esitada kogu artikli 6 lõikes 1 nimetatud teabe;
–
direktiivi 2011/83 artikli 6 lõike 1 punkti h ja artikli 8 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui leping on sõlmitud kaugsidevahendi abil, mis seab piiranguid teabe esitamise ruumile või ajale ja kui taganemisõigus on olemas, siis on kaupleja kohustatud esitama tarbijale, konkreetsele kaugsidevahendile kohases ulatuses ja enne lepingu sõlmimist, teabe taganemisõiguse teostamise tingimuste, tähtaja ja üksikasjaliku korra kohta. Niisugusel juhul peab kaupleja esitama direktiivi I lisa B osas sisalduva näidisvormi tarbijale muul teel ning selges ja arusaadavas keeles
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

Selle hindamine, kas konkreetsel juhtumil seab kaugsidevahend teabe esitamisele ajalisi või ruumilisi piiranguid Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiivi 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ, artikli 8 lõike 4 tähenduses, tuleb läbi viia, arvestades kaupleja ärilise teate kõiki tehnilisi tunnuseid. Sellega seoses tuleb riigisisesel kohtul kontrollida, kas arvestades teate alla minevat aega ja ruumi ja seda trükikirja miinimumsuurust, mis on adressaadist keskmise tarbija jaoks niisuguse teate korral sobiv, saab selles teates objektiivselt võttes esitada kogu artikli 6 lõikes 1 nimetatud teabe.

Direktiivi 2011/83 artikli 6 lõike 1 punkti h ja artikli 8 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui leping on sõlmitud kaugsidevahendi abil, mis seab piiranguid teabe esitamise ruumile või ajale ja kui taganemisõigus on olemas, siis on kaupleja kohustatud esitama tarbijale, konkreetsele kaugsidevahendile kohases ulatuses ja enne lepingu sõlmimist, teabe taganemisõiguse teostamise tingimuste, tähtaja ja üksikasjaliku korra kohta. Niisugusel juhul peab kaupleja esitama direktiivi I lisa B osas sisalduva näidisvormi tarbijale muul teel ning selges ja arusaadavas keeles.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.