CELEX: 62019CJ0914
Predhodno odločanje
Socialna politika
Načelo enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu
Direktiva 2000/78/ES
Člen 6(1)
Listina Evropske unije o temeljnih pravicah
Člen 21
Prepoved vsakršne diskriminacije na podlagi starosti
Nacionalna zakonodaja, ki določa starostno omejitev 50 let za dostop do notarskega poklica
Upravičenost

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 10 PDEU, člena 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) in člena 6(1) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Ministero della Giustizia (ministrstvo za pravosodje, Italija) in osebo GN, ker je bila z odlokom generalnega direktorja tega ministrstva z dne 21. aprila 2016, s katerim je bil objavljen natečaj na podlagi preizkusov za dodelitev 500 notarskih mest, določena starostna omejitev 50 let za sodelovanje na tem natečaju.
Pravni okvir
Pravo Unije
V uvodni izjavi 6 Direktive 2000/78 je navedeno:
„Listina Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev priznava pomembnost boja proti vsem oblikam diskriminacije, vključno s potrebo po sprejemanju ustreznih ukrepov za socialno in ekonomsko vključenost starejših in hendikepiranih.“
V skladu s členom 1 je „[n]amen te direktive […] opredeliti splošni okvir boja proti diskriminaciji zaradi vere ali prepričanja, hendikepiranosti, starosti ali spolne usmerjenosti pri zaposlovanju in delu, zato da bi v državah članicah uresničevali načelo enakega obravnavanja“.
Člen 2(1) in (2) navedene direktive določa:
„1.   V tej direktivi ‚načelo enakega obravnavanja‘ pomeni, da ne obstaja nikakršna neposredna ali posredna diskriminacija zaradi katerega od razlogov iz člena 1.
2.   V smislu odstavka 1:
(a)
se šteje, da gre za neposredno diskriminacijo, kadar je, je bila ali bi bila oseba obravnavana manj ugodno kakor neka druga v primerljivi situaciji zaradi katerega od razlogov iz člena 1.
[…]“
V členu 3(1)(a) Direktive 2000/78 je pojasnjeno:
„V mejah pristojnosti, ki so prenesene na Skupnost, se ta direktiva uporablja za vse osebe, bodisi v javnem bodisi v zasebnem sektorju, vključno z javnimi telesi, kar zadeva:
(a)
pogoje, pod katerimi je dostopna zaposlitev, samozaposlitev ali delo, vključno z izbirnimi merili in pogoji za sprejem v službo, ne glede na to, za katero vejo dejavnosti ali hierarhično mesto gre, vključno z napredovanjem;
[…]“
Člen 6 te direktive, naslovljen „Upravičenost različnega obravnavanja zaradi starosti“, v odstavku 1 določa:
„Ne glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje zaradi starosti ne predstavlja diskriminacije, če ga v kontekstu nacionalnega prava objektivno in razumno utemeljujejo z legitimnim ciljem, vključno z legitimnimi cilji zaposlovalne politike, delovnega trga in poklicnega usposabljanja, in če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni.
Tako različno obravnavanje je lahko med drugim:
(a)
določitev posebnih pogojev glede dostopnosti zaposlitve in poklicnega usposabljanja, zaposlitve in dela, vključno s pogoji glede odpustitve in plačila, za mlade osebe, starejše delavce in osebe, ki so dolžne skrbeti za druge, zato da se spodbuja njihovo poklicno vključenost ali jim zagotavlja varstvo;
(b)
z določitvijo minimalnih pogojev glede starosti, delovnih izkušenj ali delovne dobe glede dostopa do zaposlitve ali kakšnih ugodnosti, povezanih z zaposlenostjo;
(c)
z določitvijo najvišje starosti za zaposlitev, ki temelji na zahtevah glede usposobljenosti za zadevno delovno mesto, ali na potrebi po primerni dobi zaposlenosti pred upokojitvijo.“
Italijansko pravo
Člen 1 legge n. 1365, Norme per il conferimento dei posti notarili (zakon št. 1365 o pravilih za dodelitev notarskih mest) z dne 6. avgusta 1926 (GURI št. 192 z dne 19. avgusta 1926) v različici, ki se uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: zakon št. 1365/1926), določa:
„Notarji so z odlokom predsednika republike po natečaju na podlagi preizkusov, ki se vsaj enkrat letno izvede v Rimu, imenovani za število delovnih mest, ki ga določi minister za pravosodje.
[…]
Za pripustitev k udeležbi na natečaju kandidati:
[…]
(b) na dan razpisa natečaja še niso dopolnili 50 let;
[…]“
Člen 7 zakona št. 1365/1926 določa:
„Notarji, ki trenutno opravljajo službo, so z odlokom predsednika republike razrešeni, ko dopolnijo 75 let.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Ministrstvo za pravosodje je z odlokom z dne 21. aprila 2016 razpisalo natečaj na podlagi preizkusov za zapolnitev 500 notarskih mest. S tem odlokom je bila na podlagi člena 1 zakona št. 1365/1926 za sodelovanje na tem natečaju določena starostna omejitev 50 let.
Oseba GN je pri Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (deželno upravno sodišče za Lacij, Italija) izpodbijala navedeni odlok, s katerim je bila izključena iz opravljanja pisnih preizkusov, ker je na datum razpisa natečaja že dopolnila starost 50 let.
To sodišče je sprejelo začasno odredbo, s katero je bilo osebi GN dovoljeno sodelovati na natečaju. Uspešno je opravila vse preizkuse navedenega natečaja.
Isto sodišče je s sodbo z dne 28. novembra 2019 tožbo osebe GN razglasilo za nedopustno, ker je ta s tem, da je uspešno opravila preizkuse zadevnega natečaja, izgubila vsakršen pravni interes.
Ministrstvo za pravosodje je zoper to sodbo pri Consiglio di Stato (državni svet, Italija) vložilo pritožbo, ker je menilo, da bi moralo Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (deželno upravno sodišče za Lacij) tožbo, ki jo je vložila oseba GN, vsebinsko zavrniti in ne bi smelo upoštevati, da je ta uspešno opravila preizkuse zadevnega natečaja.
Predložitveno sodišče meni, da bi moralo Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (deželno upravno sodišče za Lacij) tožbo, ki jo je oseba GN vložila zoper odlok z dne 21. aprila 2016 v delu, v katerem določa starostno omejitev 50 let za sodelovanje na natečaju za dostop do notarskega poklica, razglasiti za dopustno. Poleg tega meni, da je ta starostna omejitev v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo, in sicer s členom 1 zakona št. 1365/1926. Vendar Consiglio di Stato (državni svet) dvomi o združljivosti te določbe z Direktivo 2000/78, tako da bi bilo treba Sodišču postaviti vprašanje za rešitev spora, ki mu je predložen.
Po mnenju predložitvenega sodišča se postavlja zlasti vprašanje, ali bi bilo navedeno določbo mogoče šteti za upravičeno glede na cilje, ki jih je pred njim navedlo ministrstvo za pravosodje in katerih namen je zagotoviti stabilnost opravljanja notarskega poklica v daljšem časovnem obdobju, ne da bi to vplivalo na proračunsko ravnovesje sistema socialne varnosti za ta poklic, z onemogočanjem dostopa do tega poklica osebam, ki so blizu upokojitvene starosti.
V teh okoliščinah je Consiglio di Stato (državni svet) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali člen 21 [Listine], člen 10 PDEU in člen 6 Direktive [2000/78] v delu, v katerem prepovedujejo diskriminacijo zaradi starosti pri dostopu do zaposlitve, nasprotujejo temu, da država članica za dostop do notarskega poklica določi starostno mejo?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 21 Listine in člen 6(1) Direktive 2000/78 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki določa starostno omejitev 50 let za sodelovanje na natečaju za dostop do notarskega poklica.
Najprej je treba opozoriti, da je prepoved vsakršne diskriminacije, med drugim na podlagi starosti, vključena v člen 21 Listine in da je bila ta prepoved konkretizirana z Direktivo 2000/78 na področju zaposlovanja in dela (sodba z dne 7. februarja 2019, Escribano Vindel,
C‑49/18
,
EU:C:2019:106
, točka
in navedena sodna praksa).
V teh okoliščinah je treba za odgovor na postavljeno vprašanje najprej ugotoviti, ali ureditev iz postopka v glavni stvari spada na področje uporabe Direktive 2000/78 in vsebuje različno obravnavanje zaradi starosti. Če je odgovor pritrdilen, je treba nato preveriti, ali je to različno obravnavanje glede na člen 6(1) te direktive lahko upravičeno.
Na prvem mestu je glede vprašanja, ali ureditev iz postopka v glavni stvari spada na področje uporabe Direktive 2000/78, iz naslova, uvodnih izjav, vsebine in cilja te direktive razvidno, da naj bi se z njo vzpostavil splošen okvir, ki zagotavlja enako obravnavanje „pri zaposlovanju in delu“ vseh oseb, tako da jim omogoči učinkovito varstvo pred diskriminacijo, ki temelji na enem od razlogov iz člena 1 te direktive, med katerimi je tudi starost (sodba z dne 13. novembra 2014, Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega je iz člena 3(1)(a) navedene direktive zlasti razvidno, da se ta direktiva v okviru pristojnosti, ki so prenesene na Evropsko unijo, uporablja za vse osebe, bodisi v javnem bodisi v zasebnem sektorju, vključno z javnimi telesi, med drugim glede pogojev, pod katerimi je dostopna zaposlitev, samozaposlitev ali delo, vključno z izbirnimi merili in pogoji za sprejem v službo, ne glede na to, za katero vejo dejavnosti ali hierarhično mesto gre.
Člen 1 zakona št. 1365/1926 pa s tem, da določa, da lahko na natečaju za dostop do notarskega poklica sodelujejo le kandidati, ki so na dan razpisa natečaja mlajši od 50 let, vpliva na pogoje zaposlovanja v okviru te zaposlitve. Zato je treba za ureditev iz postopka v glavni stvari šteti, da določa pravila v zvezi s pogoji zaposlovanja v smislu člena 3(1)(a) Direktive 2000/78.
V teh okoliščinah ureditev iz postopka v glavni stvari spada na področje uporabe Direktive 2000/78.
Na drugem mestu, glede vprašanja, ali zakonodaja iz postopka v glavni stvari vzpostavlja različno obravnavanje na podlagi starosti v smislu člena 2(1) Direktive 2000/78, je treba spomniti, da v skladu s to določbo „načelo enakega obravnavanja“ pomeni, da ne obstaja nikakršna neposredna ali posredna diskriminacija iz katerega od razlogov iz člena 1 te direktive. Člen 2(2)(a) te direktive določa, da se za uporabo odstavka 1 tega člena 2 šteje, da gre za neposredno diskriminacijo, kadar je oseba obravnavana manj ugodno kakor neka druga v primerljivem položaju iz katerega od razlogov iz člena 1 navedene direktive (sodba z dne 12. januarja 2010, Wolf,
C‑229/08
,
EU:C:2010:3
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavani zadevi uporaba člena 1 zakona št. 1365/1926 pomeni, da se nekatere osebe obravnavajo manj ugodno od drugih oseb v primerljivem položaju, ker so dopolnile starost 50 let. Taka določba pomeni različno obravnavanje, ki temelji na starosti, v smislu določb člena 1 in člena 2(2)(a) Direktive 2000/78.
Iz tega sledi, da je treba na tretjem mestu ugotoviti, ali je to različno obravnavanje glede na člen 6(1) navedene direktive upravičeno.
Poudariti je treba, da prvi odstavek te določbe določa, da različno obravnavanje zaradi starosti ne pomeni diskriminacije, če je v okviru nacionalnega prava objektivno in razumno utemeljeno z legitimnim ciljem – zlasti z legitimnimi cilji zaposlovalne politike, delovnega trga in poklicnega usposabljanja – in če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni.
Člen 6(1), drugi pododstavek, točki (a) in (c), Direktive 2000/78 določa tudi, da lahko to različno obravnavanje med drugim vključuje določitev posebnih pogojev glede dostopnosti zaposlitve za mlade, da bi se spodbudila njihova poklicna vključenost, na eni strani ali določitev najvišje starosti za zaposlitev, ki temelji na zahtevah glede usposobljenosti za zadevno delovno mesto ali na potrebi po primerni dobi zaposlenosti pred upokojitvijo, na drugi.
Poleg tega je treba spomniti, da države članice nimajo široke diskrecijske pravice le pri izbiri glede tega, kateri konkretni cilj socialne in zaposlovalne politike se uresničuje, temveč tudi pri opredelitvi ukrepov, s katerimi se lahko ta uresniči. Vendar ta diskrecijska pravica ne sme izničiti bistva uresničevanja načela prepovedi diskriminacije na podlagi starosti (sodba z dne 12. oktobra 2010, Ingeniørforeningen i Danmark,
C‑499/08
,
EU:C:2010:600
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da zakon št. 1365/1926 ne pojasnjuje cilja, na katerega se nanaša njegov člen 1, ki določa starostno omejitev 50 let za sodelovanje na natečaju za dostop do notarskega poklica. Italijanska vlada v pisnem stališču navaja, da nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari sledi trem ciljem, in sicer, najprej, zagotavljanju stabilnosti opravljanja notarskega poklica v daljšem obdobju pred upokojitvijo, tako da se ohrani vzdržnost sistema socialne varnosti, nato potrebi po zaščiti pravilnega izvajanja notarskih pooblastil, za katere je značilna visoka stopnja strokovnosti in, nazadnje, olajšanju menjave generacij in pomladitve tega poklica.
V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da iz člena 6(1) Direktive 2000/78 ni mogoče sklepati, da bi nenatančna določitev cilja v zadevni ureditvi, ki mu ta sledi, samodejno izključila možnost, da bi bil ta upravičen na podlagi te določbe. Če take natančne določitve cilja ni, je pomembno, da je z drugimi elementi, ki so vzeti iz splošnega okvira zadevnega ukrepa, mogoče opredeliti osnovni cilj tega ukrepa, in sicer zaradi sodnega nadzora njegove zakonitosti ter primernosti in nujnosti uporabljenih načinov uresničevanja tega cilja (sodba z dne 21. julija 2011, Fuchs in Köhler,
C‑159/10 in C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, točka
). Poleg tega sklicevanje na več ciljev hkrati, ki so bodisi med seboj povezani bodisi razvrščeni po pomembnosti, ne pomeni ovire za obstoj legitimnega cilja v smislu člena 6(1) Direktive 2000/78 (sodba z dne 2. aprila 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, točka
in navedena sodna praksa).
Prvič, glede cilja zagotavljanja stabilnosti opravljanja notarskega poklica v daljšem obdobju pred upokojitvijo, tako da se ohrani vzdržnost sistema socialne varnosti, je treba poudariti, da člen 6(1)(c) omogoča določitev najvišje starosti za zaposlitev, ki temelji na potrebi po primerni dobi zaposlenosti pred upokojitvijo. Glede ohranitve sistema socialne varnosti notarjev pa je iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da je na podlagi člena 10 uredbe o dejavnosti socialnega varstva in solidarnosti Cassa Nazionale del Notariato (nacionalni notarski sklad, Italija), ki upravlja ta sistem, pravica do izplačila pokojnine za notarje, ki prenehajo opravljati dejavnost po najvišji dovoljeni starosti za opravljanje tega poklica, to je 75 let na podlagi člena 7 zakona št. 1365/1926, pogojena s tem, da so jo opravljali 20 let. Kot je Evropska komisija navedla v pisnem stališču, ne kaže, da bi bila pravica do pokojnine, ki jo imajo notarji na podlagi te uredbe, povezana s starostno omejitvijo 50 let, ki jo člen 1 navedenega zakona določa za pripustitev k natečaju za dostop, temveč se zdi povezana z minimalnim trajanjem opravljanja poklica. Pogoji, ki jih navedeni sklad določi za ohranitev vzdržnosti sistema socialne varnosti notarjev, tako očitno niso odvisni od te starostne omejitve, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
Drugič, v zvezi s potrebo po zaščiti pravilnega izvajanja notarskih pooblastil, za katera je značilna visoka stopnja strokovnosti, je treba poudariti, da člen 6(1)(c) Direktive 2000/78 sicer omogoča določitev najvišje starosti za zaposlitev, ki temelji na zahtevah glede usposobljenosti za zadevno delovno mesto.
Vendar je Komisija v zvezi s tem poudarila, da mora imeti kandidat na natečaju za izbiro notarjev v skladu z nacionalno zakonodajo diplomo iz prava in potrdilo o opravljeni 18‑mesečni notarski praksi, ki je običajna listina za opravljanje notarske dejavnosti, saj vsi kandidati, ki so uspešno opravili natečaj za notarje, štejejo za sposobne opravljati notarski poklic, potem ko opravijo 120 dni obveznega pripravništva. Iz tega sledi – kar mora v zvezi s tem preveriti predložitveno sodišče – da se starostna omejitev 50 let, ki jo določa člen 1 zakona št. 1365/1926, ne nanaša na cilj, naveden v prejšnji točki.
Tretjič, v zvezi s ciljem poenostavitve menjave generacij in pomladitve notarskega poklica je treba opozoriti, da o legitimnosti takega cilja v splošnem interesu, ki se nanaša na politiko zaposlovanja, ni mogoče razumno dvomiti, saj je eden od ciljev, ki so izrecno določeni v členu 6(1), prvi pododstavek, Direktive 2000/78, v skladu s členom 3(3), prvi pododstavek, PEU pa je spodbujanje visoke ravni zaposlenosti eden od ciljev, ki jim sledi Unija (glej v tem smislu sodbo z dne 2. aprila 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega je treba navesti, da je spodbujanje zaposlovanja nedvomno legitimen cilj socialne politike ali politike zaposlovanja držav članic, zlasti če gre za spodbujanje dostopa mladih do nekega poklica (sodba z dne 19. julija 2017, Abercrombie & Fitch Italia,
C‑143/16
,
EU:C:2017:566
, točka
in navedena sodna praksa).
Še zlasti je cilj vzpostavitve uravnotežene starostne strukture med mladimi in starejšimi zaposlenimi, da bi bilo olajšano zaposlovanje mladih in spodbujanje njihovega napredovanja, da bi bilo upravljanje osebja optimalno in da bi se tako preprečili morebitni spori o sposobnosti zaposlenega za opravljanje dela po neki starosti, pri čemer bi se hkrati opravljala kakovostna notarska služba, lahko legitimen cilj politike zaposlovanja in trga dela (glej v tem smislu sodbo z dne 21. julija 2011, Fuchs in Köhler,
C‑159/10 in C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, točka
).
V obravnavanem primeru je treba poudariti, da lahko notar v skladu s členom 7 zakona št. 1365/1926 svojo dejavnost opravlja do 75. leta starosti. Poleg tega italijanska vlada ni navedla elementov, ki bi kazali na to, da bi lahko različne starostne skupine na trgu dela, specifičnega za notarske dejavnosti, med seboj konkurirale. Nasprotno, iz spisa, ki je na voljo Sodišču, je razvidno, da je bilo v okviru natečaja za notarje iz postopka v glavni stvari po preizkusih tega natečaja sprejetih le 419 kandidatov, medtem ko je bilo na voljo 500 notarskih mest, ki so bila v skladu s členom 1 tega zakona pridržana osebam, mlajšim od 50 let. Kaže torej, da starostna omejitev, ki jo določa ta člen, ni namenjena spodbujanju dostopa mladih pravnikov do notarskega poklica, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
V teh okoliščinah je treba glede na elemente iz točk od 33 do 39 te sodbe ugotoviti, da je cilje zagotavljanja stabilnosti opravljanja notarskega poklica v daljšem obdobju pred upokojitvijo, zaščite pravilnega izvajanja notarskih pooblastil ter poenostavitve menjave generacij in pomladitve tega poklica, na katere se sklicuje italijanska vlada, sicer mogoče šteti za legitimne cilje v smislu člena 6(1) Direktive 2000/78, vendar se zdi, da nacionalna določba iz postopka v glavni stvari ne sledi takim ciljem, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
Če bi to sodišče vseeno ugotovilo, da ta določba sledi tem ciljem, morajo biti načini uresničevanja navedenih ciljev v skladu z besedilom člena 6(1) Direktive 2000/78 „primerni in nujni“.
Tako mora predložitveno sodišče preveriti, ali člen 1 zakona št. 1365/1926 omogoča uresničitev istih ciljev, ne da bi pri tem pretirano posegal v legitimne interese notarskih kandidatov, starih 50 let ali več, ki jim je zaradi te določbe odvzeta možnost opravljanja tega poklica.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da morajo pristojni organi držav članic najti pravično ravnotežje med različnimi obstoječimi interesi (sodba z dne 2. aprila 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, točka
in navedena sodna praksa).
Prepoved diskriminacije na podlagi starosti iz člena 21(1) Listine je treba namreč razlagati glede na pravico do dela, priznano v členu 15(1) Listine. Iz tega izhaja, da je treba nameniti posebno pozornost udeležbi starejših delavcev v poklicnem življenju ter tako v ekonomskem, kulturnem in socialnem življenju. S tem, da so te osebe obdržane na poklicni poti, se med drugim spodbuja raznovrstnost zaposlovanja. Interes za nadaljevanje delovnega razmerja navedenih oseb pa je treba upoštevati skupaj z drugimi, morebiti drugačnimi interesi (sodba z dne 2. aprila 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s prvim ciljem, na katerega se sklicuje italijanska vlada, pa je dovolj spomniti, kot je bilo navedeno že v točki 33 te sodbe, da je pravica do izplačila pokojnin notarjem, ki prenehajo opravljati svoje naloge, ko dopolnijo starost 75 let, ki je dovoljena za opravljanje tega poklica, pogojena s tem, da so ga opravljali najmanj 20 let.
Zato se zdi, da člen 1 zakona št. 1365/1926 s tem, da starostno omejitev za dostop do notarskega poklica določa na 50 let, ne da bi se upoštevalo to minimalno trajanje dejavnosti, da bi bilo mogoče zahtevati izplačilo starostne pokojnine, ko notar doseže to najvišjo starost 75 let, presega tisto, kar je nujno – kar mora preveriti predložitveno sodišče – za zagotovitev stabilnosti opravljanja notarskega poklica v daljšem obdobju, tako da se ohrani vzdržnost sistema socialne varnosti.
Glede drugega cilja, ki ga navaja italijanska vlada, kot je bilo navedeno v točki 34 te sodbe, člen 6(1)(c) Direktive 2000/78 omogoča določitev najvišje starosti za zaposlitev glede na zahtevano izobrazbo za zadevno delovno mesto. Ker pa je, kot je bilo poudarjeno v točki 35 te sodbe, to usposabljanje za kandidate, ki so uspešno opravili natečaj za notarje, omejeno na 120 dni obveznega pripravništva, medtem ko lahko ti svojo dejavnost opravljajo do 75. leta starosti, dejstvo, da se tega natečaja lahko udeležijo le kandidati, mlajši od 50 let, očitno presega to, kar je potrebno za uresničitev cilja zagotovitve usposabljanja, zahtevanega za to dejavnost.
Glede tretjega cilja mora predložitveno sodišče preveriti, ali je v obravnavanem primeru nacionalni zakonodajalec pri izvrševanju široke diskrecijske pravice, ki jo ima na področju socialne in zaposlovalne politike, našel pravično ravnotežje med ciljem poenostavitve menjave generacij in pomladitve notarskega poklica ter potrebo po ohranitvi sodelovanja starejših delavcev v poklicnem življenju, saj so ti delavci zaradi te značilnosti bolj ranljivi. Poleg tega, kot je navedeno v uvodni izjavi 6 Direktive 2000/78, Listina Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev, sprejeta na zasedanju Evropskega sveta v Strasbourgu 9. decembra 1989, priznava potrebo po sprejetju ustreznih ukrepov za socialno in ekonomsko vključenost starejših oseb.
V zvezi s tem je treba poudariti, da je posledica uvedbe starostne omejitve 50 let za pripustitev k natečaju za dostop do notarskega poklica povečanje razpoložljivosti delovnih mest, ki jih bodo lahko zasedli mladi kandidati, in je tako lahko ustrezno sredstvo za uresničitev cilja poenostavitve menjave generacij in pomladitve tega poklica, vendar le če tak ukrep ne presega tega, kar je potrebno za dosego tega cilja, in ne posega pretirano v interese zadevnih oseb. V tem okviru mora nacionalno sodišče upoštevati ne le sposobnost teh oseb za opravljanje tega poklica, ampak mora upoštevati tudi škodo, ki jo ta ukrep lahko povzroči zadevnim osebam (glej v tem smislu sodbo z dne 6. novembra 2012, Komisija/Madžarska,
C‑286/12
,
EU:C:2012:687
, točka
).
V obravnavanem primeru po eni strani ni bilo zatrjevano, da bi bila uvedba starostne omejitve 50 let za pristop k temu natečaju upravičena s sposobnostjo teh kandidatov za opravljanje tega poklica. Po drugi strani, kot je razvidno iz točke 39 te sodbe, v okviru natečaja za notarje iz postopka v glavni stvari nezanemarljivo število delovnih mest ni bilo zapolnjenih in zato mladi kandidati niso imeli dostopa do notarskega poklica, kandidatom, ki so dopolnili 50 let, pa je bila odvzeta možnost, da bi se jim s sodelovanjem na tem natečaju priznala usposobljenost, tako da se zdi, da člen 1 zakona št. 1365/1926 z določitvijo te starostne meje presega to, kar je nujno za uresničitev cilja olajšanja menjave generacij in pomladitve tega poklica.
Glede na vse zgoraj navedene ugotovitve je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 21 Listine in člen 6(1) Direktive 2000/78 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa starostno omejitev 50 let za sodelovanje na natečaju za dostop do notarskega poklica, če se zdi, da taka ureditev ne sledi ciljem zagotavljanja stabilnosti opravljanja tega poklica za daljše obdobje pred upokojitvijo, zaščite pravilnega izvajanja notarskih pooblastil ter olajšanja menjave generacij in pomladitve navedenega poklica ter vsekakor presega to, kar je nujno za uresničitev teh ciljev, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

Člen 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člen 6(1) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa starostno mejo 50 let za sodelovanje na natečaju za dostop do notarskega poklica, če se zdi, da taka ureditev ne sledi ciljem zagotavljanja stabilnosti opravljanja tega poklica za daljše obdobje pred upokojitvijo, zaščite pravilnega izvajanja notarskih pooblastil ter olajšanja menjave generacij in pomladitve navedenega poklica ter vsekakor presega to, kar je nujno za uresničitev teh ciljev, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.