CELEX: 62022CJ0358
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Muitų sąjunga
Reglamentas (EEB) Nr. 2913/92
Bendrijos muitinės kodeksas
195 straipsnis
217 straipsnio 1 dalis
221 straipsnio 1 dalis
Bendrasis muitų tarifas
Muitinės skolininko garanto prievolės
Pranešimo apie skolą muitinei procedūra
Su šia skola susiję muitai, apie kuriuos skolininkui tinkamai nepranešta
Solidariojo garanto prievolė sumokėti skolą muitinei

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (
OL L 302, 1992, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t. p. 307), iš dalies pakeisto 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 648/2005 (
OL L 117, 2005, p. 13
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 10 t. p. 239; toliau – Muitinės kodeksas), 195, 217 ir 221 straipsnių išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Bolloré Logistics SA
ir
direction interrégionale des douanes et droits indirects de Caen
(Kano tarpregioninė muitų ir netiesioginių mokesčių administracija, Prancūzija) ir
recette régionale des douanes et droits indirects de Caen
(Kano muitų ir netiesioginių mokesčių pajamos, Prancūzija) (toliau kartu – muitinės administracija) bei
Bolloré Ports de Cherbourg SAS
(toliau – BPC) ginčą dėl skolos muitinei, dėl kurios ieškovė pagrindinėje byloje buvo BPC garantas, sumokėjimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Muitinės kodeksas buvo panaikintas ir pakeistas 2013 m. spalio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas (
OL L 269, 2013, p. 1
; klaidų ištaisymas
OL L 287, 2013, p. 90
). Vis dėlto pagal šio reglamento 286 straipsnio 2 dalį, siejamą su jo 288 straipsnio 2 dalimi, Muitinės kodeksas buvo taikomas iki 2016 m. balandžio 30 d.
Muitinės kodekso 4 straipsnyje numatyta:
„Šiame Kodekse vartojamos šios sąvokos:
<…>
9)
„Skola muitinei“ – asmens prievolė sumokėti pagal galiojančias Bendrijos nuostatas atitinkamoms prekėms taikomų importo muitų (importo skola muitinei) arba eksporto muitų (eksporto skola muitinei) sumą;
<…>
12)
„Skolininkas“ – bet kuris asmuo, privalantis sumokėti skolą muitinei.
<…>“
Muitinės kodekso 88 straipsnyje nustatyta:
„Muitinė turi teisę reikalauti, kad sąlyginio neapmokestinimo procedūros įforminimas prekėms priklausytų nuo garantijos, užtikrinančios, kad bus sumokėta bet kokia skola muitinei, galinti atsirasti dėl šių prekių, pateikimo.
Specialiosios nuostatos, susijusios su garantijos pateikimu, gali būti išdėstytos aprašant atitinkamą sąlyginio neapmokestinimo procedūrą.“
Muitinės kodekso 104 straipsnyje nustatyta:
„Nepažeidžiant 88 straipsnio, muitinė turi teisę reikalauti, kad sandėlio savininkas pateiktų garantiją, užtikrinančią 101 straipsnyje išvardytų prievolių įvykdymą.“
Muitinės kodekso 189 straipsnyje nustatyta:
„1.   Jeigu vadovaudamasi muitinės veiklos taisyklėmis muitinė reikalauja pateikti garantiją, užtikrinančią skolos muitinei sumokėjimą, tokią garantiją turi pateikti asmuo, privalantis arba galintis tapti privalančiu sumokėti tą skolą.
<…>
3.   Muitinė turi teisę leisti, kad garantiją pateiktų ne asmuo, iš kurio jos reikalaujama, o kitas asmuo.
<…>“
Muitinės kodekso 190 straipsnyje nustatyta:
„1.   Jeigu muitų teisės aktuose nustatyta, kad garantijos pateikti neprivaloma, muitinė gali reikalauti tokios garantijos savo nuožiūra, jeigu ji abejoja, ar atsiradusi arba galinti atsirasti skola muitinei bus sumokėta per nustatytą laikotarpį.
<…>“
Muitinės kodekso 193 straipsnyje nustatyta:
„Garantiją galima pateikti vienu iš šių būdų:
–
sumokant piniginį užstatą arba
–
garantuojant garantui.“
Muitinės kodekso 195 straipsnyje nurodyta:
„Garantas turi raštu įsipareigoti solidariai su skolininku sumokėti skolą muitinei sudarančią pinigų sumą, už kurią pateikta garantija, jeigu šią skolą bus privaloma sumokėti.
<…>“
Muitinės kodekso VII antraštinės dalies 3 skyriaus „Skolą muitinei sudarančios pinigų sumos išieškojimas“ 1 skirsnio „Muito sumos įtraukimas į apskaitą ir pranešimas apie ją skolininkui“ 217 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta:
„Kiekvieną importo muito arba eksporto muito sumą, sudarančią skolą muitinei (toliau – „muito suma“), muitinė apskaičiuoja tuojau pat, kai gauna reikiamus duomenis, ir įregistruoja ją apskaitos registruose arba bet kuriose kitose jiems lygiavertėse duomenų laikmenose (įtraukimas į apskaitą).“
Muitinės kodekso 221 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Įtraukus muito sumą į apskaitą, apie ją taikant atitinkamas procedūras turi būti pranešama skolininkui.“
Prancūzijos teisė
Code des douanes français
(Prancūzijos muitinės kodeksas) II antraštinės dalies „Muitinės organizavimas ir veikla“ V skyrių „Procedūra prieš priimant sprendimą: teisė būti išklausytam“ sudaro 67A–67D straipsniai.
Prancūzijos muitinės kodekso 67A straipsnio redakcijoje, įtvirtintoje 2009 m. gruodžio 30 d. Įstatymo Nr. 2009-1674 25 straipsniu (JORF Nr. 303, 2009 m. gruodžio 31 d., tekstas Nr. 2), nustatyta:
„Atsižvelgiant į 67B straipsnio nuostatas, prieš bet kokį sprendimą, priimtą pagal [Muitinės kodeksą] ir jo įgyvendinimo nuostatas, jeigu jis nepalankus arba jeigu juo pranešama apie skolą muitinei, kaip ji apibrėžta [Muitinės kodekso] 4 straipsnio 9 dalyje, atitinkamam asmeniui išsiunčiamas arba įteikiamas dokumentas, kuriuo muitinės administracija praneša apie numatomą sprendimą, nurodo jo priežastis, dokumentus ir informaciją, kuriais jis bus grindžiamas, ir suteikia galimybę atitinkamam asmeniui per trisdešimt dienų nuo pranešimo apie šį dokumentą arba jo įteikimo dienos pateikti savo pastabas.“
Prancūzijos muitinės kodekso (Įstatymo Nr. 2009-1674 redakcija) 67D straipsnio e punkte nustatyta:
„Šis skyrius netaikomas:
<…>
e)
pranešimams apie išieškojimą, apie kuriuos pranešta pagal šio kodekso 345 straipsnį, siekiant išieškoti nesumokėtas skolas, kurių terminas suėjo, išskyrus tas, kurios nustatytos dėl to paties kodekso pažeidimo.“
Prancūzijos muitinės kodekso 345 straipsnio redakcijoje, įtvirtintoje
Loi n
o
2002-1576 du 30 décembre 2002 de finances rectificative pour 2002
(2002 m. gruodžio 30 d. Įstatymas Nr. 2002-1576 dėl 2002 m. biudžeto pataisų; JORF, Nr. 304, 2002 m. gruodžio 31 d., tekstas Nr. 2), 44 straipsnyje nustatyta:
„Visos muitinės administracijos nustatytos ir išieškomos skolos nurodomos pranešime apie išieškojimą, su sąlyga, kad prireikus kreipiamasi į teismą.
<…>“
Prancūzijos muitinės kodekso 405 straipsnyje (Įstatymo Nr. 2002-1576 44 straipsnio redakcija) nustatyta:
„Garantai, kaip ir pagrindiniai skolininkai, privalo sumokėti muitus ir mokesčius, pinigines baudas ir kitas skolininkų mokėtinas sumas, kurių sumokėjimą garantavo.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2011 m. rugpjūčio 25 d. bendrovė
Alpha Commodities
į Šerbūro uostą (Prancūzija) importavo ir iškrovė 46000 tonų Australijos druskos. Laukdama, kol šios prekės bus reeksportuotos, ji su BPC, transporto ir logistikos operatore, sudarė sandėliavimo sutartį.
2011 m. spalio 21 d. BPC su Šerbūro uostu sudarė sutartį dėl laikino sandėliavimo. Ši laikino sandėliavimo sutartis, kelis kartus pratęsta, galiojo iki 2015 m. birželio 30 d.
2011 m. gruodžio 8 d. BPC gavo muitinės administracijos leidimą taikyti muitinio sandėliavimo procedūrą, leidžiantį sąlyginį neapmokestinimą muitais ir mokesčiais, kurių galiojimo trukmė yra tokia pati kaip ir laikinojo sandėliavimo sutarties. 2011 m. gruodžio 9 d. BPC prekėms pritaikė muitinio sandėliavimo procedūrą.
Manydama, kad BPC nebeturi galiojančios laikino sandėliavimo sutarties, 2016 m. vasario 8 d. muitinės administracija pranešė šiai bendrovei, kad nedelsiant panaikinamas leidimas taikyti muitinės sandėliavimo procedūrą ir kad ji ketina pranešti jai apie skolą muitinei, atsiradusią dėl šios procedūros negaliojimo.
2016 m. kovo 9 d. muitinės administracija pranešė BPC apie galutinį sprendimą dėl skolos muitinei nustatymo ir mokėjimo pranešimą.
2016 m. kovo 21 d. muitinės administracija įtraukė į apskaitą šią skolą ir išsiuntė BPC pranešimą apie išieškojimą dėl 454807 EUR sumos, iš kurios 104265 EUR buvo muitai ir 350542 EUR pridėtinės vertės mokestis (PVM).
2016 m. kovo 21 d. ir birželio 21 d. ši administracija pateikė ieškovei pagrindinėje byloje, kaip BPC garantui, du pranešimus apie išieškojimą bendrai 104265 EUR sumai, atitinkančiai garantuotus muitus.
2018 m. spalio 1 d. sprendimu
Tribunal de grande instance de Caen
(Kano apygardos teismas, Prancūzija) atmetė BPC ir ieškovės pagrindinėje byloje prašymus panaikinti tiek jų atžvilgiu priimtus pranešimus apie išieškojimą, tiek sprendimus atmesti muitinės administracijai pateiktus skundus dėl šių pranešimų.
2019 m. rugsėjo 10 d. sprendimu
Cour d’appel de Caen
(Kano apeliacinis teismas, Prancūzija), iš dalies panaikinęs šį sprendimą BPC atžvilgiu, panaikino pranešimą apie išieškojimą, apie kurį jai buvo pranešta 2016 m. kovo 21 d., ir atmetė visus muitinės administracijos reikalavimus šiai bendrovei. Šis teismas, be kita ko, priminė, kad pagal Muitinės kodekso 217 ir 221 straipsnius ir Prancūzijos muitinės kodekso 345 straipsnį tam, kad muitai būtų sumokėti prieš pranešant apie muitų sumą, ji turi būti įtraukta į apskaitą, o tam, kad muitai galėtų būti išieškoti remiantis pranešimu apie išieškojimą, apie juos turi būti tinkamai pranešta muitinės skolininkui, o tai reikštų, kad jie buvo nustatyti. Kadangi šiuo atveju taip nebuvo, pranešimas BPC apie muitus buvo netinkamas.
Kiek tai susiję su ieškove pagrindinėje byloje,
Cour d’appel de Caen
(Kano apeliacinis teismas, Prancūzija) tuo pačiu sprendimu patvirtino sprendimą, kuriuo ji buvo įpareigota sumokėti muitus, kurių reikalaujama iš BPC, remiantis jos, kaip garanto, įsipareigojimu. Šio teismo teigimu, nei Muitinės kodekso 221 straipsnis, nei Prancūzijos muitinės kodekso 67A straipsnis netaikomi garantui, o taikomi tik skolininkui.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
Cour de cassation
(Kasacinis teismas, Prancūzija) pažymi, kad pranešimo apie pranešimus išieškoti ieškovei pagrindinėje byloje dieną nagrinėjami muitai buvo įtraukti į apskaitą, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 217 straipsnį, tačiau apie juos nebuvo tinkamai pranešta muitinės skolininkei BPC, kaip tai suprantama pagal šio kodekso 221 straipsnį. Jis pabrėžia, kad nagrinėjama sąvoka „prievolė sumokėti skolą muitinei“, ir klausia, ar netinkamas pranešimas apie muitus skolininkui, iš anksto neįtraukus jų į apskaitą, kai dėl to jų išieškojimas iš skolininko yra draudžiamas, nėra asmeninė skolininkui skirta išimtis, kuria negali remtis garantas, o gal skolą muitinei garantas turi sumokėti tik tuo atveju, jeigu ji yra mokėtina skolininko.
Be to,
Cour de cassation
(Kasacinis teismas) klausia, ar tai, kad pagal Prancūzijos muitinės kodekso 67D straipsnį iki pranešimo apie išieškojimą įteikimo pagal šio kodekso 345 straipsnį nebūna keitimosi nuomonėmis pagal rungimosi principą etapo, nėra garanto teisės į gynybą pažeidimas.
Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Muitinės kodekso 195, 217 ir 221 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad muitinės administracija negali reikalauti, kad solidarusis garantas sumokėtų skolą muitinei, kol skolininkui nėra tinkamai pranešta apie muitus?
2.
a)
Ar paisant teisės į gynybą, visų pirma teisės pateikti pastabas prieš priimant bet kokį asmeniui nepalankų aktą, kuri yra vienas iš pagrindinių Europos Sąjungos teisės principų, tais atvejais, kai skolininkui per nustatytą terminą nesumokėjus skolos muitinei, skola išieškoma iš garanto, muitinės administracija privalo iš anksto suteikti garantui galimybę išreikšti savo požiūrį į veiksnius, kuriais ji ketina pagrįsti savo sprendimą išieškoti skolą iš jo?
b)
Ar atsakymui į [2 klausimo a punktą] turi įtakos tai, kad pačiam muitinei įsiskolinusiam skolininkui buvo suteikta galimybė veiksmingai pareikšti savo nuomonę prieš pranešant apie mokėtinus muitus?
c)
Jeigu atsakymas į [2 klausimo a punktą] būtų teigiamas, koks garantui nepalankus sprendimas turi būti priimamas po keitimosi nuomone pagal rungimosi principą etapo: muitinės administracijos sprendimas įtraukti muitus į apskaitą ir pranešti apie juos muitinei įsiskolinusiam skolininkui, ar sprendimas išieškoti skolą iš garanto?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Muitinės kodekso 195 straipsnis, 217 straipsnio 1 dalis ir 221 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinami taip, kad muitinė neturi teisės reikalauti iš 195 straipsnyje numatyto garanto sumokėti skolą muitinei tol, kol skolininkui nebuvo tinkamai pranešta apie muitų sumą
Visų pirma reikia priminti, kad iš Muitinės kodekso 221 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, jog „įtraukimas į apskaitą“, kuris pagal minėto kodekso 217 straipsnio 1 dalį yra muitinės atliekamas muitų sumą įregistruojant apskaitos registruose ar bet kuriose kitose jiems lygiavertėse duomenų laikmenose, būtinai turi būti atliktas prieš pranešant skolininkui apie importo arba eksporto muitų sumą (2010 m. sausio 28 d. Sprendimo Direct Parcel Distribution Belgium,
C‑264/08
,
EU:C:2010:43
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Iš tiesų Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokios chronologinės muito sumos įtraukimo į apskaitą ir pranešimo apie ją operacijų sekos, įtvirtintos pačiame Muitinės kodekso VII antraštinės dalies 3 skyriaus 1 skirsnio pavadinime, t. y. „Muito sumos įtraukimas į apskaitą ir pranešimas apie ją skolininkui“, turi būti laikomasi, nes priešingu atveju mokesčių mokėtojai būtų traktuojami nevienodai, be to, būtų pakenkta harmoningam muitų sąjungos veikimui (2010 m. sausio 28 d. Sprendimo Direct Parcel Distribution Belgium,
C‑264/08
,
EU:C:2010:43
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Iš to Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad Muitinės kodekso 221 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad taikant atitinkamą procedūrą muitinės tarnybų pateiktas pranešimas skolininkui apie mokėtiną importo arba eksporto muitų sumą yra galiojantis tik jei prieš tai minėtos tarnybos šių muitų sumą įtraukė į apskaitą (2010 m. sausio 28 d. Sprendimo Direct Parcel Distribution Belgium,
C‑264/08
,
EU:C:2010:43
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Darytina išvada, kad jeigu apie muito sumą skolininkui nebuvo tinkamai pranešta, nes ji nebuvo tinkamai įtraukta į apskaitą, t. y. prielaida, kuri atitinka pagrindinės bylos faktines aplinkybes, nes iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad įtraukimas į apskaitą buvo atliktas po to, kai BPC buvo pranešta apie muito sumą, skolininkas neturi prievolės sumokėti skolą.
Be to, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, būtent dėl šios priežasties muitinės administracijos reikalavimai pagrindinėje byloje prieš BPC buvo atmesti.
Taip pat dėl klausimo, ar vis dėlto galima reikalauti, kad garantas sumokėtų skolą muitinei, kurios skolininkas neprivalo mokėti, reikia pažymėti, kad, pirma, nors garantijos sutarties nereglamentuoja Sąjungos teisė, Teisingumo Teismas konstatavo, kad tik tuo atveju, kai skolininkas turi sumokėti skolą, kreditorius gali reikalauti šio skolininko garanto garantijos.
Iš tiesų Teisingumo Teismas iš esmės pažymėjo, kad pagal bendruosius principus, kylančius iš valstybių narių teisės sistemų, garantijos sutartis yra trišalis sandoris, kuriuo garantas įsipareigoja kreditoriui įvykdyti skolininko prisiimtus įsipareigojimus tuo atveju, kai pats skolininkas jų neįvykdo (šiuo klausimu žr. 2003 m. gegužės 15 d. Sprendimo Préservatrice foncière TIARD,
C‑266/01
,
EU:C:2003:282
,
punktą).
Teisingumo Teismas pažymėjo, kad tokia sutartimi sukuriama nauja prievolė garantui užtikrinti skolininko pagrindinės prievolės įvykdymą, garantas nepakeičia skolininko, o tik užtikrina jo skolos sumokėjimą garantijos sutartyje arba įstatyme nustatytomis sąlygomis (2003 m. gegužės 15 d. Sprendimo Préservatrice foncière TIARD,
C‑266/01
,
EU:C:2003:282
,
punktas).
Taip sukurta prievolė yra papildomo pobūdžio, nes, pirma, kreditorius gali reikalauti garanto įvykdyti prievolę tik tuo atveju, jei garantuojama skola tampa mokėtina, ir, antra, garanto prisiimta prievolė negali būti didesnė už skolininko prievolę (šiuo klausimu žr. 2003 m. gegužės 15 d. Sprendimo Préservatrice foncière TIARD,
C‑266/01
,
EU:C:2003:282
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Neseniai Teisingumo Teismas pakartojo, kad garantijos sutartis skiriasi nuo kreditorių ir skolininką siejančios sutarties, ir pagal ją garantas, kuris yra su minėtais sutartiniais santykiais nesusijęs asmuo, turi užtikrinti, kad kreditoriui bus sumokėta tai, ką skolininkas jam skolingas remiantis garantijos prievole, kurią sudaro skolininko skola kreditoriui (2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo CRCAM,
C‑337/20
,
EU:C:2021:671
,
punktas).
Antra, reikia priminti, kad, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo išvadas dėl garantijos sutarties, Muitinės kodekso 195 straipsnyje nurodyta, kad garantas turi raštu įsipareigoti solidariai su skolininku sumokėti skolą muitinei sudarančią pinigų sumą, jeigu „šią skolą bus privaloma sumokėti“.
Taigi iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, pirma, skolos muitinei skolininkas neprivalo mokėti, jei muito suma iš anksto neįtraukta į apskaitą, dėl ko pranešimas apie šią sumą šiam skolininkui nėra tinkamas, ir, antra, garantas neprivalo užtikrinti šios skolos sumokėjimo, nes skolininkas jos neprivalo sumokėti.
Šiomis aplinkybėmis į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Muitinės kodekso 195 straipsnis, 217 straipsnio 1 dalis ir 221 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinami taip, kad muitinė neturi teisės reikalauti iš 195 straipsnyje numatyto garanto sumokėti skolą muitinei tol, kol skolininkui tinkamai nepranešama apie muitų sumą.
Dėl antrojo klausimo
Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį klausimą ir į tai, kad, remiantis sprendimu dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, visi muitinės administracijos reikalavimai BPC atžvilgiu buvo galutinai atmesti, todėl ši bendrovė neturi mokėti jokios skolos muitinei, kurią ši muitinės administracija gali siekti išieškoti iš ieškovės pagrindinėje byloje, kaip garanto, antrasis klausimas įvairiais aspektais atrodo akivaizdžiai hipotetinis. Teisingumo Teismas negali priimti sprendimo dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar dalyku arba kai iškelta problema yra hipotetinė (2023 m. sausio 19 d. Sprendimo Unilever Italia Mkt. Operations,
C‑680/20
,
EU:C:2023:33
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taigi antrasis klausimas yra nepriimtinas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, iš dalies pakeisto 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 648/2005, 195 straipsnis, 217 straipsnio 1 dalis ir 221 straipsnio 1 dalis

turi būti aiškinami taip:

muitinė neturi teisės reikalauti iš 195 straipsnyje numatyto garanto sumokėti skolą muitinei tol, kol skolininkui tinkamai nepranešama apie muitų sumą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.