CELEX: 62019CJ0263
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Publiski līgumi
Publiskais iepirkums
Direktīva 2014/24/ES
1. panta 2. punkts un 72. pants
Direktīva 2014/25/ES
1. panta 2. punkts un 89. pants
Pārbaudes procedūras piegādes un būvdarbu publiskā iepirkuma jomā
Direktīva 89/665/EEK
2.e panta 2. punkts
Pakalpojumu publiskā iepirkuma procedūras un publiskā iepirkuma procedūras ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē
Direktīva 92/13/EEK
2.e panta 2. punkts
Grozījumi līgumā, kas noslēgts publiskā iepirkuma procedūras beigās
Jaunas iepirkuma procedūras neesamība
Naudas sodi, kas piemēroti līgumslēdzējai iestādei un izraudzītajam pretendentam
Samērīguma princips

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 1. panta 2. punktu un 72. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (
OV 2014, L 94, 65. lpp.
), 2.e panta 2. punktu Padomes Direktīvā 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (
OV 1989, L 395, 33. lpp.
), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/66/EK (2007. gada 11. decembris) (
OV 2007, L 335, 31. lpp.
) (turpmāk tekstā – “Direktīva 89/665”), 2.e panta 2. punktu Padomes Direktīvā 92/13/EEK (1992. gada 25. februāris), ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (
OV 1992, L 76, 14. lpp.
), kas grozīta ar Direktīvu 2007/66 (turpmāk tekstā – “Direktīva 92/13”), kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 41. un 47. pantu.
Šis lūgums ir iesniegts
T‑Systems Magyarország Zrt
. (turpmāk tekstā – “
T‑Systems
”) un
BKK Budapesti Közlekedési Központ Zrt
. (turpmāk tekstā – “
BKK
”) tiesvedībā pret
Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság
(Arbitrāžas komisija publisko iepirkumu jomā, Ungārija, turpmāk tekstā – “Arbitrāžas komisija”) par naudas sodiem, kas uzlikti šīm divām sabiedrībām tāpēc, ka tās saistošajā līgumā tika veikti grozījumi, neizmantojot jaunas publiskā iepirkuma procedūras.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 89/665
Direktīvas 89/665 2.e pantā “Šīs direktīvas pārkāpumi un alternatīvas sankcijas” noteikts:
“1.   Ja izdarīts 1. panta 5. punkta, 2. panta 3. punkta vai 2.a panta 2. punkta pārkāpums, uz kuru neattiecas 2.d panta 1. punkta b) apakšpunkts, dalībvalstis nodrošina spēkā neesamību saskaņā ar 2.d panta 1. līdz 3. punktu vai alternatīvas sankcijas. Dalībvalstis var noteikt, ka no līgumslēdzējas iestādes neatkarīga pārskatīšanas struktūra pēc visu attiecīgo aspektu izvērtēšanas pieņem lēmumu par to, vai līgums būtu jāuzskata par spēkā neesošu vai arī būtu jāpiemēro alternatīvas sankcijas.
2.   Alternatīvajām sankcijām jābūt iedarbīgām, samērīgām un preventīvām. Alternatīvās sankcijas ir:
–
sodanaudas piemērošana līgumslēdzējai iestādei; vai
–
līguma termiņa saīsināšana.
Dalībvalstis var pārskatīšanas struktūrai piešķirt plašas iespējas ņemt vērā visus attiecīgos faktorus, tostarp pārkāpuma smagumu, līgumslēdzējas iestādes darbību un – 2.d panta 2. punktā minētajos gadījumos – apjomu, kādā līgums paliek spēkā.
Šā punkta izpratnē zaudējumu atlīdzināšana nav atbilstīga sankcija.”
Direktīva 92/13
Direktīvas 92/13 2.e panta “Šīs direktīvas pārkāpumi un alternatīvas sankcijas” noteikumi ir formulēti identiski Direktīvas 89/665 2.e panta noteikumiem.
Direktīva 2007/66
Direktīvas 2007/66 19.–21. apsvērumā ir noteikts:
“(19)
Attiecībā uz citiem formālu prasību pārkāpumiem dalībvalstis varētu spēkā neesamības principu uzskatīt par nepiemērotu. Šādos gadījumos dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai noteikt alternatīvas sankcijas. Alternatīvajām sankcijām vajadzētu būt vienīgi sodanaudai, kas jāmaksā no līgumslēdzējas iestādes vai līgumslēdzēja subjekta neatkarīgai struktūrai, vai arī līguma termiņa saīsināšanai. Alternatīvo sankciju sīkākas iezīmes un minēto sankciju piemērošanu nosaka dalībvalstis.
(20)
Ar šo direktīvu nedrīkstētu izslēgt stingrāku sankciju piemērošanu saskaņā ar attiecīgo valstu tiesību aktiem.
(21)
Dalībvalstīm paredzot noteikumus līguma uzskatīšanai par spēkā neesošu, sasniedzamais mērķis ir izbeigt pušu līgumā noteikto tiesību un pienākumu īstenošanu un izpildi. Sekas līguma uzskatīšanai par spēkā neesošu būtu jānosaka attiecīgo valstu tiesību aktos. Tādēļ attiecīgās valsts tiesību aktos var, piemēram, paredzēt visu līgumsaistību atcelšanu ar atpakaļejošu spēku (
ex tunc
) vai, gluži otrādi, noteikt, ka atceļ vienīgi tās saistības, kas vēl būtu jāizpilda (
ex nunc
). Tas nedrīkstētu radīt stāvokli, kad nepastāv stingras sankcijas gadījumos, kad no līguma izrietošās saistības jau ir pilnībā vai gandrīz pilnībā izpildītas. Šādos gadījumos dalībvalstīm būtu jānodrošina arī alternatīvas sankcijas, ņemot vērā to, cik lielā apjomā līgums paliek spēkā saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem. Tāpat attiecīgās valsts tiesību aktos nosaka sekas saistībā ar jau samaksāto līdzekļu iespējamo atgūšanu, kā arī citiem iespējamās restitūcijas veidiem – tostarp vērtības restitūciju, ja restitūcija natūrā nav iespējama.”
Direktīva 2014/24
Direktīvas 2014/24 10., 29., 107., 109. un 111. apsvērums ir formulēts šādi:
“(10)
Jēdziens “līgumslēdzējas iestādes” un jo īpaši “publisko tiesību subjekti” ir atkārtoti aplūkoti Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā. Lai precizētu to, ka šīs direktīvas
ratione personae
darbības jomai vajadzētu palikt bez izmaiņām, ir vietā paturēt definīcijas, ko izmantojusi pati Tiesa, un iekļaut virkni precizējumu, kas minētajā judikatūrā sniegti kā būtisks skaidrojums pašu definīciju izpratnei, bez nodoma mainīt judikatūrā izstrādāto jēdzienu izpratni. [..]
[..]
(29)
Ir vietā atgādināt, ka šo direktīvu piemēro tikai dalībvalstu līgumslēdzējām iestādēm. [..]
[..]
(107)
Ņemot vērā [Tiesas] attiecīgo judikatūru, ir jāprecizē nosacījumi, pie kuriem gadījumā, ja līguma izpildes laikā tas tiek izmainīts, ir vajadzīga jauna iepirkuma procedūra. Jauna iepirkuma procedūra ir vajadzīga gadījumā, ja sākotnējā līgumā tiek ieviestas būtiskas izmaiņas, jo īpaši pušu savstarpējo tiesību un pienākumu apjomā un saturā, tostarp intelektuālā īpašuma tiesību sadalījumā. Šādas izmaiņas norāda uz pušu nodomu pārskatīt konkrētā līguma būtiskus noteikumus vai nosacījumus. Tas jo īpaši attiecas uz gadījumiem, ja grozītie nosacījumi būtu ietekmējuši procedūras rezultātu, ja būtu bijuši iekļauti sākotnējā procedūrā.
Līdz noteiktai vērtībai vienmēr vajadzētu būt iespējai – bez nepieciešamības īstenot jaunu iepirkuma procedūru – veikt izmaiņas līgumā, kuru rezultātā nedaudz tiek mainīta līguma vērtība. Tādēļ un lai nodrošinātu juridisko noteiktību, šajā direktīvā būtu jāparedz
de minimis
robežvērtības, kuru nepārsniegšanas gadījumā nav vajadzīga jauna iepirkuma procedūra. Vajadzētu paredzēt iespēju, ka – bez nepieciešamības rīkot jaunu iepirkuma procedūru – var grozīt līgumu virs šīm robežvērtībām tādā apmērā, kas atbilst šajā direktīvā izklāstītajiem attiecīgajiem nosacījumiem.
[..]
(109)
Līgumslēdzējas iestādes var saskarties ar ārējiem apstākļiem, ko tās nevarēja paredzēt laikā, kad tika piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, jo īpaši tad, ja līguma izpilde attiecas uz ilgu laikposmu. Šādā gadījumā ir vajadzīga zināma elastība, lai līgumu pielāgotu minētajiem apstākļiem, neīstenojot jaunu iepirkuma procedūru. [..]
[..]
(111)
Līgumslēdzējām iestādēm vajadzētu būt iespējai pašos atsevišķajos līgumos paredzēt līguma izmaiņas, ietverot pārskatīšanas vai iespēju klauzulas, bet šādām klauzulām nebūtu tām jādod neierobežota rīcības brīvība. Tāpēc šajā direktīvā būtu jānosaka, cik lielā mērā sākotnējā līgumā var paredzēt izmaiņas. [..]”
Direktīvas 2014/24 1. panta 2. punktā ir paredzēts:
“Šīs direktīvas nozīmē iepirkums ir vienas vai vairāku līgumslēdzēju iestāžu veikta būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu iegāde, izmantojot publisku līgumu, no šo līgumslēdzēju iestāžu izraudzītiem ekonomikas dalībniekiem neatkarīgi no tā, vai būvdarbi, piegādes vai pakalpojumi ir vai nav paredzēti sabiedriskam mērķim.”
Direktīvas 2014/24 II sadaļā “Noteikumi par publiskiem līgumiem” tostarp ir ietverta IV nodaļa “Līguma izpilde”, kurā ir iekļauts šīs direktīvas 70.–73. pants. Tās 72. pantā “Līgumu izmaiņas to darbības laikā” ir noteikts:
“1.   Līgumus un pamatnolīgumus bez jaunas iepirkuma procedūras saskaņā ar šo direktīvu var grozīt šādos gadījumos:
a)
ja izmaiņas – neatkarīgi no to vērtības naudā – ir paredzētas sākotnējos iepirkuma procedūras dokumentos skaidrās, precīzās un nepārprotamās pārskatīšanas klauzulās, kurās var iekļaut cenas pārskatīšanas klauzulas, vai kā iespējas. Šādās klauzulās norāda iespējamo izmaiņu vai iespēju apmēru un raksturu, kā arī nosacījumus, saskaņā ar kuriem tās var izmantot. Klauzulās neparedz izmaiņas vai iespējas, kas mainītu līguma vai pamatnolīguma vispārējo raksturu;
b)
par sākotnējā darbuzņēmēja veiktiem papildu būvdarbiem, pakalpojumiem vai piegādēm, kas kļuvuši nepieciešami un kas nebija iekļauti sākotnējā iepirkumā, ja darbuzņēmēja maiņu:
i)
nevar veikt tādu ekonomisku vai tehnisku iemeslu dēļ kā prasības par aizvietojamību vai sadarbspēju ar esošo aprīkojumu, pakalpojumiem vai iekārtām, kas iepirktas saskaņā ar sākotnējo iepirkumu; un
ii)
tā līgumslēdzējai iestādei radītu ievērojamas neērtības vai būtisku izmaksu pieaugumu.
Tomēr cenas pieaugums nevar pārsniegt 50 % no sākotnējā līguma vērtības. Ja tiek veiktas vairākas secīgas izmaiņas, minēto ierobežojumu piemēro katras izmaiņas vērtībai. Šādas secīgas izmaiņas nevar iecerēt, lai apietu šo direktīvu;
c)
ja ir izpildīti visi šādi nosacījumi:
i)
izmaiņas ir vajadzīgas tādu apstākļu dēļ, ko rūpīga līgumslēdzēja iestāde nevarēja paredzēt;
ii)
izmaiņas nemaina līguma vispārējo raksturu;
iii)
cenas pieaugums nepārsniedz 50 % no sākotnējā līguma vai pamatnolīguma vērtības. Ja tiek veiktas vairākas secīgas izmaiņas, minēto ierobežojumu piemēro katras izmaiņas vērtībai. Šādas secīgas izmaiņas nevar iecerēt, lai apietu šo direktīvu;
[..]
e)
ja izmaiņas – neatkarīgi no to vērtības – nav būtiskas 4. punkta nozīmē.
Līgumslēdzējas iestādes, kuras šā punkta b) un c) apakšpunktā minētajos gadījumos ir veikušas izmaiņas līgumā, publicē attiecīgu paziņojumu
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
. Šāds paziņojums ietver V pielikuma G daļā norādīto informāciju, un to publicē saskaņā ar 51. pantu.
2.   Papildus minētajam un nepārbaudot, vai ir izpildīti 4. punkta a)–d) apakšpunktā minētie nosacījumi, līgumus bez nepieciešamības veikt jaunu iepirkuma procedūru saskaņā ar šo direktīvu var grozīt arī tad, ja izmaiņu vērtība ir mazāka par abām šīm vērtībām, proti:
i)
šīs direktīvas 4. pantā minētajām robežvērtībām; un
ii)
pakalpojumu un piegādes līgumu gadījumā – tā ir mazāka par 10 % no sākotnējā līguma vērtības, un būvdarbu līgumu gadījumā – mazāka par 15 % no sākotnējā līguma vērtības.
Tomēr izmaiņas nevar mainīt līguma vai pamatnolīguma vispārējo raksturu. Ja tiek veiktas vairākas secīgas izmaiņas, to vērtību nosaka pēc secīgo izmaiņu neto kopējās vērtības.
[..]
5.   Jauna iepirkuma procedūra saskaņā ar šo direktīvu ir vajadzīga, lai publiska līguma vai pamatnolīguma noteikumos tā darbības laikā veiktu kādas citas, nevis šā panta 1. un 2. punktā paredzētās izmaiņas.”
Direktīva 2014/25/ES
Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (
OV 2014, L 94, 243. lpp.
), 12., 113., 115. un 117. apsvērumu:
“(12)
Tādi jēdzieni kā “līgumslēdzējas iestādes” un jo īpaši “publisko tiesību subjekti” ir atkārtoti aplūkoti [Tiesas] judikatūrā. Lai precizētu to, ka šīs direktīvas
ratione personae
darbības jomai vajadzētu palikt bez izmaiņām, ir vietā paturēt definīcijas, kuras izmantojusi pati Tiesa, un iekļaut virkni precizējumu, kas minētajā judikatūrā sniegti kā būtisks skaidrojums pašu definīciju izpratnei, bez nodoma mainīt judikatūrā izstrādāto jēdziena izpratni.
[..]
(113)
Ņemot vērā [Tiesas] attiecīgo judikatūru, ir jāprecizē nosacījumi, pie kuriem gadījumā, ja līguma izpildes laikā tas tiek izmainīts, ir vajadzīga jauna iepirkuma procedūra. Jauna iepirkuma procedūra ir vajadzīga gadījumā, ja sākotnējā līgumā tiek ieviestas būtiskas izmaiņas, jo īpaši pušu savstarpējo tiesību un pienākumu apjomā un saturā, tostarp intelektuālā īpašuma tiesību sadalījumā. Šādas izmaiņas parāda pušu nodomu pārskatīt konkrētā līguma būtiskus noteikumus vai nosacījumus. Tas jo īpaši attiecas uz gadījumiem, ja grozītie nosacījumi būtu ietekmējuši procedūras rezultātu, ja būtu bijuši iekļauti sākotnējā procedūrā.
Līdz noteiktai vērtībai vienmēr vajadzētu būt iespējai – bez nepieciešamības īstenot jaunu iepirkuma procedūru – veikt izmaiņas līgumā, kuru rezultātā nedaudz tiek mainīta līguma vērtība. Tādēļ un lai nodrošinātu juridisko noteiktību, šajā direktīvā būtu jāparedz
de minimis
robežvērtības, kuru nepārsniegšanas gadījumā nav vajadzīga jauna iepirkuma procedūra. Vajadzētu paredzēt iespēju, ka – bez nepieciešamības rīkot jaunu iepirkuma procedūru – var grozīt līgumu virs šīm robežvērtībām tādā apmērā, kas atbilst šajā direktīvā izklāstītajiem attiecīgajiem nosacījumiem.
[..]
(115)
Līgumslēdzēji var saskarties ar ārējiem apstākļiem, ko tie nevarēja paredzēt, piešķirot līguma slēgšanas tiesības, jo īpaši tad, ja līguma izpilde attiecas uz ilgu laikposmu. Šādā gadījumā ir vajadzīga zināma elastība, lai līgumu pielāgotu minētajiem apstākļiem, neīstenojot jaunu iepirkuma procedūru. [..]
[..]
(117)
Līgumslēdzējiem vajadzētu būt iespējai pašos atsevišķajos līgumos paredzēt izmaiņas, ietverot pārskatīšanas vai iespēju klauzulas, bet šādām klauzulām nebūtu tām jādod neierobežota rīcības brīvība. Tāpēc šajā direktīvā būtu jānosaka, cik lielā mērā sākotnējā līgumā var paredzēt izmaiņas. [..]”
Šīs direktīvas 1. panta 2. punkts ir formulēts šādi:
“Šīs direktīvas nozīmē iepirkums ir viena vai vairāku līgumslēdzēju veikta būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu iegūšana, izmantojot piegādes, būvdarbu vai pakalpojumu līgumu no šo līgumslēdzēju izraudzītiem ekonomikas dalībniekiem ar noteikumu, ka būvdarbi, piegādes vai pakalpojumi ir paredzēti, lai veiktu kādu no 8.–14. pantā minētajām darbībām.”
Direktīvas 2014/25 II sadaļā “Noteikumi, ko piemēro līgumiem” tostarp ir ietverta IV nodaļa “Līguma izpilde”, kurā ir iekļauts šīs direktīvas 87.–90. pants. Tās 89. pantā “Līgumu izmaiņas to darbības laikā” ir noteikts:
“1.   Līgumus un pamatnolīgumus bez jaunas iepirkuma procedūras saskaņā ar šo direktīvu var grozīt šādos gadījumos:
a)
ja izmaiņas – neatkarīgi no to vērtības naudā – ir paredzētas sākotnējos iepirkuma procedūras dokumentos skaidrās, precīzās un nepārprotamās pārskatīšanas klauzulās, kurās var iekļaut cenas pārskatīšanas klauzulas, vai kā iespējas. Šādās klauzulās norāda iespējamo izmaiņu vai iespēju apmēru un raksturu, kā arī nosacījumus, saskaņā ar kuriem tās var izmantot. Klauzulās neparedz izmaiņas vai iespējas, kas mainītu līguma vai pamatnolīguma vispārējo raksturu;
b)
par sākotnējā darbuzņēmēja veiktiem papildu būvdarbiem, pakalpojumiem vai piegādēm neatkarīgi no to vērtības, kas ir kļuvuši vajadzīgi un nebija iekļauti sākotnējā iepirkumā, ja darbuzņēmēja maiņu:
i)
nevar veikt tādu ekonomisku vai tehnisku iemeslu dēļ kā prasības par aizvietojamību vai sadarbspēju ar esošo aprīkojumu, programmatūru, pakalpojumiem vai iekārtām, kas iepirktas saskaņā ar sākotnējo iepirkumu; un
ii)
tā līgumslēdzējam radītu ievērojamas neērtības vai būtisku izmaksu pieaugumu;
c)
ja ir izpildīti visi šādi nosacījumi:
i)
izmaiņas ir vajadzīgas tādu apstākļu dēļ, ko rūpīgs līgumslēdzējs nevarēja paredzēt;
ii)
izmaiņas nemaina līguma vispārējo raksturu;
[..]
e)
ja izmaiņas – neatkarīgi no to vērtības – nav būtiskas 4. punkta nozīmē.
Līgumslēdzēji, kuri šā punkta b) un c) apakšpunktā noteiktajos gadījumos ir veikuši izmaiņas līgumā, publicē attiecīgu paziņojumu
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
. Šādi paziņojumi ietver XVI pielikumā norādīto informāciju, un tos publicē saskaņā ar 71. pantu.
2.   Papildus minētajam un nepārbaudot, vai ir izpildīti 4. punkta a)–d) apakšpunktā minētie nosacījumi, līgumus bez nepieciešamības veikt jaunu iepirkuma procedūru saskaņā ar šo direktīvu var grozīt arī tad, ja izmaiņu vērtība ir mazāka par abām šīm vērtībām, proti:
i)
tā ir mazāka par šīs direktīvas 15. pantā minētajām robežvērtībām; un
ii)
pakalpojumu un piegādes līgumu gadījumā – tā ir mazāka par 10 % no sākotnējā līguma vērtības, un būvdarbu līgumu gadījumā – mazāka par 15 % no sākotnējā līguma vērtības.
Tomēr izmaiņas nevar mainīt līguma vai pamatnolīguma vispārējo raksturu. Ja tiek veiktas vairākas secīgas izmaiņas, to vērtību nosaka pēc secīgo izmaiņu neto kopējās vērtības.
3.   Lai aprēķinātu cenu, kas minēta 2. punktā, atjauninātā cena ir atsauces vērtība, ja līgumā ir iekļauta indeksācijas klauzula.
4.   Līguma vai pamatnolīguma izmaiņas tā darbības laikā uzskata par būtiskām 1. punkta e) apakšpunkta nozīmē, ja to dēļ līguma vai pamatnolīguma raksturs kļūst materiāli atšķirīgs no sākotnēji noslēgtā līguma vai pamatnolīguma. Jebkurā gadījumā, neskarot 1. un 2. punktu, izmaiņas uzskata par būtiskām, ja tās atbilst kādam no šiem nosacījumiem:
a)
ar izmaiņām ievieš nosacījumus, kas – ja tie būtu bijuši ietverti sākotnējā iepirkuma procedūrā – būtu ļāvuši piedalīties citiem kandidātiem, nevis sākotnēji atlasītajiem vai arī būtu ļāvuši pieņemt citu piedāvājumu, nevis sākotnēji pieņemto, vai arī būtu iepirkuma procedūrai piesaistījuši papildu dalībniekus;
b)
izmaiņu dēļ līguma vai pamatnolīguma saimnieciskais līdzsvars mainās par labu darbuzņēmējam tādā veidā, kāds nebija paredzēts sākotnējā līgumā vai pamatnolīgumā;
c)
izmaiņas būtiski paplašina līguma vai pamatnolīguma darbības jomu;
d)
ja darbuzņēmēju, kam līgumslēdzējs sākotnēji piešķīra tiesības slēgt līgumu, aizstāj ar jaunu darbuzņēmēju kādos citos, nevis 1. punkta d) apakšpunktā paredzētajos gadījumos.
5.   Jauna iepirkuma procedūra saskaņā ar šo direktīvu ir vajadzīga, lai būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu līguma vai pamatnolīguma noteikumos tā darbības laikā veiktu kādas citas, nevis šā panta 1. un 2. punktā paredzētās izmaiņas.”
Ungārijas tiesības
Közbeszerzésekről szóló 2015. évi CXLIII. törvény
(Likums Nr. CXLIII par publisko iepirkumu, turpmāk tekstā – “Likums par publisko iepirkumu”) 2. panta 1. punktā ir noteikts:
“Līgumslēdzēja iestāde nodrošina, lai publiskā iepirkuma procedūrā konkurence būtu godīga un pārredzama un lai šī procedūra būtu publiska, un saimnieciskās darbības subjektam tas ir jāievēro.”
Šā likuma 141. panta, kurā noteikti dažādi gadījumi, kuros publiska līguma puses var to grozīt, 8. punktā ir noteikts:
“Izņemot šajā pantā minētos gadījumus, līgumu var grozīt tikai pēc jaunas publiskā iepirkuma procedūras uzsākšanas. Ja līguma grozījumi tiek izdarīti, prettiesiski atkāpjoties no publiskā iepirkuma procedūras, šie grozījumi, pamatojoties uz 137. panta 1. punkta a) apakšpunktu, nav spēkā.”
Minētā likuma 153. panta 1. punktā ir noteikts:
“
Közbeszerzési Hatóság Elnöke
[Publisko iepirkumu biroja direktors, Ungārija] pēc savas ierosmes ierosina procedūru [Arbitrāžas komisijā]
[..]
c) ja ir ticami, ka, ņemot vērā pārbaudes, ko Publisko iepirkumu birojs veicis, pamatojoties uz 187. panta 2. punkta j) apakšpunktu, rezultātu vai pat bez administratīvās pārbaudes uzsākšanas, līguma grozījums vai izpilde ir veikti, pārkāpjot šo likumu, it īpaši, ja ir veikts 142. panta 2. punktā minētais pārkāpums;
[..].”
Atbilstoši šī paša likuma 165. pantam:
“[..]
(2)   Savā lēmumā [Arbitrāžas komisija]
[..]
d) konstatē, ka ir pieļauts pārkāpums, un piemēro 3. punktā paredzētās juridiskās sekas;
e) 6. punktā minētajos gadījumos konstatē pārkāpumu un uzliek naudas sodu;
[..].
(3)   Ja [Arbitrāžas komisija] savā lēmumā konstatē pārkāpumu, tā
[..]
d) var uzlikt naudas sodu attiecīgajai struktūrvienībai vai personai, kas izdarījusi pārkāpumu, kā arī personai vai struktūrvienībai, kurai ir juridiskas attiecības ar struktūrvienību vai personu, kas ir atbildīga par pārkāpumu, un kura arī ir atbildīga par pārkāpumu.
[..]
(6)   [Arbitrāžas komisija] konstatē pārkāpumu un uzliek naudas sodu, ja:
a) pārkāpums ir izdarīts, prettiesiski atkāpjoties no publiskā iepirkuma procedūras;
[..]
e) Publisko iepirkumu biroja direktors ir uzsācis procedūru pēc savas ierosmes [153. pants] un Arbitrāžas komisija ir konstatējusi, ka ir izdarīts pārkāpums.
[..]”
Likuma par publisko iepirkumu 176. pantā ir noteikts:
“(1)   Ja savā lēmumā par lietas būtību [Arbitrāžas komisija] konstatē 137. panta 1. punktā minēto pārkāpumu, tā iesniedz prasību līguma atzīšanai par spēkā neesošu un prettiesiskuma juridisko seku piemērošanai.
[..]
(4)   Ja pēc 1. punktā minētās tiesvedības beigās tiesa līgumu atzīst par spēkā neesošu 137. panta 1. punktā minēto iemeslu dēļ, tā atbilstoši Civillikuma un šī likuma noteikumiem nosaka šīs spēkā neesamības tiesiskās sekas.
(5)   Ja tiesa atbilstoši 137. panta 3. punktam atzīst publiskā iepirkuma procedūrā noslēgto līgumu par spēkā esošu, tā uzliek naudas sodu, kura apmērs, ņemot vērā visus lietas apstākļus, ir augstākais 15 % no līguma vērtības. Ja, nosakot prettiesiskuma tiesiskās sekas, tiesa uzdod atlīdzināt bez pretizpildījuma palikušā pakalpojuma vērtību, tā uzliek naudas sodu, kura apmērs, ņemot vērā visus lietas apstākļus, ir augstākais 10 % no līguma vērtības.
(6)   1. punktā minētās prasības izskatīšana ir Administratīvās un darba lietu tiesas ekskluzīvā kompetencē, kas, izskatot lietu par šo pašu publiskā iepirkuma noteikumu pārkāpumu, piemēro 170. pantā minēto administratīvo tiesvedību. [..]”
Polgári Törvénykönyvről
szóló 1959. évi IV. törvény
(1959. gada Likums Nr. IV par Civilkodeksu) 240. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Ja tiesību aktos nav paredzēts citādi, puses var, savstarpēji vienojoties, grozīt līguma saturu vai to saistību juridisko raksturu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
BKK
, kas ir galvaspilsētas Budapeštas pašvaldības (Ungārija) izveidots uzņēmums, šajā pilsētā sniedz sabiedriskā transporta pakalpojumus.
Pēc slēgtas konkursa procedūras par biļešu tirdzniecības automātu ražošanu, transportēšanu, uzstādīšanu un tehnisko apkopi
BKK
kā līgumslēdzēja iestāde 2013. gada 4. septembrī noslēdza līgumu ar
T‑Systems
par summu 5561690409 Ungārijas forintu (HUF) (aptuveni 18500000 EUR) apmērā.
Puses šo līgumu vairākkārt grozīja. Konkrēti, ar 2017. gada 13. jūlija grozījumiem
BKK
uzdeva
T‑Systems
papildināt biļešu tirdzniecības automātu centrālo vadības sistēmu ar programmatūras moduli, kas padarītu iespējamu biļešu tirdzniecību internetā.
Vēlāk tika noteikts, ka papildu atlīdzība par pakalpojumu saistībā ar dažādiem līguma grozījumiem nedrīkst pārsniegt 2530195870 HUF (aptuveni 8200000 EUR).
2017. gada 29. septembrī Publisko iepirkumu biroja direktors, balstoties uz Likuma par publisko iepirkumu 153. panta 1. punkta c) apakšpunktu, pēc savas ierosmes uzsāka administratīvu procedūru pret līdzējiem, uzskatot, ka ir pārkāpts šī likuma 141. panta 2. punkts un 4. punkta b) un c) apakšpunkts, un šai nolūkā vērsās Arbitrāžas komisijā.
Arbitrāžas komisija uzskatīja, ka attiecībā uz katru no līguma grozījumiem bija jārīko jauna publiskā iepirkuma procedūra. Tā atgādināja, ka abiem līdzējiem ir pienākums ievērot prasības, kas attiecībā uz līguma grozījumiem ir noteiktas tiesiskajā regulējumā publisko iepirkumu jomā, un ka tas nozīmē – ja tie šīs tiesību normas piemēro prettiesiski, ir uzskatāms, ka tie katrs ir izdarījuši pārkāpumu.
Tādējādi Arbitrāžas komisija uzskatīja, ka ar līgumu grozījumiem līdzēji bija pārkāpuši it īpaši Likuma par publisko iepirkumu 141. panta 8. punktu. Ņemot vērā it īpaši šī likuma 165. panta 3. punkta d) apakšpunktu, tā uzlika
BKK
naudas sodu 80000000 HUF (aptuveni 258941 EUR) apmērā, bet
T‑Systems
– 70 000 000 HUF (aptuveni 226573 EUR) apmērā.
T‑Systems
par to cēla prasību
Fővárosi Törvényszék
(Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija), lūdzot atzīt, ka tā nav izdarījusi pārkāpumu, un līdz ar to likt grozīt lēmumu, ar kuru tai bija uzlikts naudas sods.
T‑Systems
uzskata, ka līgumslēdzēja iestāde ir tā, kurai ir uzlikts pienākums organizēt publiskā iepirkuma procedūru, un ka izraudzītais pretendents nevar tikt uzskatīts par atbildīgu par lēmumu, ko šī iestāde ir pieņēmusi attiecībā uz savām vajadzībām publiskā iepirkuma jomā. Tādējādi šajā gadījumā, liekot tai ciest
BKK
pieņemto lēmumu sekas, Arbitrāžas komisija esot pārkāpusi tiesiskās drošības un tiesiskuma principus.
T‑Systems
uzskata, ka līgumslēdzēja iestāde ir Likuma par publisko iepirkumu 141. panta 8. punktā ietvertās tiesību normas vienīgā adresāte un ka, pamatojoties uz to, tikai šī iestāde var izdarīt pārkāpumu, par kuru šajā tiesību normā ir paredzēts sods.
T‑Systems
ieskatā, paredzamības un rūpības prasības ir uzliktas līgumslēdzējai iestādei un par šo prasību neievērošanu var tikt vainota tikai tā, ja līguma grozīšanas iniciatīva nāk no tās.
Arī
BKK
iesniedzējtiesā apstrīdēja lēmumu, ar kuru tai tika uzlikts naudas sods, galvenokārt prasot pārskatīt šo lēmumu, atzīt, ka ar attiecīgā līguma grozījumiem pamatlietā nav izdarīts pārkāpums, un atcelt šo naudas sodu.
Arbitrāžas komisija iesniedzējtiesu lūdza attiecīgajā līgumā pamatlietā veiktos grozījumus atzīt par spēkā neesošiem, uzdot – ja tā to atzītu par nepieciešamu – atjaunot situāciju pirms šā līguma un noraidīt
BKK
un
T‑Systems
prasījumus. Tā precizē, ka attiecībā uz šo pēdējo sabiedrību tā ir konstatējusi vienīgi tādu tiesību normu pārkāpumu, kuru adresāte ir šī sabiedrība, proti, Likuma par publisko iepirkumu 141. panta noteikumu pārkāpumu. Tā norāda, ka Civilkodeksa normās paredzēts – lai veiktu līguma grozījumus, abām pusēm ir jādarbojas kopā, un tas pamato to, ka noteikumu par līguma grozījumiem pārkāpuma pārbaude tiek veikta attiecībā uz abām pusēm.
Publisko iepirkumu biroja direktors savukārt uzskata, ka līgumslēdzēja iestāde ir galvenā, bet ne vienīgā atbildīgā par publiskā iepirkuma procedūras norisi atbilstoši tiesību aktiem. Viņš uzsver – nav nekas neparasts, ka iniciatīvu par līguma grozījumu veikšanu uzņemas izraudzītais pretendents. Viņš piemin arī civiltiesību pamatprincipu, ka līguma grozījumu veikšanai ir nepieciešama līdzēju kopīga vienošanās.
Iesniedzējtiesa atgādina, ka publiskā iepirkuma procedūras rīkošana ir līgumslēdzējas iestādes ziņā.
Tā uzskata, ka, lai saglabātu pēc iespējas lielāku konkurenci, pat pēc līguma parakstīšanas, ir paredzētas stingras sankcijas par prettiesiskām darbībām, kas izriet no pušu juridiskajām attiecībām. Tā precizē, ka līguma noslēgšanas rezultātā šīs attiecības ietilpst civiltiesībās reglamentētajā līgumtiesību jomā.
Iesniedzējtiesas ieskatā, no Likuma par publisko iepirkumu 141. panta normām izriet, ka, lai gan līguma grozīšana var notikt, tikai pusēm savstarpēji vienojoties, publisko iepirkumu jomā pārkāpto tiesību normu adresāts var būt tikai līgumslēdzēja iestāde, kas ietilpst tiesiskā regulējuma piemērošanas personu lokā.
Tā norāda, ka pārbaudes reglamentējošā tiesiskā regulējuma normās nav precizēts, kuriem publiskā iepirkuma procedūras dalībniekiem var piemērot sankcijas. Taču, lai noteiktu, kurš tiesību subjekts ir atzīstams par noteikuma pārkāpēju, ir jānosaka, kāda persona ir uzskatāma par pārkāptās tiesību normas adresātu. Tā uzskata, ka paredzētais sods, kas ir represīva rakstura un kam jāskar vienīgi pārkāpuma autors, attiecas uz personu, kurai ir pienākums rīkot publiskā iepirkuma procedūru, proti, līgumslēdzēju iestādi.
Iesniedzējtiesa atsaucas uz vairākiem Ungārijas tiesu spriedumiem, no kuriem izriet, ka līgumslēdzēja iestāde vai saimnieciskās darbības subjekts ir ticis atbrīvots no uzliktā naudas soda samaksas it īpaši tāpēc, ka šis pēdējais nebija atbildīgs par publiskā iepirkuma procedūras rīkošanu.
Iesniedzējtiesa norāda – apstāklis, ka izraudzītais pretendents ir likuma tiesību normu attiecībā uz līguma grozījumiem adresāts, neļauj uzskatīt, ka viņa atbildība būtu identiska līgumslēdzējas iestādes atbildībai no publiskā iepirkuma tiesību viedokļa.
Tā uzskata, ka tad, ja var tikt noteikta līguma pušu atbildība no šo tiesību viedokļa, tām ir jānodrošina iespēja sniegt pierādījumus, kas paskaidro viņu līdzdalību attiecīgā līguma grozīšanā un iespējamā pārkāpuma izdarīšanā.
Šādos apstākļos
Fővárosi Törvényszék
(Galvaspilsētas Budapeštas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Hartas] 41. panta 1. punktā un 47. pantā, kā arī Direktīvas [2014/24] 10., 29., 107., 109. un 111. apsvērumā, 1. panta 2. punktā un 72. pantā noteiktajam ir pretrunā tāda valsts tiesību norma vai šīs normas interpretēšanas un piemērošanas prakse, saskaņā ar kuru tiek uzskatīts, ka pārkāpuma – kura sastāvu veido gan prettiesiska izvairīšanās no publiskā iepirkuma procedūras rīkošanas, neievērojot līgumu grozījumu izdarīšanas kārtību, gan tiesību normu par līgumu grozījumiem neievērošana – izdarīšanā ir vainojama ne tikai līgumslēdzēja iestāde, bet arī līgumu ar to noslēgušais izraudzītais pretendents, ņemot vērā starp šiem subjektiem esošās līgumattiecības un pamatojoties uz to, ka prettiesiski izdarīt grozījumus līgumos ir iespējams, tikai pusēm rīkojoties kopīgi?
2)
Ja uz pirmo jautājumu tiktu atbildēts noliedzoši, vai – ņemot vērā [Hartas] 41. panta 1. punktā un 47. pantā, kā arī Direktīvas [2014/24] 10., 29., 107., 109. un 111. apsvērumā, 1. panta 2. punktā un 72. pantā noteikto – Direktīvas [2007/66] 19., 20. un 21. apsvērumam un gan Direktīvas [89/665], gan Direktīvas [92/13] 2.e panta 2. punktam – kuru saturs ir identisks – ir pretrunā tāda valsts tiesību norma vai šīs normas interpretēšanas un piemērošanas prakse, saskaņā ar kuru par prettiesisku izvairīšanos no publiskā iepirkuma procedūras rīkošanas un tiesību normu par līgumu grozījumiem neievērošanu var sodīt arī līgumu ar līgumslēdzēju iestādi noslēgušo izraudzīto pretendentu, papildus līguma spēkā esamības termiņa samazināšanai piemērojot no tās atšķirīgu sankciju (naudas sodu)?
3)
Ja uz pirmajiem diviem jautājumiem tiktu atbildēts noliedzoši, iesniedzējtiesa lūdz Eiropas Savienības Tiesu sniegt arī norādes par to, vai sankcijas (naudas soda) apmēru var noteikt, pamatojoties uz to vien, ka starp pusēm pastāv līgumattiecības, un neizvērtējot, kā un cik lielā mērā puses ir līdzdarbojušās līguma grozījumu izdarīšanā.”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ievada apsvērumi
Iesniedzējtiesas skatījumā, pamatlietas strīda iznākums ir atkarīgs no tā, vai Harta, kā arī Direktīvas 89/665, 92/13, 2007/66 un 2014/24 nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas tādas pārbaudes procedūras ietvaros, ko pārbaudes iestāde ir uzsākusi pēc savas ierosmes, ļauj attiecināt atbildību un uzlikt naudas sodu ne vien līgumslēdzējai iestādei, bet arī izraudzītajam publiskā iepirkuma līguma pretendentam gadījumā, ja, grozot līgumu tā izpildes laikā, prettiesiski nav ievēroti noteikumi par publisko iepirkumu.
Pirmām kārtām, jākonstatē, ka Hartas tiesību normas nav atbilstošas, lai sniegtu kādas norādes iesniedzējtiesai saistībā ar pamatlietu.
Pirmkārt, no Hartas 41. panta formulējuma skaidri izriet, ka tas ir adresēts nevis dalībvalstīm, bet gan vienīgi Savienības iestādēm, institūcijām un struktūrām (spriedums, 2020. gada 26. marts, HUNGEOD u.c.,
C‑496/18 un C‑497/18
,
EU:C:2020:240
,
63.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Otrkārt, attiecībā uz Hartas 47. pantu, uz kuru arī ir atsaukusies iesniedzējtiesa, ir jāatgādina, ka, nosakot procesuālās normas kārtībai, kādā notiek pārsūdzēšana tiesā, kuru mērķis ir aizsargāt tiesības, kādas Savienības tiesībās ir piešķirtas kandidātiem un pretendentiem, kurus ir negatīvi ietekmējuši līgumslēdzēju iestāžu lēmumi, dalībvalstīm ir jārūpējas par to, lai tiesības, ko privātpersonām piešķir Savienības tiesības, it īpaši Hartas 47. pantā noteiktās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu, netiktu apdraudētas (spriedums, 2020. gada 26. marts, HUNGEOD u.c.,
C‑496/18 un C‑497/18
,
EU:C:2020:240
,
64.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Taču ne no viena dokumenta Tiesas rīcībā esošajos lietas materiālos neizriet, ka tās procedūras sekas, kuras rezultātā naudas sods – gadījumā, ja, grozot līgumu tā izpildes laikā, prettiesiski nav ievēroti noteikumi par publisko iepirkumu, – tiek uzlikts ne vien līgumslēdzējai iestādei, bet arī izraudzītajam publiskā iepirkuma līguma pretendentam, būtu tādas, ka tiktu apdraudētas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu.
Otrām kārtām, ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu ieviestajā sadarbības starp valstu tiesām un Tiesu procedūrā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu tai izlemt tās izskatīšanā esošo lietu. Šajā nolūkā Tiesai vajadzības gadījumā ir jāpārformulē tai iesniegtie jautājumi. Turklāt Tiesai var nākties ņemt vērā tādas Savienības tiesību normas, uz kurām valsts tiesa sava jautājuma izklāstā nav atsaukusies (spriedumi, 1990. gada 12. decembris, SARPP,
C‑241/89
,
EU:C:1990:459
,
8.
punkts, un 2017. gada 8. jūnijs, Medisanus,
C‑296/15
,
EU:C:2017:431
,
55.
punkts).
Šajā gadījumā, ciktāl iepirkums pamatlietā attiecās uz biļešu tirdzniecības automātu ražošanu, transportēšanu, uzstādīšanu un apkopi, piemērojama var būt Direktīva 2014/25, nevis Direktīva 2014/24, bet par to tomēr jāpārliecinās iesniedzējtiesai.
Tādējādi, lai sniegtu šai tiesai noderīgu atbildi, jāņem vērā Direktīvas 2014/25 12., 113., 115. un 117. apsvērums, kā arī 1. panta 2. punkts un 89. pants, kuri šajā direktīvā atbilst lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu minētajiem Direktīvas 2014/24 apsvērumiem un tiesību normām.
Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka iesniedzējtiesa ar pirmo un otro jautājumu vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 89/665 2.e panta 2. punkts, Direktīvas 92/13 2.e panta 2. punkts, Direktīvas 2007/66 19.–21. apsvērums un Direktīvas 2014/25 12., 113., 115. un 117. apsvērums, 1. panta 2. punkts un 89. pants nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurš tādas pārbaudes procedūras ietvaros, ko pārbaudes iestāde ir uzsākusi pēc savas ierosmes, ļauj attiecināt atbildību un uzlikt naudas sodu ne vien līgumslēdzējai iestādei, bet arī izraudzītajam publiskā iepirkuma līguma pretendentam gadījumā, ja, grozot šo līgumu tā izpildes laikā, prettiesiski nav ievēroti noteikumi par publisko iepirkumu, un ar trešo jautājumu – vai gadījumā, ja atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir noliedzoša, naudas soda apmērs par prettiesisku starp līgumslēdzēju iestādi un izraudzīto pretendentu noslēgtā publiskā iepirkuma līguma grozījumu veikšanu ir jānosaka, ņemot vērā vienīgi to, ka starp šīm pusēm pastāv līgumattiecības, un nav jāizvērtē katras puses rīcība.
Par pirmo un otro jautājumu
Ar pirmo un otro jautājumu iesniedzējtiesa jautā, vai Direktīvas 89/665 2.e panta 2. punkts, Direktīvas 92/13 2.e panta 2. punkts, Direktīvas 2007/66 19.–21. apsvērums un Direktīvas 2014/25 12., 113., 115. un 117. apsvērums, 1. panta 2. punkts, kā arī 89. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru tādas pārbaudes procedūras ietvaros, ko pārbaudes iestāde ir uzsākusi pēc savas ierosmes, ļauj attiecināt atbildību un uzlikt naudas sodu ne vien līgumslēdzējai iestādei, bet arī izraudzītajam publiskā iepirkuma līguma pretendentam gadījumā, ja, grozot šo līgumu tā izpildes laikā, prettiesiski nav ievēroti noteikumi par publisko iepirkumu.
Pirmkārt, jāuzsver, ka Direktīvās 89/665 un 92/13 ir paredzēts tikai tas, ka dalībvalstis nodrošina, ka pārbaudes procedūras ir pieejamas vismaz ikvienai tādai personai, kura ir vai ir bijusi ieinteresēta iegūt konkrēta līguma slēgšanas tiesības un kurai ar iespējamo pārkāpumu ir vai var tikt nodarīts kaitējums (spriedums, 2020. gada 26. marts, HUNGEOD u.c.,
C‑496/18 un C‑497/18
,
EU:C:2020:240
,
71.
punkts).
Šīs šo direktīvu tiesību normas ir paredzētas komersantu aizsardzībai pret līgumslēdzējas iestādes patvaļu un tādējādi ir vērstas uz to, lai nodrošinātu visās dalībvalstīs efektīvus tiesiskās aizsardzības līdzekļus, lai garantētu Savienības noteikumu publiskā iepirkuma jomā efektīvu piemērošanu, it īpaši stadijā, kad pārkāpumi vēl var tikt laboti (spriedums, 2020. gada 26. marts, HUNGEOD u.c.,
C‑496/18 un C‑497/18
,
EU:C:2020:240
,
72.
punkts).
No šī viedokļa raugoties, Direktīvas 89/665 2.e pants un Direktīvas 92/13 2.e pants, kuru formulējums ir vienāds, dalībvalstīm uzliek pienākumu noteiktu šo direktīvu tiesību normu pārkāpumu gadījumā paredzēt vai nu iepirkuma spēkā neesamību, vai alternatīvas sankcijas, ko var veidot finansiālu sankciju uzlikšana līgumslēdzējai iestādei.
Tomēr, lai gan Direktīvās 89/665 un 92/13 tiek prasīts, lai tiesiskās aizsardzības līdzekļi būtu pieejami tādiem uzņēmumiem, kuriem ir vai ir bijusi interese iegūt konkrētu līgumu un kuri iespējamā pārkāpuma dēļ ir cietuši vai ir bijuši pakļauti kaitējuma riskam, šīs direktīvas nevar uzskatīt par tādām, ar kurām veic pilnīgu saskaņošanu un kuras tādējādi aptver visus iespējamos tiesiskās aizsardzības līdzekļus publiskā iepirkuma jomā (spriedums, 2020. gada 26. marts, HUNGEOD u.c.,
C‑496/18 un C‑497/18
,
EU:C:2020:240
,
73.
punkts).
No tā izriet, ka Direktīvas 89/665 2.e pants un Direktīvas 92/13 2.e pants attiecas vienīgi uz pārbaudes procedūrām, ko ierosinājuši uzņēmumi, kuriem ir vai ir bijusi interese iegūt konkrētu līgumu un kuri iespējamā pārkāpuma dēļ ir cietuši vai ir bijuši pakļauti kaitējuma riskam.
Šādos apstākļos šie panti nevar būt šķērslis ne tam, ka pārbaudes iestāde var uzsākt pārbaudes procedūru pēc savas ierosmes, ne tam, ka par pārkāpumu, kas saistīts ar grozījumu izdarīšanu publiskā iepirkuma līgumā tā izpildes laikā, pārkāpjot noteikumus par publisko iepirkumu, var tikt vainota ne vien līgumslēdzēja iestāde, bet arī izraudzītais iepirkuma līguma pretendents un ka līdz ar to sankcija naudas soda formā tiek uzlikta gan līgumslēdzējai iestādei, gan šim pretendentam.
Turklāt Direktīvas 2007/66 – ar kuru Direktīvas 89/665 un 92/13 tika papildinātas ar šo 2.e pantu – 19.–21. apsvērums nekādā veidā neliedz šādu interpretāciju.
Otrkārt, ne no Direktīvas 2014/25 1. panta 2. punkta, kurā tiek noteikta gan tās materiālā piemērošanas joma, gan tās piemērojamība personām, ne no šīs direktīvas 12. apsvēruma, kurā – tam veidojot minētās tiesību normas pamatu – ir precizēts tostarp “līgumslēdzējas iestādes” jēdziens, nevar secināt, ka uz izraudzītajiem publiskā iepirkuma pretendentiem neattiecas šajā direktīvā paredzētās tiesību normas.
Pirmām kārtām, saskaņā ar Direktīvas 2014/25 1. panta 2. punktu iepirkums ir viena vai vairāku līgumslēdzēju veikta būvdarbu, piegāžu vai pakalpojumu iegūšana, izmantojot piegādes, būvdarbu vai pakalpojumu līgumu no šo līgumslēdzēju izraudzītiem ekonomikas dalībniekiem, kuri ir kandidējuši vai bijuši pretendenti. No tā izriet, ka šajā tiesību normā izmantotais jēdziens “ekonomikas dalībnieks” katrā ziņā aptver arī pretendentus, kuriem piešķir līguma slēgšanas tiesības.
Otrām kārtām, Direktīvas 2014/25 89. pants “Līgumu izmaiņas to darbības laikā” – kurš ietilpst šīs direktīvas II sadaļas IV nodaļā par līguma izpildi – apstiprina šīs direktīvas piemērojamību izraudzītajiem publiskā iepirkuma pretendentiem.
Šā panta 1. un 2. punktā ir uzskaitīti dažādi gadījumi, kad līguma izpildes laikā līgumslēdzējas puses, proti, līgumslēdzēja iestāde un izraudzītais pretendents, tajā var izdarīt grozījumus bez jaunas iepirkuma procedūras saskaņā ar šo direktīvu neatkarīgi no tā, vai par šo grozījumu ir vai nav jāpublicē paziņojums
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
.
Kas attiecas uz šīs direktīvas 89. panta 5. punktu, tajā paredzēts, ka jauna publiskā iepirkuma procedūra ir jārīko attiecībā uz tādiem publiskā iepirkuma līguma grozījumiem, kas nav šā panta 1. un 2. punktā paredzētie grozījumi. No tā izriet, ka jaunas publiskā iepirkuma procedūras rīkošana tiek prasīta grozījumiem, kuru īpašības būtiski atšķiras no sākotnējā līguma īpašībām un kuri tādējādi parāda pušu gribu no jauna apspriest šī līguma būtiskos noteikumus (pēc analoģijas skat. spriedumus, 2008. gada 19. jūnijs, pressetext Nachrichtenagentur,
C‑454/06
,
EU:C:2008:351
,
34.
punkts, un 2010. gada 29. aprīlis, Komisija/Vācija,
C‑160/08
,
EU:C:2010:230
,
99.
punkts).
Tādējādi šīs direktīvas 89. panta 5. punktā nav paredzētas sekas, kādas valsts iestādēm jāpiešķir apstāklim, ka publiskā iepirkuma līgums tā darbības laikā ir ticis būtiski grozīts, nerīkojot jaunu publiskā iepirkuma procedūru.
Turklāt jānorāda, ka Direktīvas 2014/25 113., 115. un 117. apsvērums, ko minējusi iesniedzējtiesa, šajā ziņā nesniedz nekādas norādes, turklāt 113. apsvērumā ir izklāstīts, ka būtiskas izmaiņas publiskā iepirkumā tā darbības laikā parāda pušu nodomu pārskatīt tā būtiskus noteikumus vai nosacījumus.
No iepriekš izklāstītā izriet, ka, ciktāl ne ar Direktīvas 2014/25 1. panta 2. punktu, ne ar 89. pantu netiek veikta pilnīga saskaņošana, neviena no šīm tiesību normām nevar būt šķērslis tam, lai tādas pārbaudes procedūras ietvaros, kuru pārbaudes iestāde ir uzsākusi pēc savas ierosmes, par pārkāpumu, kas saistīts ar grozījumu izdarīšanu publiskā iepirkuma līgumā tā izpildes laikā, pārkāpjot noteikumus par publisko iepirkumu, var tikt vainota ne vien līgumslēdzēja iestāde, bet arī izraudzītais iepirkuma līguma pretendents un ka līdz ar to sankcija naudas soda formā tiek uzlikta gan līgumslēdzējai iestādei, gan šim pretendentam.
Tas tomēr nemaina to, ka tad, ja tā ir paredzēta valsts tiesiskajā regulējumā, pārbaudes procedūrai – kuru pārbaudes iestāde ir uzsākusi pēc savas ierosmes un kuras rezultātā izraudzītais publiskā iepirkuma līguma pretendents var tikt atzīts par vainojamu pārkāpumā, kas saistīts ar prettiesisku grozījumu izdarīšanu šajā publiskā iepirkuma līgumā tā izpildes laikā, un viņam var tikt uzlikts naudas sods – ir jāatbilst Savienības tiesībām, ciktāl šāds iepirkums pats par sevi ietilpst direktīvu par publisko iepirkumu materiālajā piemērošanas jomā vai nu
ab initio
, vai pēc tā prettiesiskajiem grozījumiem.
Tādējādi šādā
ex officio
pārbaudes procedūrā ir jāievēro Savienības tiesības, tostarp vispārējie šo tiesību principi.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 89/665 2.e panta 2. punkts, Direktīvas 92/13 2.e panta 2. punkts, Direktīvas 2007/66 19. –21. apsvērums, kā arī Direktīvas 2014/25 12., 113., 115. un 117. apsvērums, 1. panta 2. punkts un 89. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru tādas pārbaudes procedūras ietvaros, ko pārbaudes iestāde ir uzsākusi pēc savas ierosmes, ļauj attiecināt atbildību un uzlikt naudas sodu ne vien līgumslēdzējai iestādei, bet arī izraudzītajam publiskā iepirkuma līguma pretendentam gadījumā, ja, grozot šo līgumu tā izpildes laikā, prettiesiski nav ievēroti noteikumi par publisko iepirkumu. Tomēr, ja šāda iespēja ir paredzēta valsts tiesiskajā regulējumā, pārbaudes procedūrā ir jāievēro Savienības tiesības, tostarp vispārējie šo tiesību principi, ciktāl attiecīgais publiskais iepirkums pats par sevi ietilpst direktīvu par publisko iepirkumu materiālajā piemērošanas jomā vai nu
ab initio
, vai pēc tā prettiesiskajiem grozījumiem.
Par trešo jautājumu
Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa vaicā, vai gadījumā, ja atbilde uz pirmo un otro jautājumu ir noliedzoša, naudas soda apmērs par prettiesisku starp līgumslēdzēju iestādi un izraudzīto pretendentu noslēgtā publiskā iepirkuma līguma grozījumu veikšanu ir jānosaka, ņemot vērā vienīgi to, ka starp šīm pusēm pastāv līgumattiecības, atbilstoši kurām, lai grozītu tās saistošo publiskā iepirkuma līgumu, tām jārīkojas kopīgi, vai arī ir jāņem vērā katras puses rīcība.
Kā izriet no šā sprieduma 65. punkta, tad, ja tā ir paredzēta valsts tiesiskajā regulējumā, pārbaudes procedūrai – kuru pārbaudes iestāde ir uzsākusi pēc savas ierosmes un kuras rezultātā izraudzītais publiskā iepirkuma līguma pretendents tiek atzīts par vainojamu pārkāpumā, kas saistīts ar prettiesisku grozījumu izdarīšanu šajā publiskā iepirkuma līgumā tā izpildes laikā, un tādējādi viņam tiek uzlikts naudas sods – ir jāatbilst Savienības tiesībām, ciktāl šāds iepirkums ietilpst direktīvu par publisko iepirkumu materiālajā piemērošanas jomā vai nu
ab initio
, vai pēc tā prettiesiskajiem grozījumiem.
Ņemot vērā trešā jautājuma tvērumu, tādējādi ir jānosaka prasības, kas izriet no samērīguma principa un kuras jāievēro, ja pēc pārbaudes iestādes ierosmes uzsāktas procedūras laikā ir jānosaka izraudzītajam publiskā iepirkuma pretendentam uzliktā naudas soda apmērs.
Jāatgādina, ka saskaņā ar samērīguma principu, kas ir Savienības tiesību vispārējs princips, dalībvalstu vai līgumslēdzēju iestāžu izstrādātie noteikumi par direktīvu publiskā iepirkuma jomā īstenošanu nedrīkst pārsniegt to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu šajās direktīvās noteiktos mērķus (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2018. gada 8. februāris, Lloyd’s of London,
C‑144/17
,
EU:C:2018:78
,
32.
punkts, un 2020. gada 30. janvāris, Tim,
C‑395/18
,
EU:C:2020:58
,
45.
punkts).
Šajā gadījumā, lai gan iesniedzējtiesa ir tā, kurai ir jānovērtē, vai
T‑Systems
uzliktā naudas soda apmērs ir samērīgs attiecībā pret Likuma par publisko iepirkumu mērķiem, pārbaudes iestāde vai iesniedzējtiesa nevar noteikt šo apmēru, ņemot vērā tikai to apstākli vien, ka atbilstoši puses saistošajām līgumiskajām attiecībām tām ir jārīkojas kopīgi, lai veiktu grozījumus tās saistošajā publiskā iepirkuma līgumā. Šis apmērs ir jānosaka atkarībā no attiecīgā publiskā iepirkuma līguma pušu rīcības vai darbībām laikposmā, kurā tās bija iecerējušas šo līgumu grozīt.
Konkrētāk, kas attiecas uz izraudzīto pretendentu, var tikt ņemts vērā it īpaši tas, ka šis pretendents ir uzņēmies iniciatīvu ierosināt līguma grozījumus vai ir līgumslēdzējai iestādei izteicis priekšlikumu vai pat pieprasījis nerīkot publiskā iepirkuma procedūru, lai atbilstu vajadzībām, kas radīja nepieciešamību grozīt šo līgumu.
Savukārt šim pretendentam uzliktā naudas soda apmērs nevar būt atkarīgs no apstākļa, ka līguma grozīšanai netika rīkota publiskā iepirkuma procedūra, jo lēmums rīkot šādu procedūru ietilpst vienīgi līgumslēdzējas iestādes prerogatīvās.
Tādējādi uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka naudas soda apmērs par prettiesisku starp līgumslēdzēju iestādi un izraudzīto pretendentu noslēgtā publiskā iepirkuma līguma grozījumu veikšanu ir jānosaka, ņemot vērā katras puses rīcību.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

1)
Padomes Direktīvas 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/66/EK (2007. gada 11. decembris), 2.e panta 2. punkts, Padomes Direktīvas 92/13/EEK (1992. gada 25. februāris), ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, kas grozīta ar Direktīvu 2007/66, 2.e panta 2. punkts, Direktīvas 2007/66 19. –21. apsvērums, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK, 12., 113., 115. un 117. apsvērums, 1. panta 2. punkts un 89. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru tādas pārbaudes procedūras ietvaros, ko pārbaudes iestāde ir uzsākusi pēc savas ierosmes, ļauj attiecināt atbildību un uzlikt naudas sodu ne vien līgumslēdzējai iestādei, bet arī izraudzītajam publiskā iepirkuma līguma pretendentam gadījumā, ja, grozot šo līgumu tā izpildes laikā, prettiesiski nav ievēroti noteikumi par publisko iepirkumu. Tomēr, ja šāda iespēja ir paredzēta valsts tiesiskajā regulējumā, pārbaudes procedūrā ir jāievēro Savienības tiesības, tostarp vispārējie šo tiesību principi, ciktāl attiecīgais publiskais iepirkums pats par sevi ietilpst direktīvu par publisko iepirkumu materiālajā piemērošanas jomā vai nu
ab initio
, vai pēc tā prettiesiskajiem grozījumiem.

2)
Naudas soda apmērs par prettiesisku starp līgumslēdzēju iestādi un izraudzīto pretendentu noslēgtā publiskā iepirkuma līguma grozījumu veikšanu ir jānosaka, ņemot vērā katras puses rīcību.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – ungāru.