CELEX: 62018CJ0179
Præjudiciel forelæggelse
social sikring
pensionsrettigheder i henhold til den nationale pensionsordning for arbejdstagere
afslag på at tage hensyn til den periode, hvor en af Den Europæiske Unions tjenestemænd aftjente værnepligt efter vedkommendes indtræden i tjenesten
princippet om loyalt samarbejde

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, som fastsat i Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 af 29. februar 1968 om vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber samt om særlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemænd i Kommissionen (EFT 1968 I, s. 30), som ændret ved Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 723/2004 af 22. marts 2004 (
EUT 2004, L 124, s. 1
) (herefter »vedtægten«).
Anmodningen er blevet indgivet under en sag mellem Ronny Rohart og Federale Pensioendienst (den nationale pensionstjeneste, Belgien) vedrørende dette organs afslag på at tage hensyn til den periode, hvor den berørte person aftjente sin værnepligt, ved beregningen af vedkommendes alderspension som lønmodtager.
Retsforskrifter
EU-retten
Vedtægtens artikel 42 bestemmer:
»En tjenestemand, der indkaldes til aftjening af værnepligt, til et militært instruktionskursus, eller som genindkaldes, placeres i den særlige tjenesteretlige stilling »orlov til aftjening af værnepligt«.
Den tjenestemand, der indkaldes til aftjening af værnepligt, ophører med at oppebære vederlag, men bestemmelserne i denne vedtægt om avancement til et højere løntrin og forfremmelse finder fortsat anvendelse på ham. Bestemmelserne om pension gælder ligeledes fortsat, hvis han efter at have opfyldt sine militære forpligtelser betaler pensionsbidragene for den mellemliggende periode.
[…]«
I artikel 13, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996 (
EFT 1997, L 28, s. 1
) (herefter »forordning nr. 1408/71«), i den udgave, der var gældende, da Ronny Rohart gik på pension bestemtes følgende:
»Med forbehold af artikel 14 til 17:
[…]
e)
er en person, der er indkaldt eller genindkaldt til militærtjeneste eller civilt arbejde i en medlemsstat, omfattet af denne stats lovgivning[; s]åfremt retten til ydelser efter denne lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder før indkaldelsen eller genindkaldelsen til militærtjeneste eller civilt arbejde eller efter hjemsendelsen fra en sådan tjeneste eller et sådant arbejde, skal forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, i fornødent omfang medregnes, som om det drejede sig om forsikringsperioder, der var tilbagelagt efter den førstnævnte stats lovgivning[; e]n arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende, der er indkaldt eller genindkaldt til militærtjeneste eller civilt arbejde, anses fortsat som arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende
[…]«
Belgisk ret
Artikel 34, § 1, F, i Koninklijk besluit tot vaststelling van het algemeen reglement betreffende het rust- en overlevingspensioen voor werknemers (kongelig anordning om den almindelige ordning for alders- og efterladtepension for arbejdstagere) af 21. december 1967 (
Belgisch Staatsblad
, 16.1.1968, s. 441) i den affattelse, der finder anvendelse på hovedsagen (herefter »den kongelige anordning«), foreskriver, at perioder med obligatorisk militærtjeneste i det belgiske forsvar sidestilles med beskæftigelsesperioder under de i denne artikels § 2 anførte betingelser.
I den kongelige anordnings artikel 34, § 2, punkt 3, er følgende bestemt:
»De i § 1 […] F […] omhandlede perioder kan kun sidestilles i det omfang, den pågældende er beskæftiget som arbejdstager på det tidspunkt, hvor begivenheden, der giver anledning til sidestillingen, indtræffer, eller hvis han allerede er i en periode uden beskæftigelse, der sidestilles med en periode med beskæftigelse.
For perioderne [der omtales i F] under § 1 finder sidestilling ligeledes sted, når den pågældende har været arbejdstager i de tre år, der følger afslutningen af disse perioder og i mindst ét år er fortsat regelmæssigt med denne hovedbeskæftigelse.
Ydes pensionen faktisk og for første gang tidligst den 1. januar 1984, kan de i § 1, […] F, omhandlede perioder kun sidestilles, såfremt den pågældende for disse perioder ikke oppebærer nogen pension i henhold til en anden ordning om alders- og efterladtepension, dog bortset fra ordninger for selvstændige.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Ronny Rohart arbejdede fra den 1. oktober 1970 til den 15. august 1973 som lønmodtager i Belgien. Den 16. august 1973 tiltrådte han en stilling som tjenestemand ved Europa-Kommissionen, hvor han arbejdede, indtil han gik på pension den 1. januar 2009, med en afbrydelse på et år fra den 1. juli 1974 til den 30. juni 1975, hvor han aftjente sin værnepligt i Belgien.
Ronny Rohart, som modtager en pension fra Den Europæiske Unions pensionsordning, er også blevet tildelt en pension under den belgiske pensionsordning for lønmodtagere.
Efter dom af 10. september 2015, Wojciechowski (
C-408/14
,
EU:C:2015:591
), blev beløbet for Ronny Roharts pensionsrettigheder efter hans anmodning genberegnet af den føderale pensionstjeneste, som fastsatte disse rettigheder ved afgørelser af 24. maj 2017 uden imidlertid at tage hensyn til tvungne perioder med militærtjeneste. Hans anmodning om, at der skulle tages hensyn til denne periode, blev afvist ved afgørelse af 1. juni 2017 med den begrundelse, at han ikke opfyldte de betingelser for sidestilling, som var fastsat i den kongelige anordnings artikel 34, fordi han ikke var en arbejdstager som omhandlet i denne anordning på tidspunktet for hans militærtjeneste og heller ikke var det i løbet af de tre efterfølgende år.
Den forelæggende ret, for hvilken der verserer et søgsmål til prøvelse af disse afgørelser, har anført, at der hverken er taget hensyn den periode, hvor Ronny Rohart aftjente sin værnepligt, ved beregningen af hans pension under Unionens pensionsordning eller hans pension under den belgiske pensionsordning, idet han ikke opfylder betingelserne for sidestilling i henhold til den kongelige anordnings artikel 34. Dette rejser et spørgsmål om, hvorvidt disse betingelser er i strid med vedtægten og med princippet om loyalt samarbejde, som er fastsat i artikel 4, stk. 3, TEU.
Den forelæggende ret har i denne forbindelse anført, at tvisten i hovedsagen rejser et spørgsmål, der kan sammenlignes med det, der blev undersøgt i dom af 16. december 2004, My (
C-293/03
,
EU:C:2004:821
), og af 10. september 2015, Wojciechowski (
C-408/14
,
EU:C:2015:591
). Den forelæggende ret har anført, at der ville være blevet taget hensyn til den periode, hvor Ronny Rohart aftjente sin værnepligt, ved beregningen af hans pension, hvis han havde fortsat sin erhvervsmæssige karriere i Belgien som lønmodtager, tjenestemand eller selvstændig, og at der ligeledes i henhold til artikel 13 i forordning nr. 1408/71 ville være blevet taget hensyn hertil, hvis han havde fortsat sin karriere i en anden medlemsstat, således at han stilles ringere grundet den omstændighed, at han blev EU-tjenestemand.
På denne baggrund har arbeidsrechtbank Gent (arbejdsretten i første instans i Gent, Belgien) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal princippet om loyalt samarbejde i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med vedtægten […], fortolkes således, at det er til hinder for en lovbestemt ordning i en medlemsstat, hvorefter der ved beregningen af alderspension til en lønmodtager på grundlag af hans ydelser i denne stat ikke kan tages hensyn til den værnepligt, den pågældende har aftjent i denne stat, idet han under værnepligten og også derefter uafbrudt har været tjenestemand i [EU] og derfor ikke opfylder betingelserne for en sidestilling som omhandlet i denne medlemsstats ordning?«
Om det præjudicielle spørgsmål
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med vedtægten, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter der ved fastlæggelsen af pensionsrettighederne for en arbejdstager, som har haft ansættelse som lønmodtager i denne medlemsstat før han blev EU-tjenestemand, og som efter at være blevet EU-tjenestemand har aftjent sin værnepligt i denne medlemsstat, nægtes denne arbejdstager sidestilling af den periode, der blev tilbragt i militærtjeneste, med en faktisk arbejdsperiode som lønmodtager, hvilket han ville have haft ret til, hvis han på det tidspunkt, hvor han blev indkaldt til denne tjeneste, eller i mindst et år inden for de tre år, efter han havde opfyldt sine militære forpligtelser, havde haft en ansættelse, der var omfattet af den nationale pensionsordning.
Det bemærkes, at EU-retten ikke griber ind i medlemsstaternes kompetence til selv at udforme deres sociale sikringsordninger, og at det i mangel af en harmonisering på unionsplan tilkommer hver medlemsstat i lovgivningen at fastsætte betingelserne for tildeling af ydelser på området for social sikring. Det forholder sig ikke desto mindre således, at medlemsstaterne ved udøvelsen af denne kompetence skal overholde EU-retten, der omfatter de principper, som Domstolen har udviklet i sin retspraksis vedrørende fortolkningen af princippet om loyalt samarbejde, sammenholdt med vedtægten (dom af 10.9.2015, Wojciechowski,
C-408/14
,
EU:C:2015:591
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
I denne henseende har Domstolen allerede fastslået, at vedtægten blev vedtaget ved en forordning fra Rådet, nemlig forordning nr. 259/68, der i henhold til artikel 288, stk. 2, TEUF er almengyldig, bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat, og at det følger heraf, at vedtægten ikke alene har en intern betydning for EU-administrationen, men at disse retsakter endvidere skaber forpligtelser for medlemsstaterne i det omfang, disses medvirken er nødvendig for at gennemføre dem (jf. i denne retning dom af 10.9.2015, Wojciechowski,
C-408/14
,
EU:C:2015:591
, præmis
og
samt den deri nævnte retspraksis).
Endvidere fastslog Domstolen i præmis 49 i dom af 16. december 2004, My (
C-293/03
,
EU:C:2004:821
), at princippet om loyalt samarbejde i henhold til artikel 10 EF – der også kommer til udtryk i artikel 4, stk. 3, TEU – sammenholdt med vedtægten, skal fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning, hvorefter der ved tildelingen af førtidspension i henhold til den nationale ordning ikke kan tages hensyn til de år, hvor en unionsborger har været ansat i en EU-institutions tjeneste. I præmis 34 i kendelse af 9. juli 2010, Ricci og Pisaneschi (C-286/09, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2010:420
), præciserede Domstolen, at det samme gør sig gældende for så vidt angår tildeling af almindelig alderspension.
Domstolen fastslog i denne henseende i præmis 45-48 i dom af 16. december 2004, My (
C-293/03
,
EU:C:2004:821
), samt i præmis 29-33 i kendelse af 9. juli 2010, Ricci og Pisaneschi (
C-286/09
, ikke trykt i Sml.,
EU:C:2010:420
), at de lovgivninger, som det drejede sig om i de sager, der gav anledning til den nævnte dom og kendelse, kunne gøre det vanskeligere for EU-institutioner eller EU-organer at ansætte nationale tjenestemænd med en vis anciennitet. Domstolen bemærkede således, at en sådan lovgivning kunne afholde personer fra at udøve en erhvervsaktivitet ved en EU-institution eller et EU-organ, for så vidt som en arbejdstager, der tidligere havde været tilknyttet en national pensionsordning, ved at acceptere en ansættelse ved en af disse institutioner eller organer risikerede at miste muligheden for at modtage en ydelse ved alderdom efter denne ordning, som han ville have været berettiget til, hvis han ikke havde accepteret denne ansættelse. Domstolen fandt, at sådanne konsekvenser var uacceptable, henset til den pligt til loyalt samarbejde og loyal bistand, der påhviler medlemsstaterne over for Unionen, og som kommer til udtryk i den pligt til at lette Unionen gennemførelsen af dens opgaver, der tidligere var fastsat i artikel 10 EF og nu er fastsat i artikel 4, stk. 3, TEU.
Domstolen fastslog i øvrigt i dom af 10. september 2015, Wojciechowski (
C-408/14
,
EU:C:2015:591
), at artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med vedtægten, er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, i henhold til hvilken den alderspension, som måtte tilkomme en arbejdstager som følge af de bidrag, som denne har ydet som lønmodtager i medlemsstaten, nedsættes eller afslås på grund af den karriere, som denne efterfølgende har haft ved en EU-institution, idet Domstolen bl.a. anførte i den doms præmis 43, at en sådan lovgivning ligeledes vanskeliggjorde ikke alene disse institutioners ansættelse af nationale tjenestemænd med en vis anciennitet, men også opretholdelsen i tjenesten af erfarne tjenestemænd ved disse institutioner.
I den foreliggende sag vanskeliggøres ansættelsen af tjenestemænd ved Unionens institutioner ligeledes af en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en arbejdstager, der har aftjent sin værnepligt i denne medlemsstat, mens han var EU-tjenestemand, fratages retten til sidestilling af den periode, der er tilbragt i militærtjeneste, med en faktisk arbejdsperiode, hvilket han ville være berettiget til, hvis han på det tidspunkt, hvor han blev indkaldt til denne tjeneste, eller inden for de tre år, efter han havde opfyldt sine militære forpligtelser, havde haft en ansættelse, der var omfattet af denne medlemsstats nationale pensionsordning, eller en ansættelse i en anden medlemsstat som omhandlet i artikel 13, stk. 2, litra e), i forordning nr. 1408/71.
En sådan lovgivning kan således afskrække en arbejdstager, der har en ansættelse, der er omfattet af den pågældende medlemsstats pensionsordning, fra at blive EU-tjenestemand, før han har aftjent sin værnepligt eller inden for de tre derpå følgende år.
Den afskrækkende virkning af en sådan lovgivning kan endvidere forstærkes, når den nationale pensionsordning kræver et minimum af års erhvervsaktivitet for at være berettiget til en pension, således at den manglende hensyntagen til perioden med aftjening af værnepligt som faktisk arbejdsperiode i visse tilfælde kan have til følge, at beløbet for pensionen ikke blot formindskes, men at retten til pension bortfalder.
Sådanne konsekvenser er uacceptable, henset til den pligt til loyalt samarbejde og loyal bistand, der påhviler medlemsstaterne over for Unionen, og som kommer til udtryk i den pligt, der er knæsat i artikel 4, stk. 3, TEU, til at lette Unionen gennemførelsen af dens opgaver.
Der kan i denne forbindelse ikke gives medhold i det argument, som den belgiske regering har fremført for at begrunde nægtelsen af at tage hensyn til perioden for Ronny Roharts aftjening af værnepligt, og som vedrører den omstændighed, at han ikke har indbetalt bidrag til den nationale pensionsordning i denne periode, idet dette også er tilfældet for de arbejdstagere, som før eller efter aftjeningen af deres værnepligt havde en ansættelse, der var omfattet af denne ordning, eller en ansættelse i en anden medlemsstat, som gav ret til den i den kongelige anordnings artikel 34 foreskrevne sidestilling.
Denne regering kan heller ikke gøre den omstændighed gældende, at Ronny Rohart i henhold til vedtægtens artikel 42 kunne foretage en indbetaling til Unionens pensionsordning med tilbagevirkende kraft med henblik på, at der blev taget hensyn til denne periode ved hans pensionering under denne ordning. Denne bestemmelse fastsætter således blot den mulighed for frivilligt at bidrage til denne ordning, som det står hver berørt tjenestemand frit for at gøre brug af eller ej. Følgelig kan den omstændighed, at der afstås fra at udøve denne ret, ikke føre til en fortabelse af rettigheder under den nationale pensionsordning, idet dette bidrag ellers ville miste sin frivillige karakter (jf. i denne retning dom af 10.9.2015, Wojciechowski,
C-408/14
,
EU:C:2015:591
, præmis
).
Henset til alle de foregående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med vedtægten, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter der ved fastlæggelsen af pensionsrettighederne for en arbejdstager, som har haft ansættelse som lønmodtager i denne medlemsstat, før han blev EU-tjenestemand, og som efter at være blevet EU-tjenestemand har aftjent sin værnepligt i denne medlemsstat, nægtes denne arbejdstager sidestilling af den periode, der blev tilbragt i militærtjeneste, med en faktisk arbejdsperiode som lønmodtager, hvilket han ville have haft ret til, hvis han på det tidspunkt, hvor han blev indkaldt til denne tjeneste, eller i mindst et år inden for de tre år, efter han havde opfyldt sine militære forpligtelser, havde haft en ansættelse, der var omfattet af den nationale pensionsordning.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tiende Afdeling) for ret:

Artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med vedtægten for tjenestemænd, fastsat i Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 af 29. februar 1968 om vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber samt om særlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemænd i Kommissionen, som ændret ved Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 723/2004 af 22. marts 2004, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter der ved fastlæggelsen af pensionsrettighederne for en arbejdstager, som har haft ansættelse som lønmodtager i denne medlemsstat, før han blev EU-tjenestemand, og som efter at være blevet EU-tjenestemand har aftjent sin værnepligt i denne medlemsstat, nægtes denne arbejdstager sidestilling af den periode, der blev tilbragt i militærtjeneste, med en faktisk arbejdsperiode som lønmodtager, hvilket han ville have haft ret til, hvis han på det tidspunkt, hvor han blev indkaldt til denne tjeneste, eller i mindst et år inden for de tre år, efter han havde opfyldt sine militære forpligtelser, havde haft en ansættelse, der var omfattet af den nationale pensionsordning.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: nederlandsk.