CELEX: 62020CJ0635
Överklagande
Språkregler
Meddelande om allmänna uttagningsprov för rekrytering av utredare och gruppledare
Språkkunskaper
Valet av andraspråk i uttagningsprovet är begränsat till tyska, engelska och franska
Språket för kommunikation med Europeiska rekryteringsbyrån (Epso)
Förordning nr 1
Tjänsteföreskrifterna
Artikel 1d.1
Särbehandling på grund av språk
Motivering
Tjänstens intresse
Behov att rekrytera handläggare som ’direkt kan ta sig an arbetsuppgifterna’
Domstolsprövning
Nivå av bevis som krävs

Europeiska kommissionen har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 9 september 2020, Spanien och Italien/kommissionen (
T‑401/16 och T‑443/16
, ej publicerad,
EU:T:2020:409
) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogiltigförklarade tribunalen meddelandet om allmänna uttagningsprov Epso/AD/323/16 och Epso/AD/324/16 för upprättande av reservlistor över handläggare som ska arbeta som utredare (AD 7) och gruppledare (AD 9) inom områdena EU:s utgifter, korruption, tull och handel, tobak och piratkopiering (
EUT C 187 A, 2016, s. 1
) (nedan kallat det omtvistade meddelandet om uttagningsprov).
Tillämpliga bestämmelser
Förordning nr 1/58
Följande föreskrivs i artikel 1 i rådets förordning nr 1 av den 15 april 1958 om vilka språk som ska användas i Europeiska ekonomiska gemenskapen (
EGT 17, 1958, s. 385
; svensk specialutgåva, område 1, volym 1, s. 16), i dess lydelse enligt rådet förordning (EU) nr 517/2013 av den 13 maj 2013 (
EUT L 158, 2013, s. 1
) (nedan kallad förordning nr 1/58):
”Följande språk ska vara officiella språk och arbetsspråk för unionens institutioner: bulgariska, danska, engelska, estniska, finska, franska, grekiska, italienska, iriska, kroatiska, lettiska, litauiska, maltesiska, nederländska, polska, portugisiska, rumänska, slovakiska, slovenska, spanska, svenska, tjeckiska, tyska och ungerska.”
I artikel 2 i denna förordning föreskrivs följande:
”Skriftliga handlingar som en medlemsstat eller en person som lyder under en medlemsstats jurisdiktion ställer till unionens institutioner får efter avsändarens val avfattas på något av de officiella språken. Svaret ska lämnas på samma språk.”
Artikel 6 i nämnda förordning har följande lydelse:
”[Unionens] institutioner får i sina arbetsordningar föreskriva närmare villkor för hur denna reglering av språkanvändningen skall tillämpas.”
Tjänsteföreskrifterna
Tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) kommer till uttryck genom rådets förordning (EEG, Euratom, EKSG) nr 259/68 av den 29 februari 1968 om fastställande av tjänsteföreskrifter för tjänstemännen i Europeiska gemenskaperna och anställningsvillkor för övriga anställda i dessa gemenskaper samt om införande av särskilda tillfälliga åtgärder beträffande kommissionens tjänstemän (
EGT L 56, 1968, s. 1
; svensk specialutgåva, område 1, volym 1, s. 39), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 1023/2013 av den 22 oktober 2013 (
EUT L 287, 2013, s. 15
).
Avdelning I i tjänsteföreskrifterna har rubriken ”Allmänna bestämmelser” och innehåller artiklarna 1–10c.
I artikel 1d i tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande:
”1.   Vid tillämpningen av dessa tjänsteföreskrifter skall all diskriminering på grund av … språk … vara förbjuden.
…
6.   Tillämpningen av principen om icke-diskriminering och proportionalitetsprincipen får bara begränsas på objektiva och rimliga grunder i syfte att uppnå legitima mål av allmänt intresse inom ramen för personalpolitiken. …”
Artikel 2 i tjänsteföreskrifterna har följande lydelse:
”1.   Varje institution skall fastställa vem inom institutionen som skall utöva de befogenheter som enligt dessa tjänsteföreskrifter tillkommer tillsättningsmyndigheten.
2.   En eller flera institutioner får emellertid överlåta tillsättningsmyndighetens befogenheter, helt eller delvis, till en annan institution eller till ett interinstitutionellt organ, dock inte beslut som gäller tillsättning, befordran eller förflyttning av tjänstemän.”
Avdelning III i tjänsteföreskrifterna har rubriken ”Tjänstemännens karriär”.
Kapitel 1 i denna avdelning, vilket har rubriken ”Rekrytering”, innehåller artiklarna 27–34 i tjänsteföreskrifterna. Artikel 27 första stycket lyder enligt följande:
”Rekryteringen ska vara inriktad på att de tjänstemän som tjänstgör vid institutionen har högsta kompetens, prestationsförmåga och integritet samt är rekryterade över största möjliga geografiska område bland medborgarna i unionens medlemsstater. Inga tjänster ska vara förbehållna medborgare från en viss medlemsstat.”
I artikel 28 i tjänsteföreskrifterna anges följande:
”En tjänsteman får tillsättas endast om han
…
d)
om inte annat följer av artikel 29.2 [om tillämpning av ett annat förfarande än uttagningsförfarandet för rekrytering av högre tjänstemän, och, i undantagsfall, även för tjänster som kräver särskilda kvalifikationer], har genomgått det uttagningsförfarande som bygger antingen på meriter eller prov eller bådadera i enlighet med bilaga III,
…
f)
kan styrka att han har fördjupade kunskaper i ett av unionens språk och sådana tillfredsställande kunskaper i ett annat av unionens språk som krävs för att kunna utföra arbetsuppgifterna.”
Bilaga III till tjänsteföreskrifterna har rubriken ”Förfarande vid uttagningsprov”. I artikel 1 föreskrivs följande:
”1.   Meddelande om uttagningsprov skall utarbetas av tillsättningsmyndigheten i samråd med Gemensamma kommittén.
I meddelandet skall följande anges:
a)
Uttagningsprovens art (prov som är interna för institutionen, prov som är interna för institutionerna, öppna uttagningsprov, i förekommande fall, prov som är gemensamma för två eller flera institutioner).
b)
Typ av uttagningsprov (på grundval av meriter eller prov eller bådadera).
c)
Befattningsbeskrivning och arbetsuppgifter för den tjänst som skall tillsättas samt den tjänstegrupp och lönegrad som gäller.
d)
… examensbevis eller andra intyg avseende de formella meriter eller den erfarenhet som krävs för den tjänst som skall tillsättas.
e)
Provens art och viktning/poängantal, i de fall uttagningen bygger på prov.
f)
I förekommande fall de språkkunskaper som krävs med tanke på tjänstens speciella art.
g)
I förekommande fall åldersgräns och utsträckning av åldersgränsen för anställda i unionen som fullgjort minst ett tjänsteår.
h)
Sista datum för ansökan.
…”
Artikel 7 i denna bilaga innehåller följande bestämmelse:
”1.   Efter samråd med kommittén för tjänsteföreskrifterna skall institutionerna bemyndiga Europeiska rekryteringsbyrån [(Epso)] att vidta de åtgärder som behövs för att se till att samma krav tillämpas för uttagningsförfarandena för unionens tjänstemän …”
Beslut 2002/620/EG
Epso upprättades genom Europaparlamentets, rådets, kommissionens, domstolens, revisionsrättens, Ekonomiska och sociala kommitténs, Regionkommitténs och EU-ombudsmannens beslut 2002/620/EG av den 25 juli 2002 (
EGT L 197, 2002, s. 53
).
Enligt artikel 2.1 första meningen i detta beslut ska Epso bland annat ha de urvalsbefogenheter som genom bilaga III till tjänsteföreskrifterna tilldelas tillsättningsmyndigheterna vid de institutioner som undertecknat nämnda beslut.
I artikel 4 sista meningen i beslut 2002/620 anges att en eventuell talan inom det område som beslutet omfattar ska föras mot kommissionen.
Övriga tillämpliga texter
Allmänna bestämmelser för allmänna uttagningsprov
Den 27 februari 2015 offentliggjorde Epso i
Europeiska unionens officiella tidning
ett dokument med rubriken ”Allmänna bestämmelser för allmänna uttagningsprov” (
EUT C 70 A, 2015, s. 1
). På första sidan anges att ”[d]essa bestämmelser utgör en del av meddelandet om uttagningsprov och tillsammans med meddelandet utgör de den bindande ramen för uttagningsförfarandet”.
I punkt 1.3 i de allmänna bestämmelserna, som har rubriken ”Behörighetskrav”, anges följande beträffande språkkunskaper:
”…
Enligt långvarig praxis inom EU-institutionerna när det gäller intern kommunikation är det engelska, franska och tyska som används mest. Det är också dessa språk som oftast behövs i extern kommunikation och i handläggning av ärenden.
Valet av andraspråk för uttagningsproven har fastställts i tjänstens intresse, som kräver att nyanställda omedelbart ska kunna börja utföra sina arbetsuppgifter och kommunicera väl i sitt dagliga arbete. Om så inte är fallet, är det stor risk för att institutionerna inte fungerar effektivt.
För att alla ska behandlas lika måste alla sökande, även de som har engelska, franska eller tyska som första officiella språk, göra vissa delprov på sitt andraspråk, som ska väljas bland dessa tre språk. Genom att på detta sätt bedöma de sökandes särskilda kompetens kan institutionerna bilda sig en uppfattning om deras förmåga att omedelbart kunna börja arbeta i en omgivning som nära liknar den som de skulle arbeta i. Dessa bestämmelser påverkar inte möjligheterna till fortbildning i språk för att kunna arbeta på ett tredje språk i enlighet med artikel 45.2 i tjänsteföreskrifterna …”
Det omtvistade meddelandet om uttagningsprov
I punkterna 1–15 i den överklagade domen redogjorde tribunalen för innehållet i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov på följande sätt:
”1
Den 26 maj 2016 offentliggjorde [Epso] i
Europeiska unionens officiella tidning
[det omtvistade meddelandet om uttagningsprov]. …
I inledningen till [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov] anges att meddelandet, tillsammans med de allmänna bestämmelserna för allmänna uttagningsprov, utgör den bindande rättsliga ramen för det aktuella urvalsförfarandet. I meddelandet anges emellertid även att bilaga II till de allmänna bestämmelserna … inte kommer att tillämpas på de aktuella urvalsförfarandena utan ersätts av bestämmelserna i bilaga II till [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov].
…
I den del av [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov] som har rubriken ’Kan jag söka?’, som definierar de villkor som berörda personer ska uppfylla vid valideringen av sin ansökan, uppställs som särskilda villkor ’minst nivå C1 [enligt den gemensamma europeiska referensramen för språk (GERS)] i ett av EU:s 24 officiella språk’, som benämns ’språk 1’ i uttagningsprovet och ’minst nivå B2 [enligt GERS] i engelska, franska eller tyska’. Detta andraspråk, som benämns ’språk 2’ i uttagningsprovet, måste vara ett annat språk än det språk sökanden valt som språk 1.
I samma del anges följande i [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov]:
’God förståelse av (skriven och talad) engelska. Engelska är det vanligaste arbetsspråket för utredare som arbetar med internationella utredningar av korruption och ekobrott. För att samarbetet och informationsutbytet med myndigheter i medlemsländerna och länder utanför EU ska fungera effektivt krävs därför en god språkförmåga för att till exempel kunna hålla föredrag, diskutera och skriva rapporter på engelska.’
Det anges vidare att ’[a]nsökningsformuläret ska fyllas i på engelska, franska eller tyska’.
Dessutom anges det i samma del av [det omtvistade] meddelandet om uttagningsprov att ’Du kan bara välja engelska, franska eller tyska som andraspråk’, och att ’[d]essa är de vanligaste arbetsspråken vid kommissionen och i tjänstens intresse måste nyanställda direkt kunna börja arbeta och kommunicera effektivt i sitt dagliga arbete på minst ett av dessa språk’. Sökandena uppmanas i detta avseende att läsa bilaga II till meddelandet om [det omtvistade uttagningsprovet], med rubriken ’Motivering till urvalsförfarandets språkregler’, där de kan ‘läsa mer om språk i dessa uttagningsprov’.
…
Inledningen till bilaga II till [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov] har följande lydelse:
’Dessa uttagningsprov avser att rekrytera specialiserade utredare och gruppledare med ansvar för administrativa eller rättsliga utredningsteam. De krav som anges i [delen] ’Kan jag söka?’ i det här meddelandet är i linje med både EU-institutionernas grundläggande krav beträffande kompetens, erfarenhet och kunskaper på specialistnivå och behovet av att nyanställda ska kunna arbeta på ett effektivt sätt, särskilt tillsammans med andra anställda.
De sökande måste därför välja sitt andraspråk för uttagningsprovet bland ett begränsat antal officiella EU-språk. Denna begränsning beror också på budgetmässiga och operativa begränsningar samt Epsos urvalsmetoder enligt beskrivningen i punkterna 1, 2 och 3. Språkkraven för dessa uttagningsprov har antagits av Epsos styrelse. Man har då beaktat dessa faktorer samt andra specifika krav som rör typen av arbetsuppgifter eller … kommissionens särskilda behov.
Huvudsyftet med dessa uttagningsprov är att skapa en reservlista över handläggare för … kommissionen. När handläggare väl anställts är det mycket viktigt att de direkt kan ta sig an arbetsuppgifterna och kommunicera med kollegor och chefer. Med tanke på kriterierna för språkanvändning i [unionens] urvalsförfaranden enligt punkt 2 anser … kommissionen att engelska, franska och tyska är de lämpligaste andraspråken för dessa uttagningsprov.
Åtminstone ett av dessa språk måste finnas bland de sökandes två obligatoriska språk, eftersom engelska, franska och tyska är de språk som vanligen brukar talas, översättas och användas vid personalens administrativa kontakter inom … kommissionen och med tredje man vid utredningar av piratkopiering, korruption, tull och handel.
En god språkförmåga på engelska krävs även för att kunna samarbeta i fråga om ekobrott, insatser mot korruption och piratkopiering i ett internationellt sammanhang. För att samarbetet och informationsutbytet med myndigheter i medlemsländerna och länder utanför EU ska fungera effektivt krävs därför en god språkförmåga för att till exempel kunna hålla föredrag, diskutera och skriva rapporter på engelska. Ett ytterligare prov av de sökandes språkförståelse på engelska kommer därför att anordnas under den fas av uttagningsprovet som sker i utvärderingscentrumet.
De sökande måste använda det valda andraspråket (engelska, franska eller tyska) när de gör sin webbansökan, och Epso måste också använda dessa språk för massutskick till sökande som lämnat in en giltig ansökan och för vissa delprov enligt punkt 3’.
I punkt 1 i bilaga II till [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov], som har rubriken ’Motivering till valet av språk för varje urvalsförfarande’, anges följande:
’EU-institutionerna anser att beslutet om vilka specifika språk som ska användas i ett visst urvalsförfarande och, i synnerhet, eventuella begränsningar i valet av språk, måste fattas mot bakgrund av följande faktorer:
i)
Krav på att nyanställda ska kunna börja arbeta direkt
Nyanställda bör direkt kunna börja arbeta och utföra de arbetsuppgifter som de anställts för. Epso måste därför se till att sökande på reservlistorna har tillräckliga kunskaper i en kombination av språk som gör det möjligt för dem att utföra sina uppgifter på ett effektivt sätt och, i synnerhet, att kunna kommunicera effektivt med kollegor och chefer i det dagliga arbetet.
Det kan därför vara berättigat att anordna vissa prov på ett begränsat antal ’kommunikationsspråk’, så att man är säker på att alla sökande kan arbeta på minst ett av dessa, oavsett vilket officiellt språk de valt som förstaspråk. Att inte göra detta skulle innebära en stor risk att en stor del av de godkända sökande inte skulle kunna klara av de arbetsuppgifter de har anställts för inom en rimlig tidsram. Det skulle också innebära att man förnekar det uppenbara faktum att de som söker tjänst inom EU-institutionerna vill arbeta för en internationell organisation som måste använda sig av kommunikationsspråk för att kunna fungera på lämpligt sätt och utföra de uppgifter som de tilldelats genom EU-fördragen.
ii)
Urvalsförfarandets natur
I vissa fall kan begränsningen av de sökandes språkval också motiveras av urvalsförfarandets natur.
I linje med artikel 27 i tjänsteföreskrifterna utvärderar Epso de sökande i allmänna uttagningsprov i syfte att bedöma deras kompetens och bättre kunna förutspå om de klarar av de berörda arbetsuppgifterna.
Utvärderingscentrumet tillämpar en urvalsmetod som består i att bedöma de sökande på ett standardiserat sätt, på grundval av olika scenarier som observeras av medlemmar i uttagningskommittén. Vid bedömningen används en kompetensram som tillsättningsmyndigheterna tagit fram i förväg, i kombination med en gemensam poängberäkning och gemensamma beslut.
Genom att på detta sätt bedöma de sökandes särskilda kompetens kan EU-institutionerna bilda sig en uppfattning om deras förmåga att direkt ta sig an arbetsuppgifterna i en miljö som nära liknar den som de skulle arbeta i. Omfattande forskning har visat att utvärderingscentrum där realistiska arbetssituationer simuleras är det bästa sättet att bilda sig en uppfattning om hur en person klarar en verklig arbetssituation. Utvärderingscentrum används därför i hela världen. Med tanke på karriärernas längd och graden av rörlighet i EU-institutionerna är denna typ av bedömning mycket viktig, särskilt när man väljer ut dem som kan få fast anställning.
För att garantera att de sökande bedöms på lika villkor och kan kommunicera direkt med bedömarna och övriga sökande som deltar i övningen, görs bedömningen av dem i en grupp som använder ett gemensamt språk. Om bedömningen inte sker inom ramen för ett uttagningsprov med ett enda huvudspråk måste utvärderingscentrumet av nödvändighet organiseras på ett begränsat antal språk.
iii)
Budgetmässiga och praktiska begränsningar
Epsos styrelse anser av flera skäl att det vore opraktiskt att anordna den fas av uttagningsprovet som sker i utvärderingscentrumet på [unionens] alla officiella språk.
För det första skulle detta vara mycket resurskrävande och göra det omöjligt för EU:s institutioner att uppfylla sina rekryteringsbehov inom nuvarande budgetram. Det skulle heller inte ekonomiskt sett vara ett rimligt sätt att handskas med skattepengar.
För det andra skulle övningar vid utvärderingscentrumet på alla officiella språk kräva ett stort antal tolkar och att lokalerna är utrustade med tolkningsbås.
För det tredje skulle det behövas många fler medlemmar i uttagningskommittén för att täcka de olika språk som används av de sökande’.
I punkt 2 i bilaga II till [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov], som har rubriken ’Kriterier för valet av språk för varje urvalsförfarande’, föreskrivs följande:
’Om de sökande är tvungna att välja mellan ett begränsat antal officiella EU‑språk måste Epsos styrelse från fall till fall avgöra vilka språk som ska användas vid enskilda allmänna uttagningsprov, med beaktande av följande:
i)
Eventuella särskilda interna regler om språkanvändning inom de institutioner eller organ som berörs.
ii)
Specifika krav med tanke på arbetsuppgifternas natur och den berörda institutionens särskilda behov.
iii)
De språk som vanligen används inom den berörda institutionen, fastställt på grundval av följande:
–
Angivna och bevisade språkkunskaper hos fast anställda EU-tjänstemän i aktiv tjänst på nivå B2 eller högre enligt [GERS].
–
De målspråk som handlingar som är avsedda för internt bruk inom EU-institutionerna oftast översätts till.
–
De källspråk som handlingar som är avsedda för externt bruk och som författas internt inom EU-institutionerna oftast översätts från.
iv)
Språk som används vid administrativa kontakter inom de berörda institutionerna’.
Slutligen anges följande i punkt 3 i bilaga II till [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov], med rubriken ’Kommunikationsspråk’:
’[I följande del] beskrivs de allmänna reglerna för användningen av språk i kommunikationen mellan Epso och eventuella framtida sökande. Andra särskilda krav kan anges i respektive meddelande om uttagningsprov.
Epso tar vederbörlig hänsyn till de sökandes rättighet som EU-medborgare att kommunicera på sitt modersmål. Epso erkänner också att sökande som har validerat sin ansökan eventuellt är framtida anställda i EU som åtnjuter de rättigheter och skyldigheter som anges i tjänsteföreskrifterna. EU‑institutionerna anser därför att Epso i möjligaste mån bör kommunicera med de sökande och förse dessa med information rörande deras ansökningar på EU:s alla officiella språk. För att uppnå detta kommer de fasta elementen på Epsos webbplats, meddelanden om uttagningsprov samt de allmänna bestämmelserna för allmänna uttagningsprov att finnas på EU:s alla officiella språk.
De språk som kan användas för att fylla i webbansökningarna anges i varje meddelande om uttagningsprov. Instruktionerna för att fylla i ansökan ska finnas på alla officiella språk. Dessa bestämmelser ska tillämpas under en övergångsperiod till dess att man har utarbetat ett inledande ansökningsförfarande på nätet som ska finnas på alla officiella språk.
För snabb och effektiv kommunikation kommer alla massutskick från Epso till sökande som fått sin första ansökan validerad att ske på ett begränsat antal officiella EU-språk. Detta blir antingen på sökandens första- eller andraspråk i enlighet med vad som anges i meddelandet om uttagningsprov.
De sökande kan kontakta Epso på vilket som helst av EU:s officiella språk, men för att Epso ska kunna hantera dessa frågor effektivare uppmanas de sökande att välja bland ett begränsat antal språk som Epsos personal kan svara omedelbart på, utan att behöva gå omvägen över en översättning.
Vissa delprov kan också hållas på ett begränsat antal officiella EU-språk som en kontroll av att de sökande har de språkkunskaper som krävs för att kunna delta i det allmänna uttagningsprovets utvärderingsfas. Språken för de olika delproven kommer att anges i varje enskilt meddelande om uttagningsprov.
EU-institutionerna anser att detta tillvägagångssätt säkerställer en god balans mellan tjänstens intressen och principerna om flerspråkighet och icke-diskriminering på grund av språk. Genom att de sökande måste välja ett andraspråk som inte är detsamma som deras förstaspråk (vanligtvis modersmål eller motsvarande) garanteras det att de kan jämföras på samma villkor …’
I den del av [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov] som har rubriken ’Hur går urvalet till?’ anges i punkt 1 att datorbaserade prov med flervalsfrågor, det vill säga prov avseende läsförståelse, tolkning av sifferuppgifter och logiskt tänkande, som utgör den första fasen i de aktuella urvalsförfarandena, anordnas på det språk som varje sökande väljer som förstaspråk för uttagningsprovet.
I punkt 3 i samma del anges dessutom att efter ’Urval efter meriter’, som utgör den andra fasen i det uttagningsprov som avses i [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov], kallas de sökande som har fått de högsta poängen att på det språk som de valt som andraspråk för uttagningsprovet delta i proven vid utvärderingscentrumet, vilket är den sista fasen i uttagningsprovet och innehåller flera delprov som syftar till att bedöma sökandenas olika kompetenser.
I detta skede och av de skäl som anges i den del av [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov] som har rubriken ’Kan jag söka?’ (se punkt 5 ovan) ska sökandena dessutom genomgå ett språkförståelsetest på engelska. Enligt [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov] är sistnämnda prov ’utslagsgivande [men] räknas inte med i poängen på övriga delprov vid utvärderingscentrumet’”.
Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
Genom ansökningar som inkom till tribunalens kansli den 29 juli 2016 respektive den 9 augusti 2016 väckte Konungariket Spanien, i mål T‑401/16, respektive Republiken Italien, i mål T‑443/16, talan om ogiltigförklaring enligt artikel 263 FEUF av det omtvistade meddelandet om uttagningsprov.
Ordföranden på tribunalens nionde avdelning beslutade den 6 november 2019 att förena målen T‑401/16 (Spanien/kommissionen) och T‑443/16 (Italien/kommissionen) vad gäller det muntliga förfarandet.
Konungariket Spanien och Republiken Italien bestred lagenligheten av två delar i de språkregler som hade inrättats genom det omtvistade meddelandet om uttagningsprov, genom vilka valet av andraspråk i uttagningsproven begränsades till tyska, engelska och franska och genom vilka det bestämdes vilka språk som ska användas vid kommunikationen mellan de sökande och Epso.
Tribunalen prövade först, tillsammans, den andra och den tredje grund som Konungariket Spanien hade åberopat i mål T‑401/16 samt den tredje och den sjunde grunden som Republiken Italien hade åberopat i mål T‑443/16, vilka avsåg den första delen av dessa språkregler.
Tribunalen påpekade i punkt 73 i den överklagade domen att begränsningen av valet av andraspråk i de uttagningsprov som avses i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov (nedan kallad begränsningen av valet av andraspråk för uttagningsproven eller den aktuella begränsningen) utgör en särbehandling på grund av språk, vilken i princip är förbjuden enligt artikel 1d.1 i tjänsteföreskrifterna, med tillägget att en sådan särbehandling kan vara motiverad.
Följaktligen prövade tribunalen, i punkterna 74–207 i den överklagade domen, huruvida denna begränsning var motiverad.
Vid denna bedömning prövade tribunalen, i punkterna 94–116 i den överklagade domen, de tre skäl som hade anförts i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov för att motivera den aktuella begränsningen.
I detta sammanhang konstaterade tribunalen, i punkt 105 i den överklagade domen, att även om kravet att nyanställda direkt måste kunna ta sig an sina arbetsuppgifter eventuellt skulle kunna motivera en begränsning till just dessa tre språk, så kan varken skäl som avser budgetmässiga och operativa begränsningar eller som avser uttagningsförfarandets natur motivera en sådan begränsning.
Vad gäller det första av dessa tre skäl påpekade tribunalen till att börja med, i punkterna 107 och 109 i den överklagade domen, att övervägandena i inledningen och punkt 1 i) i bilaga II till det omtvistade meddelandet om uttagningsprov, även om dessa överväganden tyder på att det ligger i tjänstens intresse att nyanställda ska kunna utföra sina arbetsuppgifter och kommunicera effektivt från och med att de tillträder sin tjänst, så är dessa överväganden, inte i sig tillräckliga för att styrka att de aktuella tjänsterna, det vill säga handläggare med ansvar för utredningsuppgifter eller och chef för utredningsgrupper vid kommissionen, och mer specifikt vid Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf), i de konkreta fallen kräver tillfredsställande kunskaper i engelska, franska eller tyska, men inte kunskaper i de övriga av unionens officiella språk. Särskilt påståendet att dessa tre språk är ”de språk som vanligen brukar … användas vid … kontakter … med tredje man vid utredningar av piratkopiering, korruption, tull och handel” stöds inte av någon konkret uppgift. Kommissionen har för dessutom inte lagt fram någon bevisning i detta avseende.
Därefter tillade tribunalen, i punkterna 110 och 111 i den överklagade domen, att detta meddelande om uttagningsprov visserligen innehåller mer detaljerade överväganden om kravet att behärska engelska. Dessa överväganden syftar emellertid endast till att motivera att man, i det skede som genomförs vid utvärderingscentrumet, vill hålla ett språkförståelseprov i engelska som medför utslagning av de sökande som inte presterar tillräckligt. Oberoende av frågan huruvida dessa överväganden även kan motivera att engelska ska ingå bland de tre språk till vilka valet av andraspråk i de aktuella uttagningsproven är begränsat, konstaterar domstolen att ”sådana överväganden redan till sitt syfte, vilket uteslutande avser engelska, inte kan motivera varför tyska och franska tagits med bland de tre utvalda språken. Vidare strider de mot den accepterade tanken att en sökande som har fördjupade kunskaper i tyska eller franska direkt skulle kunna ta sig an sina arbetsuppgifter”.
Vidare fann tribunalen, i punkterna 112–114 i den överklagade domen, att denna bedömning inte vederlades av beskrivningen av de arbetsuppgifter som de godkända sökandena skulle utföra, såsom de angavs i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov. Det framgår nämligen inte redan på grundval av denna beskrivning att de tre språk till vilka valet av andraspråk för det aktuella uttagningsprovet var begränsat skulle göra det möjligt för de personer som hade godkänts i dessa uttagningsprov att direkt ta sig an sina arbetsuppgifter. Tribunalen ansåg dessutom att det inte finns någon uppgift i meddelandet om uttagningsprov eller i handlingarna i förevarande mål som visar att dessa tre språk faktiskt använts vid utförandet av de arbetsuppgifter som anges i bilaga I till meddelandet om uttagningsprov. Det framgår inte heller vare sig av nämnda meddelande eller av uppgifterna i handlingarna i förevarande mål att samtliga de tre ovannämnda språken faktiskt används i de kontakter handläggare med ansvar för utredningsuppgifter eller chefer för utredningsgrupper har med behöriga myndigheter.
Tribunalen förklarade därför, i punkt 116 i den överklagade domen, att kravet på att nyanställda direkt måste kunna ta sig an sina arbetsuppgifter inte kan motivera en sådan begränsning, eftersom beskrivningen i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov är så vag och allmänt hållen och eftersom det inte anges några konkreta uppgifter till stöd för begränsning av valet av andraspråk i dessa uttagningsprov.
Under dessa omständigheter prövade tribunalen därefter huruvida de omständigheter som kommissionen hade anfört som stöd härför kan anses visa att den aktuella begränsningen, med hänsyn till de lediga tjänsternas särskilda karaktär, på ett objektivt och rimligt sätt motiverades av behovet att förfoga över handläggare som direkt kan ta sig an sina arbetsuppgifter.
För det första undersökte tribunalen, i samband med denna prövning, i punkterna 122–169 i den överklagade domen, omständigheterna avseende kommissionens interna praxis i språkhänseende, nämligen
–
meddelande SEC(2000) 2071/6 från kommissionens ordförande av den 29 november 2000 om förenkling av beslutsprocessen och protokollet från kommissionens 1502:e möte den 29 november 2000, som hade upprättats den 6 december 2000 (PV(2002) 1502), om kommissionskollegiets godkännande av detta meddelande,
–
kommissionens arbetsordning (
EGT L 308, 2000, s. 26
), i dess lydelse enligt kommissionens beslut 2010/138/EU, Euratom av den 24 februari 2010 (
EUT L 55, 2010, s. 60
) (nedan kallad arbetsordningen), och genomförandebestämmelserna för denna arbetsordning (K(2010) 1200 slutlig),
–
ett utdrag ur kommissionens handbok för operativa förfaranden, med rubriken ”Språkkrav beroende på antagningsförfarande” och vissa handlingar avseende dessa, och
–
bilagan till kommissionens meddelande SEC(2006) 1489 final av den 20 december 2006 om översättning i kommissionen, med rubriken ”Regler för översättning efter år 2006” (nedan kallade översättningsreglerna efter år 2006).
Vad särskilt gäller meddelande SEC(2000) 2071/6 undersökte tribunalen detta i punkterna 132–137 i den överklagade domen, varefter den, i punkt 133 i denna dom, konstaterade att meddelandet syfte ”i huvudsak är att utvärdera kommissionskollegiets olika beslutsförfaranden, såsom dessa har fastställts i kommissionens arbetsordning, i dess lydelse vid den tidpunkt då meddelandet utfärdades, och att föreslå en förenkling av dessa. Det är i ett sådant sammanhang och med hänvisning till en bestämd typ av förfarande, nämligen det skriftliga förfarandet, som det i punkt 2.2 i det aktuella meddelandet anges att ’handlingarna ska skickas ut på kommissionens tre arbetsspråk’, utan att närmare ange vilka dessa är. Även om denna hänvisning innehåller uttrycket ’arbetsspråk’ räcker detta inte för att fastställa att engelska, franska och tyska är de språk som faktiskt används av kommissionens samtliga avdelningar i deras dagliga arbete”. Efter att i punkterna 134–136 i nämnda dom ha påpekat att räckvidden av denna hänvisning dessutom hade nyanserats i andra avsnitt i meddelande SEC(2000) 2071/6, drog tribunalen, i punkt 137 i samma dom, slutsatsen att det utifrån detta meddelande inte var ”möjligt att dra några användbara slutsatser om den faktiska användningen av engelska, franska och tyska i kommissionens dagliga arbete eller, i ännu högre grad, vid utförandet av de arbetsuppgifter som avses i [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov]”.
I punkt 138 i den överklagade domen tillade tribunalen att detta konstaterande inte påverkas av de andra texter som ligger till grund för kommissionens bedömning av meddelande SEC(2000) 2071/6, det vill säga kommissionens arbetsordning, tillämpningsföreskrifterna till denna och dokumentet med titeln ”Språkkrav beroende på antagningsförfarande”, genom att i tur och ordning undersöka dessa tre rättsakter i punkterna 139–151 i den domen.
I punkt 152 i den överklagade domen påpekade tribunalen i detta avseende att de dokument som avses i punkt 35 i förevarande dom, betraktade som en helhet, inte kan anses utgöra tillämpningsföreskrifter – i arbetsordningen – för de allmänna språkregler som fastställs i förordning nr 1/58, i den mening som avses i artikel 6 i den förordningen. Såsom kommissionen också har preciserat ”återspeglar dessa texter endast en omfattande administrativ praxis inom denna institution som består i att använda tyska, engelska och franska som språk på vilka handlingar ska göras tillgängliga för att underställas kommissionskollegiets godkännande”. Efter att bland annat ha konstaterat, i punkterna 153 och 154 i den överklagade domen, att i synnerhet handlingen med rubriken ”Språkkrav beroende på antagningsförfarande”, i handboken för operativa förfaranden, inte kan anses som ett beslut från kommissionens ordförande varigenom det fastställs vilka språk som ska användas i de handlingar som ska föreläggas kommissionskollegiet, påpekade tribunalen, i punkt 155 i den domen, att kommissionen hade medgett att det inte existerade något internt beslut om fastställande av kommissionens arbetsspråk.
Efter att ha gjort dessa ”inledande klargöranden” konstaterade tribunalen därefter, i punkt 156 i den överklagade domen, att eftersom syftet med dessa texter endast är att definiera vilka språk som behövs för att kunna genomföra kommissionens olika beslutsförfaranden, kunde ingen av de texter som kommissionen hade ingett motivera begränsningen av valet av andraspråk för det omtvistade uttagningsprovet till tyska, engelska och franska med hänsyn till de särskilda arbetsuppgifter som utmärker de tjänster som avses i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov.
Tribunalen preciserade i detta avseende, i punkt 157 i den överklagade domen, att det inte framgår av dessa texter att det finns ett nödvändigt samband mellan kommissionens beslutsförfaranden, bland annat dem som äger rum inom kommissionskollegiet, och de arbetsuppgifter som de godkända sökandena från de omtvistade uttagningsproven ska utföra. Även om det antas att ledamöterna vid en viss institution uteslutande använder ett eller vissa språk vid sina överläggningar, kan det nämligen inte utan ytterligare förklaringar presumeras att en nyanställd tjänsteman som inte behärskar något av dessa språk inte omedelbart kan utföra sitt arbete på ett ändamålsenligt sätt vid den ifrågavarande institutionen.
Tribunalen påpekade dessutom, i punkt 158 i den överklagade domen, att det inte heller framgår av de texter som kommissionen hade ingett att samtliga tre språk som betecknas som förfarandespråk faktiskt används av kommissionens tjänsteavdelningar i deras dagliga arbete. Vidare låter meddelande SEC(2000) 2071/6 förstå att det inte är den avdelning som är materiellt ansvarig för utarbetandet av en handling, utan generaldirektoratet för översättning, som utarbetar de versioner av denna handling på de förfarandespråk som krävs för att de ska kunna översändas till kommissionskollegiet. I punkt 159 i den överklagade domen tillade tribunalen att eftersom ingen tjänsteman är skyldig att ha tillfredsställande kunskaper i samtliga de tre språk som anges i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov är det svårt att föreställa sig att arbetet med att utarbeta ett förslag till en rättsakt på de språk som krävs för att översända förslaget till kommissionskollegiet vid ett och samma tillfälle kommer att fördelas mellan ett motsvarande antal tjänstemän inom den avdelning som ansvarar för utarbetandet av förslaget. Efter att i punkterna 160–163 i nämnda dom ha underkänt kommissionens argument avseende meddelande SEC(2006) 1489 final fann tribunalen dessutom, i punkterna 164–168 i samma dom, att de texter som kommissionen hade ingett långt ifrån visade att det uteslutande är de tre ”förfarandespråken” som används i de aktuella förfarandena.
Mot bakgrund av denna bedömning fann tribunalen, i punkt 169 i den överklagade domen, att de aktuella texterna inte visade att den aktuella begränsningen stod i proportion till de reella krav som tjänsten ställer och därmed kunde styrka, med hänsyn till de särskilda arbetsuppgifter som är utmärkande för de tjänster som avses i meddelandet, att det ligger i tjänstens intresse att nyanställda direkt kan börja utföra sina arbetsuppgifter.
För det andra prövade tribunalen, i punkterna 170–195 i den överklagade domen, uppgifterna om vilka språk som används av Olafs personal.
Tribunalen analyserade först, i punkterna 175–185 i den överklagade domen, bilagan med rubriken ”Uppgifter från Sysper om språkkunskaperna hos Olafs anställda” och konstaterade i punkt 180 i den domen att dessa uppgifter inte i sig, eller ens i kombination med de texter som undersöktes i punkterna 122–169 i nämnda dom, fastställa vilket eller vilka språk denna enhet faktiskt använder i sitt dagliga arbete eller ens vilka språk som är oundgängliga för att utföra de arbetsuppgifter som åligger en handläggare med ansvar för utredningsuppgifter eller en chef för en utredningsgrupp. Tribunalen ansåg därför att man utifrån dessa uppgifter inte kunde fastställa vilket eller vilka språk som medför att de godkända sökandena från de omtvistade uttagningsproven ska anses vara handläggare som direkt kan ta sig an arbetsuppgifterna, förutsatt att de har tillfredsställande kunskaper i detta eller dessa språk.
Efter att i punkt 181 i den överklagade domen ha erinrat om sin rättspraxis, enligt vilken en begränsning av valet av andraspråk för sökande till ett uttagningsprov till ett begränsat antal av de officiella språken inte kan anses vara sakligt motiverad och proportionerlig när det, bland dessa språk, utöver språk i vilka kunskaper är önskvärda eller till och med nödvändiga, finns andra språk som inte ger de sökande som eventuellt väljs ut från ett uttagningsprov någon särskild fördel förhållande till ett annat officiellt språk, slog tribunalen, i punkt 182 i den överklagade domen, dessutom fast att även om det antas att språkkunskaperna hos personal i aktiv tjänst kan tyda på att en nyanställd, för att direkt kunna delta i den interna kommunikationen, måste behärska ett språk som är särskilt utbrett bland denna personal, så kunde de aktuella uppgifterna inte motivera den begränsning av valet av andraspråk som hade gjorts i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov.
Tribunalen påpekade i detta avseende, i punkt 183 i den överklagade domen, att det av en analys av uppgifterna avseende de språk som sökandena har angett som ”språk 1” och ”språk 2” framgår att det endast är tillfredsställande kunskaper i engelska som kan anses ge de sökande som eventuellt väljs ut från de aktuella uttagningsproven en fördel. Dessa uppgifter gör det däremot inte möjligt att förklara varför en sökande som exempelvis har fördjupade kunskaper i italienska och tillfredsställande kunskaper i tyska direkt skulle kunna delta i den interna kommunikationen, medan en sökande som har fördjupade kunskaper i italienska och tillfredsställande kunskaper i nederländska inte skulle kunna göra detta. Vad vidare gäller uppgifterna avseende ”språk 3” angav tribunalen, i punkt 184 i den överklagade domen, att även om innehållet i dessa uppgifter inte på något sätt ändrar denna bedömning, så kan de i vilket fall som helst inte beaktas, eftersom det inte framgår av den bilaga som kommissionen hade ingett att den personal som avses där redan har visat prov på sin förmåga att arbeta på sitt tredje språk.
Tribunalen fann således, i punkt 185 i den överklagade domen, att uppgifterna om språkkunskaperna hos Olafs personal inte kunde motivera den aktuella begränsningen med hänvisning till målet om att utvalda sökande direkt ska kunna börja utföra sina arbetsuppgifter.
Vidare fann tribunalen, i punkterna 186 och 187 i den överklagade domen, att bilagan med rubriken ”Information … om användningen av engelska vid Olaf” inte är relevant, eftersom det av denna bilaga, om man ser till hela den aktuella perioden, framgår att engelska används nästan uteslutande, medan franska används i begränsad omfattning, samtidigt som denna bilaga inte innehåller någon uppgift som kan visa att tyska används som arbetsspråk i de berörda verksamheterna.
Slutligen undersökte tribunalen, i punkterna 188–194 i den överklagade domen, bilagan med rubriken ”Handlingsprogram för bekämpning av bedrägeri”, som innehöll en tabell med uppgifter om förvaltningen av vissa aspekter av det så kallade ”Herkules III‑programmet”, varefter tribunalen slog fast att dessa uppgifter inte var relevanta, bland annat på grund av att det framgår av denna bilaga att ”tyska och franska, i detta särskilda sammanhang, endast används under helt exceptionella omständigheter”, eftersom ”allt arbete [som rör detta program] i princip sker på engelska”, och Framför allt eftersom det inte förekommer någon uppgift i handlingarna som gör det möjligt att anse de godkända sökandena från de omtvistade uttagningsproven skulle komma att anförtros arbetsuppgifter som rör utarbetande av meddelanden om ansökningsomgångar inom ramen för detta program.
Under dessa omständigheter drog tribunalen, i punkterna 195 och 196 i den överklagade domen, slutsatsen att det, i likhet med vad som är fallet med de uppgifter som kommissionen hade lämnat vad gäller dess interna praxis på språkområdet, inte var möjligt att, utifrån uppgifterna om vilka språk som används av Olafs personal, fastställa att den aktuella begränsningen var motiverad med hänsyn till målet att de handläggare som rekryteras direkt ska kunna ta sig an sina arbetsuppgifter.
För det tredje prövade tribunalen, i punkterna 197–204 i den överklagade domen, uppgifterna om hur vanligt det är att tyska, engelska och franska talas och studeras som främmande språk i Europa, genom att, i punkterna 203 och 204 i den överklagade domen, slå fast att dessa uppgifter varken i sig eller tillsammans med andra uppgifter i handlingarna i målet, kan motivera den aktuella begränsningen, eftersom dessa uppgifter på sin höjd eventuellt kan påvisa att denna begränsning är proportionerlig, om det kan anses framgå att denna begränsning svarar mot behovet att anställa sökande som direkt kan ta sig an arbetsuppgifterna, vilket kommissionen inte har visat.
Med beaktande av samtliga omständigheter som kommissionen hade anfört fann tribunalen, i punkterna 205–207 i den överklagade domen, att kommissionen inte hade visat att begränsningen av sökandenas val av andraspråk var objektivt motiverad och stod i proportion till det grundläggande mål som eftersträvas, nämligen att rekrytera handläggare som direkt kan ta sig an sina arbetsuppgifter. Det är nämligen inte tillräckligt att försvara principen om en sådan begränsning genom att hänvisa till det stora antalet officiella språk inom unionen och till behovet av att välja ett mer begränsat antal språk, eller till och med ett enda språk, som interna kommunikationsspråk eller ”arbetsspråk”. Med hänsyn till artikel 1d.1 och 1d.6 i tjänsteföreskrifterna måste det finnas sakliga skäl för valet av ett eller flera specifika språk, med uteslutande av alla andra språk.
Tribunalen biföll följaktligen talan såvitt avsåg den andra och den tredje grund som Konungariket Spanien hade åberopat i mål T‑401/16 samt den tredje och den sjunde grunden som Republiken Italien hade åberopat i mål T‑443/16 och ogiltigförklarade det omtvistade meddelandet om uttagningsprov i den del som valet av andraspråk för uttagningsproven hade begränsats till tyska, engelska och franska.
Därefter prövade tribunalen, tillsammans, den första grunden i mål T‑401/16 och den sjätte grunden i mål T‑443/16, rörande den andra delen av de ifrågasatta språkreglerna, avseende åsidosättande av artikel 18 FEUF, artikel 24 fjärde stycket FEUF, artikel 22 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 1 och 2 i förordning nr 1/58 och artikel 1d.1 och 1d.6 i tjänsteföreskrifterna. I punkt 234 i den överklagade domen biföll tribunalen talan på dessa grunder och ogiltigförklarade det omtvistade meddelandet om uttagningsprov i den del det begränsade valet av språk som ska användas i kommunikationen mellan sökandena och Epso till enbart tyska, engelska och franska.
Tribunalen biföll följaktligen, i punkt 235 i den överklagade domen, talan och ogiltigförklarade det omtvistade meddelandet om uttagningsprov i dess helhet. Tribunalen preciserade dessutom, i punkterna 237–242 i den överklagade domen, att denna ogiltigförklaring, av de skäl som anges i samma punkter, inte får påverka de rekryteringar som redan hade gjorts på grundval av reservlistor som hade upprättats efter det aktuella urvalsförfarandet.
Parternas yrkanden i målet om överklagande
Kommissionen har yrkat att domstolen ska
–
upphäva den överklagade domen,
–
om målet är färdigt för avgörande, ogilla talan i första instans, och
–
förplikta Konungariket Spanien och Republiken Italien att ersätta rättegångskostnaderna i detta förfarande liksom i förfarandet i första instans.
Konungariket Spanien och Republiken Italien har yrkat att domstolen ska
–
ogilla överklagandet, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Prövning av överklagandet
Kommissionen har åberopat tre grunder till stöd för sitt överklagande.
Den första och den andra grunden avser lagenligheten av begränsningen av valet av andraspråk i uttagningsproven till tyska, engelska och franska, medan den tredje grunden avser lagenligheten av begränsningen av de språk som kan användas i kommunikationen mellan de sökande som berörs av det omtvistade meddelandet om uttagningsprov och Epso.
Den första grunden
Den första grunden, som består av tre delar, avser felaktig rättstillämpning vid tolkningen av artikel 1d.6 i tjänsteföreskrifterna och vid fastställandet av kommissionens motiveringsskyldighet samt påstående att tribunalen även har åsidosatt sin motiveringsskyldighet.
Den första delgrunden: Felaktig rättstillämpning vad gäller målet att förfoga över godkända sökande som direkt kan ta sig an sina arbetsuppgifter samt åsidosättande av tribunalens motiveringsskyldighet
–
Parternas argument
Kommissionen har gjort gällande att tribunalen, vid sin prövning av de omständigheter som rör kommissionens interna praxis på språkområdet och de språk som Olafs personal använder, utan motivering tillämpade rättsstridiga kriterier för att bedöma huruvida dessa omständigheter visade att den aktuella begränsningen var motiverad, det vill säga, i punkt 157 i den överklagade domen, ett kriterium om att en nyanställd tjänsteman måste ha förmåga att omedelbart utföra ett ”ändamålsenligt arbete” hos den rekryterande institutionen och, i punkterna 181–183 i samma dom, premissen att vissa av det begränsade antalet språk inte ger en sådan tjänsteman en ”särskild fördel”. Att grunda sig på dessa kriterier innebär emellertid att man helt underlåter att beakta tjänstens intresse av att nyanställda direkt ska kunna ta sig an sina arbetsuppgifter.
Vad särskilt gäller det kriterium som anges i punkt 157 i den överklagade domen har kommissionen för det första gjort gällande att eftersom tjänstens intresse kräver rekrytering av sökande som direkt kan ta sig an sina arbetsuppgifter, är den omständigheten att dessa sökande ändå kan utföra ett ”ändamålsenligt arbete” inte relevant.
Kravet att nyanställd personal omedelbart ska kunna ta sig an sina arbetsuppgifter syftar nämligen till att säkerställa kontinuiteten i förhållande till den personal som tjänstgör vid den tjänsteavdelning hos vilken de ska börja arbeta och är mer långtgående än kravet att ha förmåga att omedelbart utföra ett ändamålsenligt arbete.
För det andra har kommissionen gjort gällande att tribunalen inte har definierat vad som omfattas av begreppet ”ändamålsenligt arbete” eller styrkt konstaterandet att det skulle vara möjligt att utföra sådant arbete. Detta beteende strider mot motiveringsskyldigheten.
För det tredje är det ”omöjligt” att en sökande som nyligen har rekryterats, och som inte behärskar något av de tre språk som enligt det omtvistade meddelandet om uttagningsprov är godkända som andraspråk, kan utföra ett användbart arbete inom en institution där det politiska och vägledande organet, det vill säga kommissionskollegiet, fattar sina interna beslut endast på ett av dessa tre språk. Kommissionen har i detta avseende gjort gällande att tribunalens hänvisning till punkterna 121 och 122 i domen av den 15 september 2016, Italien/kommissionen (
T‑353/14 och T‑17/15
,
EU:T:2016:495
), är felaktig, eftersom Ständiga representanternas kommitté (Coreper), till vilket det hänvisas i dessa punkter, är ett organ som specifikt föreskrivs i artikel 16.7 FEU och som skiljer sig från övriga institutioner. Förevarande mål rör emellertid medlemmar av en och samma institution, som omfattar både kollegiet och institutionens olika tjänsteavdelningar. Den specifika karaktären hos de uppgifter som ska utföras inom tjänstegrenarna påverkar dessutom inte den omständigheten att det i slutändan är tjänsteavdelningarna som lägger fram alla utkast till rättsakter till kommissionskollegiet.
För det fjärde har tribunalen överskridit gränserna för sin domstolsprövning genom att anse att kommissionen borde ha lämnat mer utförliga förklaringar för att motivera den aktuella begränsningen, utan att ens motivera en sådan bedömning.
Konungariket Spanien och Republiken Italien har bestritt dessa argument.
–
Domstolens bedömning
Det ska erinras om att enligt domstolens fasta praxis ska unionens institutioner ges ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när de organiserar sin verksamhet, och särskilt när de fastställer kriterierna för den kompetens som krävs för de tjänster som ska tillsättas och när de – på grundval av dessa kriterier och i tjänstens intresse – bestämmer villkoren och formerna för anordnandet av uttagningsprov. Institutionerna måste således – precis som Epso, vid utövandet av de befogenheter som Epso har tilldelats av institutionerna, ha rätt att utifrån sina behov avgöra vilken kompetens som lämpligen bör krävas av de sökande i ett uttagningsprov för att institutionerna ska kunna organisera sin verksamhet på ett ändamålsenligt och rimligt sätt (dom av den 26 mars 2019, kommissionen/Italien,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, punkt
).
Institutionerna ska emellertid vid tillämpningen av tjänsteföreskrifterna se till att artikel 1d i desamma iakttas, vilken förbjuder all diskriminering på grund av språk. Även om punkt 6 i denna artikel förvisso innehåller en möjlighet att begränsa detta förbud, så är sådana begränsningar, enligt nämnda bestämmelse, endast tillåtna ”på objektiva och rimliga grunder” och om de svarar mot ”legitima mål av allmänt intresse inom ramen för personalpolitiken” (dom av den 26 mars 2019, kommissionen/Italien,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, punkt
).
Unionsinstitutionernas stora utrymme för eget skön vad gäller hur de organiserar sina tjänsteavdelningar, liksom Epsos utrymme för eget skön i de sammanhang som beskrivs i punkt 67 i förevarande dom, begränsas således av artikel 1d i tjänsteföreskrifterna, varför den särbehandling på grund av språk som är resultatet av att språkreglerna för ett uttagningsprov innehåller en begränsning till ett visst antal officiella språk endast kan godtas om en sådan begränsning är sakligt motiverad och står i proportion till de reella krav som tjänsten ställer. Dessutom måste varje villkor som rör specifika språkkunskaper vara grundat på klara, objektiva och förutsebara kriterier som är sådana att de sökande kan förstå skälen till detta villkor och att unionsdomstolen kan pröva om villkoret är lagenligt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 mars 2019, kommissionen/Italien,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, punkterna
–
och där angiven rättspraxis).
Det ankommer på den institution som har begränsat språkreglerna i ett urvalsförfarande till ett begränsat antal av unionens officiella språk att visa att en sådan begränsning verkligen är ägnad att tillgodose reella krav avseende de arbetsuppgifter som de anställda personerna kommer att utföra, att den står i proportion till dessa behov och att den grundar sig på klara, objektiva och förutsebara kriterier, medan det ankommer på tribunalen att göra en konkret prövning av huruvida begränsningen är objektivt motiverad och proportionerlig med hänsyn till nämnda behov (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 mars 2019, kommissionen/Italien,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, punkterna
och
).
Unionsdomstolen ska vid denna prövning inte bara pröva huruvida de bevis som har åberopats är materiellt riktiga, utan även pröva om dessa bevis utgör samtliga relevanta uppgifter som ska beaktas för att bedöma en komplicerad situation och huruvida de styrker de slutsatser som har dragits (dom av den 26 mars 2019, kommissionen/Italien,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, punkt
).
Genom den första delen av förevarande grund har kommissionen i huvudsak kritiserat tribunalen för att ha prövat huruvida det var motiverat att begränsa valet av andraspråk i uttagningsproven med hänsyn till ett annat syfte än syftet med det omtvistade meddelandet om uttagningsprov.
Domstolen konstaterar att denna kritik grundar sig på en felaktig tolkning av punkterna 157 och 181–183 i den överklagade domen, vars innehåll det har erinrats om i punkterna 39, 43 och 44 i förevarande dom.
Det framgår nämligen av dessa punkter i den överklagade domen, sedda i sitt sammanhang, att det är med hänsyn till ”behovet att rekrytera handläggare som direkt kan ta sig an arbetsuppgifterna”, vilket bland annat anges i punkt 1 i) i bilaga II till det omtvistade meddelandet om uttagningsprov som motivering till en sådan begränsning, som tribunalen prövade huruvida de omständigheter som kommissionen hade lagt fram avseende dess interna språkpraxis och de språk som Olafs personal använder kan anses visa att denna begränsning är objektivt motiverad och proportionerlig.
För det första vad gäller punkt 157 i den överklagade domen har tribunalen, genom att slå fast att ”[det inte kan antas], utan ytterligare förklaringar, att en nyanställd tjänsteman som inte behärskar något av dessa språk inte skulle kunna börja arbeta direkt på ett ändamålsenligt sätt vid den ifrågavarande institutionen”, inte på något sätt har ifrågasatt tjänstens intresse av att förfoga över handläggare som direkt kan ta sig an sina arbetsuppgifter, utan tvärtom försökt att fastställa huruvida de uppgifter som kommissionen hade lagt fram avseende sin interna språkpraxis visar att det för att tillgodose detta intresse, med hänsyn till de särskilda funktionella egenskaperna hos de tjänster som omfattas av det aktuella meddelandet om uttagningsprov och de språk som de berörda tjänsteavdelningarna faktiskt använder i sitt dagliga arbete, var nödvändigt att begränsa valet av andraspråk i dessa uttagningsprov till tyska, engelska och franska (se även, avseende tribunalens praxis som citeras i denna punkt 157, dom av den 26 mars 2019, kommissionen/Italien,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, punkt
).
Dessutom har tribunalen genom detta tillvägagångssätt varken åsidosatt sin motiveringsskyldighet eller överskridit gränserna för sin domstolsprövning.
I enlighet med den rättspraxis som det har erinrats om i punkterna 69 och 70 i förevarande dom gjorde tribunalen nämligen en riktig bedömning, utan att överskrida gränserna för sin prövning, när den prövade huruvida begränsningen av valet av andraspråk i uttagningsproven var objektivt motiverad av behovet av att rekrytera handläggare som omedelbart kunde ta sig an sina arbetsuppgifter och huruvida den språkkunskapsnivå som krävdes stod i proportion till tjänstens faktiska behov.
När det gäller kommissionens argument avseende dess egna beslutsförfaranden och dess kritik mot tribunalen för att felaktigt ha hänvisat till domen av den 15 september 2016, Italien/kommissionen (
T‑353/14 och T‑17/15
,
EU:T:2016:495
), och för att ha slagit fast att de arbetsuppgifter som berördes av det omtvistade meddelandet om uttagningsprov var av specifik karaktär för att underkänna motiveringen avseende behovet att förfoga över handläggare som direkt kan ta sig an arbetsuppgifterna, ska det till att börja med noteras att tribunalen granskade samtliga texter som kommissionen hade lagt fram, och att den efter denna granskning drog slutsatsen att det inte fanns någon nödvändig koppling mellan kommissionens beslutsförfaranden och det arbete som handläggare med ansvar för utredningsuppgifter och chefer för utredningsgrupper som det är tänkt att de godkända sökande från de aktuella uttagningsproven ska ägna sig åt. Kommissionen har emellertid inte invänt mot denna slutsats, utan har endast hävdat att det skulle vara ”omöjligt” att använda ett annat språk än de tre aktuella språken.
Det ska vidare påpekas att även om punkt 121 i domen av den 15 september 2016, Italien/kommissionen (
T‑353/14 och T‑17/15
,
EU:T:2016:495
), till vilken det hänvisas i punkt 157 i den överklagade domen, rör kommissionens argument avseende de språk som används inom Coreper, så fann tribunalen i punkt 122 i samma dom även, i allmänna ordalag, när det gäller argument om att ett eller flera språk används som ”överläggningsspråk” vid en unionsinstitution, att det inte kan antas, utan ytterligare förklaringar, att den omständigheten att en nyanställd tjänsteman inte behärskar något av dessa språk gör att denne inte direkt kan ta sig an sina arbetsuppgifter på ett ändamålsenligt sätt vid den ifrågavarande institutionen. Av detta följer att kommissionen i vilket fall som helst inte har fog för att hävda att tribunalen därigenom har åsidosatt sin egen rättspraxis.
Vad slutligen gäller den specifika karaktären på de arbetsuppgifter som avses i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov konstaterar domstolen att tribunalen, i punkt 157 i den överklagade domen, förklarade att motiveringen avseende behovet att förfoga över handläggare som direkt kan ta sig an arbetsuppgifterna inte hade styrkts.
Tribunalen nöjde sig härvidlag med att, i enlighet med vad som angetts i punkterna 69 och 70 i förevarande dom, göra den prövning som är nödvändig för att fastställa vilka språkkunskaper som objektivt sett kan krävas av kommissionen i tjänstens intresse, med avseende på de särskilda arbetsuppgifter som avses i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov.
För det andra, vad gäller kommissionens invändningar mot punkterna 181–183 i den överklagade domen, ska det påpekas att det, i enlighet med den rättspraxis som det har erinrats om i punkt 69 i förevarande dom, ankom på kommissionen att visa att begränsningen av valet av andraspråk i uttagningsproven verkligen var ägnad att tillgodose reella krav avseende de arbetsuppgifter som de anställda personerna kan antas komma att utföra.
Det var just detta som tribunalen, i punkterna 181–183 i den överklagade domen, kontrollerade genom att konstatera att de uppgifter som kommissionen hade lämnat avseende språkkunskaperna hos Olafs personal på sin höjd ger stöd för slutsatsen att goda kunskaper i engelska skulle kunna ge de godkända sökandena i de omtvistade uttagningsproven en fördel i den interna kommunikationen och således göra det möjligt för dem att omedelbart ta sig an sina arbetsuppgifter med avseende på denna kommunikation. Denna slutsats gäller dock inte för kunskaper i franska och tyska.
Tribunalen gjorde följaktligen en riktig bedömning när den slog fast att kommissionen inte hade styrkt att tillfredsställande kunskaper i ett av dessa två andra språk ger en fördel, vad avser behovet att förfoga över handläggare som direkt kan ta sig an arbetsuppgifterna.
Eftersom ingen av anmärkningarna kan godtas, kan överklagandet inte vinna bifall såvitt avser den första grundens första del.
Den andra delgrunden: Felaktig rättstillämpning vid definitionen av kommissionens bevisbörda och kommissionens motiveringsskyldighet vad avser ett meddelande om uttagningsprov
–
Parternas argument
Kommissionen har gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att på ett överdrivet strikt sätt definiera skyldigheten att, i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov, motivera den aktuella begränsningen och omfattningen av bevisbördan för att motivera samma begränsning.
För det första är den bevisbörda som tribunalen ålade kommissionen för att styrka att denna motivering håller måttet mycket mer omfattande än den grad av precision som krävs enligt rättspraxis. Tribunalen slog nämligen, i den sista meningen i punkt 133, i den första meningen i punkt 158 och i punkt 180 i den överklagade domen, fast att kommissionen inte hade styrkt att de tre språk som kunde beaktas som andraspråk i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov faktiskt var de tre språk som dagligen används av denna institutions ”samtliga avdelningar” i deras dagliga arbete.
För det andra krävde tribunalen, i punkt 164 i den överklagade domen, att det skulle visas att det ”uteslutande” är dessa tre språk som används i kommissionens beslutsförfaranden, trots att det i detta meddelande anges att unionsinstitutionerna inte uteslutande, utan endast huvudsakligen, använder dessa språk. Tribunalen borde således ha kontrollerat huruvida dessa tre språk verkligen är de mest använda vid institutionen och inte huruvida de är de enda språk som används. Dessutom begick tribunalen samma fel i punkterna 181–183 i den överklagade domen, genom att lägga till ett bedömningskriterium enligt vilket det är nödvändigt att bedöma huruvida de tre aktuella språken ger sökande från de omtvistade uttagningsproven en ”särskild fördel”.
För det tredje, och i motsats till vad tribunalen angav i den sista meningen i punkt 167 i den överklagade domen, ankommer det inte på kommissionen att identifiera vilket av de tre språk som kan användas, samtidigt som den relativa betydelsen av vart och ett av dessa språk saknar relevans.
För det fjärde har kommissionen kritiserat tribunalen för att, i punkt 201 i den överklagade domen, ha underkänt samtliga statistiska uppgifter som kommissionen hade lagt fram, med motiveringen att det inte kan antas att de ger en korrekt bild av språkkunskaperna hos de potentiella sökandena till de aktuella uttagningsproven.
Enligt denna institution avser beviskravet, enligt domstolens praxis, identifiering av de officiella språk som är vanligast förekommande inom unionen. Begränsningen av valet av andraspråk i de aktuella uttagningsproven motiveras således av objektiva omständigheter avseende användningen av olika språk. Detta gör det möjligt att skäligen dra slutsatsen att dessa uppgifter motsvarar de språkkunskaper som personer som önskar delta i unionsinstitutionernas uttagningsprov har. Under dessa omständigheter ankommer det inte på kommissionen att bevisa att ett sådant samband föreligger.
Den första meningen i punkt 205 i den överklagade domen bygger dessutom på en felaktig rättstillämpning, eftersom den vilar på samma felaktiga premiss.
För det femte har kommissionen slutligen gjort gällande att tribunalen, i punkt 159 i den överklagade domen, gjorde rent hypotetiska bedömningar genom att avsevärt minska räckvidden av meddelande SEC(2000) 2071/6.
Konungariket Spanien och Republiken Italien har bestritt dessa argument.
–
Domstolens bedömning
För det första måste, såsom framgår av punkt 68 i förevarande dom, varje villkor beträffande specifika språkkunskaper vara grundat på klara, objektiva och förutsebara kriterier som är sådana att de sökande kan förstå skälen till detta villkor och unionsdomstolen kan pröva om villkoret är lagenligt.
Motiveringen av ett beslut som har fattats av en av unionens institutioner, ett av dess organ eller en av dess byråer är av särskild betydelse, eftersom den ger den som berörs av beslutet möjlighet att med kännedom om samtliga omständigheter avgöra huruvida det finns anledning att väcka talan mot beslutet och gör det möjligt för den behöriga domstolen att utföra sin prövning. Den utgör således en av förutsättningarna för att den i artikel 47 i stadgan om de grundläggande rättigheterna garanterade domstolsprövningen ska vara effektiv (dom av den 15 juli 2021, kommissionen/Landesbank Baden-Württemberg och SRB,
C‑584/20 P och C‑621/20 P
,
EU:C:2021:601
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Vad rör begränsningen av valet av andraspråk i ett meddelande om uttagningsprov har domstolen förklarat att det ankommer på tribunalen att undersöka huruvida detta meddelande, de allmänna bestämmelserna för allmänna uttagningsprov eller den bevisning som ingetts av kommissionen innehåller några ”konkreta indikationer” på att denna begränsning, objektivt sett, är motiverad av tjänstens intresse (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 mars 2019, kommissionen/Italien,
C‑621/16 P
,
EU:C:2019:251
, punkt
).
Tribunalen gjorde således rätt när den gjorde en sådan prövning i den överklagade domen och – i punkt 116 i densamma, efter den prövning som hade gjorts bland annat i punkterna 107–115 i samma dom, vars innehåll har återgetts i punkterna 28–30 i förevarande dom – slog fast att även om hänsyn tas till beskrivningen av arbetsuppgifterna i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov, så kan behovet att nyanställda direkt måste kunna ta sig an sina arbetsuppgifter, vilket framförs i detta meddelande, inte motivera en begränsning av valet av andraspråk i uttagningsprovet till endast tyska, engelska och franska, eftersom beskrivningen är så vag och allmänt hållen och eftersom meddelandet inte innehåller några konkreta uppgifter till stöd för denna uppfattning.
Kommissionen har dessutom i sitt överklagande understrukit att den inte bestrider punkterna 100–116 i den överklagade domen.
För det andra, i den mån som kommissionen har kritiserat tribunalen för att ha ålagt den en oproportionerlig bevisbörda, framgår det av punkterna 69 och 70 i förevarande dom dels att kommissionen var tvungen att visa att begränsningen av valet av andraspråk i uttagningsproven verkligen var ägnad att tillgodose reella krav avseende de arbetsuppgifter som de anställda personerna kommer att utföra, att den är proportionerlig i förhållande till dessa behov och att den är grundad på klara, objektiva och förutsebara kriterier, dels att tribunalen var tvungen att konkret pröva huruvida denna begränsning var objektivt motiverad och proportionerlig mot bakgrund av nämnda behov, genom att kontrollera inte bara den materiella riktigheten av de bevis som kommissionen hade åberopat, deras tillförlitlighet och konsekvens, utan även huruvida dessa bevis utgör samtliga relevanta uppgifter som ska beaktas vid bedömningen huruvida nämnda begränsning är motiverad och om dessa bevis är ägnade att stödja de slutsatser som dragits av dem.
Det var just detta som tribunalen gjorde när den, i punkterna 122–207 i den överklagade domen, prövade de uppgifter som kommissionen hade lagt fram till stöd för sitt krav att de nyanställda direkt måste kunna ta sig an sina arbetsuppgifter.
För det första, vad gäller de anmärkningar som riktats mot den sista meningen i punkt 133, den första meningen i punkt 158 och punkt 180 i den överklagade domen, vars innehåll har återgetts i punkterna 34, 39 och 42 i förevarande dom, konstaterar domstolen att tribunalen, i motsats till vad kommissionen har hävdat, inte på något sätt krävde att denna institution, för att styrka att den aktuella begränsningen var motiverad, skulle visa att tyska, engelska och franska används av samtliga kommissionens avdelningar i deras dagliga arbete.
I punkt 133 i den överklagade domen har tribunalen således endast prövat kommissionens argument att meddelande SEC(2000) 2071/6, och särskilt punkt 2.2 i detta meddelande, begränsar antalet arbetsspråk vid denna institution till tre, varefter tribunalen, särskilt med beaktande av det sammanhang denna punkt förekommer i, som rör kommissionskollegiets beslutsfattande genom skriftligt förfarande, förklarade att den enda omständigheten att det hänvisas till ”kommissionens tre arbetsspråk” inte räcker för att fastställa att detta argument är välgrundat.
Enligt samma logik konstaterade tribunalen, i punkterna 156–158 i den överklagade domen, med avseende på samtliga omständigheter som kommissionen hade anfört avseende dess interna praxis på språkområdet, att syftet med dessa texter endast är att definiera vilka språk som behövs för att kunna genomföra kommissionens olika beslutsförfaranden och att det inte framgår av dessa texter att det finns ett nödvändigt samband mellan dessa förfaranden och de arbetsuppgifter som de godkända sökandena från det omtvistade uttagningsprovet ska utföra, eller att samtliga tre språk som betecknas som ”förfarandespråk” faktiskt används av kommissionens avdelningar i deras dagliga arbete, varför dessa uppgifter inte kan motivera den aktuella begränsningen med hänsyn till de särskilda arbetsuppgifter som utmärker de tjänster som avses i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov.
I punkt 180 i den överklagade domen påpekade tribunalen dessutom att de uppgifter som kommissionen lämnat om språkkunskaperna hos Olafs personal varken i sig eller i kombination med uppgifter om kommissionens interna språkpraxis gör det möjligt att fastställa vilket eller vilka kommunikationsspråk denna tjänstegren faktiskt använder i sitt dagliga arbete eller ens vilka språk som är oundgängliga för att handläggare med ansvar för utredningsuppgifter och chefer för utredningsgrupper ska kunna utföra sina arbetsuppgifter, och att dessa uppgifter följaktligen inte gör det möjligt att fastställa med hjälp av tillfredsställande kunskaper i vilket eller vilka språk som de godkända sökandena från det omtvistade uttagningsprovet direkt kan börja utföra sina arbetsuppgifter.
Det följer således av punkterna 133, 158 och 180 i den överklagade domen, jämförda med det sammanhang i vilka de ingår, att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den kontrollerade huruvida de omständigheter som kommissionen hade lagt fram till stöd för påståendet att de nyanställda direkt måste kunna ta sig an sina arbetsuppgifter visar att tyska, engelska och franska är de språk som faktiskt används av personalen vid den enhet där de godkända sökande från de aktuella uttagningsproven i princip är tänkta att arbeta, vid utförandet av deras regelmässiga arbetsuppgifter, varför tillfredsställande kunskaper i minst ett av dessa tre språk är både nödvändigt och tillräckligt för att de godkända sökande ska kunna börja utföra sina arbetsuppgifter direkt.
För det andra gäller samma överväganden även den anmärkning som riktats mot tribunalens bedömning, i punkt 164 i den överklagade domen, enligt vilket, under alla omständigheter, och oberoende av huruvida det finns ett samband mellan kommissionens beslutsförfaranden och de specifika arbetsuppgifter som avses i det omtvistade meddelandet, varför de uppgifter som kommissionen hade lagt fram avseende sin interna språkpraxis långt ifrån visar att det uteslutande är de tre ”förfarandespråken” som används. I punkt 164 angav tribunalen endast, för fullständighetens skull, att de aktuella omständigheterna inte kan utgöra stöd för slutsatsen att dessa förfaranden är begränsade till dessa tre språk. Möjligheten för personalen – vid den avdelning som de sökande i ett uttagningsprov förväntas tjänstgöra – att utföra regelbundna arbetsuppgifter på andra språk än de språk på vilka valet av andraspråk i uttagningsprovet är begränsat, kan i förekommande fall vara av sådant slag att det kan ifrågasättas huruvida det är nödvändigt för dessa sökande att behärska ett av dessa språk för att omedelbart kunna ta sig an sina arbetsuppgifter.
Kommissionens invändning att tribunalen, i punkterna 181–183 i den överklagade domen, krävde att tillfredsställande kunskaper i ett av de språk som är godkända som andraspråk i de omtvistade uttagningsproven skulle ge godkända sökande en särskild fördel, grundar sig på en felaktig tolkning av den överklagade domen.
Tribunalen konstaterade nämligen, i punkt 183 i den överklagade domen, att de uppgifter som kommissionen hade lämnat avseende språkkunskaperna hos Olafs personal på sin höjd kan leda till slutsatsen att goda kunskaper i engelska hos de godkända sökandena i de omtvistade uttagningsproven skulle kunna ge dem en fördel i den interna kommunikationen och således göra det möjligt för dem att omedelbart ta sig an sina arbetsuppgifter med avseende på denna kommunikation. Denna slutsats gäller dock inte för kunskaper i franska och tyska.
Tribunalen gjorde således en riktig bedömning när den fann att kommissionen inte hade lyckats visa att tillfredsställande kunskaper i tyska eller franska, till skillnad från en språkkombination som innehåller ett annat av unionens officiella språk, är oundgängliga för att säkerställa att man kan uppnå målet att förfoga över handläggare som direkt kan ta sig an sina arbetsuppgifter.
För det tredje framgår det av det ovan anförda att det inte går att slå fast att tribunalen gjorde fel när den, i sista meningen i punkt 167 i den överklagade domen, slog fast att de skrivelser från kommissionens generalsekreterare som kommissionen hade ingett till tribunalen, och som, i enlighet med handlingen med rubriken ”Språkkrav beroende på antagningsförfarande”, medger permanenta undantag inom vissa områden genom att tillåta att det läggs fram förslag till rättsakter på ett enda ”förfarandespråk”, inte gör det möjligt att dra användbara slutsatser, eftersom dessa skrivelser inte identifierar vilket av dessa språk som konkret får användas.
För det fjärde, vad gäller kommissionens anmärkning mot punkterna 201 och 205 i den överklagade domen, konstaterar domstolen att denna anmärkning grundar sig på en felaktig tolkning av den överklagade domen. Till att börja med har tribunalen, i motsats till vad kommissionen har gjort gällande, i denna punkt 201, inte alls helt underkänt tanken att man bör beakta statistiska uppgifter om de mest studerade språken år 2012 på grundskolenivå av det skälet att kommissionen inte hade visat att dessa uppgifter korrekt återspeglar språkkunskaperna hos de potentiella sökandena i de omtvistade uttagningsproven, utan endast påpekat att bevisvärdet av dessa uppgifter är mindre på grund av att de avser samtliga unionsmedborgare, inklusive personer som inte har uppnått myndighetsåldern.
Kommissionen har inte heller bestritt tribunalens bedömning, i punkt 202 i den överklagade domen, att det enda nämnda uppgifter kan bevisa är för övrigt att antalet potentiella sökande vars situation påverkas av den aktuella begränsningen är mindre än det vore om valet var begränsat till andra språk.
Slutligen, och framför allt, kan dessa uppgifter, såsom tribunalen påpekade i punkt 203 i den överklagade domen, på sin höjd påvisa att begränsningen av valet av andraspråk i de aktuella uttagningsproven är lämplig och nödvändig för att uppnå målet att förfoga över godkända sökande som omedelbart kan ta sig an sina arbetsuppgifter. Eftersom tribunalen, bland annat i punkterna 169 och 196 i den överklagade domen, slog fast att kommissionen inte hade lagt fram någon sådan bevisning, kunde inte de statistiska uppgifterna om de mest studerade språken visa att denna begränsning var objektivt motiverad med hänsyn till detta syfte.
För det femte har kommissionen, genom att ifrågasätta tribunalens bedömning i punkt 159 i den överklagade domen, vilken återges i punkt 39 i förevarande dom, vilken kommissionen anser vara hypotetisk, och genom att göra gällande att tribunalen avsevärt minskade räckvidden av meddelande SEC(2000) 2071/6, inte åberopat någon felaktig rättstillämpning, utan yrkat att domstolen ska ersätta tribunalens bedömning av denna bevisning med sin egen.
Det framgår emellertid av artikel 256.1 FEUF och artikel 58 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol att ett överklagande ska vara begränsat till rättsfrågor och att tribunalen således är ensam behörig att fastställa och bedöma de relevanta faktiska omständigheterna och bevisningen. Bedömningen av de faktiska omständigheterna och bevisningen utgör inte, med undantag för då tribunalen har missuppfattat bevisningen, en rättsfråga som i sig är underställd domstolens kontroll i ett mål om överklagande (beslut av den 27 januari 2022, FT m.fl./kommissionen,
C‑518/21 P
, ej publicerat,
EU:C:2022:70
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Av det ovan anförda följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den första grundens andra del.
Den tredje delgrunden: Påståendet att tribunalen krävde att en rättsligt bindande rättsakt skulle inges för att motivera begränsningen av valet av andraspråk i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov
–
Parternas argument
Kommissionen har hävdat att tribunalen, i punkterna 152–155 i den överklagade domen, minskade värdet av den bevisning som kommissionen hade lagt fram avseende sin interna praxis på språkområdet, och detta på grundval av ett felaktigt bedömningskriterium, nämligen förekomsten av en bindande rättsakt som definierar den berörda institutionens arbetsspråk. Det framgår emellertid varken av artikel 1d.6 i tjänsteföreskrifterna eller av domstolens rättspraxis att endast sådana rättsakter kan motivera en begränsning av valet av andraspråk i ett uttagningsprov.
Dessutom utgör såväl skrivelsen från kommissionens generalsekreterare om genomförandet av meddelande SEC(2000) 2071/6 som handlingen ”Språkkrav beroende på antagningsförfarande” i handboken för operativa förfaranden ”interna regler”, i den mening som avses i punkt 2 i bilaga II till det omtvistade meddelandet om uttagningsprov, i den mån de är bindande för denna institution.
Konungariket Spanien och Republiken Italien har tillbakavisat denna argumentation.
–
Domstolens bedömning
Såsom generaladvokaten påpekade i punkterna 72–74 i sitt förslag till avgörande grundar sig den tredje delen av den första grunden, enligt vilken tribunalen har nedvärderat bevisningen avseende kommissionens interna praxis på språkområdet genom att anse att endast en bindande rättsakt kan motivera en sådan språkbegränsning som den som föreskrivs i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov, på en felaktig tolkning av punkterna 152–155 i den överklagade domen, vars innehåll det har erinrats om i punkt 36 i förevarande dom.
Det framgår nämligen av dessa punkter, jämförda med punkterna 156–169 i den överklagade domen, vilka domstolen har redogjort för i punkterna 37–40 i förevarande dom, att det var först som en inledande precisering som tribunalen med rätta konstaterade att dessa omständigheter inte kan förstås som tillämpningsföreskrifter för de allmänna språkreglerna, i den mening som avses i artikel 6 i förordning nr 1/58, samtidigt som den därefter gjorde en grundlig prövning av huruvida nämnda omständigheter kan motivera den aktuella begränsningen med hänsyn till de särskilda arbetsuppgifter som är utmärkande för de tjänster som avses i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov. Tribunalens slutsats att så inte är fallet avser således inte avsaknaden av ett internt beslut om fastställande av arbetsspråk inom kommissionen, vilket tribunalen påpekade i punkt 155 i den överklagade domen och som för övrigt inte har bestritts av kommissionen, utan den omständigheten att det enda syftet med dessa uppgifter är att definiera de språk som är nödvändiga för att kommissionens olika beslutsförfaranden ska kunna genomföras.
Överklagandet kan således inte vinna bifall såvitt avser den första grundens tredje del.
Av det ovan anförda följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den första grunden.
Den andra grunden
Den andra grunden består av sex delar, genom vilka kommissionen har gjort gällande att tribunalen missuppfattat bevisningen och gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning.
Domstolen erinrar inledningsvis om att invändningar avseende de faktiska omständigheterna och bedömningen av dessa i det överklagade avgörandet kan tas upp till prövning inom ramen för ett mål om överklagande om det görs gällande att det av handlingarna i målet framgår att tribunalens bedömning av de faktiska omständigheterna är materiellt oriktig eller att tribunalen har missuppfattat bevisningen (dom av den 18 januari 2007, PKK och KNK/rådet,
C‑229/05 P
,
EU:C:2007:32
, punkt
).
Det ska härvidlag påpekas att om en klagande gör gällande att tribunalen har missuppfattat bevisningen, så ska klaganden, enligt artikel 256 FEUF, artikel 58 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol och artikel 168.1 d i rättegångsreglerna, ange exakt vilka bevis som tribunalen har missuppfattat och visa de bedömningsfel som klaganden anser har orsakat denna missuppfattning hos tribunalen. Dessutom måste sådan en missuppfattning framstå som uppenbar redan på grundval av handlingarna i målet, utan att någon ny bedömning av omständigheterna eller bevisningen behöver göras (dom av den 28 januari 2021, Qualcomm och Qualcomm Europe/kommissionen,
C‑466/19 P
,
EU:C:2021:76
, punkt
).
Även om en missuppfattning av bevisningen kan bestå i en tolkning av en handling som strider mot dess innehåll, måste detta på ett uppenbart sätt framgå av handlingarna i målet vid domstolen och det krävs att det är uppenbart att tribunalen har överskridit ramarna för en skälig bedömning av denna bevisning. I detta avseende räcker det inte att visa att en handling skulle kunna tolkas på ett annat sätt än vad tribunalen har gjort (dom av den 28 januari 2021, Qualcomm och Qualcomm Europe/kommissionen,
C‑466/19 P
,
EU:C:2021:76
, punkt
).
Det är mot bakgrund av dessa principer som domstolen kommer att pröva den andra grundens sex delar.
Den första delgrunden: Missuppfattning av meddelande SEC(2000) 2071/6 och dess godkännande av kommissionskollegiet
–
Parternas argument
Kommissionen har gjort gällande att tribunalen, i punkterna 132–137 och 158 i den överklagade domen, har missuppfattat innebörden och räckvidden av meddelande SEC(2000) 2071/6. För det första har kommissionen, vad avser punkt 133 i den överklagade domen, understrukit att detta meddelande inte endast utgör en utvärdering av denna institutions beslutsprocesser, utan klart begränsar dess arbetsspråk till tre, såsom framgår av punkt 2.2 i detta meddelande.
För det andra innebär hänvisningen i punkt 2.2 till den omständigheten att ett dokument kan godkännas på det språk som äger vitsord inte, i motsats till vad tribunalen fann i punkt 135 i den överklagade domen, att skyldigheten att även godkänna detta dokument på ett av de tre arbetsspråken därigenom upphör.
För det tredje kan översättningstjänstens deltagande inte tillmätas den betydelse som tribunalen har tillmätt den i punkterna 136 och 158 i den överklagade domen. Översättningstjänstens deltagande syftar nämligen endast till att säkerställa en effektivare förvaltning av resurserna inom de olika tjänsteavdelningarna och ändrar inte det faktum att bland annat den avdelning som har utarbetat utkastet till en rättsakt som ska underställas kommissionskollegiet, med hänsyn till dess aktiva deltagande i beslutsförfarandet och skyldigheten att följa de språkregler som nämns i punkt 4 i nämnda meddelande, måste förfoga över tjänstemän som behärskar de tre arbetsspråken.
Konungariket Spanien och Republiken Italien har gjort gällande att denna delgrund inte kan tas upp till prövning, eftersom kommissionen endast har begärt att domstolen ska göra en ny bedömning av den bevisning som kommissionen hade ingett till tribunalen, utan att visa att tribunalen har missuppfattat bevisningen.
–
Domstolens bedömning
Domstolen konstaterar, i motsats till vad kommissionen har gjort gällande, att tribunalen, vid sin prövning av meddelande SEC(2000) 2071/6, i punkterna 132–137 och 158 i den överklagade domen, vars innehåll har återgetts i punkterna 34 och 39 i förevarande dom, inte på något sätt har missuppfattat detta meddelande.
Det ska i detta hänseende påpekas att det följer av punkt 1.2 i meddelande SEC(2000) 2071/6 att syftet med detta meddelande är att identifiera de sätt och metoder som gör beslutsförfarandena mer effektiva och öppna för insyn. I detta syfte anges i punkterna 2 och 3 i meddelandet vilka förfaranden som är tillämpliga, medan punkt 4 innehåller förslag om på vilka sätt förfarandet ska förenklas och punkt 5 anger andra åtgärder som ska vidtas. Vad särskilt gäller punkt 2.2 i detta meddelande har sökanden bland annat påpekat att inom ramen för det skriftliga förfarandet ”[ska handlingarna] skickas ut på kommissionens tre arbetsspråk”, medan den beslutstext som ska antas inom ramen för förfarandet genom bemyndigande ska ”presenteras på ett enda arbetsspråk och/eller i dess giltiga version”.
Det är således uppenbart att tribunalen inte missuppfattade meddelande SEC(2000) 2071/6 när den, i punkt 133 i den överklagade domen, konstaterade att syftet med detta meddelande ”i huvudsak är att utvärdera kommissionskollegiets olika beslutsförfaranden … och föreslå en förenkling av dessa” och att ”[d]et är i ett sådant sammanhang och med hänvisning till en bestämd typ av förfarande, nämligen det skriftliga förfarandet”, som punkt 2.2 i meddelandet, som har citerats korrekt i utdrag, hänvisar till ”arbetsspråk”. Tribunalen överskred inte heller på något sätt gränserna för en skälig bedömning av denna punkt 2.2 när den fann att enbart denna hänvisning inte var tillräcklig för att fastställa att tyska, engelska och franska är de språk som kommissionens tjänsteavdelningar faktiskt använder i sitt dagliga arbete.
Detsamma gäller tribunalens konstaterande i punkt 135 i den överklagade domen, som endast troget återger punkt 2.2 i meddelande SEC(2000) 2071/6 vad gäller de språkregler som är tillämpliga inom ramen för förfarandet genom bemyndigande, och bedömningen i punkt 134 i den domen, att sistnämnda regler nyanserar räckvidden av denna hänvisning. Detta konstaterande påverkas inte heller av punkt 4 i meddelandet, som kommissionen har hänvisat till, i vilken det bland annat anges att de föreslagna åtgärderna även kommer att leda till en förenkling av språkkraven i fråga om beslut, genom att påpeka att när en rättsakt antas genom skriftligt förfarande ska ”förslaget vara tillgängligt åtminstone på kommissionens arbetsspråk”, medan det i fråga om beslut som fattas genom ett förfarande för bemyndigande eller för delegering anges att ”texten endast krävs på språket eller språken hos den eller de parter till vilka beslutet är riktat”.
Tribunalen har inte heller missuppfattat punkt 5.2 i meddelande SEC(2000) 2071/6, med rubriken ”Förenklade språkregler”, genom att, i punkt 136 i den överklagade domen, påpeka att det av denna punkt ”framgår vilken roll kommissionens generaldirektorat för översättning har”, eftersom den preciserar att ”en av de viktigaste orsakerna till dröjsmål med att inleda eller slutföra skriftliga förfaranden och förfaranden genom bemyndigande är inhämtandet av översättningar, inbegripet texter som reviderats av juristlingvister, vilket gör det nödvändigt att i tid översända de berörda handlingarna till [detta generaldirektorat]”, och med beaktande av att det i punkt 134 i denna dom anges att punkt 5.2 således också är av sådan art att den begränsar räckvidden för hänvisningen till kommissionens ”arbetsspråk”.
Tribunalen missuppfattade följaktligen inte meddelande SEC(2000) 2071/6 när den, i punkt 137 i den överklagade domen, fann att punkt 2.2 i detta meddelande inte gör det möjligt att dra några användbara slutsatser om den faktiska användningen av tyska, engelska och franska i kommissionens dagliga arbete eller, än mindre, vid utförandet av de arbetsuppgifter som avses i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov.
Tribunalen missuppfattade inte heller på något sätt punkt 5.2 i nämnda meddelande när den, i punkt 158 i den överklagade domen, fann att det i denna punkt antyds att det inte är den avdelning som är materiellt ansvarig för utarbetandet av en handling, utan generaldirektoratet för översättning, som utarbetar olika versioner av denna handling på de förfarandespråk som krävs för att de ska kunna översändas till kommissionskollegiet, eftersom den ansvariga avdelningen endast har till uppgift att kontrollera den översatta texten.
Eftersom tribunalen inte har missuppfattat bevisningen, omfattas den betydelse som tribunalen har tillmätt någon av de möjligheter som uttryckligen anges i nämnda meddelande av bevisvärderingen, vilken till sin natur inte omfattas av domstolens behörighet i ett mål om överklagande.
Överklagandet kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den andra grundens första del.
Den andra delgrunden: Missuppfattning av arbetsordningen och dess tillämpningsföreskrifter
–
Parternas argument
Kommissionen har gjort gällande att tribunalen, i punkterna 139–146 i den överklagade domen, missuppfattade sambandet mellan arbetsordningen, tillämpningsföreskrifterna för denna arbetsordning, meddelande SEC(2000) 2071/6 och handlingen med rubriken ”Språkkrav beroende på antagningsförfarande”.
Tribunalen har nämligen gjort en selektiv tolkning av tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen genom att inte anse att kommissionens ordförande kan fastställa de språk på vilka handlingarna ska vara tillgängliga, med beaktande av de minimibehov som kollegiets ledamöter har eller de behov som är förenade med antagandet av en rättsakt.
Kommissionens ordförande har emellertid tillämpat denna möjlighet genom att anta meddelande SEC(2000) 2071/6.
Även om det i meddelandet inte anges exakt vilka tre arbetsspråk som ledamöterna i kollegiet ska använda, bekräftar detta meddelande vilken intern praxis som gäller för användningen av tyska, engelska eller franska i kommissionens beslutsförfaranden.
Konungariket Spanien och Republiken Italien har gjort gällande att denna del av den andra grunden inte kan tas upp till prövning, eftersom kommissionen i praktiken begär att domstolen ska göra en ny bedömning av den bevisning som den hade åberopat vid tribunalen, utan att visa att tribunalen har missuppfattat bevisningen.
–
Domstolens bedömning
Domstolen konstaterar att kommissionen inte har bestritt att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den, i punkterna 139–146 i den överklagade domen, erinrade om de relevanta bestämmelserna i arbetsordningen och dess tillämpningsföreskrifter innan den analyserade innehållet i handlingen med rubriken ”Språkkrav beroende på antagningsförfarande”.
Kommissionen har således kritiserat tribunalen för att ha begränsat sig till att påminna härom, trots att den borde ha ansett att dessa handlingar bekräftar att tyska, engelska och franska används som arbetsspråk.
Domstolen konstaterar emellertid att det inte bara är så att kommissionen ifrågasätter bedömningen av nämnda handlingar, utan att visa på vilket sätt tribunalen skulle ha missuppfattat dem, kommissionens argument vilar dessutom på en felaktig tolkning av den överklagade domen.
I motsats till vad kommissionen har gjort gällande har tribunalen nämligen inte på något sätt begränsat sig till att redogöra för innehållet i de relevanta bestämmelserna i dessa handlingar. Tvärtom har tribunalen gjort en fullständig bedömning av dessa omständigheter, tillsammans med de övriga omständigheter som rör kommissionens interna praxis på språkområdet, inbegripet de som rör meddelande SEC(2000) 2071/6, genom att konstatera dels, i punkt 152 i den överklagade domen, att dessa texter ”[endast återspeglar] en sedan länge fastställd administrativ praxis inom denna institution, enligt vilken engelska, franska och tyska används som de språk på vilka handlingar ska göras tillgängliga för att kunna underställas kommissionskollegiet för godkännande”, dels att det, i punkterna 157 och 158 i samma dom, konstateras att det inte framgår av nämnda texter eller av andra handlingar i målet, ”att det finns ett nödvändigt samband mellan kommissionens beslutsförfaranden, bland annat dem som äger rum inom kommissionskollegiet, och de arbetsuppgifter som de utvalda sökandena från de omtvistade uttagningsproven ska utföra” eller att ”samtliga tre [aktuella] språk … faktiskt används av kommissionens avdelningar i deras dagliga arbete”. Det var av detta skäl som tribunalen, i punkt 169 i nämnda dom, slog fast att dessa texter inte visar att den aktuella begränsningen står i proportion till de reella krav som tjänsten ställer och därmed kan anses styrka, med hänsyn till de särskilda arbetsuppgifter som är utmärkande för de tjänster som avses i detta meddelande, att det ligger i tjänstens intresse att nyanställda direkt kan ta sig an sina arbetsuppgifter.
Kommissionen har således i själva verket begränsat sig till att göra gällande att de handlingar som den har åberopat kan tolkas på ett annat sätt än tribunalen har tolkat dem, vilket, såsom det erinrats om i punkt 127 i förevarande dom, inte utgör bevis för att dessa handlingar har missuppfattats.
Härav följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den andra grundens andra del.
Den tredje delgrunden: Missuppfattning av handlingen ”Språkkrav beroende på antagningsförfarande”, som ingår i handboken för operativa förfaranden
–
Parternas argument
Kommissionen har gjort gällande att tribunalen, i punkterna 165–169 i den överklagade domen, har missuppfattat innebörden och räckvidden av handlingen med rubriken ”Språkkrav beroende på antagningsförfarande”.
Kommissionen har särskilt gjort gällande att tribunalen vid sin bedömning av denna handling uppenbart har bortsett från två aspekter. Tribunalen underlät således dels att beakta att undantagsreglerna snarare bekräftar än vederlägger att det finns en regel om tre förfarandespråk, dels att nämnda handling otvetydigt bekräftar att det var institutionens tjänsteavdelningar som var skyldiga att iaktta språkkraven i denna.
Konungariket Spanien och Republiken Italien har gjort gällande att denna del av den andra grunden inte kan tas upp till prövning, eftersom kommissionen i praktiken begär att domstolen ska göra en ny bedömning av den bevisning som den kommissionen hade åberopat vid tribunalen, utan att visa att tribunalen har missuppfattat bevisningen.
–
Domstolens bedömning
Domstolen konstaterar att kommissionen genom denna anmärkning begär att domstolen ska ersätta tribunalens bedömning av handlingen med rubriken ”Språkkrav beroende på antagningsförfarande” med sin egen bedömning, utan att kommissionen har visat att tribunalen uppenbart har överskridit ramarna för en skälig bedömning av denna handling.
Detta argument utgör således inte, såsom det har erinrats om i punkt 127 i förevarande dom, bevis för en missuppfattning av handlingen med rubriken ”Språkkrav beroende på antagningsförfarande”.
Under dessa omständigheter kan den andra grundens tredje del inte tas upp till prövning.
Den fjärde delgrunden: Avsaknad av en helhetsbedömning av meddelande SEC(2000) 2071/6, arbetsordningen och dess tillämpningsföreskrifter samt avsnittet om ”Språkkrav beroende på antagningsförfarandet”
–
Parternas argument
Kommissionen har hävdat att tribunalen, när den, i punkt 152 i den överklagade domen, angav att meddelande SEC(2000) 2071/6, arbetsordningen och dess tillämpningsföreskrifter samt handlingen med rubriken ”Språkkrav beroende på antagningsförfarande” återspeglar administrativ praxis, därigenom bortsåg från att det i dessa handlingar fastställs en tvingande regel för att kommissionen, däribland Olaf, ska kunna anta rättsakter.
Under dessa omständigheter missuppfattade tribunalen, i punkterna 152–157 och 159 i den överklagade domen, dessa handlingar genom att förneka att dessa handlingar utgör interna regler som omfattas av punkt 2 i bilaga II till det omtvistade meddelandet om uttagningsprov, varför det ankom på tribunalen att beakta desamma vid bedömningen av lagenligheten av den motivering som hade framförts avseende huruvida den aktuella begränsningen var objektiv och proportionerlig.
Konungariket Spanien och Republiken Italien har gjort gällande att denna del av den andra grunden inte kan tas upp till prövning, eftersom kommissionen i praktiken begär att domstolen ska göra en ny bedömning av den bevisning som den hade åberopat vid tribunalen, utan att visa att tribunalen har missuppfattat bevisningen.
–
Domstolens bedömning
Det ska inledningsvis erinras om att tribunalen, i punkterna 156 och 157 i den överklagade domen, konstaterade att de handlingar som nämns i punkterna 123–125 och 127 i den överklagade domen hade till enda syfte att definiera vilka språk som är nödvändiga för att kommissionens olika beslutsförfaranden ska kunna genomföras, men att det inte var möjligt att fastställa det nödvändiga sambandet mellan dessa förfaranden och de arbetsuppgifter som det är tänkt att de godkända sökandena i de omtvistade uttagningsproven ska utföra.
Kommissionen anser att tribunalen, med hänsyn till språkreglernas bindande verkan inom denna institution, inte utan att missuppfatta dessa handlingar kunde dra slutsatsen att det inte förelåg något sådant samband.
Det framgår av punkt 121 i förevarande dom att tribunalen, i motsats till vad kommissionen tycks anse, inte kom fram till denna slutsats utifrån premissen att de språkregler som är tillämpliga på de olika beslutsförfarandena inte är bindande inom denna institution.
Vidare har kommissionen inte visat att tribunalen, när den kom fram till denna slutsats, uppenbart överskred ramarna för en skälig bedömning av dessa handlingar, som den, i motsats till vad kommissionen tycks göra gällande, bedömde var för sig och i sin helhet.
Av det ovan anförda följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den andra grundens fjärde del.
Den femte delgrunden: Missuppfattning av meddelande SEC(2006) 1489 final
–
Parternas argument
Kommissionen anser att tribunalen, i punkterna 160–163 i den överklagade domen, missuppfattade meddelande SEC(2006) 1489 final och särskilt dess bilaga med rubriken ”Regler för översättning efter år 2006”.
Kommissionen har särskilt kritiserat tribunalen för att den, genom att, i punkt 161 i den överklagade domen, påpeka att dessa översättningsregler hänför sig till handlingar avfattade på tyska, engelska och franska, men inte som originalspråk, utan som målspråk, underlät att beakta den omständigheten att dessa tre språk är de språk som används vid översättning av handlingar för internt bruk och att det endast var till dessa språk som den största delen av de handlingar som var avsedda för sådan användning skulle översättas. Det var således på grundval av översättningen av ett dokument till ett av dessa språk som institutionens avdelningar skulle arbeta.
Den omständigheten att vissa handlingar översätts till samtliga officiella språk saknar betydelse i detta avseende, eftersom en sådan översättning endast avser handlingar som är avsedda för externt bruk.
Dessutom utgör prövningen av argumentet om ”grå” översättningar, i punkt 162 i den överklagade domen, ytterligare en missuppfattning, eftersom tribunalen härigenom koncentrerat sig på innehållet i en ytterst begränsad punkt i den aktuella handlingen, utan att ta hänsyn till den större räckvidd som återstoden av handlingen ger.
Konungariket Spanien och Republiken Italien har gjort gällande att denna del av den andra grunden inte kan tas upp till prövning, eftersom kommissionen i praktiken begär att domstolen ska göra en ny bedömning av den bevisning som den hade åberopat vid tribunalen, utan att visa att tribunalen har missuppfattat bevisningen.
–
Domstolens bedömning
I punkterna 160–163 i den överklagade domen fann tribunalen att dess egen bedömning av meddelande SEC(2000) 2071/6, arbetsordningen och dess tillämpningsföreskrifter samt av handlingen med rubriken ”Språkkrav beroende på antagningsförfarande” inte kunde ifrågasättas genom de argument som kommissionen grundade på meddelande SEC(2006) 1489 final och i synnerhet dess bilaga med rubriken ”Regler för översättning efter år 2006”, det vill säga att det härav framgår, vad avser dokument för internt bruk, att det endast krävs en översättning till engelska, franska och tyska, utöver det eventuella autentiska språket, och att kommissionens avdelningar dessutom är tvungna att göra översättningar med hjälp av personalens språkkunskaper, så kallade ”grå” översättningar.
Tribunalen påpekade i punkt 161 i den överklagade domen att innehållet i meddelande SEC(2006) 1489 final inte vederlägger, utan tvärtom bekräftar, bedömningen i punkterna 157 och 158 i den domen. I de ”regler för översättning efter år 2006” som återges i bilagan till detta meddelande nämns endast engelska, franska och tyska som de målspråk till vilka vissa kategorier av handlingar ska översättas, utan att något källspråk anges. För de flesta av de kategorier av handlingar som avses i denna bilaga föreskrivs för övrigt översättning till samtliga officiella språk, medan översättning till endast tyska, engelska och franska i själva verket utgör ett undantag.
I punkt 162 i den överklagade domen konstaterade tribunalen vidare att argumentet om ”grå” översättningar inte stöds av några uppgifter om exakt hur stor del denna typ av översättning är i förhållande till den totala mängden översättningar som kommissionen producerar. Även om det i punkt 2.2 i meddelande SEC(2006) 1489 final anges att det ”i brist på tillförlitliga indikatorer är extremt svårt att kvantifiera dessa översättningar”, görs det emellertid, i punkt 3.1, en uppskattning för år 2007, enligt vilken de översättningar som generaldirektoratet för översättning producerar motsvarar 1700000 sidor, medan andelen ”grå” översättningar uppgår till 100000 sidor. Eftersom den sistnämnda sifferuppgiften emellertid rör samtliga andra avdelningar vid kommissionen som inte tillhör detta generaldirektorat, är det mer än uppenbart att de ”grå” översättningarna endast utgör en mycket liten mängd med hänsyn till den volym som nämnda direktorat producerar. Slutligen finns det framför allt ingen uppgift i målet som visar att det är till just ovannämnda tre språk som dessa ”grå” översättningar görs.
Domstolen konstaterar att kommissionen inte har visat att tribunalens bedömning i dessa punkter i den överklagade domen av meddelande SEC(2006) 1489 final och dess bilaga med rubriken ”Regler för översättning efter år 2006” är uppenbart felaktig. Kommissionen har i stället endast gjort gällande att dessa texter kan tolkas på ett annat sätt än tribunalen har tolkat dem.
Under dessa omständigheter kan överklagandet inte vinna bifall såvitt avser den andra grundens femte del.
Den sjätte delgrunden: Missuppfattning av uppgifterna om vilka språk som används vid de enheter där de godkända sökande i de omtvistade uttagningsproven är tänkta att arbeta samt åsidosättande av motiveringsskyldigheten
–
Parternas argument
Kommissionen anser att tribunalen, med hänsyn till kommissionens invändning, inom ramen för den första grunden, att tribunalens definition av kriterierna för bevisvärdering är felaktig, såsom denna framgår av punkterna 180–183 i den överklagade domen, har missuppfattat, i punkterna 180–185 och 188–196 i denna dom, de uppgifter om vilka språk som används av Olafs personal, genom att slå fast att dessa uppgifter inte kunde visa att kunskaper i ett av de tre aktuella språken gör det möjligt för godkända sökanden från de omtvistade uttagningsproven att direkt ta sig an sina arbetsuppgifter. Kommissionen har i detta avseende erinrat om att det är för att beskriva den arbetssituation i vilken de godkända sökandena från de omtvistade uttagningsproven ska utföra sina arbetsuppgifter som den har lämnat statistiska uppgifter om det andraspråk och det tredje språk som behärskas av handläggare som arbetar vid Olaf.
Tribunalen kunde således inte förneka att dessa uppgifter var relevanta utan att bortse från deras karaktär, eftersom de visar att kombinationen av de tre språk som hade valts ut som andraspråk i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov gör det möjligt för personalen att på ett effektivt sätt kommunicera med varandra, vilket säkerställer att godkända sökande direkt kan ta sig an sina arbetsuppgifter.
Tribunalen kunde inte heller nöja sig med att använda ett rent kvantitativt kriterium vid bedömningen av dessa uppgifter, för att därav dra slutsatsen att endast kunskaper i engelska ger en fördel i den språkmiljö som råder vid de av kommissionens avdelningar som berörs av det omtvistade meddelandet om uttagningsprov.
I motsats till vad tribunalen fann i punkt 184 i den överklagade domen är uppgifterna om det tredje språk som personalen vid de berörda tjänsteavdelningarna behärskar nämligen relevanta för att ge den en så exakt bild som möjligt av denna språkmiljö.
Kommissionen har slutligen gjort gällande att tribunalen, i punkt 191 i den överklagade domen, missuppfattade kommissionens uppgifter om förvaltningen av vissa aspekter av Herkules III‑programmet när tribunalen förklarade att förordningen om inrättande av detta program, det vill säga Europaparlamentets och rådets förordning nr 250/2014 av den 26 februari 2014 om inrättande av ett program för främjande av verksamheter till skydd av ekonomiska intressen för Europeiska unionen (Herkules III‑programmet) och om upphävande av beslut nr 804/2004/EG (
EUT L 84, 2014, s. 6
), inte föreskriver att ett av de tre språk som är godkända som andraspråk ska användas enligt det omtvistade meddelandet om uttagningsprov. Tribunalen förbisåg nämligen att detta program förvaltas av Olaf.
Konungariket Spanien och Republiken Italien har gjort gällande att denna del av den andra grunden inte kan tas upp till prövning, eftersom kommissionen i praktiken begär att domstolen ska göra en ny bedömning av den bevisning som den hade åberopat vid tribunalen, utan att visa att tribunalen har missuppfattat bevisningen.
–
Domstolens bedömning
Det ska erinras om att tribunalen, i punkt 180 i den överklagade domen, konstaterade att de uppgifter som kommissionen hade lagt fram inte gjorde det möjligt att fastställa vilket eller vilka kommunikationsspråk som de avdelningar som har lämnat dessa uppgifter faktiskt använder i sitt dagliga arbete.
Tribunalen framhöll dessutom, i punkterna 181–183 i den överklagade domen, att det framgick av de uppgifter som kommissionen hade lämnat att kunskaper i tyska och franska, till skillnad från kunskaper i engelska, inte medför någon särskild fördel i förhållande till kunskaper i något annat av unionens officiella språk, utifrån behovet att förfoga över handläggare som direkt kan ta sig an sina arbetsuppgifter.
Såsom framgår av punkterna 81–83, 104 och 107–109 i förevarande dom gjorde tribunalen således en riktig bedömning när den utgick ifrån ett sådant krav när den prövade huruvida den aktuella begränsningen var motiverad.
I synnerhet ska det, i enlighet med punkterna 107 och 108 i förevarande dom, understrykas att kommissionen misstolkar den överklagade domen när den kritiserar tribunalen för att, i punkterna 181 och 183 i den överklagade domen, ha grundat sig på begreppet fördel. I stället för att begränsa sig till en kvantitativ bedömning av de uppgifter som kommissionen hade lagt fram, påpekade tribunalen i denna del av den överklagade domen nämligen med rätta att kunskaper i tyska och franska inte är mer motiverade än kunskaper i något annat av unionens språk.
När det gäller de uppgifter som avses i punkt 184 i den överklagade domen, avseende de uppgifter om språkkunskaper som hade lämnats av handläggare inom de befattningar som anges i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov vad gäller deras tredje språk, ska det påpekas att dessa uppgifter nämndes i förbifarten, ”även om [deras innehåll] inte på något sätt ändrar bedömningen i punkt 183 [i den överklagade domen]”.
Eftersom den motivering som anges i punkt 184 i den överklagade domen är överflödig, är invändningarna om att dessa uppgifter har missuppfattats, liksom påståendena om en motstridig motivering i denna punkt, verkningslösa.
Vad slutligen gäller bedömningen av uppgifterna om förvaltningen av vissa aspekter av Herkules III‑programmet, ska det påpekas att tribunalen, i punkt 191 i den överklagade domen, framhöll att det inte finns någon bestämmelse i förordning nr 250/2014 som föreskriver att tyska, engelska eller franska ska användas vid genomförandet och förvaltningen av detta program.
I punkt 192 i samma dom angav tribunalen att handlingen med rubriken ”Handlingsprogram för bekämpning av bedrägeri”, som endast innehöll nio ansökningsomgångar som hade publicerats på tyska, engelska eller franska, inte gjorde det möjligt att fastställa huruvida dessa ansökningsomgångar hade upprättats direkt av Olafs personal eller av kommissionens generaldirektorat för översättning.
I punkt 193 i den överklagade domen underströk tribunalen att ”det inte förekommer någon uppgift i handlingarna … som gör det möjligt att anse de godkända sökande i de uttagningsprov som avses i [det omtvistade meddelandet om uttagningsprov] skulle komma att anförtros arbetsuppgifter som rör utarbetande av meddelanden om ansökningsomgångar inom ramen för Herkules III‑programmet, och inte andra uppgifter”.
Kommissionen har emellertid inte ifrågasatt tribunalens konstaterande i punkt 193 i den överklagade domen och har inte visat på vilket sätt tribunalen skulle ha missuppfattat de uppgifter som kommissionen lämnat i detta avseende, utan endast gjort gällande en annan tolkning av dessa uppgifter än den som tribunalen gjorde, vilket inte i sig, såsom det har erinrats om i punkt 127 i förevarande dom, visar att dessa uppgifter har missuppfattats.
Eftersom överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den sjätte delgrunden, ska överklagandet ogillas såvitt avser den andra grunden i dess helhet.
Tredje grunden
Parternas argument
Kommissionen har gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den biföll talan i första instans. Tribunalen har dels gjort en felaktig rättslig bedömning av motiveringen till den aktuella begränsningen, dels missuppfattat den bevisning som denna institution hade lagt fram, vilket lett felaktig rättstillämpning vad avser den andra delen av det omtvistade meddelandet om uttagningsprov.
Konungariket Spanien och Republiken Italien har gjort gällande att denna grund inte kan tas upp till prövning, eftersom den inte har motiverats på ett självständigt sätt utan endast upprepar argumentet om felaktig rättstillämpning vad gäller den aktuella begränsningen.
Domstolens bedömning
Det följer av bedömningen av den första och den andra grunden för överklagandet att kommissionen inte har visat att det förekommit felaktig rättstillämpning och missuppfattning av bevisningen.
Eftersom den tredje grunden vilar på samma påståenden, kan överklagandet inte vinna bifall såvitt avser den grunden.
Av det ovan anförda följer att överklagandet ska ogillas i sin helhet, eftersom överklagandet inte kan vinna bifall på någon av de anförda grunderna.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som är tillämplig på mål om överklagande enligt artikel 184.1, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Konungariket Spanien och Republiken Italien har yrkat att kommissionen ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet, ska Konungariket Spaniens och Republiken Italiens yrkande bifallas.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:

1)
Överklagandet ogillas.

2)
Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Konungariket Spaniens och Republiken Italiens rättegångskostnader.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: spanska och italienska.