CELEX: 62017CJ0052
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Aproximácia právnych predpisov
Smernica 2013/36/EÚ
Články 64, 65 a 67
Nariadenie (EÚ) č. 575/2013
Článok 395 ods. 1 a 5
Dohľad nad úverovými inštitúciami
Právomoci v oblasti dohľadu a právomoc ukladať sankcie
Limity veľkej majetkovej angažovanosti
Právna úprava členského štátu stanovujúca uloženie úrokov v prípade prekročenia týchto limitov
Nariadenie (EÚ) č. 468/2014
Článok 48
Rozdelenie právomocí medzi Európsku centrálnu banku (ECB) a vnútroštátne orgány
Formálne začatý postup vo veci dohľadu

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 64 a článku 65 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/36/EÚ z 26. júna 2013 o prístupe k činnosti úverových inštitúcií a prudenciálnom dohľade nad úverovými inštitúciami a investičnými spoločnosťami, o zmene smernice 2002/87/ES a o zrušení smerníc 2006/48/ES a 2006/49/ES (
Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 338
), článku 395 ods. 1 a 5 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 575/2013 z 26. júna 2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti a o zmene nariadenia (EÚ) č. 648/2012 (
Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 1
), ako aj článku 48 ods. 3 nariadenia Európskej centrálnej banky (EÚ) č. 468/2014 zo 16. apríla 2014 o rámci pre spoluprácu v rámci jednotného mechanizmu dohľadu medzi Európskou centrálnou bankou, príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a určenými vnútroštátnymi orgánmi (nariadenie o rámci JMD) (
Ú. v. EÚ L 141, 2014, s. 1
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou VTB Bank (Austria) AG (ďalej len „VTB“) a Finanzmarktaufsichtsbehörde (Úrad pre dohľad nad finančnými trhmi, Rakúsko) (ďalej len „FMA“), ktorého predmetom je, že FMA uložil zrážkové úroky za prekročenie limitov veľkej majetkovej angažovanosti, uvedených v článku 395 ods. 1 nariadenia č. 575/2013.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2013/36
Odôvodnenia 2 a 41 smernice 2013/36 znejú:
„(2)
… Táto smernica… by sa preto mala vykladať spolu s [nariadením č. 575/2013] a mala by spolu s uvedeným nariadením tvoriť právny rámec, ktorým sa riadia bankové činnosti, rámec dohľadu a prudenciálne pravidlá pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti.
…
(41)
Táto smernica by mala ustanoviť správne sankcie a iné správne opatrenia, aby zabezpečila čo najširší rozsah na akciu po spáchaní porušenia a aby sa zabránilo ďalším porušeniam bez ohľadu na to, či sú podľa vnútroštátneho práva klasifikované ako správna sankcia alebo iné správne opatrenie. Členské štáty by mali mať možnosť ustanoviť okrem sankcií uvedených v tejto smernici ďalšie sankcie a ustanoviť vyššie úrovne správnych peňažných sankcií, ako sú úrovne stanovené v tejto smernici.“
Podľa článku 1 písm. b) tejto smernice sú predmetom jej úpravy pravidlá týkajúce sa právomocí v oblasti dohľadu a nástrojov prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami a investičnými spoločnosťami vykonávaného príslušnými orgánmi.
Článok 64 uvedenej smernice stanovuje:
„1.   Príslušné orgány musia mať všetky právomoci v oblasti dohľadu na zasahovanie do činnosti inštitúcií, ktoré sú potrebné na vykonávanie ich funkcií, a to najmä právo na odňatie povolenia v súlade s článkom 18, právomoci požadované v súlade s článkom 102 a právomoci ustanovené v článku 104 a 105.
2.   Príslušné orgány vykonávajú svoje právomoci v oblasti dohľadu a svoje právomoci ukladať sankcie v súlade s touto smernicou a vnútroštátnym právom jedným z týchto spôsobov:
a)
priamo,
b)
v spolupráci s inými orgánmi,
c)
pod ich zodpovednosťou delegovaním takýmto orgánom,
d)
obrátením sa na príslušné súdne orgány.“
Článok 65 ods. 1 tej istej smernice stanovuje:
„Bez toho, aby boli dotknuté právomoci príslušných orgánov v oblasti dohľadu uvedených v článku 64 a aby bolo dotknuté právo členských štátov ustanovovať a ukladať trestnoprávne sankcie, členské štáty stanovia pravidlá týkajúce sa správnych sankcií a iných správnych opatrení pri porušení vnútroštátnych ustanovení, ktoré transponujú túto smernicu a pri porušení [nariadenia č. 575/2013], a prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie ich vykonávania.“
Podľa článku 67 ods. 1 písm. k) smernice 2013/36:
„Tento článok sa uplatňuje aspoň za jednej z týchto okolností:
…
k)
inštitúcii vznikla expozícia prekračujúca limity v rozpore s článkom 395 [nariadenia č. 575/2013].“
Článok 67 ods. 2 tejto smernice stanovuje, že členské štáty zabezpečia, aby v prípadoch uvedených v článku 67 ods. 1 uvedenej smernice uplatňované správne sankcie a iné správne opatrenia, ktoré sa môžu použiť, zahŕňali aspoň tie, ktoré sú uvedené v tomto odseku 2 písm. a) až g).
Nariadenie č. 575/2013
Odôvodnenia 5 a 9 nariadenia č. 575/2013 znejú:
„(5)
Toto nariadenie a [smernica 2013/36] by mali spoločne tvoriť právny rámec upravujúci prístup k činnosti, rámec dohľadu a prudenciálne pravidlá pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti… Preto by sa toto nariadenie malo vykladať spoločne s uvedenou smernicou.
…
(9)
Z dôvodu právnej istoty a vzhľadom na potrebu rovnakých podmienok v rámci Únie je jednotný súbor právnych predpisov pre všetkých účastníkov trhu kľúčovým prvkom fungovania vnútorného trhu. S cieľom zabrániť narušeniam trhu a regulačnej arbitráži by preto mali minimálne prudenciálne požiadavky zabezpečiť maximálnu harmonizáciu. V dôsledku toho sú prechodné obdobia stanovené v tomto nariadení nevyhnutné na to, aby sa zabezpečila jeho bezproblémová implementácia a zabránilo sa neistote trhov.“
Článok 2 tohto nariadenia stanovuje:
„Na účely dodržiavania súladu s týmto nariadením príslušné orgány majú právomoci a dodržiavajú postupy stanovené [v smernici 2013/36].“
Článok 4 ods. 1 bod 1 uvedeného nariadenia vymedzuje pojem „‚úverová inštitúcia‘“ [ako] „spoločnosť, ktorej predmetom činnosti je prijímanie vkladov alebo iných návratných peňažných prostriedkov od verejnosti a poskytovanie úverov na vlastný účet“.
Článok 395 toho istého nariadenia, nazvaný „Limity veľkej majetkovej angažovanosti“, vo svojich odsekoch 1 a 5 stanovuje:
„1.   Inštitúcii nesmie po zohľadnení účinku zmierňovania kreditného rizika v zmysle článkov 399 až 403 vzniknúť voči klientovi alebo skupine prepojených klientov expozícia, ktorej hodnota presahuje 25 % jej prípustného kapitálu. Ak je takýto klient inštitúciou, alebo ak skupina prepojených klientov zahŕňa jednu alebo viaceré inštitúcie, táto hodnota nesmie presiahnuť 25 % prípustného kapitálu inštitúcie alebo 150 miliónov EUR, podľa toho, ktorá hodnota je vyššia, pod podmienkou, že súčet hodnôt expozícií po zohľadnení účinku zmierňovania kreditného rizika v zmysle článkov 399 až 403 voči všetkým prepojeným klientom, ktorí nie sú inštitúciami, nepresahuje 25 % prípustného kapitálu inštitúcie.
Ak je suma 150 miliónov EUR vyššia ako 25 % prípustného kapitálu inštitúcie, hodnota expozície po zohľadnení účinku zmierňovania kreditného rizika v súlade s článkami 399 až 403 nesmie presiahnuť primeraný limit z hľadiska prípustného kapitálu inštitúcie. Tento limit si s cieľom riešiť a kontrolovať riziko koncentrácie stanoví inštitúcia v súlade s politikami a postupmi uvedenými v článku 81 smernice 2013/36/EÚ. Tento limit nesmie byť vyšší než 100 % prípustného kapitálu inštitúcie.
Príslušné orgány môžu stanoviť nižší limit než 150 miliónov EUR a informujú o tom [Európsky orgán pre bankovníctvo (EBA)] a Komisiu.
…
5.   Limity stanovené v tomto článku sa môžu prekročiť v prípade expozícií v obchodnej knihe inštitúcie, ak sú splnené tieto podmienky:
a)
expozícia v neobchodnej knihe voči klientovi alebo príslušnej skupine prepojených klientov neprevyšuje limit stanovený v odseku 1, pričom tento limit sa vypočítava so zreteľom na prípustný kapitál tak, že prekročenie vzniká výlučne v obchodnej knihe;
b)
inštitúcia spĺňa dodatočnú požiadavku na vlastné zdroje na sumy prevyšujúce limit stanovený v odseku 1, ktorá sa vypočíta v súlade s článkami 397 a 398;
c)
keď uplynulo 10 dní alebo menej od vtedy, keď došlo k prekročeniu, expozícia v obchodnej knihe voči klientovi alebo skupine prepojených klientov nesmie presiahnuť 500 % prípustného kapitálu inštitúcie;
d)
ktorékoľvek z prekročení, ktoré trvali viac než 10 dní, nesmie v celkovej hodnote presiahnuť 600 % prípustného kapitálu inštitúcie.
V každom prípade, v ktorom bol prekročený limit, inštitúcia bez odkladu oznámi príslušným orgánom sumu prekročenia prípadne meno príslušnej skupiny prepojených klientov.“
Nariadenie o JMD
Článok 33 ods. 2 nariadenia Rady (EÚ) č. 1024/2013 z 15. októbra 2013, ktorým sa Európska centrálna banka poveruje osobitnými úlohami, pokiaľ ide o politiky týkajúce sa prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami (
Ú. v. EÚ L 287, 2013, s. 63
, ďalej len „nariadenie o JMD“), stanovuje:
„ECB prevezme úlohy, ktorými sa poveruje týmto nariadením, 4. novembra 2014 s výhradou vykonávacích dojednaní a opatrení uvedených v tomto odseku.“
Nariadenie o rámci JMD
Odôvodnenie 9 nariadenia o rámci JMD znie:
„… toto nariadenie ďalej rozvíja a bližšie určuje postupy spolupráce ustanovené v nariadení o JMD medzi ECB príslušnými vnútroštátnymi orgánmi v rámci [jednotného mechanizmu dohľadu (JMD)], a prípadne medzi ECB a určenými vnútroštátnymi orgánmi, a tým zabezpečuje účinné a konzistentné fungovanie JMD.“
Článok 2 bod 16 nariadenia o rámci JMD definuje „významný dohliadaný subjekt“ ako „a) významný dohliadaný subjekt v členskom štáte eurozóny, ako aj b) významný dohliadaný subjekt v zúčastnenom členskom štáte mimo eurozóny“.
Podľa článku 2 bodu 25 tohto nariadenia sa „postupom [príslušného vnútroštátneho orgánu] PVO vo veci dohľadu“ rozumie:
„každá činnosť PVO, ktorá smeruje k vypracovaniu podkladov pre rozhodnutie PVO týkajúce sa dohľadu určené jednému alebo viacerým dohliadaným subjektom alebo dohliadaným skupinám alebo jednej alebo viacerým iným osobám vrátane ukladania administratívnych sankcií“.
Článok 48 ods. 1 a 3 uvedeného nariadenia stanovuje:
„1.   Ak sa má uskutočniť zmena príslušnosti medzi ECB a PVO, orgán, ktorý stráca príslušnosť (ďalej len ‚orgán strácajúci príslušnosť‘) informuje orgán, ktorý má príslušnosť nadobudnúť (ďalej len ‚orgán nadobúdajúci príslušnosť‘) o všetkých formálne začatých postupoch vo veci dohľadu, ktoré si vyžadujú rozhodnutie. Orgán strácajúci príslušnosť poskytne túto informáciu okamžite, ako sa dozvie o neodvratnosti zmeny príslušnosti. Orgán strácajúci príslušnosť aktualizuje túto informáciu priebežne a v princípe mesačne, keď je potrebné vykázať novú informáciu o postupoch vo veci dohľadu. Orgán nadobúdajúci príslušnosť môže v náležite odôvodnených prípadoch povoliť vykazovanie v dlhších intervaloch. Na účel článkov 48 a 49 sa postupom vo veci dohľadu rozumie postup ECB vo veci dohľadu alebo postup PVO vo veci dohľadu.
Pred zmenou príslušnosti poskytne orgán strácajúci príslušnosť súčinnosť orgánu nadobúdajúcemu príslušnosť bezodkladne po formálnom začatí každého postupu vo veci dohľadu, ktoré si vyžaduje rozhodnutie.
…
3.   Ak formálne začatý postup vo veci dohľadu, ktorý si vyžaduje rozhodnutie, nemožno ukončiť pred dátumom, ku ktorému má dôjsť k zmene príslušnosti pri výkone dohľadu, orgán strácajúci príslušnosť zostane naďalej príslušným na dokončenie takéhoto prebiehajúceho postupu vo veci dohľadu. Na tento účel si orgán strácajúci príslušnosť tiež ponechá všetky príslušné právomoci až do skončenia prebiehajúceho postupu vo veci dohľadu. Orgán strácajúci príslušnosť dokončí dotknutý prebiehajúci postup vo veci dohľadu v súlade s právom uplatniteľným podľa jeho zachovaných právomocí. Orgán strácajúci príslušnosť informuje orgán nadobúdajúci príslušnosť pred prijatím každého rozhodnutia v postupe vo veci dohľadu, ktorý prebiehal pred zmenou príslušnosti. Orgánu nadobúdajúcemu právomoc poskytne kópiu rozhodnutia a všetky príslušné dokumenty vzťahujúce sa na toto rozhodnutie.“
Článok 149 ods. 1 tohto nariadenia uvádza:
„Pokiaľ ECB nerozhodne inak, ak PVO začal postupy dohľadu, pre ktoré sa ECB stáva príslušnou na základe nariadenia o JMD a táto skutočnosť nastane pred 4. novembrom 2014, potom sa uplatňujú postupy ustanovené v článku 48.“
Rakúske právo
§ 97 ods. 1 bod 4 Bankwesengesetz (zákon o bankách) v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti vo veci samej (ďalej len „BWG“) stanovuje:
„1.   [FMA] je povinný požadovať od úverových inštitúcií… úroky za tieto sumy:
…
4.
2 % z prekročenia limitu veľkej majetkovej angažovanosti podľa článku 395 ods. 1 [nariadenia č. 575/2013], počítané ročne, za 30 dní, výnimkou sú opatrenia v oblasti dohľadu podľa § 70 ods. 2 alebo v prípade nadmerného zadlženia finančnej inštitúcie.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
VTB je úverová inštitúcia so sídlom v Rakúsku, ktorú, ako vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, ECB v zmysle článku 2 bodu 16 nariadenia o rámci JMD považovala za „významný dohliadaný subjekt“.
FMA dvomi rozhodnutiami prijatými 30. októbra 2014 a 11. mája 2015 uložil na základe § 97 ods. 1 bodu 4 BWG spoločnosti VTB povinnosť zaplatiť zrážkové úroky za prekročenie limitov veľkej majetkovej angažovanosti uvedených v článku 395 ods. 1 nariadenia č. 575/2013.
FMA prvým rozhodnutím uložila spoločnosti VTB úroky vo výške 94951,41 eura z dôvodu prekročenia limitu uplatniteľného na expozíciu, ku ktorej došlo v období od marca do septembra 2014. Toto rozhodnutie sa zakladá na vyhláseniach o prekročení, ktoré VTB vydala 3. apríla, 7. júla a 8. októbra 2014.
FMA druhým rozhodnutím uložila spoločnosti VTB zrážkové úroky vo výške 28278,57 eura z dôvodu prekročenia limitu uplatniteľného na expozíciu, ku ktorej došlo v októbri 2014. Toto rozhodnutie sa zakladá na vyhlásení o prekročení, ktoré VTB vydala 3. novembra 2014.
VTB 3. júna 2015 podala na vnútroštátny súd, Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Rakúsko) žalobu, ktorej predmetom je rozhodnutie FMA z 11. mája 2015.
VTB tvrdí, že nie je povinná zaplatiť úroky uložené týmto rozhodnutím. Tvrdí, že článok 395 ods. 1 nariadenia č. 575/2013, ktorý stanovuje limity expozície, ktorej môže byť vystavená úverová inštitúcia alebo investičný podnik voči svojim klientom, treba vykladať v spojení s článkom 395 ods. 5 uvedeného nariadenia, ktorý stanovuje podmienky, za akých sa úverová inštitúcia alebo investičný podnik môže odchýliť od limitov expozície stanovených v článku 395 ods. 1 toho istého nariadenia.
FMA tvrdí, že uplatnenie úrokov uložených podľa § 97 ods. 1 bodu 4 BWG nie je sankciou či opatrením na presadzovanie v zmysle práva Únie, ale skôr opatrením, ktorým je riadené hospodárstvo, stanoveným vo vnútroštátnom práve hospodárskej súťaže.
Vnútroštátny súd v prvom rade uvádza, že táto kvalifikácia úrokov uložených rozhodnutím z 11. mája 2015 je v súlade s ustálenou judikatúrou Verfassungsgerichtshof (Ústavný súd, Rakúsko), ktorý uloženie úrokov za prekročenie limitov veľkej majetkovej angažovanosti považuje za opatrenie hospodárskeho práva založené na práve hospodárskej súťaže a bez trestnej povahy, ktorého cieľom je paušálne vymáhanie získanej výhody alebo výhody, ktorú bolo možné získať, prostredníctvom nedovoleného prekročenia limitov stanovených v článku 395 ods. 1 nariadenia č. 575/2013.
Vnútroštátny súd sa v druhom rade pýta na výklad pojmu „formálne začatý postup vo veci dohľadu“ v zmysle článku 48 ods. 3 nariadenia o rámci JMD. Uvedený súd chce konkrétne zistiť, či v súvislosti s prekročením limitov veľkej majetkovej angažovanosti, ku ktorému došlo v októbri 2014, možno postup vo veci dohľadu považovať za „formálne“ začatý pred 4. novembrom 2014, či už na základe vyhlásenia o prekročení vydaného 3. novembra 2014 spoločnosťou VTB, alebo z dôvodu existencie skorších postupov za podobné porušenia, ktoré FMA už ukončil.
Za týchto podmienok Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Uplatnia sa ustanovenia sekundárneho práva Únie…, predovšetkým článok 64 a článok 65 ods. 1 [smernice 2013/36], na rozhodnutie, ktorým orgán [dohľadu nad finančnými trhmi] uložil úroky podľa zákonnej úpravy členského štátu, podľa ktorej treba úverovej inštitúcii v prípade prekročenia limitov veľkej majetkovej angažovanosti podľa článku 395 ods. 1 [nariadenia č. 575/2013] uložiť úroky vo výške 2 % prekročenia limitu, počítané ročne, za 30 dní?
2.
Bráni právo Únie (predovšetkým článok 395 ods. 1 a 5 [nariadenia č. 575/2013]) takej vnútroštátnej úprave, aká bola obsahom § 97 ods. 1 bodu 4 [BWG], keď sa napriek splneniu podmienok uplatnenia výnimky upravenej v článku 395 ods. 5 nariadenia č. 575/2013 za porušenie článku 395 ods. 1 tohto nariadenia uložia (zrážkové) úroky?
3.
Má sa článok 48 ods. 3 [nariadenia o rámci JMD] vykladať v tom zmysle, že za ‚formálne začatý postup vo veci dohľadu‘ možno považovať už to, keď subjekt podá orgánu dohľadu [nad finančnými trhmi] oznámenie, alebo za ‚formálne začatý postup vo veci dohľadu‘ možno považovať to, keď v paralelnom konaní už bolo za podobné porušenia v predchádzajúcich obdobiach vydané rozhodnutie orgánu dohľadu [nad finančnými trhmi]?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej a druhej otázke
Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, kladie vnútroštátny súd Súdnemu dvoru otázku, či sa článok 64 a článok 65 ods. 1 smernice 2013/36, ako aj článok 395 ods. 1 a 5 nariadenia č. 575/2013 majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sa v prípade prekročenia limitov expozície stanovených v článku 395 ods. 1 tohto nariadenia úverovej inštitúcii automaticky ukladajú zrážkové úroky, hoci táto inštitúcia spĺňa podmienky stanovené v článku 395 ods. 5 uvedeného nariadenia, ktoré jej umožňujú prekročiť uvedené limity.
Na úvod treba pripomenúť, že ako vyplýva z odôvodnenia 2 smernice 2013/36 a z odôvodnenia 5 nariadenia č. 575/2013, táto smernica a nariadenie, ktoré treba vykladať spoločne, poskytujú právny rámec, ktorý upravuje najmä dohľad a prudenciálne pravidlá uplatniteľné na úverové inštitúcie.
Článok 395 ods. 1 tohto nariadenia, ktorý je súčasťou týchto pravidiel, a najmä pravidiel uplatniteľných na „veľkú majetkovú angažovanosť“, ktoré musia úverové inštitúcie podľa článku 387 nariadenia č. 575/2013 dodržiavať a kontrolovať, zakazuje uvedeným inštitúciám, aby sa vystavovali takej expozícii voči klientovi alebo skupine prepojených klientov, ktorej hodnota presahuje 25 % jej prípustného kapitálu. Článok 395 ods. 5 uvedeného nariadenia povoľuje prekročenie limitov expozície stanovených v článku 395 ods. 1 toho istého nariadenia, ak sú splnené určité podmienky.
Ďalej treba uviesť, že na účely prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami majú príslušné orgány podľa článku 1 písm. b) smernice 2013/36 právomoci dohľadu a nástroje zavedené touto smernicou.
Členské štáty v tejto súvislosti na základe článku 65 ods. 1 tejto smernice určia pravidlá týkajúce sa správnych sankcií a iných správnych opatrení uplatniteľné na porušenia vnútroštátnych ustanovení, ktoré preberajú túto smernicu, a na porušenia nariadenia č. 575/2013 a prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie vykonávania týchto sankcií a týchto iných opatrení.
Z odôvodnenia 41 smernice 2013/36 vyplýva, že prijatie správnych sankcií a iných správnych opatrení musí zabezpečiť čo najširší rozsah možností reagovať na porušenia pravidiel Únie a napomáhať predchádzaniu ďalším porušeniam.
Napokon z článku 67 ods. 1 písm. k) v spojení s odsekom 2 smernice 2013/36 vyplýva, že členské štáty v prípadoch uvedených v článku 395 nariadenia č. 575/2013 zabezpečia, aby správne sankcie a iné správne opatrenia, ktoré sa môžu použiť, zahŕňali aspoň tie, ktoré sú uvedené v tomto odseku 2 písm. a) až g).
Vnútroštátny súd sa v prejednávanej veci pýta, či uloženie úrokov spoločnosti VTB na základe § 97 ods. 1 bodu 4 BWG predstavuje, ako tvrdí FMA, vnútroštátne opatrenie bez sankčnej povahy, ktorým je riadené hospodárstvo a ktoré nesúvisí s článkami 64 a 65 smernice 2013/36, ale sa vzťahuje iba na vymáhanie výhody neoprávnene získanej porušením pravidla o prudenciálnom dohľade. FMA v prípade kladnej odpovede tvrdí, že na situáciu dotknutú vo veci samej sa nevzťahuje článok 395 ods. 1 a 5 nariadenia č. 575/2013.
V prvom rade treba konštatovať, že § 97 ods. 1 bod 4 BWG výslovne stanovuje, že uvedené úroky musí FMA uložiť vo výške 2 % za prekročenie limitov veľkej majetkovej angažovanosti „podľa článku 395 ods. 1 [nariadenia č. 575/2013]“.
Podľa vnútroštátneho súdu VTB v prejednávanej veci prekročila uvedené limity. Za takých okolností a s výhradou splnenia podmienok stanovených v článku 395 ods. 5 uvedeného nariadenia členské štáty zabezpečia, ako bolo pripomenuté v bode 36 tohto rozsudku, aby boli použité aspoň správne sankcie a iné správne opatrenia stanovené v článku 67 ods. 2 písm. a) až g) smernice 2013/36.
V tejto súvislosti treba dodať, že Súdny dvor v rámci posudzovania opatrení finančných opráv vykonaných členskými štátmi na ochranu finančných záujmov Únie kvalifikoval povinnosť vrátiť výhodu, ktorá bola neoprávnene získaná z dôvodu nezrovnalosti, ako „správne opatrenie“ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. mája 2016, Județul Neamț a Județul Bacău,
C‑260/14 a C‑261/14
,
EU:C:2016:360
, body
a
).
Podľa odôvodnenia 9 nariadenia č. 575/2013 by navyše minimálne prudenciálne požiadavky prijaté právom Únie mali zabezpečiť maximálnu harmonizáciu, aby nedošlo k narušeniu trhu a regulačnej arbitráži. V prípade prekročenia limitov stanovených v článku 395 ods. 1 nariadenia č. 575/2013 sú teda členské štáty povinné uložiť úverovým inštitúciám nie opatrenia podľa ich vnútroštátneho práva, ale správne sankcie alebo iné správne opatrenia v zmysle článku 65 ods. 1 smernice 2013/36.
Za takýchto okolností treba zrážkové úroky stanovené v § 97 ods. 1 bode 4 BWG kvalifikovať ako správne opatrenie v zmysle článku 65 ods. 1 smernice 2013/36.
V súvislosti s touto kvalifikáciou je irelevantné, že dotknuté úroky nie sú uvedené v zozname stanovenom v článku 67 ods. 2 smernice 2013/36.
Zo znenia tohto ustanovenia totiž vyplýva, že tento zoznam nie je taxatívny. Treba navyše pripomenúť, že článok 65 ods. 1 smernice 2013/36 stanovuje, že členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia na zabezpečenie uplatnenia uvedenej smernice a nariadenia č. 575/2013.
V druhom rade z informácií, ktoré má Súdny dvor k dispozícii a ktoré bude musieť overiť vnútroštátny súd, vyplýva, že VTB v rámci sporu vo veci samej spĺňa podmienky stanovené v článku 395 ods. 5 nariadenia č. 575/2013, ktoré úverovým inštitúciám umožňujú prekročiť limity expozície voči svojim klientom stanovené v článku 395 ods. 1 tohto nariadenia.
Ako uviedol generálny advokát v bode 59 svojich návrhov, situácia uvedená v článku 395 nariadenia č. 575/2013, v ktorej členské štáty môžu podľa článku 67 ods. 2 smernice 2013/36 uplatniť správne sankcie alebo iné správne opatrenia, je tá, ktorá vyplýva z kombinovaného uplatnenia odsekov 1 a 5 uvedeného článku 395.
V dôsledku toho vnútroštátne ustanovenie, ako je § 97 ods. 1 bod 4 BWG, ktoré úverovej inštitúcii automaticky ukladá zrážkové úroky v prípade prekročenia limitov expozície stanovených v článku 395 ods. 1 nariadenia č. 575/2013 a ktoré nestanovuje možnosť overiť, či sú splnené podmienky stanovené v článku 395 ods. 5 tohto nariadenia, nie je v súlade s požiadavkami na prudenciálny dohľad stanovenými v uvedenom nariadení.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prvú a druhú otázku odpovedať, že článok 64 a článok 65 ods. 1 smernice 2013/36, ako aj článok 395 ods. 1 a 5 nariadenia č. 575/2013 sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sa v prípade prekročenia limitov expozície stanovených v článku 395 ods. 1 tohto nariadenia úverovej inštitúcii automaticky ukladajú zrážkové úroky, hoci táto inštitúcia spĺňa podmienky stanovené v článku 395 ods. 5 uvedeného nariadenia, ktoré jej umožňujú prekročiť uvedené limity.
O tretej otázke
Vnútroštátny súd chce touto otázkou od Súdneho dvora zistiť, či sa článok 48 ods. 3 dohody o rámci JMD má vykladať v tom zmysle, že v zmysle tohto ustanovenia možno postup vo veci dohľadu považovať za formálne začatý, keď úverová inštitúcia oznámi vnútroštátnemu orgánu dohľadu prekročenie limitov stanovených v článku 395 ods. 1 nariadenia č. 575/2013, alebo keď tento orgán už prijal rozhodnutie v paralelnom konaní týkajúcom sa podobných porušení.
Podľa článku 33 ods. 2 nariadenia o JMD ECB od 4. novembra 2014 prevzala úlohy dohľadu nad úverovými inštitúciami, ktorými bola v rámci JMD poverená uvedeným nariadením.
Ako vyplýva z odôvodnenia 9 dohody o rámci JMD, toto nariadenie rozvíja a bližšie určuje postupy spolupráce ustanovené v nariadení o JMD medzi ECB príslušnými vnútroštátnymi orgánmi v rámci JMD, a tým zabezpečuje účinné a konzistentné fungovanie tohto mechanizmu.
Článok 2 bod 25 nariadenia o rámci JMD definuje postup príslušného vnútroštátneho orgánu vo veci dohľadu ako každú činnosť príslušného vnútroštátneho orgánu, ktorá smeruje k vypracovaniu podkladov pre rozhodnutie tohto orgánu týkajúce sa dohľadu.
Navyše podľa článku 149 tohto nariadenia, ak príslušný vnútroštátny orgán začal postupy dohľadu, pre ktoré sa ECB stáva príslušnou na základe nariadenia o JMD a táto skutočnosť nastane pred 4. novembrom 2014, potom sa uplatňujú postupy ustanovené v článku 48 nariadenia o rámci JMD.
Toto posledné ustanovenie v odseku 3 stanovuje, že ak „formálne začatý“ postup vo veci dohľadu, ktorý si vyžaduje rozhodnutie, nemožno ukončiť pred dátumom, ku ktorému má dôjsť k zmene príslušnosti pri výkone dohľadu, orgán strácajúci príslušnosť zostane naďalej príslušným na dokončenie takéhoto prebiehajúceho postupu vo veci dohľadu.
Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru v prejednávanej veci vyplýva, že rozhodnutie FMA z 11. mája 2015 týkajúce sa prekročenia limitov stanovených v článku 395 ods. 1 nariadenia č. 575/2013 spoločnosťou VTB v októbri 2014 je založené na vyhlásení o prekročení, ktoré vydala táto inštitúcia 3. novembra 2014, teda deň pred prevodom právomocí od FMA na ECB. Z uvedeného spisu tiež vyplýva, že toto rozhodnutie bolo vydané po inom postupe, ktorý FMA začal z dôvodu prekročenia limitov veľkej majetkovej angažovanosti spoločnosťou VTB, ktorý bol skončený rozhodnutím z 30. októbra 2014.
Z článku 2 bodu 25 nariadenia o rámci JMD po prvé vyplýva, že iba postup vedený príslušným vnútroštátnym orgánom možno považovať za postup vo veci dohľadu v zmysle tohto ustanovenia. Konanie úverovej inštitúcie preto nemožno považovať za konanie patriace do postupu vo veci dohľadu v zmysle tohto ustanovenia.
Ako navyše konštatoval generálny advokát v bode 89 svojich návrhov, príslovka „formálne“ použitá v článku 48 ods. 3 nariadenia o rámci JMD sa vzťahuje na výslovné rozhodnutie o začatí postupu, bez ohľadu na vecné dôvody, ako je oznámenie zo strany dohliadanej úverovej inštitúcie, ktoré viedlo k formálnemu prijatiu takého rozhodnutia.
Samotné oznámenie spoločnosti VTB z 3. novembra 2014 v dôsledku toho nepostačuje na konštatovanie, že FMA k uvedenému dňu „formálne začal“ postup vo veci dohľadu.
Po druhé je podľa článku 2 bodu 25 nariadenia o rámci JMD cieľom postupu vnútroštátneho orgánu vo veci dohľadu príprava rozhodnutia o prudenciálnom dohľade. Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, však vyplýva, že postup týkajúci sa prekročení, ku ktorým došlo v období od marca do septembra 2014, bol ukončený rozhodnutím z 30. októbra 2014, a teda pred vyhlásením, na ktorom je založený od prvého postupu odlišný postup, ktorý začal FMA a ktorý viedol k prijatiu rozhodnutia z 11. mája 2015.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na tretiu otázku odpovedať, že článok 48 ods. 3 dohody o rámci JMD sa má vykladať v tom zmysle, že v zmysle tohto ustanovenia nemožno postup vo veci dohľadu považovať za formálne začatý, ani keď úverová inštitúcia oznámi vnútroštátnemu orgánu dohľadu prekročenie limitov stanovených v článku 395 ods. 1 nariadenia č. 575/2013, ani keď tento orgán už prijal rozhodnutie v paralelnom konaní týkajúcom sa podobných porušení.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

1.
Článok 64 a článok 65 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/36/EÚ z 26. júna 2013 o prístupe k činnosti úverových inštitúcií a prudenciálnom dohľade nad úverovými inštitúciami a investičnými spoločnosťami, o zmene smernice 2002/87/ES a o zrušení smerníc 2006/48/ES a 2006/49/ES, ako aj článok 395 ods. 1 a 5 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 575/2013 z 26. júna 2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti a o zmene nariadenia (EÚ) č. 648/2012, sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sa v prípade prekročenia limitov expozície stanovených v článku 395 ods. 1 nariadenia č. 575/2013 úverovej inštitúcii automaticky ukladajú zrážkové úroky, hoci táto inštitúcia spĺňa podmienky stanovené v článku 395 ods. 5 tohto nariadenia, ktoré jej umožňujú prekročiť uvedené limity.

2.
Článok 48 ods. 3 nariadenia Európskej centrálnej banky (EÚ) č. 468/2014 zo 16. apríla 2014 o rámci pre spoluprácu v rámci jednotného mechanizmu dohľadu medzi Európskou centrálnou bankou, príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a určenými vnútroštátnymi orgánmi (nariadenie o rámci JMD) sa má vykladať v tom zmysle, že v zmysle tohto ustanovenia nemožno postup vo veci dohľadu považovať za formálne začatý, ani keď úverová inštitúcia oznámi vnútroštátnemu orgánu dohľadu prekročenie limitov stanovených v článku 395 ods. 1 nariadenia č. 575/2013, ani keď tento orgán už prijal rozhodnutie v paralelnom konaní týkajúcom sa podobných porušení.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.