CELEX: 62017CJ0322
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Sociālais nodrošinājums
Regula (EK) Nr. 883/2004
67. pants
Ģimenes pabalstu pieteikums, ko iesniegusi persona, kura ir izbeigusi darbību nodarbinātas personas statusā dalībvalstī, kam ir kompetence, bet kura turpina tajā dzīvot
Tiesības uz ģimenes pabalstiem ģimenes locekļiem, kas dzīvo citā dalībvalstī
Dalības tiesību nosacījumi

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (
OV 2004, L 166, 1. lpp.
) 11. panta 2. punktu un 67. pantu.
Šis pieteikums ir iesniegts saistībā ar lietu starp
Eugen Bogatu
un
Minister for Social Protection
(sociālās aizsardzības ministrs, Īrija; turpmāk tekstā – “ministrs”) par lēmumu, ar kuru pēdējais minētais atteicās viņam samaksāt ģimenes pabalstus par laikposma, uz ko attiecās viņa pieteikums, daļu.
Atbilstošās tiesību normas
Padomes Regula (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenes locekļiem, kas pārvietojas Kopienā, kurā grozījumi ir izdarīti un kas ir atjaunināta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 118/97 (1996. gada 2. decembris), (
OV 1997, L 28, 1. lpp.
), (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1408/71”) tika atcelta 2010. gada 1. maijā, un no šī datuma ir piemērojama Regula Nr. 883/2004.
Regulas Nr. 1408/71 2. panta “Personas, uz kurām attiecas regula” 1. punktā ir noteikts:
“Šī regula attiecas uz darba ņēmējiem, uz kuriem ir attiekušies vienas vai vairāku dalībvalstu tiesību akti [..], kā arī uz viņu ģimenes locekļiem [..]”
Šīs regulas 73. pantā “Darbinieki vai pašnodarbinātas personas, kuru ģimenes locekļi dzīvo dalībvalstī, kas nav kompetentā valsts” ir noteikts:
“Darba ņēmējam, uz kuru attiecas kādas dalībvalsts [..] tiesību akti, ir tiesības uz ģimenes pabalstiem, ko paredz pirmās dalībvalsts tiesību akti, tādiem viņa ģimenes locekļiem, kas dzīvo kādā citā dalībvalstī, tā, it kā viņi dzīvotu pirmajā valstī. [..]”
Regulas Nr. 883/2004 2. panta “Personas, uz kurām attiecas šī regula” 1. punktā ir noteikts:
“Šī regula attiecas uz dalībvalstu piederīgajiem, [..] kā arī uz viņu ģimenes locekļiem [..]”
Šīs regulas 11. pantā “Vispārīgie noteikumi”, kas ir ietverts II sadaļā “Piemērojamo tiesību aktu noteikšana”, it īpaši ir iekļauts 2. punkts, kas ir formulēts šādi:
“Šajā sadaļā personas, kuras saņem naudas pabalstus sakarā ar savu darbību nodarbinātas [..] personas statusā [..], uzskatāmas par tādām, kas veic minēto darbību. [..]”
Minētās regulas 67. pantā “Ģimenes locekļi, kas dzīvo citā dalībvalstī”, kurš ietilpst III sadaļas “Īpaši noteikumi par dažādajām pabalstu kategorijām” 8. nodaļā “Ģimenes pabalsti”, ir noteikts:
“Personai ir tiesības uz ģimenes pabalstiem saskaņā ar kompetentās dalībvalsts tiesību aktiem, tajā skaitā, par savas ģimenes locekļiem, kas dzīvo citā dalībvalstī tā, kā tas būtu bijis, ja viņi dzīvotu pirmajā minētajā dalībvalstī. [..]”
Šīs pašas regulas 68. pantā “Prioritātes noteikumi pārklāšanās gadījumā”, kas ietilpst tajā pašā nodaļā, it īpaši ir paredzēts:
“1.   Ja tajā pašā laika posmā par tiem pašiem ģimenes locekļiem pabalstus paredz vairāk nekā vienas dalībvalsts tiesību akti, piemēro šādus prioritātes noteikumus:
a)
attiecībā uz pabalstiem, kas jāizmaksā vairāk nekā vienai dalībvalstij ar atšķirīgu pamatojumu, prioritāte ir šāda: pirmkārt, tiesības, kas pieejamas, pamatojoties uz darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā, otrkārt, tiesības, kas pieejamas, pamatojoties uz pensijas saņemšanu, un, visbeidzot, tiesības, kas iegūtas, pamatojoties uz dzīvesvietu;
[..].”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
E. Bogatu
ir Rumānijas valstspiederīgais, kas kopš 2003. gada dzīvo Īrijā. Viņš ir tēvs diviem bērniem, kas dzīvo Rumānijā.
E. Bogatu
veica darbību nodarbinātas personas statusā Īrijā no 2003. gada 26. maija līdz 2009. gada 13. februārim, kad viņš zaudēja darbu. Kopš tā brīža viņš secīgi saņēma no iemaksām atkarīgu bezdarbnieka pabalstu (no 2009. gada 20. februāra līdz 2010. gada 24. martam), pēc tam no iemaksām neatkarīgu bezdarbnieka pabalstu (no 2010. gada 25. marta līdz 2013. gada 4. janvārim) un, visbeidzot – slimības pabalstu (no 2013. gada 15. janvāra līdz 2015. gada 30. janvārim).
2009. gada 27. janvārī viņš turklāt lūdza viņam piešķirt ģimenes pabalstus.
Ar 2011. gada 12. janvāra un 2015. gada 16. janvāra vēstulēm ministrs viņu informēja par savu lēmumu apmierināt šo pieteikumu, izņemot attiecībā uz laikposmu no 2010. gada 1. aprīļa līdz 2013. gada 31. janvārim. Tas viņam arī norādīja, ka viņa atteikums attiecībā uz šo laikposmu bija pamatots ar to, ka šajā laikposmā
E. Bogatu
neatbilda nevienam no nosacījumiem, kas viņam radītu tiesības saņemt ģimenes pabalstus par saviem Rumānijā dzīvojošajiem bērniem, jo viņš neveica darbību nodarbinātas personas statusā Īrijā, un arī, neesot nodarbinātam, tajā saņemtu no iemaksām atkarīgu pabalstu.
High Court
(Augstā tiesa, Īrija)
E. Bogatu
neapstrīd faktus, ar ko ministrs ir pamatojis savu atteikumu, bet apgalvo, ka pēdējais minētais balstās uz Savienības tiesību kļūdainu interpretāciju.
Šajā ziņā viņš it īpaši apgalvo, ka Regulas Nr. 883/2004 67. pants ir jāinterpretē tāpat kā Regulas Nr. 1408/71 73. pants, no kura izrietēja, ka ikvienai personai, kas bija apdrošināta dalībvalstī atbilstoši sociālā nodrošinājuma shēmai, kas piemērojama darba ņēmējiem, bija tiesības uz atbilstošiem ģimenes pabalstiem par citā dalībvalstī dzīvojošiem ģimenes locekļiem pat tad, ja šī persona bija beigusi darbību nodarbinātas personas statusā un nesaņēma no iemaksām atkarīgu pabalstu.
Iebildumu rakstā ministrs apgalvo, ka Regulas Nr. 883/2004 67. pants nevarot tikt interpretēts tāpat kā Regulas Nr. 1408/71 73. pants. Atšķirībā no otrā no šiem pantiem, kas esot piemērojams visiem “darba ņēmējiem”, pirmajā no tiem esot izmantots neitrāls termins “persona”. Turklāt šis termins pats esot jāaplūko, ievērojot Regulas Nr. 883/2004 11. panta 2. punktu, kuram nav ekvivalenta Regulā Nr. 1408/71 un no kura skaidri izrietot, ka persona, kas vairs neveic darbību nodarbinātas personas statusā, var arī turpmāk tikt uzskatīta par tādu, kas veic šo darbību, tikai tad, ja tā saņem naudas pabalstu sakarā ar savu darbību nodarbinātas personas statusā vai tās rezultātā.
Lēmumā lūgt prejudiciālu nolēmumu
High Court
(Augstā tiesa) vispirms norāda, ka ir skaidrs, ka Īrijai ir kompetence piešķirt ģimenes pabalstus
E. Bogatu
Regulas Nr. 883/2004 67. panta izpratnē. Tālāk tā norāda, ka atbilstoši Īrijas tiesību aktiem vispārīgi nav vajadzīgs, lai brīdī, kad persona lūdz ģimenes pabalstus, lai tai būtu tiesības uz šādiem pakalpojumiem, tā Īrijā veiktu darbību nodarbinātas personas statusā vai būtu to veikusi pagātnē, un ka īpašajā tādas personas gadījumā, kas ir tādā situācijā, kādā ir
E. Bogatu
, šīs tiesības ir atkarīgas tikai un vienīgi no nosacījuma, kas saistīts ar bērna vecumu, attiecībā uz kuru šī persona lūdz piešķirt minētos pabalstus, ievērošanas. Visbeidzot, tā paskaidro, ka šajā gadījumā
E. Bogatu
, piemērojot Īrijas tiesību aktus, ir tiesības saņemt ģimenes pabalstus, nekaitējot Regulas Nr. 883/2004 īstenošanai.
Šādos apstākļos
High Court
(Augstā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulā Nr. 883/2004, it īpaši tās 67. pantā, skatot to saistībā ar [tās] 11. panta 2. punktu, ir paredzēta prasība, ka, lai varētu pretendēt uz “ģimenes pabalstu”, [..] personai ir jābūt [..] nodarbinātai [..] kompetentajā dalībvalstī [..] vai alternatīvi jāsaņem naudas pabalsti, kas minēti [minētās] regulas 11. panta 2. punktā?
2)
Vai atsauce uz “naudas pabalstiem”, kas minēti Regulas Nr. 883/2004 11. panta 2. punktā, ir interpretējama tā, ka tā attiecas vienīgi uz laikposmu, kurā prasītājs faktiski saņēma naudas pabalstus, vai arī ar to ir domāts jebkurš laikposms, kurā prasītājs ir apdrošināts pret nākotnes risku (kura iestāšanās gadījumā viņš saņemtu naudas pabalstu), neatkarīgi no tā, vai minētais pabalsts ticis pieprasīts vienlaikus ar pieteikumu par ģimenes pabalsta piešķiršanu?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regula Nr. 883/2004, it īpaši tās 67. pants, skatīts kopā ar tās 11. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā, kāda ir pamatlietā, personas tiesības saņemt ģimenes pabalstus kompetentajā dalībvalstī prasa, lai šī persona veiktu darbību nodarbinātas personas statusā šajā dalībvalstī vai lai pēdējā minētā tai izmaksātu naudas pabalstu sakarā ar šādu darbību vai tās rezultātā.
Kā izriet no šī sprieduma 10.–17. punkta, pamatlietā aplūkoto situāciju, kā to ir aprakstījusi iesniedzējtiesa, raksturo šādi elementi. Vispirms – persona, kas lūdz ģimenes pabalstus, dzīvo kompetentajā dalībvalstī, tas ir, Īrijā, un tur ir veikusi darbību nodarbinātas personas statusā pagātnē, bet pēc tam to ir izbeigusi. Tālāk – šī persona ir vecāks diviem bērniem, kas dzīvo citā dalībvalstī, proti, Rumānijā. Visbeidzot – laikposms, par kuru minētā persona lūdz iesniedzējtiesai atzīt tai tiesības uz ģimenes pabalstiem, ir laikposms, kurā kompetentā dalībvalsts tai izmaksāja naudas pabalstu, kas tās tiesību aktos tiek kvalificēts kā “no iemaksām neatkarīgs pabalsts.
Ņemot vērā šo situāciju, ir jānorāda, pirmkārt, ka Regulas Nr. 883/2004 67. pantā ir paredzēts, ka personai ir tiesības uz ģimenes pabalstiem saskaņā ar kompetentās dalībvalsts tiesību aktiem, tajā skaitā – par savas ģimenes locekļiem, kas dzīvo citā dalībvalstī, tā, kā tas būtu bijis, ja viņi dzīvotu pirmajā minētajā dalībvalstī.
Kā izriet no šī panta formulējuma, tajā, atsaucoties uz “personai” atzītajām tiesībām, nav prasīts, lai šai personai būtu īpašs statuss un tātad, it īpaši – darba ņēmēja statuss. Šādos apstākļos tajā pašā nav precizētas prasības, kas var tikt paredzētas, lai šī persona varētu pretendēt uz ģimenes pabalstiem, bet šajā jautājumā ir ietverta atsauce uz kompetentās dalībvalsts tiesību aktiem.
Šādos apstākļos, lai atbildētu uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu, minētais pants ir jāinterpretē, ņemot vērā tā kontekstu un tā mērķi.
Tā kā runa vispirms ir par Regulas Nr. 883/2004 67. panta kontekstu, ir svarīgi atzīmēt, ka šis pants ir jāaplūko kopā ar, it īpaši, šīs regulas 68. panta 1. punkta a) apakšpunktu, kas ir jāpiemēro, ja ģimenes pabalsti ir paredzēti dažādos vairāk nekā vienas dalībvalsts tiesību aktos, un kas līdzīgā gadījumā liek piemērot prioritātes noteikumus, saskaņā ar kuriem secīgi vispirms ir jāņem vērā tiesības, kas rodas sakarā ar darbību nodarbinātas personas vai pašnodarbinātas personas statusā, pēc tam tās, kuras rodas sakarā ar pensijas saņemšanu, un visbeidzot tās, kas rodas, pamatojoties uz dzīvesvietu.
Tā kā šajā tiesību normā ir uzskaitīti vairāki pamati, pamatojoties uz ko personai varētu būt jāmaksā ģimenes pabalsti, tostarp tie, kas ir pamatoti ar darbību nodarbinātas personas statusā, nevar uzskatīt, ka Regulas Nr. 883/2004 67. pants būtu ierobežots tikai ar vienu no šādas darbības izrietošu pamatu.
Tālāk attiecībā uz Regulas Nr. 883/2004 67. panta mērķi ir jānorāda, ka Savienības likumdevēja mērķis, pieņemot šo regulu, it īpaši bija paplašināt tās piemērošanas jomu, attiecinot to arī uz personām, kas nav darba ņēmēji, uz kuriem attiecās Regula Nr. 1408/71, un, it īpaši, uz ekonomiski neaktīvām personām, uz kurām pēdējā minētā neattiecās.
Šis mērķis vispārīgi izriet no Savienības likumdevēja izdarītās izvēles Regulas Nr. 883/2004 2. panta 1. punktā precizēt, ka šī regula īpaši attiecas uz “dalībvalstu piederīgajiem”, kuri ir pakļauti vai bijuši pakļauti vienas vai vairāku dalībvalstu tiesību aktiem, bet Regulas Nr. 1408/71 2. panta 1. punktā bija paredzēts, ka šī iepriekšējā regula attiecas uz “darba ņēmējiem”, uz kuriem [attiecas vai] ir attiekušies vienas vai vairāku dalībvalstu tiesību akti.
Specifiskajā ģimenes pabalstu gadījumā minētais mērķis Regulas Nr. 883/2004 67. pantā izpaudās ar terminu “persona” vietā, kur Regulas Nr. 1408/71 73. pantā bija atsauce uz “darba ņēmēju”. Šajā ziņā Regulas Nr. 883/2004 67. pantā ir atspoguļota Savienības likumdevēja griba vairs neierobežot ģimenes pabalstus tikai attiecībā uz darba ņēmējiem, bet tos attiecināt arī uz citām personu kategorijām.
Ņemot vērā visus šos apstākļus, Regulas Nr. 883/2004 67. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai konkrētai personai būtu tiesības uz ģimenes pabalstiem, tajā nav prasīts, lai tā kompetentajā dalībvalstī veiktu darbību nodarbinātas personas statusā.
Otrkārt, no Regulas Nr. 883/2004 11. panta 2. punkta, uz kuru iesniedzējtiesa atsaucas savā jautājumā, izriet, ka persona, kas saņem naudas pabalstu sakarā ar darbības veikšanu nodarbinātas personas statusā vai tā rezultātā, tātad naudas pabalstu, kura pamatā ir šādas darbības veikšana pagātnē, nosakot šai personai piemērojamos tiesību aktus, ir jāuzskata par tādu, kas veic šo darbību.
Tomēr no šī sprieduma 25. punkta izriet, ka Regulas Nr. 883/2004 67. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā nav prasīts, lai dalībvalsts kompetence attiecībā uz konkrētu personu ģimenes pabalstu jomā tiktu balstīta uz jebkādas darbības, tostarp – agrākas darbības, nodarbinātas personas statusā veikšanu.
No minētā izriet, ka tādu naudas pabalstu saņemšana, kas vajadzības gadījumā ir norādīti Regulas Nr. 883/2004 11. panta 2. punktā, neietekmē šī sprieduma 29. punktā izdarīto secinājumu.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Regula Nr. 883/2004, it īpaši tās 67. pants, skatīts kopā ar tās 11. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā personas tiesības saņemt ģimenes pabalstus kompetentajā dalībvalstī neprasa ne, lai šī persona veiktu darbību nodarbinātas personas statusā minētajā dalībvalstī, ne, lai pēdējā minētā tai piešķirtu naudas pabalstus sakarā ar šādu darbību vai tās rezultātā.
Par otro jautājumu
Uzdodot otro jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 883/2004 11. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka brīdī, kad attiecīgā persona lūdz ģimenes pabalstus, tai faktiski ir jāsaņem naudas pabalsts vai tai ir jābūt iespējai saņemt šādu naudas pabalstu.
Ņemot vērā atbildi uz pirmo jautājumu, uz iesniedzējtiesas uzdoto otro jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, it īpaši tās 67. pants, skatīts kopā ar tās 11. panta 2. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā personas tiesības saņemt ģimenes pabalstus kompetentajā dalībvalstī neprasa ne, lai šī persona veiktu darbību nodarbinātas personas statusā minētajā dalībvalstī, ne, lai pēdējā minētā tai piešķirtu naudas pabalstus sakarā ar šādu darbību vai tās rezultātā.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.