CELEX: 62021CJ0362
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Iekšējais tirgus
Regula (ES) Nr. 910/2014
3. panta 12. punkts
Jēdziens “kvalificēts elektroniskais paraksts”
25. panta 1. punkts
26. pants
I pielikums
Elektronisko parakstu juridiskās sekas
Prasības uzlabotiem elektroniskajiem parakstiem
Administratīvs akts, kas sagatavots kā elektroniskais dokuments, kura elektroniskais paraksts neatbilst “kvalificēta elektroniskā paraksta” prasībām
Kumulatīvas prasības
Sekas
3. panta 15. punkts
“Kvalificēta elektroniskā paraksta sertifikāta” neesamība
Kvalificēta elektroniskā paraksta ierakstīšana uzticamības pakalpojumu sniedzēja izsniegtajā sertifikātā
Sekas
Elektroniskā paraksta īpašnieka vārds un uzvārds, kas ir transliterēti latīņu alfabētā, nevis uzrakstīti parastā veidā ar kirilicas burtiem

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 910/2014 (2014. gada 23. jūlijs) par elektronisko identifikāciju un uzticēšanās pakalpojumiem iekšējā tirgū un ar ko atceļ Direktīvu 1999/93/EK (
OV 2014, L 257, 73. lpp.
), 25. panta 1. punktu, 26. pantu un I pielikumu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar strīdu starp Bulgārijā reģistrēto “
Ekofrukt” EOOD
un
Direktor na Direktsia “Obzhalvane i danachno‑osiguritelna praktika” – Veliko Tarnovo
(Direkcijas “Pārsūdzība un prakse nodokļu jomā” – Veliko Tarnova direktors, Bulgārija; turpmāk tekstā – “direktors”) par paziņojumu par pievienotās vērtības nodokļa (PVN) maksājuma apmēra precizēšanu, kurš
Ekofrukt
ir jāmaksā par taksācijas periodu no 2014. gada augusta līdz oktobrim.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regulas Nr. 910/2014 21., 23., 33. un 49. apsvērums ir formulēts šādi:
“(21)
[..] Šai regulai nebūtu jāattiecas arī uz tiem aspektiem, kas ir saistīti ar līgumu slēgšanu vai citu juridisku saistību uzņemšanos un šādu līgumu vai saistību derīgumu, ja attiecībā uz to veidu prasības noteiktas valsts vai Savienības tiesību aktos. Turklāt tai nebūtu jāietekmē valstu formātam izvirzītās prasības, kas attiecas uz publiskiem reģistriem, jo īpaši komercreģistriem un zemes reģistriem.
[..]
(23)
Ciktāl ar šo regulu tiek noteikts pienākums atzīt kādu uzticamības pakalpojumu, šādu uzticamības pakalpojumu var noraidīt tikai tādā gadījumā, ja pienākuma adresāts to nevar nolasīt vai verificēt tehnisku iemeslu dēļ, ko adresāts nespēj tieši kontrolēt. Tomēr minētajam pienākumam nebūtu jānozīmē tas, ka publiskai struktūrai ir jāiegādājas tāda aparatūra un programmatūra, lai tā varētu tehniski nolasīt visus esošos uzticamības pakalpojumus.
[..]
(33)
Noteikumiem par pseidonīmu izmantošanu sertifikātos nebūtu jākavē dalībvalstis pieprasīt personu identifikāciju atbilstīgi Savienības vai valsts tiesību aktiem.
[..]
(49)
Ar šo regulu būtu jānosaka princips, ka elektroniskā paraksta juridisko spēku nebūtu jānoraida elektroniskā formāta dēļ vai tādēļ, ka tas neatbilst kvalificētā elektroniskā paraksta prasībām. Tomēr elektronisko parakstu juridiskais spēks ir jānosaka ar valsts tiesību aktiem, izņemot šajā regulā noteiktās prasības, proti, ka kvalificētiem elektroniskajiem parakstiem būtu jāpiešķir līdzvērtīgs juridiskais spēks kā parakstiem ar roku.”
Šīs regulas 2. panta “Darbības joma” 3. punktā ir noteikts:
“Šī regula neskar valstu vai Savienības tiesību aktus, kas saistīti ar līgumu slēgšanu un derīgumu vai citu juridisku vai procesuālu saistību uzņemšanos attiecībā uz formātu.”
Saskaņā ar minētās regulas 3. pantu “Definīcijas”:
“Šajā regulā izmanto šādas definīcijas:
[..]
10)
“elektroniskais paraksts” ir elektroniski dati, kas pievienoti citiem elektroniskajiem datiem vai loģiski saistīti ar tiem un ko parakstītājs izmanto, lai parakstītos;
11)
“uzlabots elektroniskais paraksts” ir elektronisks paraksts, kas atbilst 26. pantā izklāstītajām prasībām;
12)
“kvalificēts elektroniskais paraksts” ir uzlabots elektroniskais paraksts, kas radīts ar kvalificētu elektroniskā paraksta radīšanas ierīci, pamatojoties uz kvalificētu elektroniskā paraksta sertifikātu;
[..]
15)
“kvalificēts elektroniskā paraksta sertifikāts” ir elektroniskā paraksta sertifikāts, ko izsniedz kvalificēts uzticamības pakalpojumu sniedzējs un kas atbilst I pielikumā noteiktajām prasībām;
16)
“uzticamības pakalpojums” ir elektronisks pakalpojums, parasti par atlīdzību, kas ietver:
a)
elektronisko parakstu, elektronisko zīmogu vai elektronisko laika zīmogu, elektroniski reģistrētu piegādes pakalpojumu un ar minētajiem pakalpojumiem saistītu sertifikātu radīšanu, verifikāciju un validāciju; vai
b)
tīmekļa vietņu autentifikācijas sertifikātu radīšanu, verifikāciju un validāciju;
c)
ar minētajiem pakalpojumiem saistītu elektronisko parakstu, zīmogu vai sertifikātu saglabāšanu;
[..]
18)
“atbilstības novērtēšanas struktūra” ir [Eiropas Parlamenta un Padomes] Regulas (EK) Nr. 765/2008 [(2008. gada 9. jūlijs), ar ko nosaka akreditācijas un tirgus uzraudzības prasības attiecībā uz produktu tirdzniecību un atceļ Regulu (EEK) Nr. 339/93 (
OV 2008, L 218, 30. lpp.
)] 2. panta 13. punktā definēta struktūra, kas saskaņā ar minēto regulu ir akreditēta kā kompetenta veikt kvalificēta uzticamības pakalpojumu sniedzēja un tā sniegtu kvalificētu uzticamības pakalpojumu atbilstības novērtējumu;
[..]
23)
“kvalificēta elektroniskā paraksta radīšanas ierīce” ir elektroniskā paraksta radīšanas ierīce, kas atbilst II pielikumā noteiktajām prasībām;
[..]
35)
“elektronisks dokuments” ir jebkāds saturs, kas tiek glabāts elektroniskā formātā, jo īpaši teksta vai skaņas, vizuāls vai audiovizuāls ieraksts;
[..].”
Šīs pašas regulas 17. pantā “Uzraudzības iestāde” būtībā ir paredzēts, ka dalībvalstis izraugās uzraudzības iestādi, kuras uzdevums ir tostarp kontrolēt kvalificētus uzticamības pakalpojumu sniedzējus, lai nodrošinātu, ka tie un viņu sniegtie kvalificētie uzticamības pakalpojumi atbilst Regulā Nr. 910/2014 noteiktajām prasībām, un piešķirt kvalificēto statusu uzticamības pakalpojumu sniedzējiem un to sniegtajiem pakalpojumiem, kā arī anulēt šo statusu.
Šīs regulas 25. pants “Elektronisko parakstu juridiskais spēks” ir formulēts šādi:
“1.   Elektroniskajam laika zīmogam ir neapšaubāms juridiskais spēks, tas ir pieņemams kā pierādījums tiesvedībā, un to nevar noraidīt tikai elektroniskā formāta dēļ vai tādēļ, ka tas neatbilst kvalificētā elektroniskā laika zīmoga prasībām.
2.   Kvalificēts elektronisks paraksts juridiskā spēka ziņā ir līdzvērtīgs parakstam ar roku.
[..]”
Minētās regulas 26. pantā “Prasības uzlabotiem elektroniskajiem parakstiem” ir noteikts:
“Uzlabots elektroniskais paraksts atbilst šādām prasībām:
a)
tas ir unikālā veidā saistīts ar parakstītāju;
b)
tas spēj identificēt parakstītāju;
c)
tas radīts ar elektroniskā paraksta radīšanas datiem, kuru izmantošanu ar augstu ticamības līmeni var kontrolēt tikai un vienīgi parakstītājs;
d)
tas ir saistīts ar parakstītajiem datiem tādā veidā, lai būtu atklājamas jebkādas turpmākas to izmaiņas.”
Šīs pašas regulas I pielikumā “Prasības kvalificētiem elektroniskā paraksta sertifikātiem” ir uzskaitītas dažādas ziņas, kurām ir jābūt ietvertām kvalificētos elektroniskā paraksta sertifikātos. Tādējādi saskaņā ar šī pielikuma b)–d) punktu šajos sertifikātos ir jābūt ietvertam datu kopumam, kas nepārprotami raksturo kvalificēto uzticamības pakalpojumu sniedzēju, kurš izsniedz kvalificētos sertifikātus: vismaz parakstītāja vārdam vai pseidonīmam, skaidri norādot pseidonīma izmantošanu, un elektroniskā paraksta apstiprināšanas datiem, kuriem jāatbilst elektroniskā paraksta izveides datiem.
Regulas Nr. 910/2014 II pielikumā “Prasības kvalificētām elektroniskā paraksta radīšanas ierīcēm” 1. punktā tostarp ir paredzēts, ka ar kvalificētām elektroniskā paraksta radīšanas ierīcēm, izmantojot atbilstīgus tehniskos un procesuālos līdzekļus, tostarp ir jānodrošina samērīga datu par elektroniskā paraksta izveidi konfidencialitāte, ka šie dati var praktiski parādīties tikai vienu reizi, ka elektroniskais paraksts ir droši aizsargāts pret jebkādu viltošanu un ka likumīgais parakstītājs šos datus var droši aizsargāt pret to, ka tos izmanto citi. Turklāt šī pielikuma 3. punktā ir paredzēts, ka datu par elektroniskā paraksta izveidi radīšanu vai pārvaldīšanu parakstītāja vārdā var uzticēt tikai kvalificētam uzticamības pakalpojumu sniedzējam.
Bulgārijas tiesības
Saskaņā ar
Zakon za elektronnia dokument
i elektronnite udostoveritelni uslugi
(Likums par elektronisko dokumentu un elektroniskajiem uzticamības pakalpojumiem, 2001. gada 6. aprīļa
DV
Nr. 34) redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Likums par elektronisko dokumentu”), 3. pantu “elektronisks dokuments” ir elektronisks dokuments Regulas Nr. 910/2014 3. panta 35. punkta izpratnē.
Saskaņā ar Likuma par elektronisko dokumentu 13. pantu:
“(1)   Elektroniskais paraksts ir elektroniskais paraksts [Regulas Nr. 910/2014] 3. panta 10. punkta izpratnē.
(2)   Uzlabots elektroniskais paraksts ir elektroniskais paraksts [Regulas Nr. 910/2014] 3. panta 11. punkta izpratnē.
(3)   Kvalificēts elektroniskais paraksts ir elektroniskais paraksts [Regulas Nr. 910/2014] 3. panta 12. punkta izpratnē.
(4)   Elektroniskā paraksta un uzlabotā elektroniskā paraksta juridiskās sekas atbilst pašrocīga paraksta juridiskajām sekām, ja puses par to ir vienojušās.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Prasītāja pamatlietā
Ekofrukt
ir komercsabiedrība, kuras sabiedrības mērķis ir augļu un dārzeņu vairumtirdzniecība un mazumtirdzniecība vairākās tirdzniecības vietās. Attiecībā uz šo sabiedrību tika veikta nodokļu revīzija par PVN taksācijas periodiem no 2014. gada augusta līdz novembrim.
Pēc šīs pārbaudes nodokļu iestādes 2017. gada 4. maijā izdeva lēmumu par nodokļu apmēra precizēšanu. Direktors, kuram prasītāja pamatlietā iesniedza sūdzību, šo paziņojumu ar 2017. gada 4. augusta lēmumu atcēla un izdeva rīkojumu veikt jaunu nodokļu revīziju.
Jaunās revīzijas ietvaros nodokļu iestādes 2018. gada 8. februārī izdeva paziņojumu par nodokļu apmēra precizēšanu, kurā paredzēja iekasēt kopējo summu 30915,50 Bulgārijas levu (BGN) (aptuveni 15800 EUR) kā PVN par taksācijas periodu no 2014. gada augusta līdz oktobrim, pieskaitot nokavējuma procentus. Šis lēmums tika apstiprināts ar direktora 2018. gada 18. septembra lēmumu.
Šīs nodokļu revīzijas ietvaros visi nodokļu administrācijas dokumenti tika izdoti elektronisku dokumentu formā un tika parakstīti ar elektroniskajiem parakstiem.
Prasītāja pamatlietā vērsās iesniedzējtiesā
Administrativen sad Veliko Tarnovo
(Veliko Tarnovas Administratīvā tiesa, Bulgārija) ar prasību par direktora 2018. gada 18. septembra lēmumu.
Šajā prasībā tā apstrīd izsniegto elektronisko dokumentu derīgumu, norādot, pirmkārt, ka nav neviena elementa, kas liecinātu par to, ka tie būtu elektroniskie dokumenti, uz kuriem ir izvietoti elektroniskie paraksti, un, otrkārt, ka trūkst “kvalificēta elektroniskā paraksta”.
Iesniedzējtiesā tika iesniegti izraksti no elektronisko parakstu reģistra, no kuriem izriet, ka uzticamības pakalpojumu sniedzējs nodokļu iestāžu parakstus bija kvalificējis kā “profesionālus elektroniskos parakstus”. Saskaņā ar iesniedzējtiesā iesniegtajiem ekspertu atzinumiem elektroniskie paraksti uz elektroniskajiem dokumentiem, kurus apstrīd prasītāja pamatlietā, nav “kvalificēti elektroniskie paraksti” Regulas Nr. 910/2014 3. panta 12. punkta izpratnē.
Tomēr iesniedzējtiesa uzskata, ka šis jēdziens ir jāprecizē. Turklāt tā norāda, ka ir nepieciešamas papildu norādes par minēto parakstu atbilstības informācijai, kas likumīgi jānorāda kvalificētos elektroniskā paraksta sertifikātos, pārbaudes apjomu, lai tā varētu secināt, vai šāds paraksts pastāv. Šajā ziņā tā it īpaši jautā, kāda vērtība ir “profesionālajam elektroniskajam parakstam”, kuru ir izmantojis uzticamības pakalpojumu sniedzējs, ja Bulgārijas tiesību sistēmā šis jēdziens nepastāv.
Turklāt minētā tiesa uzskata, ka principā ir atzīts, ka ar Regulas Nr. 910/2014 25. pantu ir noteikts aizliegums apstrīdēt elektroniskos dokumentus, un tādējādi, pat ja tiktu pierādīts, ka uz elektroniskā dokumenta ir norādīts nekvalificēts elektroniskais paraksts, tas tiktu uzskatīts par derīgu. Šāda pieeja radītu nelīdzsvarotību starp papīra formāta dokumentu ar pašrocīgu parakstu, no vienas puses, un elektronisko dokumentu ar elektronisko parakstu, no otras puses. Ja tiek iesniegta sūdzība par dokumentu, kas sagatavots papīra formātā, un, to izskatot, tiek konstatēts, ka paraksts uz papīra nav norādītā autora paraksts, attiecīgais dokuments tiek atzīts par spēkā neesošu paraksta neesamības dēļ. Savukārt elektroniska dokumenta gadījumā, pat ja tiktu konstatēts, ka elektroniskais paraksts nav “kvalificēts elektroniskais paraksts”, neesot iespējams uzskatīt, ka dokuments nav parakstīts, un līdz ar to šis dokuments paliekot spēkā.
Šādos apstākļos
Administrativen sad Veliko Tarnovo
(Veliko Tarnovas Administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Regulas Nr. 910/2014] 25. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka nav pieļaujama elektroniska dokumenta formā pieņemta administratīvā akta atzīšana par spēkā neesošu, ja tas ir ticis parakstīts ar elektronisko parakstu, kas nav “kvalificēts elektroniskais paraksts”?
2)
Vai, lai konstatētu, ka elektroniskais paraksts ir kvalificēts, pietiek ar “kvalificēta elektroniskā paraksta” norādīšanu uzticības pakalpojumu sniedzēja izsniegtā sertifikātā, vai arī tiesai ir jākonstatē, ka ir izpildītas prasības, kas ir izvirzītas [Regulas Nr. 910/2014] 26. pantā un I pielikumā?
3)
Vai tādā gadījumā kā iepriekš minētais, proti, kad pakalpojumu sniedzējs elektronisko parakstu kvalificē kā “profesionālu”, ar šo apstākli pietiek, lai konstatētu, ka nav “kvalificēta elektroniskā paraksta”, ja trūkst pakalpojumu sniedzēja kvalificēta sertifikāta, vai arī ir jākonstatē, vai paraksti atbilst kvalificētam elektroniskajam parakstam izvirzītajām prasībām?
4)
Vai, vērtējot kvalificēta elektroniskā paraksta atbilstību prasībām, kas ir izvirzītas [Regulas Nr. 910/2014] I pielikumā, apstāklis, ka elektroniskā paraksta īpašnieka vārds un uzvārds netiek norādīti ar kirilicas burtiem, kā persona pati sevi identificē, bet gan tiek atveidoti ar latīņu burtiem, ir regulas pārkāpums, kas nozīmē, ka nav kvalificēta elektroniskā paraksta?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
Eiropas Komisija būtībā uzskata, ka otrais un ceturtais jautājums nav pieņemami, jo tiem nav nozīmes pamatlietas atrisināšanā tāpēc, ka saskaņā ar iesniedzējtiesas lēmumu pamatlietā aplūkotie elektroniskie paraksti nav uzskatāmi par “kvalificētiem elektroniskiem parakstiem” Regulas Nr. 910/2014 3. panta 12. punkta izpratnē.
Direktors arī norāda, ka uzdotie jautājumi ir hipotētiski, jo iesniedzējtiesas apsvērumi ir balstīti uz kļūdainu faktisku pieņēmumu, saskaņā ar kuru tajā apstrīdētais administratīvais akts ir parakstīts ar parakstu, kas nav “kvalificēts elektroniskais paraksts”.
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 267. pantā noteiktās procedūras ietvaros, kuras pamatā ir funkciju sadale starp valsts tiesām un Tiesu, tikai valsts tiesas kompetencē ir konstatēt un novērtēt pamatlietas faktus, kā arī interpretēt un piemērot valsts tiesības. Tāpat vienīgi valsts tiesai, kura iztiesā lietu un kurai jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ir jāizvērtē, ņemot vērā lietas īpatnības, gan Tiesai uzdodamo jautājumu nepieciešamība, gan to atbilstība. Tāpēc, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir jāsniedz nolēmums (spriedums 2011. gada 26. maijs, Stichting Natuur en Milieu u.c., no
C‑165/09 līdz C‑167/09
,
EU:C:2011:348
,
47.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tā kā vienīgi iesniedzējtiesai ir kompetence konstatēt un izvērtēt tajā izskatāmās lietas faktus, principā Tiesas analīzei jāaprobežojas ar elementiem, ko iesniedzējtiesa iesniegusi tās vērtēšanai, un tai jāņem vērā situācija, kuru valsts tiesa uzskata par pierādītu, un tai nav saistoši apgalvojumi, ko sniedz viena vai otra pamatlietas puse (spriedums, 2020. gada 2. aprīlis, Coty Germany,
C‑567/18
,
EU:C:2020:267
,
22.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tiesai nav jāpieņem nolēmums, ja ir acīmredzami skaidrs, ka prasītajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktisko situāciju vai priekšmetu, vai arī ja problēma ir hipotētiska (spriedums, 2011. gada 26. maijs, Stichting Natuur en Milieu u.c., no
C‑165/09 līdz C‑167/09
,
EU:C:2011:348
,
48.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Taču šajā gadījumā tas tā nav.
Lai gan lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pamatojums, protams, ir īss, tomēr iesniedzējtiesa nav tieši izdarījusi galīgus secinājumus par to, vai pamatlietā aplūkotie elektroniskie paraksti ir vai nav jāuzskata par “kvalificētiem elektroniskiem parakstiem”. Iesniedzējtiesa skaidri norāda, ka tai “ir nepieciešamas papildu norādes saistībā ar konkrēto parakstu atbilstības likumā paredzētajam saturam vērtējuma intensitāti, lai varētu konstatēt, vai ir kvalificēts elektroniskais paraksts”.
Tādējādi, pretēji tam, ko apgalvo Komisija un direktors, nešķiet acīmredzami, ka tādai Savienības tiesību interpretācijai, kādu lūgusi iesniedzējtiesa, nav nekāda sakara ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai priekšmetu vai ka izvirzītā problēma ir hipotētiska.
Tādējādi lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir uzskatāms par pieņemamu.
Par lietas būtību
Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 910/2014 25. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tas, ka administratīvs akts, kas sagatavots elektroniskā dokumenta formā, tiek atzīts par spēkā neesošu, ja tas ir parakstīts, izmantojot elektronisko parakstu, kurš neatbilst šīs regulas prasībām, lai to varētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu” tās 3. panta 12. punkta izpratnē.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksta ierastā nozīme ikdienas valodā, bet arī tās konteksts un tiesiskā regulējuma, kurā šī norma ir ietverta, mērķi (spriedums, 2022. gada 22. februāris, Stichting Rookpreventie Jeugd u.c.,
C‑160/20
,
EU:C:2022:101
,
29.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Pirmkārt, ir jānorāda, ka saskaņā ar pašu Regulas Nr. 910/2014 25. panta 1. punkta formulējumu elektroniskā paraksta kā pierādījuma tiesā juridiskās sekas un pieņemamība nevar tikt noraidīta tikai tāpēc, ka šis paraksts ir elektroniskā formā vai ka tas neatbilst kvalificēta elektroniskā paraksta prasībām.
No tā izriet, ka ar šo tiesību normu valsts tiesām nav aizliegts atzīt elektroniskos parakstus par spēkā neesošiem, bet gan ir noteikts vispārējs princips, kas šīm tiesām aizliedz noraidīt elektronisko parakstu juridiskās sekas un pierādījuma spēku tiesvedībās tikai tādēļ, ka šiem parakstiem ir elektroniska forma vai tie neatbilst Regulā Nr. 910/2014 noteiktajām prasībām, lai elektronisko parakstu varētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu”.
Otrkārt, jākonstatē, ka šo interpretāciju apstiprina Regulas Nr. 910/2014 2. panta 3. punkts, skatīts tās 21. un 49. apsvēruma gaismā, no kuriem izriet, ka valsts tiesībās ir jānosaka elektronisko parakstu radītās juridiskās sekas. Proti, saskaņā ar šo tiesību normu dalībvalstis var brīvi izlemt, vai tostarp nodokļu iestāžu paziņojumi un atzinumi nodokļu maksātājiem var tikt iesniegti elektroniskā formā, un vajadzības gadījumā noteikt, kāda veida elektroniskais paraksts tiek prasīts atkarībā no apstākļiem. Regulā Nr. 910/2014 nav paredzēts, kāda veida īpašais elektroniskais paraksts ir jāizmanto, sagatavojot konkrētu tiesību aktu, tostarp administratīvu lēmumu, kas pieņemts elektroniskā dokumenta formā. Tāpēc dalībvalstīm ir jānosaka, vai šāds administratīvs lēmums prasa tikai kvalificētu elektronisko parakstu un kādas attiecīgā gadījumā ir šīs prasības neievērošanas sekas.
Vienīgais izņēmums šajā ziņā ir Regulas Nr. 910/2014 25. panta 2. punktā paredzētā prasība, saskaņā ar kuru kvalificēta elektroniska paraksta juridiskajām sekām ir jābūt līdzvērtīgām pašrocīga paraksta juridiskajām sekām. Šīs tiesību normas, kurā pieņēmums par “pielīdzināšanu” pašrocīgam parakstam ir paredzēts vienīgi kvalificētam elektroniskajam parakstam, mērķis tiktu apdraudēts, ja elektroniskajam parakstam, kas neatbilst šīs regulas prasībām, lai to varētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu”, tomēr būtu līdzīga vai pat pārāka iedarbība, jo Regulas Nr. 910/2014 25. panta 1. punkta paplašināta interpretācija atņemtu jebkādas šāda paraksta apstrīdēšanas iespējas vai vismaz padarītu tā apstrīdēšanu grūtāku nekā pašrocīgam parakstam. Kā pamatoti ir norādījusi iesniedzējtiesa, šāda pieeja izraisītu nelīdzsvarotību starp dokumentu papīra formātā ar pašrocīgu parakstu un elektronisku dokumentu ar elektronisko parakstu.
Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas norādītajām valsts tiesību normām izriet, ka saskaņā ar Likuma par elektronisko dokumentu 13. panta 4. punktu elektroniskā paraksta un uzlabota elektroniskā paraksta juridiskās sekas ir līdzvērtīgas pašrocīga paraksta tiesiskajām sekām tikai tad, ja puses par to ir vienojušās.
Treškārt, jāuzsver, ka Regulas Nr. 910/2014 mērķis, kā tas izriet no tās 2. panta 3. punkta, skatīta tās 49. apsvēruma gaismā, ir nodrošināt, ka elektroniskajam parakstam nevar atņemt tā juridiskās sekas tikai tāpēc, ka tas ir šādā formā, tomēr tā, ka tas neietekmē dalībvalstu izvēli attiecībā uz formālajām prasībām. Turpretī nevar uzskatīt, ka Regulā Nr. 910/2014 paredzētās dažādu elektronisko parakstu hierarhijas sistēmas ietvaros elektroniskajam parakstam, kas neatbilst šīs regulas prasībām, lai to uzskatītu par “kvalificētu elektronisko parakstu”, jāatzīst augstākas juridiskas sekas nekā pašrocīgam parakstam.
Tātad jāuzskata, ka Regulas Nr. 910/2014 25. panta 1. punktā valstu tiesām nav aizliegts atzīt par nederīgiem elektroniskos parakstus, kas neatbilst šīs regulas prasībām, lai tos varētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu” šīs regulas 3. panta 12. punkta izpratnē, ar nosacījumu, ka šo parakstu nederīgums netiek konstatēts tikai tāpēc, ka tie ir elektroniskā formā.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 910/2014 25. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka administratīvs akts, kas sagatavots elektroniskā dokumenta formā, tiek atzīts par spēkā neesošu, ja tas ir parakstīts, izmantojot elektronisko parakstu, kurš neatbilst šīs regulas prasībām, lai tos varētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu” šīs regulas 3. panta 12. punkta izpratnē, ar nosacījumu, ka šī tiesību akta spēkā neesamība netiek konstatēta tikai tāpēc, ka uz tā esošais paraksts ir elektroniskā formā.
Par trešo jautājumu
Ar trešo jautājumu, kas ir jāizskata pirms otrā jautājuma, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 910/2014 3. panta 12. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, nepastāvot “kvalificētam elektroniskā paraksta sertifikātam” šīs regulas 3. panta 15. punkta izpratnē, ar to, ka kvalificētu uzticamības pakalpojumu sniedzējs attiecīgo parakstu kvalificē nevis par “kvalificētu elektronisko parakstu”, bet par “profesionālu elektronisko parakstu”, pietiek, lai to neatzītu par “kvalificētu elektronisko parakstu”.
Jānorāda, ka Regulas Nr. 910/2014 3. panta 12. punktā ir noteiktas trīs kumulatīvas prasības, lai elektronisko parakstu varētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu”. Pirmkārt, parakstam ir jābūt “uzlabotam elektroniskajam parakstam”, kuram saskaņā ar šīs regulas 3. panta 11. punktu ir jāatbilst tās 26. pantā noteiktajām prasībām. Otrkārt, paraksts ir jāizveido, izmantojot “kvalificētu elektroniskās paraksta radīšanas ierīci”, kurai saskaņā ar minētās regulas 3. panta 23. punktu ir jāatbilst šīs pašas regulas II pielikumā noteiktajām prasībām. Treškārt, parakstam ir jābūt balstītam uz “kvalificētu elektroniskā paraksta sertifikātu” Regulas Nr. 910/2014 3. panta 15. punkta izpratnē. Saskaņā ar šo tiesību normu tam ir nepieciešams, lai attiecīgo sertifikātu būtu izsniedzis “kvalificēts uzticamības pakalpojumu sniedzējs” un tam ir jāatbilst šīs regulas I pielikumā noteiktajām prasībām.
Tādējādi, lai gan pamatlietā kvalificēts uzticamības pakalpojumu sniedzējs attiecīgo elektronisko parakstu ir kvalificējis par “profesionālu elektronisko parakstu” un šis jēdziens nav paredzēts Regulā Nr. 910/2014, jānorāda, ka tāda “kvalificēta elektroniskā paraksta sertifikāta” šīs regulas 3. panta 15. punkta izpratnē esamība, kuru ir izdevis minētās regulas II pielikumā noteiktajām prasībām atbilstošs kvalificēts uzticamības pakalpojumu sniedzējs, ir viens no trim šīs regulas 3. panta 12. punktā paredzētajiem kumulatīvajiem nosacījumiem, lai elektronisko parakstu varētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu”.
Tātad ar to, ka elektroniskais paraksts neatbilst šai prasībai, ir pietiekami, lai to nevarētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu” Regulas Nr. 910/2014 izpratnē.
Turklāt, kā savos rakstveida apsvērumos pamatoti ir uzsvērusi Bulgārijas valdība, apstāklis, ka pamatlietā attiecīgais uzticamības pakalpojumu sniedzējs ir atsaucies uz kvalifikāciju par “profesionālu elektronisko parakstu”, turklāt neizslēdz to, ka tas pats paraksts var tikt atzīts par “kvalificētu elektronisko parakstu”. Tam, ka elektroniskais paraksts tiek kvalificēts par “profesionālu elektronisko parakstu”, nav nekādas ietekmes pārbaudē, lai noteiktu, vai šis elektroniskais paraksts ietilpst jēdzienā “kvalificēts elektroniskais paraksts” Regulas Nr. 910/2014 izpratnē.
Tādējādi uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 910/2014 3. panta 12. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to, ka nav “kvalificēta elektroniskā paraksta sertifikāta” šīs regulas 3. panta 15. punkta izpratnē, pietiek, lai pierādītu, ka elektroniskais paraksts nav “kvalificēts elektroniskais paraksts” šī 3. panta 12. punkta izpratnē, jo tā iespējamai kvalifikācijai par “profesionālo elektronisko parakstu” šajā ziņā nav nozīmes.
Par otro jautājumu
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regula Nr. 910/2014 ir jāinterpretē tādējādi, ka elektroniskā paraksta ierakstīšana uzticamības pakalpojumu sniedzēja izdotajā sertifikātā ir pietiekama, lai šis paraksts atbilstu šajā regulā noteiktajām prasībām, lai to varētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu” minētās regulas 3. panta 12. punkta izpratnē, vai arī valsts tiesai ir jāpārbauda, vai šis paraksts atbilst šīs pašas regulas 26. panta un I pielikuma prasībām.
Pirmkārt, jāatgādina: kā izriet no šī sprieduma 43. punkta, Regulas Nr. 910/2014 3. panta 12. punktā ir paredzētas trīs kumulatīvas prasības, lai elektronisko parakstu varētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu”, un “kvalificēta elektroniskā paraksta sertifikāta” pastāvēšana ir viena no tām. Viens no nosacījumiem tostarp ir tāds, ka parakstīšanas brīdī bija izpildītas šīs regulas 26. pantā paredzētās prasības un ka elektroniskais paraksts tika izveidots, izmantojot kvalificētu elektroniskā paraksta radīšanas ierīci.
Tāpēc, lai noteiktu, vai elektroniskais paraksts atbilst Regulā Nr. 910/2014 noteiktajām prasībām, lai to varētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu”, ar to vien, ka paraksts ir balstīts uz kvalificētu uzticamības pakalpojumu sniedzēja izsniegtu sertifikātu, nepietiek.
Otrkārt, jāuzsver, ka, lai gan, kā savos rakstveida apsvērumos ir norādījusi Beļģijas valdība un Komisija, visas Regulas Nr. 910/2014 prasības, kas piemērojamas kvalificētiem pakalpojumu sniedzējiem, kā arī kvalificētam elektroniskajam parakstam un kvalificētam sertifikātam, jau ir pārbaudījusi akreditēta atbilstības novērtēšanas struktūra, kas definēta šīs pašas regulas 3. panta 18. punktā, tās ir pārbaudītas revīzijas procedūrā un to ir darījusi arī saskaņā ar šīs pašas regulas 17. pantu iecelta kontroles struktūra, tomēr, ja valsts procedūras puse apstrīd to, ka elektroniskais paraksts ir “kvalificēts elektroniskais paraksts” Regulas Nr. 910/2014 3. panta 12. punkta izpratnē, valsts tiesai ir jāpārbauda, vai ir izpildīti šajā tiesību normā noteiktie trīs nosacījumi.
Treškārt, šos apsvērumus nevar atspēkot Bulgārijas valdības un direktora apsvērumi, saskaņā ar kuriem Regulas Nr. 910/2014 23. apsvērums rada pienākumu atzīt uzticamības dienestu, kurš atbilst minētās regulas prasībām, un ka ar Regulu Nr. 910/2014 ieviestajai kontroles un sertifikācijas sistēmai nebūtu jēgas, ja valsts tiesas pārbaude neaprobežotos ar pārbaudi par to, vai par attiecīgo elektronisko parakstu ir izdots kvalificēta uzticamības pakalpojumu sniedzēja, kurš ir reģistrēts valsts uzticamības reģistrā, kvalificēts elektroniskā paraksta sertifikāts.
No minētā apsvēruma nevar secināt, ka tā mērķis būtu izvairīties no pārbaudes tiesā attiecībā uz uzticamības pakalpojumiem, kas ar Regulu Nr. 910/2014 ir padarīti obligāti, tāpēc ka tos administratīvi ir kontrolējusi vai nu akreditēta atbilstības novērtēšanas struktūra, kas ir definēta šīs regulas 3. panta 18. punktā, tie ir kontrolēti revīzijas procesā vai to ir darījusi revīzijas iestāde, kura izraudzīta saskaņā ar minētās regulas 17. pantu.
Proti, šajā apsvērumā ir vienīgi norādīts, ka šāda uzticamības pakalpojuma atzīšanas pienākuma adresāts var noraidīt šo pakalpojumu tikai tad, ja viņš to nevar nolasīt vai pārbaudīt tehnisku iemeslu dēļ, kurus viņš tieši nevar ietekmēt.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Regula Nr. 910/2014 ir jāinterpretē tādējādi, ka elektroniskā paraksta ierakstīšana uzticamības pakalpojumu sniedzēja izdotajā sertifikātā nav pietiekama, lai šis paraksts atbilstu šajā regulā noteiktajām prasībām, lai to varētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu” minētās regulas 3. panta 12. punkta izpratnē. Ja šāda kvalifikācija tiek apstrīdēta tiesvedībā, valsts tiesai ir jāpārbauda, vai ir izpildīti visi šajā 3. panta 12. punktā paredzētie kumulatīvie nosacījumi, kas tai tostarp liek pārbaudīt, vai ir izpildīti šīs pašas regulas 26. pantā un I pielikumā paredzētie nosacījumi.
Par ceturto jautājumu
Ar ceturto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 910/2014 3. panta 12. punkts un I pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar elektroniskā paraksta, kas kvalificēts saskaņā ar minētā pielikuma prasībām, atbilstības pārbaudi apstākļa, ka tāda parakstītāja vārds un uzvārds, kurš parasti to rakstīšanai izmanto kirilicas alfabētu, ir transliterēti latīņu alfabētā, sekas ir tādas, ka šis paraksts nevar tikt uzskatīts par “kvalificētu elektronisko parakstu” šī 3. panta 12. punkta izpratnē.
Vispirms šajā ziņā jāatgādina, pirmkārt, ka elektroniskajam parakstam, lai tas būtu “kvalificēts elektroniskais paraksts” Regulas Nr. 910/2014 3. panta 12. punkta izpratnē, ir jābūt balstītam uz “kvalificētu elektroniskā paraksta sertifikātu”, kam saskaņā ar šīs regulas 3. panta 15. punktu ir jāatbilst tās I pielikumā noteiktajām prasībām. Saskaņā ar minētā pielikuma c) punktu kvalificēti elektronisko parakstu sertifikāti citastarp ietver vismaz parakstītāja vārdu vai pseidonīmu, un pseidonīma izmantošana ir skaidri jānorāda. Šīs regulas 33. apsvērumā ir norādīts, ka normām par šādu pseidonīmu izmantošanu nevajadzētu liegt dalībvalstīm pieprasīt personu identifikāciju saskaņā ar valsts vai Savienības tiesību aktiem.
Otrkārt, viena no trim kumulatīvajām prasībām, kas paredzētas Regulas Nr. 910/2014 3. panta 12. punktā, lai elektroniskajam parakstam atzītu “kvalificēta elektroniskā paraksta” kvalitāti, ir tāda, ka šis elektroniskais paraksts ir “uzlabots elektroniskais paraksts” šī paša panta 11. punkta izpratnē. Regulas Nr. 910/2014 26. panta a) un b) punktā ir paredzēts, ka elektroniskajam parakstam – lai to varētu kvalificēt kā “uzlabotu elektronisko parakstu” – ir nepārprotami jābūt saistītam ar parakstītāju un tam ir jāļauj identificēt parakstītāju.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz ceturto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 910/2014 3. panta 12. punkts un I pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka, pārbaudot kvalificēta elektroniskā paraksta atbilstību šī pielikuma prasībām, apstāklis, ka tāda parakstītāja vārds un uzvārds, kurš parasti to rakstīšanai izmanto kirilicas alfabētu, ir transliterēti latīņu alfabētā, neliedz viņa elektronisko parakstu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu” šī 3. panta 12. punkta izpratnē, ja šis paraksts nepārprotami ir saistīts ar parakstītāju un tas ļauj to identificēt, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nolemj:

1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 910/2014 (2014. gada 23. jūlijs) par elektronisko identifikāciju un uzticēšanās pakalpojumiem iekšējā tirgū un ar ko atceļ Direktīvu 1999/93/EK, 25. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tas, ka administratīvs akts, kas sagatavots elektroniskā dokumenta formā, tiek atzīts par spēkā neesošu, ja tas ir parakstīts, izmantojot elektronisko parakstu, kurš neatbilst šīs regulas prasībām, lai tos varētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu” šīs regulas 3. panta 12. punkta izpratnē, ar nosacījumu, ka šī tiesību akta spēkā neesamība netiek konstatēta tikai tāpēc, ka uz tā esošais paraksts ir elektroniskā formā.

2)
Regulas Nr. 910/2014 3. panta 12. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to, ka nav “kvalificēta elektroniskā paraksta sertifikāta” šīs regulas 3. panta 15) punkta izpratnē, pietiek, lai pierādītu, ka elektroniskais paraksts nav “kvalificēts elektroniskais paraksts” šī 3. panta 12. punkta izpratnē, jo tā iespējamai kvalifikācijai par “profesionālo elektronisko parakstu” šajā ziņā nav nozīmes.

3)
Regula Nr. 910/2014 ir jāinterpretē tādējādi, ka elektroniskā paraksta ierakstīšana uzticamības pakalpojumu sniedzēja izdotajā sertifikātā nav pietiekama, lai šis paraksts atbilstu šajā regulā noteiktajām prasībām, lai to varētu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu” minētās regulas 3. panta 12. punkta izpratnē. Ja šāda kvalifikācija tiek apstrīdēta tiesvedībā, valsts tiesai ir jāpārbauda, vai ir izpildīti visi šajā 3. panta 12. punktā paredzētie kumulatīvie nosacījumi, kas tai tostarp liek pārbaudīt, vai ir izpildīti šīs pašas regulas 26. pantā un I pielikumā paredzētie nosacījumi.

4)
Regulas Nr. 910/2014 3. panta 12. punkts un I pielikums ir jāinterpretē tādējādi, ka, pārbaudot kvalificēta elektroniskā paraksta atbilstību šī pielikuma prasībām, apstāklis, ka tāda parakstītāja vārds un uzvārds, kurš parasti to rakstīšanai izmanto kirilicas alfabētu, ir transliterēti latīņu alfabētā, neliedz viņa elektronisko parakstu uzskatīt par “kvalificētu elektronisko parakstu” šī 3. panta 12. punkta izpratnē, ja šis paraksts nepārprotami ir saistīts ar parakstītāju un tas ļauj to identificēt, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.