CELEX: 62016CJ0635
Kasační opravný prostředek
Žaloba na neplatnost
Přípustnost
Určení předmětu sporu
Finanční pomoc v rámci Nástroje pro propojení Evropy (CEF)
Odvětví dopravy na období 2014-2020
Výzvy k předkládání návrhů
Výkonná agentura pro inovace a sítě (INEA)
E-mail informující žalobkyni o odmítnutí jejího návrhu
Pozdější rozhodnutí Evropské komise, kterým se stanoví seznam vybraných návrhů
Účinná soudní ochrana

Ve svém kasačním opravném prostředku se společnost Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (dále jen „Spliethoff“) domáhá zrušení usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 11. října 2016, Spliethoff’s Bevrachtingskantoor v. Komise (T‑564/15, nezveřejněné, dále jen „napadené usnesení“,
EU:T:2016:611
), kterým Tribunál zamítl její žalobu znějící na zrušení rozhodnutí obsaženého údajně v e-mailu Výkonné agentury pro inovace a sítě (INEA) ze dne 17. července 2015.
Právní rámec
Nařízení (ES) č. 58/2003
Nařízení Rady (ES) č. 58/2003 ze dne 19. prosince 2002, kterým se stanoví statut výkonných agentur pověřených některými úkoly správy programů Společenství (
Úř. věst. 2003, L 11, s. 1
; Zvl. vyd. 01/04, s. 235), stanoví právní rámec pro zřizování a provozování výkonných agentur.
Článek 3 tohoto nařízení, nadepsaný „Zakládání a rušení výkonných agentur“, v odstavci 1 stanoví:
„Komise může po předchozí analýze nákladů a přínosů rozhodnout o zřízení výkonné agentury, kterou pověří některými úkoly při správě jednoho nebo více programů Společenství. Komise stanoví dobu, na kterou je výkonná agentura zřízena.
[…]“
Článek 6 uvedeného nařízení, nadepsaný „Úkoly“, v odstavcích 1 a 3 stanoví:
„1.   K dosažení cíle stanoveného v čl. 3 odst. 1 může Komise pověřit výkonnou agenturu úkoly potřebnými pro provádění programu Společenství s výjimkou úkolů vyžadujících zmocnění k provádění politických rozhodnutí v praxi.
[…]
3.   Podmínky, kritéria, parametry a postupy, které výkonná agentura musí splňovat při provádění úkolů uvedených v odstavci 2 a podrobnosti týkající se kontrol prováděných útvary Komise odpovědnými za programy Společenství, na jejichž správě se výkonná agentura podílí, vymezuje Komise v pověřovacím aktu.“
Nařízení (EU) č. 1316/2013
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1316/2013 ze dne 11. prosince 2013, kterým se vytváří Nástroj pro propojení Evropy, mění nařízení (EU) č. 913/2010 a zrušují nařízení (ES) č. 680/2007 a (ES) č. 67/2010 (
Úř. věst. 2013, L 348, s. 129
), vytváří podle článku 1 Nástroj pro propojení Evropy (CEF), který vymezuje podmínky, metody a postupy poskytování finanční pomoci Unie na transevropské sítě k podpoře projektů společného zájmu v odvětvích dopravních, telekomunikačních a energetických infrastruktur a k využívání potenciální synergie mezi těmito odvětvími. Rovněž se v něm stanoví rozčlenění zdrojů, které mají být dány k dispozici podle víceletého finančního rámce na období 2014–2020.
Článek 18 tohoto nařízení, nadepsaný „Poskytování finanční pomoci Unie“, stanoví:
„1.   Komise vždy po zveřejnění výzvy rozhodne přezkumným postupem podle článku 25 o výši finanční pomoci, která má být pro vybrané projekty nebo jejich části poskytnuta. Komise upřesní podmínky a způsoby jejich provádění.
2.   Komise oznámí příjemcům a příslušným členským státům každou finanční pomoc, která má být poskytnuta.“
Článek 25 uvedeného nařízení, nadepsaný „Postup projednávání ve výboru“, stanoví:
„1.   Komisi je nápomocen Koordinační výbor pro Nástroj pro propojení Evropy. Tento výbor je výborem ve smyslu [nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (
Úř. věst. 2011, L 55, s. 13
)].
2.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení [č. 182/2011].
3.   Výbor zajistí horizontální přehled pracovních programů uvedených v článku 17 s cílem zajistit, aby byly jednotné a aby byla označena, využívána a vyhodnocována synergie mezi odvětvími dopravy, telekomunikací a energetiky. Především usiluje o koordinaci těchto pracovních programů s cílem umožnit víceodvětvové výzvy k podávání návrhů.“
Prováděcí rozhodnutí 2013/801/EU
INEA byla na základě nařízení (ES) č. 58/2003 zřízena prováděcím rozhodnutím Komise č. 2013/801/EU ze dne 23. prosince 2013 (
Úř. věst. 2013, L 352, s. 65
).
Článek 3 tohoto rozhodnutí, nadepsaný „Cíle a úkoly“, stanoví zejména:
„1.   [INEA] se pověřuje prováděním částí těchto programů Unie:
a)
[CEF];
[…]
3.   [INEA] zodpovídá za následující úkoly související s prováděním částí programů Unie uvedených v odstavcích 1 a 2:
a)
správa některých fází provádění programu a některých fází cyklu zvláštních projektů na základě příslušných pracovních programů přijatých Komisí, pokud ji Komise k tomu zmocní v pověřovacím aktu;
b)
přijímání nástrojů pro plnění rozpočtových příjmů a výdajů a výkon všech činností potřebných pro správu programu, pokud ji Komise k tomu zmocní v pověřovacím aktu;
c)
poskytování podpory při provádění programu, pokud ji Komise k tomu zmocní v pověřovacím aktu.“
Rozhodnutí C(2013) 9235 final
Rozhodnutí Komise C (2013) 9235 final ze dne 23. prosince 2013 o přenesení pravomocí na Výkonnou agenturu pro inovace a sítě za účelem plnění úkolů souvisejících s prováděním programů Unie v oblasti dopravní, energetické a telekomunikační infrastruktury a v oblasti výzkumu a inovací týkajících se dopravy a energetiky, zejména v souvislosti s používáním prostředků ze souhrnného rozpočtu Unie, podrobně vymezuje úkoly INEA, stanoví rámec pro jejich plnění a vymezuje vztah mezi Komisí a INEA.
Článek 2 tohoto rozhodnutí, nadepsaný „Nadřízená generální ředitelství“, stanoví:
„Nadřízenými generálními ředitelstvími [INEA] jsou:
–
Generální ředitelství pro mobilitu a dopravu
[…]
Z tohoto titulu upravují vztahy mezi Komisí a [INEA] a jsou odpovědné za sledování a dohled nad [INEA] […].“
Článek 4 uvedeného rozhodnutí, nadepsaný „Úkoly delegované na [INEA]“, v bodě 1 stanoví:
„(1)
[INEA] odpovídá za provádění těchto částí programů a úkolů:
–
pokud jde o nástroj pro propojení Evropy – doprava, energetika a telekomunikace, části a úkoly uvedené v příloze I;
[…]“
Článek 5 téhož rozhodnutí, nadepsaný „Úkoly vyhrazené Komisi“, stanoví:
„(1)
[INEA] plní pouze úkoly, které jí byly svěřeny podle článku 4.
(2)
[INEA] neplní úkoly, které s sebou nesou značnou míru uvážení, jež předpokládá politické rozhodnutí. Zdrží se zejména:
[…]
e)
přijímání rozhodnutí o poskytnutí finanční pomoci v rámci nástroje pro propojení Evropy a všech případných změn těchto rozhodnutí;
[…]“
V části B přílohy I rozhodnutí C (2013) 9235 final se uvádí:
„Na základě pravomocí přenesených na Komisi a v rámci příslušného ročního pracovního programu přijatého Komisí vede [INEA] ve spolupráci a po dohodě s nadřízeným generálním ředitelstvím některé či všechny fáze realizace programu a některé či všechny fáze projektů v rámci částí Nástroje pro propojení Evropy svěřených [INEA].
V tomto ohledu [INEA] odpovídá za monitorování projektů společného zájmu financovaných z nástroje pro propojení Evropy […] a pomoc Komisi při plnění některých úkolů týkajících se programu a projektů, které jsou případně vyhrazeny Komisi podle tohoto rozhodnutí. Zejména:
a)
řízení operací a postupů vedoucích k vydání rozhodnutí Komise o zadání zakázky a poskytnutí finanční pomoci a uzavření dohod o finanční pomoci, jakož i správa odpovídajících rozhodnutí a dohod:
[…]
–
poskytování informací odmítnutým a úspěšným uchazečům o rozhodnutích Komise o poskytnutí podpory […];
[…]
–
plnění běžných úkolů týkajících se zveřejňování
ex post
a oznamování výsledků;
[…]“
Prováděcí rozhodnutí ze dne 31. července 2015
Prováděcí rozhodnutí Komise C(2015) 5274 final ze dne 31. července 2015, kterým se stanoví seznam návrhů vybraných pro finanční pomoc v oblasti Nástroje pro propojení Evropy (CEF) – odvětví dopravy na základě výzev k podávání návrhů zveřejněných dne 11. září 2014 a na základě víceletého pracovního programu (dále jen „rozhodnutí ze dne 31. července 2015“), bylo zveřejněno na internetové stránce generálního ředitelství (GŘ) Evropské komise pro mobilitu a dopravu a na internetových stránkách agentury INEA ve dnech 12. a 14. října 2015.
Toto rozhodnutí v bodech 4 a 6 odůvodnění uvádí:
„4)
V návaznosti na výzvy k předkládání návrhů na základě víceletého pracovního programu z roku 2014 a na základě hodnocení a výběru by měla Komise postupem podle čl. 25 odst. 2 [nařízení č. 1316/2013] vybrat projekty ve společném zájmu a určit výši finanční pomoci, která má být poskytnuta na projekty nebo části vybraných projektů.
[…]
6)
Seznam projektů ve společném zájmu uvedený v tomto rozhodnutí je v souladu se stanoviskem výboru zřízeného na základě čl. 25 odst. 1 [nařízení č. 1316/2013].“
Jediný článek uvedeného rozhodnutí stanoví:
„Schvaluje se v příloze uvedený seznam vybraných projektů společného zájmu v oblasti [CEF], které získávají finanční podporu EU, odhadované způsobilé celkové náklady opatření, procentní podíl finanční pomoci na odhadovaných způsobilých celkových nákladech a příslušné maximální částky finanční pomoci.“
Skutečnosti předcházející sporu
Spliethoff je společností se sídlem v Amsterodamu (Nizozemsko), která provozuje 50 polyvalentních plavidel.
Dne 11. září 2014 zveřejnila INEA výzvu k předkládání návrhů v rámci prováděcího rozhodnutí Komise C(2014) 1921 final ze dne 26. března 2014, kterým se stanoví víceletý pracovní program na období 2014–2020 pro finanční pomoc v rámci Nástroje pro propojení Evropy (CEF) – odvětví dopravy.
Společnost Spliethoff na tuto výzvu odpověděla tím, že dne 25. února 2015 předložila návrh finanční podpory.
Dne 17. července 2015 obdržela Spliethoff e-mail podepsaný týmem INEA odpovědným za vyhodnocování (dále jen „e-mail ze dne 17. července 2015“), jehož obsah napsaný v anglickém jazyce zněl následovně:
„Vážená paní, vážený pane,
v návaznosti na výzvy k předkládání návrhů pro odvětví dopravy [v rámci nástroje pro propojení Evropy], zveřejněné dne 11. září 2014, proběhlo hodnocení návrhů a Komise vytvořila seznam návrhů, které byly vybrány pro poskytnutí finanční pomoci [Evropské unie]. Dne 10. července 2015 vydal Koordinační výbor [nástroje pro propojení Evropy] složený ze zástupců členských států k tomuto předběžnému seznamu kladné stanovisko.
S politováním Vám musíme oznámit, že Váš návrh nebyl ve výše popsaném hodnocení úspěšný, a to z následujících důvodů:
[…]
Řízení, v němž má [Komise] přijmout rozhodnutí o výběru a udělení dotací opatřením přispívajícím k projektům společného zájmu v rámci [nástroje pro propojení Evropy] v oblasti transevropských dopravních sítí, je v plném proudu. V nepravděpodobném případě, že přijetí tohoto rozhodnutí povede ke změnám, pokud jde o Váš návrh, o tom budete zvlášť informováni e-mailem.
[…]
Jakákoli případná žádost z Vaší strany či naše odpověď nebo odpověď Komise nebo stížnost z Vaší strany podaná případně z titulu nesprávného úředního postupu nepřerušuje běh lhůty pro podání žaloby na neplatnost rozhodnutí Komise, jež Vám bylo oznámeno prostřednictvím této zprávy, přičemž taková žaloba musí být podána ve lhůtě do dvou měsíců od doručení této zprávy. Příslušným soudem k projednání žaloby na neplatnost je Tribunál Evropské unie:
[…]
Tým INEA odpovědný za hodnocení.“
Komise přijala prováděcí rozhodnutí ze dne 31. července 2015, na něž společnost Spliethoff reagovala. Návrh společnosti Spliethoff nebyl na tomto seznamu uveden.
Řízení před Tribunálem a napadené usnesení
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 25. září 2015 podala společnost Spliethoff proti Komisi žalobu na neplatnost rozhodnutí obsaženého údajně v e-mailu ze dne 17. července 2015.
Samostatným podáním, došlým kanceláři Tribunálu dne 18. prosince 2015, vznesla Komise námitku nepřípustnosti podle článku 130 jednacího řádu Tribunálu.
Na podporu námitky nepřípustnosti uvedla Komise dva důvody vycházející z toho, že e-mail ze dne 17. července 2015 je pouze přípravným opatřením, a není proto napadnutelným aktem, a že žaloba nemůže být platně podána proti Komisi, která není autorem e-mailu ze dne 17. července 2015.
Ve svém vyjádření k námitce nepřípustnosti společnost Spliethoff tvrdila, že e-mail ze dne 17. července 2015 sice zaslala INEA, avšak tento e-mail ji měl informovat o rozhodnutí Komise zamítajícím její návrh, takže ho mohla přinejmenším vykládat v takovém smyslu, jelikož nevěděla o existenci prováděcího rozhodnutí ze dne 31. července 2015, a znění e-mailu ze dne 17. července 2015 ji tak uvedlo v omyl. Společnost Spliethoff rovněž navrhla, aby v případě, že by se mělo za to, že rozhodnutím Komise o zamítnutí jejího návrhu je prováděcí rozhodnutí ze dne 31. července 2015, Tribunál rozhodl, že žaloba této společnosti směřuje proti posledně uvedenému rozhodnutí.
V bodech 17 až 25 napadeného usnesení Tribunál nejprve zkoumal opodstatněnost druhé námitky nepřípustnosti vycházející z toho, že Komise není autorem e-mailu ze dne 17. července 2015.
V tomto ohledu Tribunál v bodě 19 napadeného usnesení připomněl, že žaloby sice musí v zásadě směřovat proti autorovi napadeného aktu, avšak v některých případech jsou akty přijaté na základě přenesených pravomocí přičitatelné orgánu, který pravomoc přenesl, zejména pokud má autor aktu pouze poradní pravomoc nebo pokud je k přijetí rozhodnutí, jehož zrušení je navrhováno, nutný předchozí souhlas orgánu, který pravomoc přenesl.
Tribunál nejprve v bodech 20 a 21 napadeného usnesení vyjmenoval pravomoci přenesené z Komise na INEA na základě nařízení č. 58/2003 a poté v bodě 22 tohoto usnesení konstatoval, že INEA je autorem napadeného aktu, tj. e-mailu ze dne 17. července 2015, v rámci pravomocí přenesených na ni Komisí v souladu s nařízením č. 58/2003, přičemž nebylo prokázáno, že je INEA s Komisí propojena.
Pokud jde o argument společnosti Spliethoff, podle kterého e-mail ze dne 17. července 2015 chápala v tom smyslu, že jeho autorem je INEA a jedná se o oznámení rozhodnutí Komise o udělení dotace, Tribunál v bodě 23 napadeného usnesení konstatoval, že INEA má pravomoc oznamovat rozhodnutí Komise a nemá pravomoc přijímat rozhodnutí o udělení dotací v rámci Nástroje pro propojení Evropy. Tribunál dodal, že z analýzy první námitky nepřípustnosti vyplývá, že k datu uvedeného e-mailu dosud probíhalo řízení, v němž měla Komise přijmout rozhodnutí o výběru návrhu a udělení dotace.
Tribunál z toho v bodě 24 napadeného usnesení dovodil, že žaloba společnosti Spliethoff musí být odmítnuta jako nepřípustná, neboť směřuje proti Komisi, která není autorem e-mailu ze dne 17. července 2015.
Jak vyplývá z bodu 25 napadeného usnesení, Tribunál nicméně považoval za vhodné vyjádřit se i k první námitce nepřípustnosti vycházející z toho, že e-mail ze dne 17. července 2015 je přípravným aktem, a tudíž nemůže být předmětem žaloby.
V tomto ohledu Tribunál v bodě 32 napadeného usnesení uvedl, že ze znění tohoto e-mailu týkajícího se mimo jiné informací o dostupných opravných prostředcích, které může společnost Spliethoff využít, a lhůtách k jejich podání, sice mohlo vyplývat, že jde o oznámení konečného rozhodnutí Komise, nicméně uvedený e-mail na několika místech výslovně zmiňuje řízení probíhající před Komisí a informuje společnost Spliethoff o tom, že ve fázi probíhajícího řízení, její žádosti nebylo vyhověno.
Tribunál nejprve v bodě 33 napadeného usnesení připomněl, že podle e-mailu ze dne 17. července 2015 řízení, v němž mělo být přijato rozhodnutí Komise o výběru projektů a o udělení dotace, stále probíhá a je možné, ale nepravděpodobné, že přijetí tohoto rozhodnutí přinese změny týkající se návrhu společnosti Spliethoff, a poté v bodech 34 a 35 napadeného usnesení konstatoval, že podle tohoto e-mailu Komise dosud neprovedla konečné posouzení a závěrečné stanovisko v tomto ohledu zaujala až v prováděcím rozhodnutí ze dne 31. července 2015.
V důsledku toho Tribunál v bodě 37 napadeného usnesení rovněž vyhověl první námitce nepřípustnosti.
Pokud jde o návrh společnosti Spliethoff, aby v případě, že bude mít Tribunál za to, že rozhodnutím o zamítnutí jejího návrhu je prováděcí rozhodnutí ze dne 31. července 2015, konstatoval, že její žaloba směřuje proti tomuto rozhodnutí, Tribunál v bodě 38 napadeného usnesení uvedl, že jednací řád ani judikatura neumožňují rozšířit předmět sporu na návrh na zrušení prováděcího rozhodnutí ze dne 31. července 2015.
Tribunál v tomto ohledu v bodě 39 napadeného usnesení připomněl, že čl. 86 odst. 1 jednacího řádu stanoví, že v případě, že je akt, jehož zrušení je navrhováno, nahrazen nebo změněn jiným aktem se stejným předmětem, může žalobce upravit svoji žalobu tak, aby se zohlednila tato nová skutečnost. Tribunál však upřesnil, že se toto ustanovení netýká situací, ve kterých předmětem žaloby není konečný akt. Tribunál rovněž uvedl, že před zavedením článku 86 do jednacího řádu se rozšíření předmětu žaloby, které bylo uznáno v judikatuře, týkalo aktů, jejichž povaha a účel jsou stejné jako v případě návrhu na zahájení řízení.
V bodě 40 napadeného usnesení Tribunál uvedl, že e-mail ze dne 17. července 2015 je předběžný, a není proto konečným aktem, takže nevyvolává právní účinky, které mohou být nahrazeny či prodlouženy takovým pozdějším rozhodnutím, jako je prováděcí rozhodnutí ze dne 31. července 2015. Tribunál rovněž připomněl, že pozdější akt, který byl přijat v průběhu řízení, nemůže být považován za novou skutečnost, ve vztahu k níž by žalobkyně mohla upravit svá návrhová žádání, aniž se zásadně změní samotný předmět sporu.
Tribunál proto v bodě 41 napadeného usnesení odmítl návrh společnosti Spliethoff na úpravu návrhových žádání.
S ohledem na výše uvedené Tribunál v bodě 42 napadeného usnesení prohlásil žalobu Spliethoff za nepřípustnou.
Návrhová žádání stran před Soudním dvorem
Společnost Spliethoff navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadené usnesení;
–
vrátil věc Tribunálu a
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před Tribunálem.
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
prohlásil kasační opravný prostředek zcela nebo zčásti za zjevně nepřípustný nebo podpůrně zamítl kasační opravný prostředek jako neopodstatněný a
–
uložil společnosti Spliethoff náhradu nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje společnost Spliethoff tři důvody vycházející z nesprávného právního posouzení, jehož se Tribunál dopustil v rozsahu, v němž prohlásil žalobu za nepřípustnou z důvodu, že zaprvé tato žaloba směřovala proti Komisi, zadruhé, že e-mail ze dne 17. července 2015 byl pouze předběžným aktem a zatřetí, že návrhu společnosti Spliethoff, aby byla její žaloba považována za žalobu proti prováděcímu rozhodnutí ze dne 31. července 2015, nelze vyhovět.
S ohledem na to, že první a třetí důvod spolu souvisí, je třeba je posoudit společně.
Argumentace účastnic řízení
Společnost Spliethoff v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku vytýká Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že INEA je autorem e-mailu ze dne 17. července 2015, a prohlásil její žalobu za nepřípustnou z důvodu, že byla podána proti Komisi.
Společnost Spliethoff v tomto ohledu tvrdí, že aktem napadeným před Tribunálem je rozhodnutí Komise o zamítnutí jejího návrhu. Ačkoli je INEA autorem e-mailu ze dne 17. července 2015, kterým bylo toto rozhodnutí oznámeno společnosti Spliethoff, není autorem samotného rozhodnutí. To vyplývá jasně ze znění uvedeného e-mailu, který zmiňuje „rozhodnutí Komise, jež Vám bylo oznámeno prostřednictvím této zprávy“.
Společnost Spliethoff z toho vyvozuje, že projednávaná věc se liší od věcí, ve kterých byly vydány rozsudky citované v bodech 19 až 21 napadeného usnesení, neboť v těchto věcech byla příslušná agentura skutečně autorem dotčeného rozhodnutí a Komise se na přijímání tohoto rozhodnutí nepodílela. Konstatování Tribunálu v bodě 22 napadeného usnesení, podle něhož je „INEA […] autorem napadeného aktu, tj. e-mailu ze dne 17. července 2015, přijatého v rámci pravomocí přenesených Komisí […], přičemž nebylo prokázáno, že je INEA s Komisí propojena“, je proto podle ní nesprávné.
Společnost Spliethoff dodává, že akt napadený před Tribunálem nelze přičítat INEA, jelikož pravomoc přijmout zamítavé rozhodnutí v rámci postupu pro výběr návrhů způsobilých k získání dotace z Nástroje pro propojení Evropy má pouze Komise.
V třetím důvodu kasačního opravného prostředku společnost Spliethoff vytýká Tribunálu, že se v bodech 39 až 41 napadeného usnesení dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítl považovat její žalobu za žalobu směřující proti prováděcímu rozhodnutí ze dne 31. července 2015.
Společnost Spliethoff tvrdí, že jednala v dobré víře, jelikož v souladu s pokyny uvedenými v e-mailu ze dne 17. července 2015 a ve stanovené lhůtě podala žalobu na neplatnost proti uvedenému e-mailu k Tribunálu. O prováděcím rozhodnutí ze dne 31. července 2015 se údajně dozvěděla až z vyjádření Komise k námitce nepřípustnosti, v němž uvedený orgán tvrdil, že společnost Spliethoff měla napadnout toto posledně uvedené rozhodnutí.
Komise podle společnosti Spliethoff rozhodující měrou přispěla ke zmatení způsobenému e-mailem ze dne 17. července 2015, jelikož ji neinformovala o existenci prováděcího rozhodnutí Komise ze dne 31. července 2015 a jeho povaze. Na rozdíl od e-mailu ze dne 17. července 2015 přitom toto rozhodnutí podle ní neuvádí dostupné opravné prostředky, nezmiňuje společnost Spliethoff či jiné vyloučené uchazeče a uvádí pouze návrhy vybrané Komisí, takže i v případě, že by se společnost Spliethoff s tímto rozhodnutím včas seznámila, nebyla by s to z něj dovodit, že je vůči její osobě relevantní.
Společnost Spliethoff tvrdí, že za takových okolností měl Tribunál za účelem zajištění jejího práva na účinnou soudní ochranu konstatovat, že se z její strany jednalo o omluvitelný omyl, a vyhovět tak návrhu, aby byla její žaloba považována za žalobu směřující proti prováděcímu rozhodnutí ze dne 31. července 2015.
Komise tvrdí, že argumenty vznesené společností Spliethoff v rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku jsou nepřípustné, neboť jsou totožné s důvody a argumenty, které již byly uplatněny před Tribunálem, a že se snaží dosáhnout nového přezkumu skutkových zjištění a právní kvalifikace e-mailu ze dne 17. července 2015, což nespadá do pravomoci Soudního dvora v rámci řízení o kasačním opravném prostředku. V každém případě podle ní tato tvrzení spočívají na nesprávném výkladu napadeného usnesení a judikatury, na kterou odkazuje.
Pokud jde o třetí důvod, Komise se domnívá, že argument vycházející z teorie omluvitelného omylu představuje nový argument, který je tudíž nepřípustný. Výjimečné okolnosti, na které poukazuje společnost Spliethoff, podle ní v každém případě nemohou zpochybnit to, že čl. 86 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu se v projednávané věci nepoužije.
Závěry Soudního dvora
–
K přípustnosti
Podle ustálené judikatury Soudního dvora z čl. 256 odst. 1 druhého pododstavce SFEU a čl. 58 odst. 1 statutu Soudního dvora Evropské unie, jakož i z čl. 168 odst. 1 písm. d) a čl. 169 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora vyplývá, že kasační opravný prostředek musí přesným způsobem uvádět napadené části rozsudku Tribunálu, jehož zrušení je navrhováno, jakož i právní argumenty, které tento návrh specificky podporují. Kasační opravný prostředek, který se omezuje na opakování nebo doslovné převzetí žalobních důvodů a argumentů, které již byly uplatněny před Tribunálem, včetně těch, které se zakládaly na skutečnostech tímto soudem výslovně odmítnutých, nesplňuje požadavky na odůvodnění vyplývající z těchto ustanovení (rozsudek ze dne 3. října 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a další v. Parlament a Rada,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
, bod
a citovaná judikatura).
Pakliže navrhovatel zpochybňuje výklad nebo použití unijního práva ze strany Tribunálu, lze v průběhu řízení o kasačním opravném prostředku diskutovat o právních otázkách zkoumaných v prvním stupni znovu. Kdyby totiž navrhovatel nemohl takto svůj kasační opravný prostředek opřít o důvody a argumenty již použité před Tribunálem, ztrácelo by řízení o kasačním opravném prostředku částečně svůj smysl. Účelem kasačního opravného prostředku totiž je právě prověření právního rozboru argumentů předložených v prvním stupni, který provedl Tribunál (rozsudek ze dne 3. října 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a další v. Parlament a Rada,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
V projednávaném případě je třeba konstatovat, že společnost Spliethoff v prvním důvodu kasačního opravného prostředku neopakuje pouze argumenty, které již uplatnila v prvním stupni, nýbrž jasně uvádí části napadeného usnesení, které považuje za vadné v důsledku nesprávného právního posouzení, jakož i právní argumenty na podporu jejího návrhu na zrušení napadeného usnesení.
Společnost Spliethoff navíc v rámci prvního důvodu kritizuje způsob, jakým Tribunál kvalifikoval e-mail ze dne 17. července 2015.
První důvod kasačního opravného prostředku je proto třeba považovat za přípustný.
Co se týče třetího důvodu kasačního opravného prostředku, stačí konstatovat, že argument společnosti Spliethoff ohledně teorie omluvitelného omylu byl, jak vyplývá z bodu 28 tohoto rozsudku, uplatněn již před Tribunálem, a to konkrétně ve vyjádření společnosti Spliethoff k námitce nepřípustnosti vznesené Komisí. Nejedná se tedy o nový argument.
Z toho vyplývá, že i třetí důvod kasačního opravného prostředku je přípustný.
–
K věci samé
V rámci prvního a třetího důvodu kasačního opravného prostředku společnost Spliethoff Tribunálu v podstatě vytýká, že vyhověl námitce nepřípustnosti vznesené Komisí a prohlásil žalobu za nepřípustnou, přičemž nesprávně rozhodl, že napadeným aktem byl e-mail ze dne 17. července 2015 a odmítl vyhovět jejímu návrhu, aby byla její žaloba považována za žalobu proti prováděcímu rozhodnutí ze dne 31. července 2015.
Jak bylo připomenuto v bodě 26 tohoto rozsudku, námitka nepřípustnosti vznesená Komisí spočívala jednak v tom, že e-mail ze dne 17. července 2015 je přípravným aktem, a tudíž nemůže být předmětem žaloby, a dále v tom, že žaloba společnosti Spliethoff nemůže být namířena proti Komisi, která není autorem tohoto e-mailu.
Argumentace společnosti Spliethoff v tomto ohledu spočívá v tom, jak vyplývá z bodů 18 a 27 napadeného usnesení, že e-mail ze dne 17. července 2015 měl být chápán jako oznámení o konečném rozhodnutí, kterým Komise nevybrala její návrh, a žaloba tedy směřuje proti Komisi jakožto autorce zamítavého rozhodnutí. Podle společnosti Spliethoff bylo předmětem sporu ve skutečnosti konečné rozhodnutí, kterým Komise zamítla její návrh.
Tribunál tuto argumentaci odmítl s tím, že v bodech 23 a 36 napadeného usnesení konstatoval, že INEA sice je pověřena oznamovat rozhodnutí Komise a nemá pravomoc sama přijmout rozhodnutí o přiznání dotace v rámci Nástroje pro propojení Evropy, avšak řízení, v němž Komise přijímá rozhodnutí o výběru a přiznání dotace dosud probíhalo k datu zaslání e-mailu ze dne 17. července 2015, takže uvedený e-mail nelze vykládat v tom smyslu, že se Komise již rozhodla odmítnout některé návrhy včetně návrhu společnosti Spliethoff.
V tomto ohledu je třeba uvést, že ze znění e-mailu ze dne 17. července 2015 uvedeného v bodě 21 tohoto rozsudku vyplývá, že INEA společnost Spliethoff výslovně informovala o tom, že její návrh nebyl úspěšný. Je pravda, že INEA upřesnila, že řízení, v němž mělo být přijato rozhodnutí Komise o výběru projektů a přiznání dotací stále probíhalo. Dodala však, že „v nepravděpodobném případě, že přijetí tohoto rozhodnutí povede ke změnám, pokud jde o Váš návrh, o tom budete zvlášť informováni e-mailem“. Společnost Spliethoff přitom později neobdržela žádný další dopis od INEA či Komise v tomto ohledu.
Tribunál kromě toho v bodě 32 napadeného usnesení sám uznal, že znění tohoto e-mailu ze dne 17. července 2015 obsahující mimo jiné informace o opravných prostředcích dostupných pro společnost Spliethoff a o příslušných lhůtách k jejich podání „nasvědčuje tomu, že jde o oznámení konečného rozhodnutí Komise“.
Je také důležité poukázat na to, že ke dni podání žaloby dne 25. září 2015 společnost Spliethoff bezesporu nevěděla o existenci prováděcího rozhodnutí ze dne 31. července 2015. Je totiž nesporné, že toto rozhodnutí bylo zveřejněno na internetové stránce GŘ pro mobilitu a dopravu a internetové stránce INEA až dne 12. a 14. října 2015, a že uvedené rozhodnutí navíc nebylo společnosti Spliethoff oznámeno v rozporu s požadavky vyplývajícími z obecné zásady řádné správy.
Jak přitom Komise připustila ve svých písemných vyjádřeních a jak sám Tribunál uvedl v bodě 35 napadeného usnesení, Komise zamítla návrh společnosti Spliethoff právě prováděcím rozhodnutím ze dne 31. července 2015.
S ohledem na výše uvedené je třeba konstatovat, že ke dni podání žaloby společnost Spliethoff nemohla v žalobě označit prováděcí rozhodnutí ze dne 31. července 2015 jako rozhodnutí, kterým Komise zamítla její návrh, a na rozdíl od toho, co Tribunál konstatoval v bodech 23 a 36 napadeného usnesení, se mohla oprávněně domnívat, že e-mail ze dne 17. července 2015 byl oznámením o zamítnutí návrhu ze strany Komise.
Z toho vyplývá, jak zdůraznila generální advokátka v bodech 65 a 67 svého stanoviska a jak společnost Spliethoff ostatně výslovně navrhovala, že Tribunál s ohledem na okolnosti projednávaného případu a za účelem toho, aby společnosti Spliethoff zaručil právo na účinnou soudní ochranu, měl uznat, že předmětem žaloby nebylo zrušení e-mailu ze dne 17. července 2015, na který společnost Spliethoff mylně odkazovala ve své žalobě před Tribunálem, nýbrž zrušení konečného rozhodnutí, kterým Komise odmítla návrh společnosti Spliethoff, tj. prováděcí rozhodnutí ze dne 31. července 2015.
To platí tím spíše, jak uvedla generální advokátka v bodech 53, 54 a 66 svého stanoviska, že žaloba společnosti Spliethoff směřovala výslovně proti Komisi a Tribunál sám uznal v bodech 21 a 23 napadeného usnesení, že pouze Komise má pravomoc přijmout zamítavé rozhodnutí při výběru návrhů způsobilých k získání dotace v rámci Nástroje pro propojení Evropy.
V důsledku toho je třeba konstatovat, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když prohlásil žalobu podanou společností Spliethoff za nepřípustnou z toho důvodu, že napadeným aktem byl e-mail ze dne 17. července 2015, a zamítl návrh společnosti Spliethoff, aby byla její žaloba chápána v tom smyslu, že směřuje proti prováděcímu rozhodnutí ze dne 31. července 2015.
Je tudíž třeba vyhovět prvnímu a třetímu důvodu kasačního opravného prostředku a zrušit napadené usnesení, aniž je třeba zkoumat druhý důvod kasačního opravného prostředku.
K žalobě před Tribunálem
Podle čl. 61 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie může posledně jmenovaný v případě, že zruší rozhodnutí Tribunálu, sám vydat konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje, nebo vrátit věc Tribunálu k rozhodnutí.
V projednávaném případě Tribunál prohlásil žalobu za nepřípustnou, aniž rozhodl o meritu sporu, a proto má Soudní dvůr za to, že soudní řízení nedovoluje o věci rozhodnout. Věc je tedy třeba vrátit Tribunálu.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že se věc vrací Tribunálu, je třeba rozhodnout o nákladech řízení souvisejících s tímto řízením o kasačním opravném prostředku později.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl takto:

1)
Usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 11. října 2016, Spliethoff’s Bevrachtingskantoor v. Komise (
T‑564/15
, nezveřejněné,
EU:T:2016:611
), se zrušuje.

2)
Věc se vrací Tribunálu Evropské unie.

3)
O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.