CELEX: 62020TJ0546
Обществени поръчки за услуги
Процедура за възлагане на обществени поръчки
Услуги за определяне на спецификациите, разработване, поддръжка и обслужване на компютърните платформи за ГД „Данъчно облагане и митнически съюз“
Отхвърляне на офертата на един и възлагане на поръчката на друг оферент
Задължение за мотивиране
Оферта с необичайно ниска стойност

Обстоятелства по спора
На 6 декември 2019 г. Европейската комисия публикува в притурката към Официален вестник на Европейския съюз (ОВ 2019/S 236‑577462) обявление за откриване на процедура за възлагане на обществена поръчка с референтен номер TAXUD/2019/OP/0006 за предоставяне на услуги за определяне на спецификациите, разработване, поддръжка и обслужване от трето ниво на компютърните платформи на генерална дирекция „Данъчно облагане и митнически съюз“ на Комисията. Поръчката се състои от две обособени позиции, а именно обособена позиция A „Услуги по развитие за платформата CCN/CSI“ и обособена позиция Б „Услуги по развитие за платформите SPEED2(ng), CDCO/TSOAP и SSV“, а критерий за възлагане е най-доброто съотношение качество/цена, като при оценката на офертите относителната тежест на техническото качество е 70 %, а на цената — 30 %. За всяка от тези две обособени позиции Комисията е трябвало да сключи с оферента, предлагащ най-доброто съотношение качество/цена и отговарящ на определени минимални изисквания за допустимост, неотстранимост, капацитет и съответствие на офертата, рамково споразумение за срок от 36 месеца с възможност то да бъде продължавано три пъти за последователни периоди от 12 месеца.
На 27 февруари 2020 г. жалбоподателите Sopra Steria Benelux (наричано по-нататък „Sopra“) и Unisys Belgium подават съвместна оферта в рамките на консорциум, управляван от Sopra. Единствената друга представена в срок оферта за обособената позиция А е тази на консорциума ARHS-IBM, съставен от ARHS Developments SA и International Business Machines of Belgium SA.
С писмо от 2 юли 2020 г. Комисията уведомява жалбоподателите за отхвърлянето на офертата им за обособена позиция A, тъй като не е икономически най-изгодната, и за възлагането на поръчката на друг оферент (наричани по-нататък заедно „обжалваното решение“). Комисията прилага извлечение от оценителния доклад по тяхната оферта, в което са посочени дадените ѝ оценки, придружени от разяснения, и уведомява жалбоподателите, че характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта, стойността на договора и името на избрания изпълнител могат да им бъдат съобщени по тяхно писмено искане. Същия ден жалбоподателите отправят такова искане.
Видно от извлечението от оценителния доклад, офертата на жалбоподателите е получила обща оценка от 90,81 точки, разпределени по следния начин:
Оферент
Цена
Точки по качествения показател
Точки по финансовия показател
Общ брой точки
Консорциум Sopra и Unisys Belgium
21 699 281,86 EUR
70,00
20,81
90,81
С писмо от 3 юли 2020 г. Комисията уведомява жалбоподателите, че договорът е възложен на консорциума ARHS‑IBM, и им изпраща извлечение от оценителния доклад по неговата оферта, в което са посочени получените оценки, придружени от разяснения.
От извлечението от оценителния доклад е видно, че офертата на избрания изпълнител е получила обща оценка от 98,53 точки, разпределени по следния начин:
Оферент
Цена
Точки по качествения показател
Точки по финансовия показател
Общ брой точки
Консорциум ARHS-IBM
15 054 925,60 EUR
68,53
30,00
98,53
С писмо от 10 юли 2020 г. жалбоподателите оспорват резултата от процедурата за възлагане на обществената поръчка, а по отношение на цената, посочена в спечелилата оферта, изразяват съмнения, че значително по-ниска от предложената от тях цена, която те определят като разумна и съобразена с пазарните условия, може да бъде постижима без риск от „социален дъмпинг“. Затова те искат възлагащият орган по-специално да потвърди, че е проверил, че офертата на избрания изпълнител не създава такъв риск.
С писмо от 20 юли 2020 г. Комисията отговаря, че подробен финансов анализ на спечелилата оферта е показал, че тя е в съответствие с пазарните условия в страните, от които изпълнителите и техните подизпълнители ще извършват поисканите услуги.
Производство и искания на страните
На 2 септември 2020 г. жалбоподателите подават жалба в секретариата на Общия съд.
На 4 декември 2020 г. Комисията подава в секретариата на Общия съд писмена защита.
На 21 декември 2020 г. на основание член 83, параграф 1 от процедурния си правилник Общият съд решава, че втора размяна на писмени изявления не е необходима.
На 15 януари 2021 г. е приключена писмената фаза на производството.
С молба, подадена в секретариата на Общия съд на 9 февруари 2021 г., жалбоподателите искат да се проведе съдебно заседание за изслушване на устните състезания.
На 15 юни 2021 г. жалбоподателите подават молба с ново доказателствено искане в съответствие с член 85, параграф 3 от Процедурния правилник.
На 2 юли 2021 г. Комисията представя становище по това доказателствено искане.
Устните състезания и отговорите на страните на въпросите, зададени им устно от Общия съд, са изслушани в съдебното заседание на 5 октомври 2021 г.
Жалбоподателите искат по същество от Общия съд:
–
да отмени обжалваното решение,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
Комисията иска от Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
От правна страна
Жалбоподателите изтъкват две основания в подкрепа на жалбата. Първото основание е нарушение на точка 23 от приложение I към Регламент (ЕС, Евратом) № 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета от 18 юли 2018 година за финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза, за изменение на регламенти (ЕС) № 1296/2013, (ЕС) № 1301/2013, (ЕС) № 1303/2013, (ЕС) № 1304/2013, (ЕС) № 1309/2013, (ЕС) № 1316/2013, (ЕС) № 223/2014 и (ЕС) № 283/2014 и на Решение № 541/2014/ЕС и за отмяна на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 (
ОВ L 193, 2018 г., стр. 1
, наричан по-нататък „Финансовият регламент“) и явна грешка в преценката. Второто основание е немотивираност на обжалваното решение.
С второто основание, което следва да се разгледа най-напред, жалбоподателите твърдят по същество, че възлагащият орган не е взел предвид значителната разлика между цената на тяхната оферта и тази на офертата на избрания изпълнител — признак, сочещ, че последната може да е с необичайно ниска стойност, и не е изложил достатъчно мотиви, що се отнася до съображенията, поради които е счел, че спечелилата оферта не е с необичайно ниска стойност.
По-конкретно, обжалваното решение, допълнено с извлеченията от оценителния доклад, било опорочено поради немотивираност, що се отнася до това дали спечелилата оферта за обособена позиция A от разглежданата поръчка е с прекалено ниска стойност.
Според жалбоподателите писмото на Комисията от 2 юли 2020 г. не съдържало никаква обосновка по отношение на направения от възлагащия орган избор. Според тях писмото на Комисията от 3 юли 2020 г. също не съдържало разяснения, нито мотиви за избора, направен във връзка с възлагането на поръчката. Накрая, що се отнася до писмото от 20 юли 2020 г., изпратено в отговор на изричното им искане, жалбоподателите твърдят, че в него Комисията само посочила, че една задълбочена финансова оценка на спечелилата оферта е показала, че същата е съобразена с пазарните условия в страните, от които изпълнителите и техните подизпълнители ще предоставят услугите си. Подобно изявление обаче свидетелствало, че Комисията е имала съмнения prima facie относно обичайността на цената на представената от консорциума ARHS‑IBM оферта, което било в противоречие с лаконичните мотиви в решението, с което същата е приета.
Така жалбоподателите упрекват Комисията, че не е обяснила съображенията, поради които е приела цената на спечелилата оферта за обичайна, и не е посочила, първо, съображенията, поради които е счела, че с оглед основно на финансовите си характеристики тази оферта е съобразена по-конкретно с действащото в страните, в които трябва да се предоставят услугите, законодателство относно възнагражденията на персонала, вноските за схемите на социално осигуряване и нормите за здравословни и безопасни условия на труд, и второ, дали е проверила, че предложената цена действително включва всички разходи, които следват от техническите аспекти на спечелилата оферта.
Следователно Комисията не мотивирала надлежно преценката си относно потенциалните последици от оферта с необичайно ниска стойност, изрично посочени от жалбоподателите в писмото им от 10 юли 2020 г., а именно риск от социален дъмпинг и риск за непрекъснатостта на услугите.
Комисията оспорва доводите на жалбоподателите.
Според нея специалните правила във връзка със задължението за мотивиране при наличие на оферти с необичайно ниска стойност се прилагат само ако съществуват съмнения в обичайността на цената на дадена оферта, а настоящият случай не бил такъв, поради което се прилагало само общото задължение за мотивиране.
В случая Комисията твърди, че в писмото си от 3 юли 2020 г. е предоставила на жалбоподателите исканата информация. В оценителния доклад не било посочено нищо относно необичайно ниската стойност на спечелилата оферта, тъй като при разглеждането ѝ не били открити никакви данни в тази насока.
Комисията припомня, че с писмо от 20 юли 2020 г. е отговорила на повдигнатите от жалбоподателите въпроси във връзка по-конкретно с риска от социален дъмпинг, като е уточнила, че всяка оферта е била предмет на много подробен анализ и че на пръв поглед изглеждало, че офертите били съобразени с пазарните условия в страните, от които ще се изпълняват.
В това отношение Комисията изтъква, че противно на твърденията на жалбоподателите, фактът, че е уточнила, че е бил извършен „задълбочен анализ“, по никакъв начин не показвал някакви нейни съмнения prima facie за обичайността на цената, предложена от консорциума ARHS‑IBM. Всъщност всяка оферта била предмет на задълбочена оценка и възлагащият орган бил длъжен да провери prima facie данните, сочещи евентуално, че дадена оферта не е съвместима с пазарните условия. Именно от тази гледна точка трябвало да се преценяват мотивите в писмото от 20 юли 2020 г.
Съответно Комисията счита, че е изпълнила общото си задължение за мотивиране, тъй като посочените от жалбоподателите специфични задължения се прилагали само в случаите, в които съществува съмнение в обичайността на цената на дадена оферта, а конкретният случай не бил такъв.
В самото начало следва да се отбележи, че видно и от жалбата, и от пледоарията на жалбоподателите, с настоящото основание, а именно немотивираност на обжалваното решение, те твърдят главно непълнота на мотивите на това решение, що се отнася до евентуалната необичайно ниска стойност на спечелилата оферта.
В това отношение следва да се припомни, че Комисията разполага с широко право на преценка относно обстоятелствата, които следва да се вземат предвид с оглед на приемането на решение за възлагане на поръчка след провеждането на процедура за възлагане на обществени поръчки. Съдебният контрол върху упражняването на това право на преценка съответно се свежда до проверката дали са спазени процесуалните правила и изискването за мотивиране, дали фактите са установени точно и дали не е налице явна грешка в преценката или злоупотреба с власт (вж. решение от 2 февруари 2017 г., European Dynamics Luxembourg и Evropaïki Dynamiki/Комисия,
T‑74/15
, непубликувано,
EU:T:2017:55
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съгласно постоянната съдебна практика, когато Комисията разполага с широко право на преценка, спазването на предоставените от правния ред на Европейския съюз гаранции в административното производство има още по-съществено значение. Сред тези гаранции е по-специално задължението на компетентната институция да мотивира в достатъчна степен решенията си. Единствено по този начин съдът на Съюза може да провери дали са налице всички фактически и правни обстоятелства, от които зависи упражняването на правото на преценка (решения от 21 ноември 1991 г., Technische Universität München,
C‑269/90
,
EU:C:1991:438
, т.
, от 10 септември 2008 г., Evropaïki Dynamiki/Комисия,
T‑465/04
, непубликувано,
EU:T:2008:324
, т.
и от 2 февруари 2017 г., European Dynamics Luxembourg и Evropaïki Dynamiki/Комисия,
T‑74/15
, непубликувано,
EU:T:2017:55
, т.
).
Съгласно член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз администрацията е длъжна да мотивира своите решения. Това задължение за мотивиране означава, че в съответствие с член 296, втора алинея ДФЕС издателят на акта трябва да изложи ясно и недвусмислено своите съображения в подкрепа на този акт, така че, от една страна, да се даде възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, за да предявят правата си, и от друга страна, да се даде възможност на съда на Съюза да упражни своя контрол (решения от 25 февруари 2003 г., Strabag Benelux/Съвет,
T‑183/00
,
EU:T:2003:36
, т.
, от 24 април 2013 г., Evropaïki Dynamiki/Комисия,
T‑32/08
, непубликувано,
EU:T:2013:213
, т.
и от 16 май 2019 г., Transtec/Комисия,
T‑228/18
,
EU:T:2019:336
, т.
).
В този смисъл задължението на администрацията да мотивира решенията си, по принцип не само представлява израз на принципа на прозрачност на действията на администрацията, но трябва също да предоставя на частноправния субект възможността да реши, разполагайки с цялата необходима информация, дали има смисъл да сезира съда. Следователно съществува тясна връзка, от една страна, между задължението за мотивиране и от друга страна, основното право на ефективна съдебна защита и правото на ефективни правни средства за защита, гарантирано с член 47 от Хартата на основните права. С други думи, задължението за мотивиране допринася за гарантирането на ефективна съдебна защита (вж. в този смисъл решения от 10 октомври 2012 г., Sviluppo Globale/Комисия,
T‑183/10
, непубликувано,
EU:T:2012:534
, т.
и от 4 юли 2017 г., European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз,
T‑392/15
,
EU:T:2017:462
, т.
и цитираната съдебна практика).
От това следва, че въпросът дали е изпълнено задължението за мотивиране, по принцип следва да се преценява с оглед на информацията, с която жалбоподателите разполагат най-късно към момента на подаване на жалбата. Затова мотивите не може за първи път да се излагат изрично едва впоследствие пред съда и само при изключителни обстоятелства съдът може да вземе предвид доказателства, представени в хода на производството (вж. решение от 4 юли 2017 г., European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз,
T‑392/15
,
EU:T:2017:462
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това изискването за мотивиране следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай, и по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите на акта или други лица, засегнати пряко и лично от него, могат да имат от получаването на разяснения. Не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, доколкото въпросът дали мотивите на определен акт отговарят на изискванията на член 296 ДФЕС, следва да се преценява с оглед не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя (вж. решения от 11 юли 2013 г., Ziegler/Комисия,
C‑439/11 P
,
EU:C:2013:513
, т.
и цитираната съдебна практика и от 4 юли 2017 г., European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз,
T‑392/15
,
EU:T:2017:462
, т.
и цитираната съдебна практика).
Задължението на възлагащия орган да се мотивира, е уточнено със съдържащите се в Финансовия регламент и в приложение I към него правила относно обществените поръчки на Съюза. По-специално член 170 от Финансовия регламент и член 31 от приложение I към този регламент предвиждат по отношение на отхвърлените оференти мотивиране на два етапа.
Най-напред възлагащият орган уведомява всички отхвърлени оференти, че офертата им е отхвърлена, и съобщава мотивите за това. След това, съгласно член 170, параграф 3 от Финансовия регламент и точка 31.2 от приложение I към него, при писмено искане от страна на отхвърлен оферент, който не се намира в налагащо отстраняване положение и изпълнява критериите за подбор, възлагащият орган съобщава възможно най-скоро, но не по-късно от петнадесет дни след получаване на искането, характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта, платената цена или стойността на поръчката, както и името на избрания изпълнител.
Това оповестяване на два етапа е съобразено с целите на задължението за мотивиране, а именно, както бе уточнено в точка 34 и 35 по-горе, да се даде възможност, от една страна, на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, за да предявят правата си, и от друга страна, на съда на Съюза да упражни своя контрол (вж. в този смисъл решение от 4 юли 2017 г., European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз,
T‑392/15
,
EU:T:2017:462
, т.
и цитираната съдебна практика).
Тъй като задължението за мотивиране на даден акт зависи, както бе припомнено в точка 37 по-горе, от фактическия и правен контекст, в който същият е бил приет, в случая следва да се държи сметка и за нормативната уредба, приложима по отношение на офертите с необичайно ниска стойност.
В този контекст точка 23.1 от приложение I към Финансовия регламент предвижда, че „[а]ко за даден договор цената или разходите, предложени в офертата, изглеждат необичайно ниски, възлагащият орган изисква информация в писмен вид за съставните елементи на цената или разходите, които смята за значими, и предоставя на оферента възможност да представи своите забележки“.
Съгласно точка 23.2 от приложение I към Финансовия регламент възлагащият орган „отхвърля офертата само когато представените доказателства не са достатъчно основание за предложената ниска цена или ниски разходи“. Освен това той „отхвърля офертата, когато установи, че офертата е необичайно ниска, защото не е съобразена с приложимите задължения в областта на екологичното, социалното и трудовото право“.
Понятието „оферти с необичайно ниска стойност“ няма определение в разпоредбите на Финансовия регламент. Въпреки това се приема, че необичайно ниската стойност на офертата трябва да се преценява спрямо съдържанието ѝ и с оглед на съответната услуга (вж. решение от 4 юли 2017 г., European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз,
T‑392/15
,
EU:T:2017:462
, т.
и цитираната съдебна практика).
Задължението на възлагащия орган да провери сериозността на дадена оферта, произтича от предварителното наличие на съмнения относно нейната достоверност, като се има предвид, че основната цел на точка 23.1 от приложение I към Финансовия регламент е да се гарантира на оферента, че няма да бъде отстранен от участие в процедура за възлагане на обществена поръчка, без да е получил възможност да обоснове съдържанието на своята оферта, която изглежда с необичайно ниска стойност. Следователно само когато са налице посочените съмнения, оценителната комисия отправя искане за представяне на необходимата информация във връзка със съдържанието на офертата, преди евентуално да я отхвърли на основание на точка 23.2 от въпросното приложение. Обратно, когато офертата не изглежда с необичайно ниска стойност по смисъла на посочената точка 23.1, тази точка не се прилага (вж. в този смисъл и по аналогия решения от 6 юли 2005 г., TQ3 Travel Solutions Belgium/Комисия,
T‑148/04
,
EU:T:2005:274
, т.
и
, от 5 ноември 2014 г., Computer Resources International (Luxembourg)/Комисия,
T‑422/11
,
EU:T:2014:927
, т.
и от 4 юли 2017 г., European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз,
T‑392/15
,
EU:T:2017:462
, т.
).
Видно от съдебната практика, такива съмнения могат да съществуват по-специално ако не е сигурно, от една страна, дали офертата е съобразена с действащото в страната, в която трябва да се предоставят услугите, законодателство относно възнагражденията на персонала, вноските за схемите на социално осигуряване, нормите за здравословни и безопасни условия на труд, както и продажбата на загуба, и от друга страна, дали предложената цена действително включва всички разходи, които следват от техническите аспекти на офертата (вж. решение от 4 юли 2017 г., European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз,
T‑392/15
,
EU:T:2017:462
, т.
и цитираната съдебна практика).
От гореизложеното следва, че преценката на възлагащия орган за наличие на оферти с необичайно ниска стойност се извършва на два етапа.
Най-напред възлагащият орган преценява дали цената или разходите, предложени в офертата, „изглеждат“ необичайно ниски. Използването на глагола „изглеждам“ в точка 23.1 от приложение I към Финансовия регламент предполага възлагащият орган да извършва преценка prima facie дали офертата е с необичайно ниска стойност, а не да извършва служебно подробен анализ на съдържанието на всяка оферта, за да установи дали същата не е с необичайно ниска стойност. Следователно на този първи етап възлагащият орган трябва да провери само дали представените оферти съдържат информация, която поражда съмнения, че стойността им може да е необичайно ниска. Това обикновено е така, когато предложената в офертата цена е значително по-ниска от тази в другите оферти или от обичайната пазарна цена. Ако представените оферти не съдържат такава информация и следователно не изглеждат с необичайно ниска стойност, възлагащият орган може да продължи оценката им и процедурата по възлагане на поръчката (вж. в този смисъл и по аналогия решение от 4 юли 2017 г., European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз,
T‑392/15
,
EU:T:2017:462
, т.
).
Ако обаче е налице информация, която поражда съмнения, че стойността на дадена оферта може да е необичайно ниска, възлагащият орган трябва да извърши, като следващ етап, проверка на съдържанието на офертата, за да се увери, че същата не е с необичайно ниска стойност. При извършването на такава проверка той е длъжен да предостави на съответния оферент възможност да изложи съображенията, поради които счита, че офертата му не е с необичайно ниска стойност. След това възлагащият орган преценява дадените обяснения и определя дали съответната оферта е с необичайно ниска стойност, в който случай е длъжен да я отхвърли (решение от 4 юли 2017 г., European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз,
T‑392/15
,
EU:T:2017:462
, т.
).
Общият съд вече се е произнасял по задължението за мотивиране, което възлагащият орган има по отношение на отхвърления оферент, когато при оценката на офертите е налице съмнение за оферирана необичайно ниска стойност и възлагащият орган приеме, след изслушване на съответния оферент и задълбочен анализ, че въпросната оферта не е с необичайно ниска стойност. По-конкретно Общият съд е постановил, че за надлежното мотивиране на направения след задълбочен анализ извод, че спечелилата оферта не е с необичайно ниска стойност, е необходимо възлагащият орган да изложи съображенията, поради които е счел, от една страна, че с оглед основно на финансовите си характеристики тази оферта е съобразена по-конкретно с действащото в държавата, в която трябва да се предоставят услугите, законодателство относно възнагражденията на персонала, вноските за схемите на социално осигуряване и нормите за здравословни и безопасни условия на труд, както и от друга страна, че предложената цена действително включва всички разходи, които следват от техническите аспекти на съответната оферта (вж. решение от 4 юли 2017 г., European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз,
T‑392/15
,
EU:T:2017:462
, т.
и цитираната съдебна практика).
С оглед на припомнените в точки 42—45 по-горе правила относно офертите с необичайно ниска стойност, и по-специално на обстоятелството, че най-напред възлагащият орган извършва само преценка prima facie на необичайно ниската стойност на оферта, обхватът на задължението му за мотивиране, когато приеме, че спечелилата оферта не изглежда с необичайно ниска стойност, е ограничен. Всъщност тълкуване в смисъл, че възлагащият орган е длъжен да изложи подробно защо дадена оферта не му изглежда с необичайно ниска стойност, няма да е съобразено с разграничението между двете фази на анализа, предвидено в точка 23 от приложение I към Финансовия регламент (вж. в този смисъл и по аналогия решение от 4 юли 2017 г., European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз,
T‑392/15
,
EU:T:2017:462
, т.
).
По-конкретно, когато възлагащият орган избира дадена оферта, той не е длъжен да посочва изрично, в отговор на всяко отправено до него искане за представяне на мотиви съгласно член 170, параграф 3 от Финансовия регламент, защо избраната от него оферта не му изглежда с необичайно ниска стойност. Всъщност, доколкото посочената оферта е избрана от възлагащия орган, същият имплицитно, но несъмнено е приел, че липсват данни тя да е с необичайно ниска стойност. Тези мотиви обаче трябва да се посочат на отхвърления оферент, който ги е поискал изрично (вж. в този смисъл и по аналогия решение от 4 юли 2017 г., European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз,
T‑392/15
,
EU:T:2017:462
, т.
).
Всъщност изискването възлагащият орган да обоснове, при искане от страна на отхвърления оферент, защо спечелилата оферта не е с необичайно ниска стойност, позволява да се спазват разпоредбите на член 170, параграф 3 от Финансовия регламент и на точка 31.2 от приложение I към същия регламент, тъй като подобни мотиви дават информация на отхвърления оферент за важен аспект на характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта (вж. в този смисъл и по аналогия решения от 15 октомври 2013 г., European Dynamics Belgium и др./EMA,
T‑638/11
, непубликувано,
EU:T:2013:530
, т.
и от 2 февруари 2017 г., European Dynamics Luxembourg и Evropaïki Dynamiki/Комисия,
T‑74/15
, непубликувано,
EU:T:2017:55
, т.
).
Освен това съгласно съдебната практика не е достатъчно възлагащият орган само да констатира, че избраната във възлагателната процедура оферта не е с необичайно ниска стойност, или само да посочи, че не е счел офертата за такава с необичайно ниска стойност (вж. в този смисъл решение от 2 февруари 2017 г., European Dynamics Luxembourg и Evropaïki Dynamiki/Комисия,
T‑74/15
, непубликувано,
EU:T:2017:55
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая следва да се отбележи, че в писмата си от 2 и 3 юли 2020 г. (вж. т. 3 и 5 по-горе) в съответствие с член 170 от Финансовия регламент и с точка 31 от приложение I към същия регламент на първо време Комисията само е уведомила жалбоподателите, че офертата им е отхвърлена, като е приложила извлечение от съответния доклад на оценителната комисия, а впоследствие, след писмено искане от жалбоподателите, им е съобщила името на избрания изпълнител и е изпратила и друго извлечение от този доклад, от което е трябвало да стават ясни характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта. От последното извлечение е видно, че съобщените на жалбоподателите подробности във връзка със спечелилата оферта, освен цената, точките по финансовия показател и съотношението качество/цена, отразено в крайния брой точки, се отнасят само до техническите аспекти на тази оферта. По-конкретно на този етап съобщените подробности изобщо не се отнасят до проверката на цената на спечелилата оферта с оглед на евентуалната ѝ необичайно ниска стойност.
С писмо от 10 юли 2020 г. (вж. т. 7 по-горе) жалбоподателите искат от Комисията да потвърди по-конкретно, че е проверила, че спечелилата оферта не създава, имайки предвид цената ѝ, риск от „социален дъмпинг“, и изтъкват реалистичната и конкурентна, с оглед на пазарните условия, цена на офертата си, опита си като страни по договори с Комисията и рисковете за изпълнението на договора в хипотезата на оферта, чиято цена е значително по-ниска от предложената от тях.
Вярно е, че жалбоподателите не се позовават изрично на понятието „оферта с необичайно ниска стойност“. Същевременно те, както твърдят в жалбата си, без това да се оспорва от Комисията в писмената защита, нито в отговора на поставен от Общия съд в съдебното заседание въпрос, ясно са посочили потенциалните последици от представянето на оферта с необичайно ниска стойност, а именно риск от социален дъмпинг, тъй като тази оферта може да не е съобразена с действащото в страните, в които трябва да се предоставят услугите, законодателство относно възнагражденията на персонала, вноските за схемите на социално осигуряване и нормите за здравословни и безопасни условия на труд, и риск за непрекъснатостта на услугите.
В това отношение следва да се отбележи, че в писмото си от 20 юли 2020 г. Комисията само отговаря, че подробен финансов анализ на офертата на избрания изпълнител е показал, че същата е съобразена с пазарните условия в страните, от които изпълнителите и техните подизпълнители трябва да извършват поисканите услуги.
От писмото на Комисията от 2 юли 2020 г. обаче е видно, че съвместната оферта, представена за обособена позиция А от консорциума на жалбоподателите, не е била избрана, тъй като не е била счетена за икономически най-изгодната оферта. Видно от двете извлечения от доклада на оценителната комисия, които Комисията е изпратила на жалбоподателите (вж. т. 4 и 6 по-горе), по-малко от 7,72 точки е разликата между общия брой точки, който е получила тяхната оферта, и този, който е получила спечелилата оферта. От тези извлечения също така следва и че тази разлика се дължи изцяло на значителната разлика, а именно 6644356,26 EUR, между цената, предложена от жалбоподателите, и тази, предложена от избрания изпълнител, което при финансовия показател е довело до разлика от 9,19 точки по-малко за офертата на жалбоподателите, въпреки че по качествения показател тяхната оферта е получила 1,47 точки повече, отколкото спечелилата оферта.
При тези обстоятелства, като се има предвид, че единствено консорциумът на жалбоподателите и избраният изпълнител са подали оферта за обособена позиция A и че при това положение е налице само една сравнителна величина — а именно цената на офертата на жалбоподателите — която би могла да сочи, че цената на спечелилата оферта може да е необичайно ниска, Комисията не е можела просто да посочи, че спечелилата оферта е съобразена с пазарните условия в страните, от които изпълнителните и техните подизпълнители трябва да предоставят съответните услуги. Всъщност, като се има предвид, че ценовият критерий е определящ за класирането на офертите и че цената на спечелилата оферта е единственото ѝ сравнително предимство, Комисията е трябвало, за да отговори надлежно на искането на жалбоподателите, да предостави най-малкото информация какъв процент от поръчката ще се изпълнява от подизпълнители и от кои страни ще се извършват съответните услуги, както е направила в писмената защита и в хода на съдебното заседание, което е щяло да позволи на жалбоподателите да разберат по-добре причините за разликата между цените на двете оферти. С помощта на такава информация те биха били в състояние да разберат съображенията, поради които Комисията е приела, че спечелилата оферта не изглежда с необичайно ниска стойност, и да оспорят евентуално правилността на тази преценка.
Комисията не е изпълнила задължението за мотивиране, което има с оглед на обстоятелствата по случая, тъй като в писмото си от 20 юли 2020 г. е обосновала съображенията си единствено с твърдението, че цената на спечелилата оферта не е с необичайно ниска стойност.
Този извод не може да се опровергае, първо, с довода на Комисията, че имало специални правила относно обхвата на задължението за мотивиране във връзка с евентуалното наличие на оферта с необичайно ниска стойност, които се прилагали само при съмнение относно обичайността на цената на спечелилата оферта, а конкретният случай не бил такъв.
Този довод се основава на неправилен прочит на точка 49 от решение от 10 септември 2019 г., Trasys International и Axianseu — Digital Solutions/ЕААБ (
T‑741/17
,
EU:T:2019:572
), на което се позовава Комисията и в което се уточнява, че при информация, пораждаща съмнения относно наличието на оферти с необичайно ниска стойност, възлагащият орган е длъжен да съобщи на отхвърления оферент, отправил изрично искане, мотивите, от които е видно защо според този орган избраната от него оферта не му изглежда с необичайно ниска стойност.
С тази точка от решение от 10 септември 2019 г., Trasys International и Axianseu — Digital Solutions/ЕААБ (
T‑741/17
,
EU:T:2019:572
) по въпросното дело се възприема изводът, който Общият съд прави в точка 93 от решение от 4 юли 2017 г., European Dynamics Luxembourg и др./Агенция за железопътен транспорт на Европейския съюз (
T‑392/15
,
EU:T:2017:462
), изрично цитирана, а именно че мотивите, поради които възлагащият орган е счел, че дадена оферта не изглежда с необичайно ниска цена, трябва да се съобщят на отхвърления оферент, отправил изрично искане (в този смисъл вж. също решение от 2 февруари 2017 г., European Dynamics Luxembourg и Evropaïki Dynamiki/Комисия,
T‑74/15
, непубликувано,
EU:T:2017:55
, т.
).
В този смисъл се налага изводът, че противно на твърденията на Комисията, предполагаемото уточнение, направено от Общия съд по-специално в точка 49 от решение от 10 септември 2019 г., Trasys International и Axianseu — Digital Solutions/ЕААБ (
T‑741/17
,
EU:T:2019:572
), трябва да се разглежда в специфичния контекст на делото, по което е постановено въпросното решение и в което е установено наличието на съмнения относно предложените цени от няколко оферента (вж. по-специално точка 47 от посоченото решение), и не би могло да постави под въпрос принципа, че съображенията, накарали възлагащият орган да приеме, че спечелилата оферта не изглежда с необичайно ниска стойност, които представляват част от преценката на характеристиките и сравнителните ѝ предимства, трябва да се съобщят на отхвърления оферент, отправил изрично искане за това (вж. т. 52 и 53 по-горе).
Предвид съображенията в точки 56 и 57 по-горе следва да се приеме за установено, че жалбоподателите са отправили искане в този смисъл.
Второ, Комисията изтъква по същество, че във Финансовия регламент не се предвижда никакво задължение за възлагащия орган да посочи на отправилия такова искане отхвърлен оферент защо не е приел, че спечелилата оферта е с необичайно ниска стойност, още повече че съгласно точка 23.1 от приложение I към този регламент в това отношение се прави анализ само когато дадена оферта изглежда с необичайно ниска стойност.
Не може обаче да се приеме, че като просто се позовава на тази разпоредба, възлагащият орган се отклонява от задължението по член 170, параграф 3 от Финансовия регламент да съобщи на отправилия писмено искане отхвърлен оферент характеристиките и сравнителните предимства на спечелилата оферта, част от които безспорно са причините, поради които тази оферта не изглежда с необичайно ниска стойност. Следователно, видно от цитираната в точка 53 по-горе съдебна практика, Комисията не е можела просто да констатира, че спечелилата оферта не ѝ изглежда с необичайно ниска стойност, без да уточни на жалбоподателите, които са отправили изрично искане, причините, поради които е стигнала до този извод.
Действително в хода на производството Комисията дава някои обяснения, а именно че по същество по-голямата част от услугите, предвидени в спечелилата оферта, ще бъдат възложени на подизпълнители, повечето от които в Гърция и Румъния, така че разликите във възнаграждението, свързани с местата на извършване на услугите, обяснявали съществената ценова разлика между представените оферти. Независимо обаче от всякакви съображения във връзка с тяхната основателност, тези обяснения не може да се вземат предвид. Всъщност от припомнената в точка 36 по-горе съдебна практика следва, че може да се взема предвид само информацията, която жалбоподателите са получили, преди да подадат разглежданата тук жалба, тъй като по принцип мотивите не може за първи път да се излагат изрично едва впоследствие пред съда.
С оглед на мотивите, представени от Комисията в писмото ѝ от 20 юли 2020 г., както и с оглед на информацията в предходните ѝ писма и в приложените към тях извлечения от доклада на оценителната комисия, не може да се приеме, че жалбоподателите са били запознати с цялата информация относно съдържанието на офертата на консорциума ARHS‑IBM, позволила на Комисията да сметне, че тази оферта не изглежда с необичайно ниска стойност.
С оглед на всичко изложено следва да се приеме, че настоящото основание — изведено по същество от непълнота на мотивите, що се отнася до съображенията, поради които възлагащият орган е счел, че офертата на избрания изпълнител не изглежда с необичайно ниска стойност — е налице и съответно да се отмени обжалваното решение, без да е необходимо разглеждане на първото основание на жалбата, което се отнася до материалната законосъобразност на това решение, като по същество се твърди неправилност на извода на възлагащия орган, че тази оферта не е с необичайно ниска стойност (вж. в този смисъл и по аналогия решения от 10 октомври 2012 г., Sviluppo Globale/Комисия,
T‑183/10
, непубликувано,
EU:T:2012:534
, т.
и от 10 септември 2019 г., Trasys International и Axianseu — Digital Solutions/ЕААБ,
T‑741/17
,
EU:T:2019:572
, т.
и цитираната съдебна практика), нито пък да е необходимо произнасяне по направеното от жалбоподателите доказателствено искане и по неговата допустимост, оспорена от Комисията.
По съдебните разноски
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като Комисията е загубила делото, тя следва да бъде осъдена да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези на жалбоподателите в съответствие с техните искания.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (пети състав)
реши:

1)
Отменя, в частта относно обособена позиция А, решението на Европейската комисия от 2 юли 2020 г., с което, от една страна, се отхвърля подадената от Sopra Steria Benelux и Unisys Belgium съвместна оферта в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка с референтен номер TAXUD/2019/OP/0006 за предоставяне на услуги за определяне на спецификациите, разработване, поддръжка и обслужване от трето ниво на компютърните платформи на генерална дирекция „Данъчно облагане и митнически съюз“ и от друга страна, се възлага обществената поръчка на другия подал оферта консорциум.

2)
Осъжда Комисията да понесе, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези на Sopra Steria Benelux и Unisys Belgium.

Spielmann
Öberg
Mastroianni
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 1 декември 2021 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.