CELEX: 62016CJ0635
Pritožba
Ničnostna tožba
Dopustnost
Določitev predmeta spora
Finančna pomoč na področju Instrumenta za povezovanje Evrope (IPE)
Prometni sektor za obdobje 2014-2020
Razpis za zbiranje predlogov
Izvajalska agencija za inovacije in omrežja (INEA)
Elektronsko sporočilo, s katerim je bila pritožnica obveščena o zavrnitvi njenega predloga
Poznejši sklep Evropske komisije o seznamu izbranih predlogov
Učinkovito sodno varstvo

Družba Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (v nadaljevanju: Spliethoff) s pritožbo predlaga razveljavitev sklepa Splošnega sodišča Evropske unije z dne 11. oktobra 2016, Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Komisija (T‑564/15, neobjavljen, v nadaljevanju: izpodbijani sklep,
EU:T:2016:611
), s katerim je to sodišče zavrnilo njeno tožbo za razglasitev ničnosti odločbe, ki jo je domnevno vsebovalo elektronsko sporočilo Izvajalske agencije za inovacije in omrežja (INEA) z dne 17. julija 2015.
Pravni okvir
Uredba (ES) št. 58/2003
Uredba Sveta (ES) št. 58/2003 z dne 19. decembra 2002 o statutu izvajalskih agencij, pooblaščenih za izvajanje nekaterih nalog pri upravljanju programov Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 235), določa pravni okvir za vzpostavitev in delovanje izvajalskih agencij.
Člen 3 te uredbe, naslovljen „Ustanovitev in prenehanje“, v odstavku 1 določa:
„Komisija lahko po predhodni analizi stroškov in koristi sklene ustanoviti izvajalsko agencijo, zato da nanjo prenese določene naloge v zvezi z upravljanjem enega ali več programov Skupnosti. Določi tudi trajanje delovanja izvajalske agencije.
[…]“
Člen 6 navedene uredbe, naslovljen „Naloge“, v odstavkih 1 in 3 določa:
„1.   Da bi Komisija dosegla cilj iz člena 3(1), lahko izvajalsko agencijo zadolži za opravljanje katerekoli naloge pri izvajanju programa Skupnosti, razen nalog, ki vključujejo diskrecijsko pravico za uresničevanje političnih odločitev.
[…]
3.   Pogoji, kriteriji, parametri in postopki, ki jih mora upoštevati izvajalska agencija pri izvajanju nalog iz odstavka 2, ter podrobnosti v zvezi s kontrolami, ki jih izvajajo službe Komisije, pristojne za programe Skupnosti, pri upravljanju katerih sodeluje izvajalska agencija, določi Komisija v aktu o prenosu pooblastila.“
Uredba (EU) št. 1316/2013
Namen Uredbe (EU) št. 1316/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2013 o vzpostavitvi Instrumenta za povezovanje Evrope, spremembi Uredbe (EU) št. 913/2010 in razveljavitvi uredb (ES) št. 680/2007 in (ES) št. 67/2010 (
UL 2013, L 348, str. 129
) je v skladu s členom 1 vzpostavitev Instrumenta za povezovanje Evrope (IPE), ki določa pogoje, metode in postopke za zagotavljanje finančne pomoči Unije za vseevropska omrežja, da se podprejo projekti skupnega interesa v sektorjih prometne, telekomunikacijske in energetske infrastrukture ter izkoristijo potencialne sinergije med temi sektorji. V tej uredbi je določena tudi razčlenitev sredstev, ki bodo na voljo v sklopu večletnega finančnega okvira za obdobje 2014–2020.
Člen 18 te uredbe, naslovljen „Dodeljevanje finančne pomoči Unije“, določa:
„1.   Po vsakem razpisu za zbiranje predlogov […] Komisija v skladu s postopkom pregleda iz člena 25 odloči o višini finančne pomoči, ki se dodeli izbranim projektom ali delom projektov. Komisija natančno navede pogoje in metode za njihovo izvajanje.
2.   Komisija upravičence in zadevne države članice obvesti o vsaki finančni pomoči, ki se dodeli.“
Člen 25 navedene uredbe, naslovljen „Postopek v odboru“, določa:
„1.   Komisiji pomaga usklajevalni odbor za IPE. Ta odbor je odbor v smislu [Uredbe (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije (
UL 2011, L 55, str. 13
)].
2.   Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 5 Uredbe [št. 182/2011].
3.   Odbor zagotavlja horizontalni pregled delovnih programov […], s katerim zagotovi, da so skladni, ter da so sinergije med prometnim, telekomunikacijskim in energetskim sektorjem ugotovljene, izkoriščene in ocenjene. Njegova naloga je predvsem usklajevanje teh delovnih programov, s čimer se zagotovijo večsektorski razpisi za izbor projektov.“
Izvedbeni sklep 2013/801/EU
INEA je bila na podlagi Uredbe št. 58/2003 ustanovljena z Izvedbenim sklepom Komisije 2013/801/EU z dne 23. decembra 2013 (
UL 2013, L 352, str. 65
).
Člen 3 tega sklepa, naslovljen „Cilji in naloge“, med drugim določa:
„1.   [INEA] je odgovorna za izvajanje delov naslednjih programov Unije:
(a)
[IPE];
[…]
3.   [INEA] bodo dodeljene naslednje naloge, povezane z izvajanjem delov programov Unije iz odstavkov 1 in 2:
(a)
upravljanje nekaterih faz izvajanja programov in nekaterih faz posameznih projektov na podlagi ustreznih delovnih programov, ki jih je sprejela Komisija, na osnovi ustreznega pooblastila Komisije v aktu o prenosu pooblastil;
(b)
sprejemanje instrumentov za proračunsko izvrševanje prihodkov in odhodkov ter izvajanje vseh potrebnih ukrepov za upravljanje programov na osnovi ustreznega pooblastila Komisije v aktu o prenosu pooblastil;
(c)
zagotavljanje podpore pri izvajanju programov na osnovi ustreznega pooblastila Komisije v aktu o prenosu pooblastil.“
Sklep C(2013) 9235 final
Sklep Komisije C(2013) 9235 final z dne 23. decembra 2013 o prenosu pooblastil na Izvajalsko agencijo za inovacije in omrežja z namenom opravljanja nalog, povezanih z izvajanjem programov Unije na področju prometne, energetske in telekomunikacijske infrastrukture ter na področju prometnih in energetskih raziskav in inovacij, ki zajemajo zlasti izvrševanje odobritev, vključenih v splošnem proračunu Unije, natančno določa naloge INEA ter določa okvir za njihovo izvajanje ter razmerja med Komisijo in INEA.
Člen 2 tega sklepa, naslovljen „Matične generalne direkcije“, določa:
„Naslednje generalne direkcije so matične generalne direkcije [INEA]:
–
generalna direkcija za mobilnost in promet;
[…]
Na tej podlagi urejajo razmerja med Komisijo in [INEA] in spremljajo ter opravljajo nadzor nad [INEA] […]“
Člen 4 tega sklepa, naslovljen „Naloge, prenesene na [INEA]“, v točki 1 določa:
„(1)
[INEA] je zadolžena za uresničevanje naslednjih delov programov in nalog:
–
glede [IPE] – promet, energija in telekomunikacije, za dele in naloge, navedene v Prilogi I;
[…]“
Člen 5 tega sklepa, naslovljen „Naloge, pridržane Komisiji“, določa:
„(1)
[INEA] izvaja le naloge, ki so ji dodeljene v skladu s členom 4.
(2)
[INEA] ne izvaja nalog, ki vključujejo diskrecijsko pravico za uresničevanje političnih odločitev. Zlasti ne:
[…]
(e)
izdaja odločbe o dodelitvi nepovratnih sredstev v okviru [IPE] ter kakršnega koli spreminjanja teh odločb;
[…]“
Priloga I, del B, Sklepa C(2013) 9235 final določa:
„Na podlagi pristojnosti, ki jih je podelila Komisija in v okviru ustreznega letnega delovnega programa, ki ga je sprejela Komisija, [INEA] v sodelovanju in po odobritvi odgovorne matične generalne direkcije upravlja nekatere ali vse faze izvajanja programov in nekatere ali vse stopnje projektov za dele IPE, ki so preneseni na [INEA].
V zvezi s tem mora [INEA] zagotoviti spremljanje projektov skupnega interesa, ki so upravičeni do financiranja na podlagi IPE, za izvajanje nadzora […] in pomagati Komisiji pri nekaterih nalogah v zvezi s programom in projekti, ki so pridržani Komisiji na podlagi tega sklepa, če je to potrebno. Zlasti mora:
(a)
voditi operacije in postopke, ki vodijo do sprejetja sklepov Komisije o dodelitvi in odobritvi nepovratnih sredstev in za sklenitve sporazumov o nepovratnih sredstvih ter izvajanje ustreznih sklepov in sporazumov:
[…]
–
obveščati zavrnjene in uspešne kandidate o sklepih Komisije o dodelitvi […];
[…]
–
izvajati običajne naloge obveščanja javnosti ex post in objavljati rezultate;
[…]“
Izvedbeni sklep z dne 31. julija 2015
Izvedbeni sklep Komisije C(2015) 5274 final z dne 31. julija 2015 o seznamu predlogov, ki so bili v okviru razpisov za zbiranje predlogov z dne 11. septembra 2014 na podlagi večletnega delovnega programa izbrani za finančno pomoč EU na področju Instrumenta za povezovanje Evrope (IPE) – Prometni sektor (v nadaljevanju: Izvedbeni sklep z dne 31. julija 2015) je bil objavljen na spletnem mestu Generalne direkcije (GD) Komisije za mobilnost in promet ter na spletnem mestu INEA, in sicer 12. in 14. oktobra 2015.
V uvodnih izjavah 4 in 6 tega sklepa je navedeno:
„(4)
Na podlagi razpisa za zbiranje predlogov, ki temelji na večletnem delovnem programu 2014, in na podlagi ocenjevalnega in izbirnega postopka mora Komisija, ki odloča v skladu s postopkom iz člena 25(2) [Uredbe št. 1316/2013], izbrati projekte skupnega interesa in določiti znesek nepovratnih sredstev, ki se dodeli izbranim projektom ali delom projektov.
[…]
(6)
Seznam projektov skupnega interesa, ki so izbrani s tem sklepom je v skladu z mnenjem odbora, ki je ustanovljen na podlagi člena 25(1) [Uredbe št. 1316/2013].“
Edini člen navedenega sklepa določa:
„Seznam projektov skupnega interesa na področju [IPE], ki prejmejo finančno podporo EU, ter ocenjena vsota upravičenih stroškov teh ukrepov, odstotek finančne podpore od ocenjene vsote vseh upravičenih stroškov ter ustrezni najvišji zneski finančne podpore, ki so v Prilogi, se potrdijo.“
Dejansko stanje
Spliethoff je družba s sedežem v Amsterdamu (Nizozemska), ki vzdržuje floto 50 tovornih ladij.
Dne 11. septembra 2014 je INEA objavila razpis za zbiranje predlogov v okviru Izvedbenega sklepa Komisije C(2014) 1921 final z dne 26. marca 2014, ki določa večletni delovni program 2014 za finančno podporo na področju Instrumenta za povezovanje Evrope (IPE) – Prometni sektor za obdobje 2014–2020.
Družba Spliethoff se je na ta razpis prijavila in 25. februarja 2015 vložila predlog za finančno podporo.
Družba Spliethoff je 17. julija 2015 prejela elektronsko sporočilo, ki ga je podpisala ekipa INEA, zadolžena za ocenjevanje (v nadaljevanju: elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015), z naslednjo vsebino v angleškem jeziku:
„Spoštovani,
Po razpisu za [IPE] prometnega sektorja, ki je bil objavljen 11. septembra 2014, so bili ocenjeni popolni predlogi in Komisija je sestavila seznam predlogov, ki so izbrani za prejem finančne pomoči [Evropske u]nije. Usklajevalni odbor za IPE v sestavi predstavnikov držav članic je 10. julija 2015 podal pritrdilno stališče do tega začasnega seznama.
Žal vam moramo sporočiti, da vaš predlog v zgoraj opisanem postopku ni bil uspešen, in sicer zaradi naslednjih razlogov:
[…]
Postopek za sprejetje odločbe [Komisije] o izboru in dodelitvi nepovratnih sredstev za dejavnosti projektov skupnega interesa v okviru [IPE] na področju vseevropskih prometnih omrežij sedaj poteka. V malo verjetnem primeru, da pri sprejemanju te odločbe pride do sprememb, ki zadevajo vaš predlog, boste posebej obveščeni po elektronski pošti.
[…]
Kakršno koli vprašanje, odgovor z naše strani ali strani Komisije ali pritožba, ki bi jo vložili zaradi nepravilnosti v postopku, nima ne smisla ne učinka na prekinitev roka za vložitev ničnostne tožbe zoper odločbo Komisije, sporočeno s tem sporočilom, ki se vloži v roku dveh mesecev po prejemu tega sporočila. Za odločanje o ničnostni tožbi je pristojno Splošno sodišče Evropske unije:
[…]
Ekipa INEA za ocenjevanje.“
Komisija je po razpisu za zbiranje predlogov, na katerega se je prijavila družba Spliethoff, sprejela Izvedbeni sklep z dne 31. julija 2015. Projekta družbe Spliethoff ni bilo na temu seznamu.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijani sklep
Družba Spliethoff je 25. septembra 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo proti Komisiji za razglasitev ničnosti odločbe, ki jo je domnevno vsebovalo elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015.
Komisija je z ločeno vlogo, ki jo je sodno tajništvo Splošnega sodišča prejelo 18. decembra 2015, vložila ugovor nedopustnosti na podlagi člena 130 Poslovnika Splošnega sodišča.
Komisija je ugovor nedopustnosti oprla na dva argumenta, in sicer, prvič, elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015 je bilo pripravljalno dejanje in torej ni bilo izpodbojni akt ter, drugič, tožbe ni mogoče veljavno vložiti proti Komisiji, ki ni bila avtorica elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015.
Družba Spliethoff je v stališčih na ugovor nedopustnosti trdila, da čeprav je elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015 poslala INEA, je bil njen namen, da jo obvesti o odločbi Komisije o zavrnitvi njenega predloga, in da ga je vsaj lahko razumela tako, saj ni vedela, da obstaja Izvedbeni sklep z dne 31. julija 2015, in da je bila torej zavedena z besedilom elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015. Družba Spliethoff je predlagala tudi, da naj Splošno sodišče, če bi se štelo, da je odločba Komisije o zavrnitvi njenega predloga Izvedbeni sklep z dne 31. julija 2015, odloči, da je njena tožba usmerjena zoper ta sklep.
V točkah od 17 do 25 izpodbijanega sklepa je Splošno sodišče najprej preučilo utemeljenost drugega argumenta ugovora nedopustnosti, in sicer, da Komisija ni bila avtorica elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015.
Glede tega je Splošno sodišče v točki 19 izpodbijanega sklepa opozorilo, da čeprav morajo biti načeloma tožbe usmerjene proti avtorju izpodbijanega akta, pa je v nekaterih primerih akte, ki so sprejeti na podlagi prenosa pristojnosti, mogoče pripisati instituciji, ki je prenesla pooblastilo, zlasti kadar ima avtor akta le pristojnost posvetovanja ali kadar se za sprejetje odločbe, katere ničnost se zahteva, zahteva predhodno soglasje institucije, ki je prenesla pooblastilo.
Splošno sodišče je po tem, ko je v točkah 20 in 21 izpodbijanega sklepa naštelo pristojnosti, ki jih je Komisija na podlagi Uredbe št. 58/2003 prenesla INEA, v točki 22 tega sklepa odločilo, da je INEA avtor akta, ki se pred njim izpodbija, in sicer elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015, ki je bilo sprejeto na podlagi pristojnosti, ki jih je Komisija prenesla v skladu z Uredbo št. 58/2003, in to ne da bilo dokazano, da je ta institucija povezana s tem sporočilom.
Glede trditve družbe Spliethoff, da je elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015 razlagala tako, da ga je izdala INEA, in da jo je z njim obvestila o odločbi Komisije o nepovratnih sredstvih, je Splošno sodišče v točki 23 izpodbijanega sklepa ugotovilo, da je INEA zadolžena za obveščanje o odločbah Komisije in da sama ne more sprejeti odločb o nepovratnih sredstvih za IPE. Splošno sodišče je dodalo, da iz preučitve prvega argumenta ugovora nedopustnosti izhaja, da je na datum tega elektronskega obvestila še vedno potekal postopek za sprejetje odločbe Komisije o izbiri in dodelitvi nepovratnih sredstev.
Splošno sodišče je iz tega v točki 24 izpodbijanega sklepa sklepalo, da je treba tožbo družbe Spliethoff zavreči kot nedopustno, ker je bila usmerjena proti Komisiji, ki ni bila avtorica elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015.
Iz točke 25 izpodbijanega sklepa izhaja, da je Splošno sodišče sicer ocenilo, da je primerno, da odloči tudi o prvem argumentu ugovora nedopustnosti, in sicer, da je elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015 pripravljalno dejanje in zato zoper njega ni mogoče vložiti pravnega sredstva.
V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 32 izpodbijanega sklepa navedlo, da je na podlagi besedila tega elektronskega sporočila, v katerem je bil med drugim tudi pouk o pravnih sredstvih, ki jih ima na voljo družba Spliethoff, in o veljavnih rokih, sicer mogoče sklepati, da je s tem sporočilom obveščena o končni odločbi Komisije, vendar pa je bilo v njem večkrat izrecno navedeno, da postopek pred Komisijo še poteka, in je bila z njim družba Spliethoff seznanjena s tem, da v tej fazi postopka, ki poteka, njen predlog ni bil sprejet.
Splošno sodišče je po tem, ko je v točki 33 izpodbijanega sklepa navedlo, da je bilo v elektronskem sporočilu z dne 17. julija 2015 navedeno, da je postopek za sprejetje odločbe Komisije o izbiri projektov in dodelitvi nepovratnih sredstev še vedno potekal, in je bilo mogoče, ampak malo verjetno, da bo pri sprejetju te odločbe prišlo do sprememb v zvezi predlogom družbe Spliethoff, v točkah 34 in 35 izpodbijanega sklepa ugotovilo, da je iz tega elektronskega sporočila izhajalo, da Komisija še ni izvedla končne presoje v tem postopku in da je bilo njeno končno stališče glede tega sprejeto šele z izdajo Izvedbenega sklepa z dne 31. julija 2015.
Posledično je Splošno sodišče v točki 37 izpodbijanega sklepa pritrdilo tudi prvemu argumentu ugovora nedopustnosti.
Glede predloga družbe Spliethoff, naj Splošno sodišče, če bi odločilo, da je odločba o zavrnitvi njenega predloga Izvedbeni sklep z dne 31. julija 2015, njeno tožbo obravnava, kot da je usmerjena proti temu sklepu, je Splošno sodišče v točki 38 izpodbijanega sklepa navedlo, da njegov poslovnik in sodna praksa ne dopuščata, da se predmet spora razširi na predlog za razglasitev ničnosti Izvedbenega sklepa z dne 31. julija 2015.
Splošno sodišče je v zvezi s tem v točki 39 izpodbijanega sklepa spomnilo, da člen 86(1) njegovega poslovnika določa, da kadar se akt, katerega razglasitev ničnosti se predlaga, nadomesti ali spremeni z drugim aktom, ki ima enak predmet, lahko tožeča stranka tožbo prilagodi, da bi upoštevala ta novi dejavnik. Vendar je Splošno sodišče pojasnilo, da se ta določba ne nanaša na položaje, v katerih predmet tožbe ni končni akt. Splošno sodišče je navedlo tudi, da preden je bil v Poslovnik vstavljen člen 86, se je razširitev predmeta tožbe, ki je bila priznana s sodno prakso, nanašala na akte, katerih narava in bistveni predmet sta bila enaka tistim, na katere se nanaša tožba.
V točki 40 izpodbijanega sklepa je Splošno sodišče navedlo, da je bilo elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015 le začasno in zato ni bilo končni akt ter da ni imelo pravnih učinkov, ki bi jih bilo mogoče nadomestiti ali podaljšati s poznejšim sklepom, kot je Izvedbeni sklep z dne 31. julija 2015. Splošno sodišče je spomnilo tudi, da poznejšega akta, ki je bil sprejet med postopkom, ni mogoče šteti kot novega dejavnika, glede na katerega bi tožeča stranka lahko prilagodila svoje tožbene predloge, ne da bi se pri tem spremenil sam predmet spora.
Splošno sodišče je zato v točki 41 izpodbijanega sklepa zavrnilo predlog za prilagoditev tožbenih predlogov družbe Spliethoff.
Glede na navedeno je Splošno sodišče v točki 42 izpodbijanega sklepa odločilo, da je tožba, ki jo je vložila družba Spliethoff, nedopustna.
Predlogi strank pred Sodiščem
Družba Spliethoff Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijani sklep razveljavi;
–
zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču in
–
Komisiji naloži plačilo stroškov postopka, vključno s stroški pred Splošnim sodiščem.
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo v celoti ali delno razglasi za nedopustno ali, podredno, pritožbo zavrne kot neutemeljeno, in
–
družbi Spliethoff naloži plačilo stroškov.
Pritožba
Družba Spliethoff v utemeljitev svoje pritožbe navaja tri pritožbene razloge v zvezi z napačno uporabo prava s strani Splošnega sodišča s tem, da je ugotovilo, da je tožba nedopustna, ker je bila usmerjena zoper Komisijo, da je bilo elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015 le začasno, in da ni ugodilo predlogu družbe Spliethoff, da se njeno tožbo obravnava, kot da je usmerjena zoper Izvedbeni sklep z dne 31. julija 2015.
Ker sta prvi in tretji pritožbeni razlog povezana, ju je treba obravnavati skupaj.
Trditve strank
Družba Spliethoff s prvim pritožbenim razlogom očita Splošnemu sodišču, da je s tem, da je odločilo, da je INEA avtor elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015, in s tem, da je njeno tožbo razglasilo za nedopustno, ker je bila usmerjena zoper Komisijo, napačno uporabilo pravo.
Družba Spliethoff glede tega trdi, da je akt, ki se izpodbija pred Splošnim sodiščem, odločba Komisije o zavrnitvi njenega predloga. Čeprav je INEA avtor elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015, s katerim je bila družba Spliethoff obveščena o tej odločbi, pa naj ne bi bila avtor te odločbe. To naj bi jasno izhajalo iz besedila tega elektronskega sporočila, v katerem se omenja „odločba Komisije, sporočena s tem sporočilom“.
Družba Spliethoff iz tega sklepa, da se obravnavana zadeva razlikuje od zadev, navedenih v točkah od 19 do 21 izpodbijanega sklepa, ker je bila v teh zadevah zadevna agencija resnično avtor zadevne odločbe in Komisija pri sprejetju te ni sodelovala. Zato je bila ugotovitev Splošnega sodišča v točki 22 izpodbijanega sklepa, da je „INEA […] avtor izpodbijanega akta, v tem primeru elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015, ki je bilo sprejeto na podlagi pristojnosti, ki jih je prenesla Komisija […], ne da bilo dokazano, da je ta institucija povezana s tem sporočilom“, napačna.
Družba Spliethoff dodaja, da akta, ki se izpodbija pred Splošnim sodiščem, ni mogoče pripisati INEA, saj je le Komisija pristojna za sprejetje zavrnilne odločbe v postopku izbiranja predlogov, upravičenih do nepovratnih sredstev na podlagi IPE.
Družba Spliethoff s tretjim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je v točkah od 39 do 41 izpodbijanega sklepa s tem, da je zavrnilo, da njeno tožbo obravnava, kot da je usmerjena zoper Izvedbeni sklep z dne 31. julija 2015, napačno uporabilo pravo.
Družba Spliethoff trdi, da je ravnala v dobri veri, saj je v skladu s pravnim poukom iz elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015 pri Splošnem sodišču v določenem roku vložila ničnostno tožbo zoper to sporočilo. Z obstojem Izvedbenega sklepa z dne 31. julija 2015 se je seznanila šele, ko je prejela stališča Komisije glede ugovora nedopustnosti, v katerem je ta institucija trdila, da bi morala družba Spliethoff izpodbijati zadnjenavedeni sklep.
Po mnenju družbe Spliethoff je Komisija odločilno prispevala k zmedi, ki je nastala z elektronskim sporočilom z dne 17. julija 2015, ker je ni obvestila o obstoju in naravi Izvedbenega sklepa z dne 31. julija 2015. V nasprotju z elektronskim sporočilom z dne 17. julija 2015 pa v tem sklepu niso bila navedena pravna sredstva, ki so na voljo, ni bila omenjena družba Spliethoff ali drugi neuspešni kandidati, navedeni pa so le predlogi, ki jih je Komisija izbrala, tako da družba Spliethoff, čeprav je bila pravočasno seznanjena s tem sklepom, ni mogla sklepati, da je bil zanjo sploh upošteven.
Družba Spliethoff trdi, da bi moralo Splošno sodišče v teh okoliščinah, da bi zagotovilo njeno pravico do učinkovitega sodnega varstva, upoštevati, da glede nje obstaja opravičljiva napaka in bi moralo zato ugoditi njenemu predlogu, da se njena tožba obravnava, kot da je usmerjena zoper Izvedbeni sklep z dne 31. julija 2015.
Komisija trdi, da so trditve, ki jih navaja družba Spliethoff v okviru prvega pritožbenega razloga, nedopustne, ker so enake tožbenim razlogom in trditvam, ki so bile Splošnemu sodišču že predložene, in s katerimi se zahteva ponovna preučitev ugotovitve dejanskega stanja in pravne opredelitve elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015, za kar Sodišče v okviru odločanja o pritožbi ni pristojno. Vsekakor te trditve temeljijo na napačnem razumevanju izpodbijanega sklepa in sodne prakse, na katero se ta sklep sklicuje.
Komisija glede tretjega pritožbenega razloga meni, da je trditev glede teorije o opravičljivi napaki nova trditev in je zato nedopustna. Izredne okoliščine, ki jih navaja družba Spliethoff, nikakor ne morejo ovreči dejstva, da se člen 86(1) Poslovnika Splošnega sodišča v obravnavanem primeru ne uporablja.
Presoja Sodišča
–
Dopustnost
V skladu z ustaljeno sodno prakso iz člena 256(1), drugi pododstavek, PDEU, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije ter člena 168(1)(d) in člena 169(2) Poslovnika Sodišča izhaja, da je treba v pritožbi jasno navesti izpodbijane elemente izpodbijane odločitve Splošnega sodišča ter pravne trditve, ki ta predlog posebej utemeljujejo. Pritožba, ki je omejena na ponavljanje ali dobesedno navajanje razlogov in trditev, ki so bili predloženi pred Splošnim sodiščem, vključno s tistimi, ki so temeljili na dejstvih, ki jih je to sodišče izrecno zavrnilo, ne ustreza zahtevam po obrazložitvi, ki izhaja iz teh določb (sodba z dne 3. oktobra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Parlament in Svet,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
, točka
in navedena sodna praksa).
Kadar pa pritožnik izpodbija način, kako je Splošno sodišče razlagalo ali uporabilo pravo Unije, se pravna vprašanja, obravnavana na prvi stopnji, lahko ponovno obravnavajo v pritožbenem postopku. Če namreč tožeča stranka svoje pritožbe ne bi mogla utemeljiti z razlogi in trditvami, ki jih je že navajala pred Splošnim sodiščem, bi postopek s pritožbo deloma izgubil smisel. Namen pritožbe je namreč ravno presoja pravne argumentacije Splošnega sodišča glede trditev, podanih na prvi stopnji (sodba z dne 3. oktobra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Parlament in Svet,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da družba Spliethoff s prvim pritožbenim razlogom ne ponavlja le trditev, ki jih je že navedla na prvi stopnji, ampak jasno navaja dele izpodbijanega sklepa, za katere meni, da je bilo v njih napačno uporabljeno pravo, in pravne trditve, ki so bile navedene v utemeljitev predloga za razveljavitev izpodbijanega sklepa.
Poleg tega družba Spliethoff v prvem pritožbenem razlogu izpodbija to, kako je Splošno sodišče pravno opredelilo elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015.
Zato je treba prvi pritožbeni razlog šteti za dopusten.
Glede tretjega pritožbenega razloga zadostuje ugotovitev, da je bila trditev družbe Spliethoff glede teorije o opravičljivi napaki, kot izhaja iz točke 28 te sodbe, že navedena pred Splošnim sodiščem, zlasti v stališčih družbe Spliethoff glede ugovora nedopustnosti, ki ga uveljavlja Komisija. Zato ne gre za novo trditev.
Iz tega sledi, da je tudi tretji pritožbeni razlog dopusten.
–
Vsebinska presoja
Družba Spliethoff v okviru prvega in tretjega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je ugodilo ugovoru nedopustnosti, ki ga je uveljavljala Komisija, in njeno tožbo razglasilo za nedopustno s tem, da je napačno odločilo, da je bil izpodbijani akt elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015, in s tem, da ni ugodilo predlogu, da se njena tožba obravnava, kot da je usmerjena zoper Izvedbeni sklep z dne 31. julija 2015.
Kot je bilo navedeno v točki 26 te sodbe, je ugovor nedopustnosti, ki ga je uveljavljala Komisija, temeljil na dveh argumentih, in sicer, prvič, elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015 je bilo pripravljalno dejanje, zato zoper njega ni mogoče vložiti tožbe, in drugič, tožbe, ki jo je vložila družba Spliethoff, ni mogoče usmeriti proti Komisiji, ki ni bila avtorica tega sporočila.
Argumentacija družbe Spliethoff glede tega vsebuje, kot izhaja iz točk 18 in 27 izpodbijanega sklepa, argument, da bilo treba elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015 razumeti kot obvestilo o končni odločbi, s katero je Komisija zavrnila njen predlog, in argument, da je bila zato njena tožba usmerjena proti Komisiji kot avtorici te zavrnilne odločbe. Družba Spliethoff meni, da je bila predmet spora dejansko končna odločba, s katero je Komisija zavrnila njen predlog.
Splošno sodišče je to argumentacijo zavrnilo s tem, da je v točkah 23 in 36 izpodbijanega sklepa menilo, da je INEA sicer zadolžena za to, da obvešča o odločbah Komisije, in ni pristojna, da sama sprejema odločbe o nepovratnih sredstvih na podlagi IPE, vendar je postopek Komisije o sprejetju odločb o izbiri in dodelitvi nepovratnih sredstev na dan elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015 še vedno potekal, tako da tega elektronskega sporočila ni mogoče razlagati tako, da je Komisija že sprejela odločbo o zavrnitvi nekaterih predlogov, med njimi tudi predloga družbe Spliethoff.
V zvezi s tem je treba navesti, da iz besedila elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015, kot je navedeno v točki 22 te sodbe, izhaja, da je INEA izrecno obvestila družbo Spliethoff o tem, da se njen „predlog […] zavrne“. INEA je pojasnila tudi, da je postopek za sprejetje odločbe Komisije o izbiri projektov in dodelitvi nepovratnih sredstev še vedno potekal. Vendar pa je dodala, da bo „v malo verjetnem primeru, da pri sprejemanju te odločbe pride do sprememb, ki zadevajo [njen] predlog, […] posebej obveščen[a] po elektronski pošti.“ Družba Spliethoff pa pozneje v zvezi s tem ni dobila nobene druge pošte od INEA ali od Komisije.
Poleg tega Splošno sodišče v točki 32 izpodbijanega sklepa samo priznava, da besedilo elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015, ki je med drugim navedlo tudi pravna sredstva, ki so na voljo družbi Spliethoff, in roke, ki zanje veljajo, „dopušča razumevanje, da se s tem obvestilom obvešča o končni odločbi Komisije“.
Poudariti je treba tudi, da ni sporno, da na dan vložitve tožbe, in sicer 25. septembra 2015, družba Spliethoff ni vedela, da obstaja Izvedbeni sklep z dne 31. julija 2015. Ni namreč sporno, da je bil ta sklep na spletnem mestu GD za mobilnost in promet ter na spletnem mestu INEA objavljen šele 12. oziroma 14. oktobra 2015 in da poleg tega družba Spliethoff v nasprotju z zahtevami splošnega načela dobrega upravljanja o tem sklepu nikoli ni bila obveščena.
Kot je Komisija priznala v pisnih stališčih in kot je Splošno sodišče samo navedlo v točki 35 izpodbijanega sklepa, je Komisija s Izvedbenim sklepom z dne 31. julija 2015 zavrnila predlog družbe Spliethoff.
Glede na vse te ugotovitve je treba ugotoviti, da družba Spliethoff na dan, ko je vložila tožbo, v tožbi ni mogla opredeliti Izvedbenega sklepa z dne 31. julija 2015 kot odločbe, s katero je Komisija zavrnila njen predlog in je lahko v nasprotju s tem, kar je Splošno sodišče odločilo v točkah 23 in 36 izpodbijanega sklepa, elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015 legitimno štela za obvestilo o zavrnitvi njenega predloga s strani Komisije.
Iz tega izhaja, da – kot je generalna pravobranilka poudarila v točkah 65 in 67 sklepnih predlogov in kot je tudi družba Spliethoff izrecno predlagala – bi moralo Splošno sodišče glede na okoliščine tega primera in da bi družbi Spliethoff zagotovilo pravico do učinkovitega sodnega varstva ugotoviti, da predmet tožbe ni bila ugotovitev ničnosti elektronskega sporočila z dne 17. julija 2015, na katero se v tožbi pred Splošnim sodiščem napačno sklicuje družba Spliethoff, ampak ugotovitev ničnosti končne odločbe, s katero je Komisija zavrnila predlog družbe Spliethoff, in sicer Izvedbenega sklepa z dne 31. julija 2015.
Iz tega izhaja tudi, da – kot je generalna pravobranilka navedla v točkah 53, 54 in 66 sklepnih predlogov – je bila tožba, ki jo je vložila družba Spliethoff, izrecno usmerjena proti Komisiji ter je Splošno sodišče v točkah 21 in 23 izpodbijanega sklepa samo priznalo, da je bila le Komisija pristojna za sprejetje zavrnilne odločbe v postopku izbire predlogov, upravičenih do nepovratnih sredstev na podlagi IPE.
Zato je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče s tem, da je tožbo, ki jo je vložila družba Spliethoff, razglasilo za nedopustno z obrazložitvijo, da je bil izpodbijani akt elektronsko sporočilo z dne 17. julija 2015, in s tem, da je zavrnilo predlog družbe Spliethoff, da se njena tožba obravnava, kot da je usmerjena zoper Izvedbeni sklep z dne 31. julija 2015, napačno uporabilo pravo.
Zato je treba ugoditi prvemu in tretjemu pritožbenemu razlogu ter razveljaviti izpodbijani sklep, ne da bi bilo treba preučiti drugi pritožbeni razlog.
Tožba pred Splošnim sodiščem
V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko to sodišče v primeru razveljavitve odločitve Splošnega sodišča, če stanje postopka to dovoljuje, samo dokončno odloči o zadevi ali pa zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču.
Ker je v obravnavanem primeru Splošno sodišče tožbo razglasilo za nedopustno, ne da bi o zadevi vsebinsko odločalo, Sodišče meni, da stanje postopka ne dovoljuje, da bi odločilo o zadevi. Zato je treba zadevo vrniti v razsojanje Splošnemu sodišču.
Stroški
Ker se zadeva vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, se odločitev o stroških tega pritožbenega postopka pridrži.

Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:

1.
Sklep Splošnega sodišča Evropske unije z dne 11. oktobra 2016, Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Komisija (
T‑564/15
, neobjavljen,
EU:T:2016:611
), se razveljavi.

2.
Zadeva se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču Evropske unije.

3.
Odločitev o stroških se pridrži.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.