CELEX: 62015TJ0026
Обжалване
Публична служба
Назначаване
Процедура по подбор и назначаване на изпълнителен директор на регулаторна агенция
EMA
Предварителен подбор от комисия по предварителен подбор
Назначаване от управителния съвет на ЕМА
Състав на комисията по предварителен подбор
Съвместяване на функциите на член на комисията по предварителен подбор и член на управителния съвет на ЕМА
Безпристрастност

С жалбата си на основание член 9 от приложение I към Статута на Съда на Европейския съюз Европейската комисия иска отмяна на решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 13 ноември 2014 г., Христов/Комисия и EMA (
F‑2/12
,
EU:F:2014:245
, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което Съдът на публичната служба в частност отменя решението ѝ от 20 април 2011 г., с което тя предлага на управителния съвет на Европейската агенция по лекарствата (ЕМА) списък с четирима кандидати, препоръчани от комисията по предварителен подбор и потвърдени от консултативния комитет по назначенията (наричано по-нататък „решението на Комисията от 20 април 2011 г.“).
Фактическа обстановка
Релевантните факти по делото са изложени в обжалваното съдебно решение, както следва:
„13
На 10 декември 2009 г. г‑н A, член на управителния съвет на ЕМА, е определен от този съвет за наблюдател в комисията по предварителен подбор съгласно точка 7.1 от Насоките [на Комисията от 12 януари 2009 г. относно подбора и назначаването на директорите на регулаторни агенции, изпълнителни агенции и съвместни предприятия]. По силата на същата разпоредба комисията по предварителен подбор се състои от три длъжностни лица на висши ръководни длъжности в Комисията, които трябва да имат минимум същата степен и същото ниво на изпълняваните функции като степента и нивото на директора на ЕМА.
На 15 януари 2010 г. Комисията публикува в
Официален вестник на Европейския съюз
обявление за свободна длъжност за изпълнителен директор (степен AD 14) на Европейската агенция по лекарствата (ЕМЕА) (
ОВ C 9 A, стр. 1
). Предлаганата длъжност се заема по договор за срочно наемане на служител от степен AD 14 и определеният краен срок за подаване на кандидатури е 17 февруари 2010 г. [Г‑н Емил Христов] подава кандидатура за длъжността на 16 февруари 2010 г.
На 31 март 2010 г. комисията по предварителен подбор разглежда получените кандидатури съгласно точка 7.2.1 от Насоките. На този етап въпросната комисия преценява, че обявлението за свободна длъжност не е било достатъчно широко разгласено. Затова Комисията решава отново да публикува обявлението.
[…]
На 7 октомври 2010 г. управителният съвет на ЕМА провежда заседание. На заседанието, в което участват по-специално г‑н В и г‑н С в качеството им съответно на председател и член на управителния съвет, е взето решение за започване на процедура за подбор на изпълнителен директор на ЕМА, като в решението се уточняват различните етапи на процедурата и се посочва, че съобщение за нея ще бъде публикувано на уебсайта на ЕМА.
На 30 октомври 2010 г. Комисията публикува процесното обявление за свободна длъжност. Кандидатите трябва да отговарят на същите критерии за подбор и допустимост като предвидените в предходното обявление за свободна длъжност, с изключение на един от критериите за подбор. Всъщност, докато в първото обявление за свободна длъжност е било посочено, че кандидатите трябва да имат „доказан опит в ръководенето на персонал на висше равнище в мултикултурна среда“, в процесното обявление се изисква „доказан опит в ръководенето на големи екипи на високо равнище[,] [като] опитът, придобит в мултикултурна среда, се счита за предимство“.
[Г‑н Христов] е уведомен за публикуването на процесното обявление за свободна длъжност с електронно писмо от 3 ноември 2010 г. на заместник-началника на отдел „Човешки ресурси“ в ГД „Здравеопазване“. В писмото заместник-началникът препоръчва на [г‑н Христов] да изпрати отново необходимите документи към вече изпратеното във връзка с първото обявление заявление за кандидатстване, за да може да осъвремени данните за професионалния си опит, което [г‑н Христов] прави с писмо от 23 ноември 2010 г., получено в Комисията на следващия ден.
[…]
В конкретния случай комисията по предварителен подбор е съставена от един председател и още трима членове. Функциите на председател на комисията по предварителен подбор са възложени на генералния директор на ГД „Здравеопазване“ — генералната дирекция, която отговаря за ЕМА и съответно наблюдава дейността ѝ. От останалите трима членове двама са длъжностни лица от ГД „Здравеопазване“, а третият е длъжностно лице от генерална дирекция „Научни изследвания и иновации“. Председателят на комисията по предварителен подбор — г‑жа D, и единият от двамата членове, които са длъжностни лица в ГД „Здравеопазване“, са и членове на управителния съвет на ЕМА като представители на Комисията съобразно член 65, параграф 3 от Регламент № 726/2004.
На 12 януари 2011 г. комисията по предварителен подбор разглежда 62-те кандидатури, подадени за длъжността изпълнителен директор на ЕМА. В резултат от разглеждането им комисията по предварителен подбор решава да покани на събеседване деветима кандидати, сред които и [г‑н Христов]. Комисията по предварителен подбор обаче отстранява единия от деветимата кандидати още преди да се е явил на събеседването.
На 8 февруари 2011 г. [г‑н Христов] и останалите седем подбрани кандидати се явяват на събеседване с комисията по предварителен подбор. За събеседването комисията използва подготвената от нея скàла за оценка.
В резултат от събеседванията осемте кандидати получават оценка по точкова скàла с максимален резултат 100 точки и са класирани по възходящ ред на получените точки. [Г‑н Христов] получава най-ниския резултат, а именно 61 точки от възможни 100. Останалите седем кандидати получават между 69 и 85 точки от 100.
На 7 март 2011 г. комисията по предварителен подбор изготвя своя доклад, в който включва информация за всеки изслушан кандидат и препоръчва четиримата кандидати, получили най-висок резултат (от 75 до 85 точки от възможни 100) […].
След като получава доклада на комисията по предварителен подбор, консултативният комитет по назначенията към Комисията (наричан по-нататък „ККН“) на свой ред преглежда документите на 62-мата кандидати за длъжността изпълнителен директор на ЕМА. Въз основа на този преглед на 14 март 2011 г. ККН издава предварителното становище, предвидено в точка 8.2.1 от Насоките. Според предварителното становище на ККН единствено четиримата кандидати, препоръчани от комисията по предварителен подбор, трябва да бъдат поканени за участие в изпитите по модела „Център за оценяване“ и на събеседване с ККН. С писмо от същата дата изпълняващият длъжността секретар на ККН уведомява [г‑н Христов], че ККН е решил да не се отклонява от становището на комисията по предварителен подбор, според което някои други кандидати имат по-добро съчетание от качествата и опита, изисквани в процесното обявление за свободна длъжност, и поради това няма да го покани на събеседване.
Четиримата кандидати, препоръчани от комисията по предварителен подбор, преминават тестове за оценяване и след това са поканени на събеседване с ККН, което се провежда на 7 април 2011 г. На същия ден ККН издава становище, в което посочва, че четиримата кандидати, препоръчани от комисията по предварителен подбор, отговарят на условията за заемане на длъжността изпълнителен директор на ЕМА.
Членът на Комисията, който отговаря за здравеопазването и защитата на потребителите (наричан по-нататък „отговарящият за агенцията комисар“), провежда събеседване с четиримата кандидати, препоръчани от комисията по предварителен подбор и от ККН. Впоследствие ГД „Човешки ресурси и сигурност“ предлага на членовете на Комисията, след съгласуване с председателя на Комисията и отговарящия за агенцията комисар, да препоръчат тези четирима кандидати на управителния съвет на ЕМА.
На 20 април 2011 г. Комисията издава самото решение, с което предлага на управителния съвет на ЕМА списък с четиримата кандидати, препоръчани от комисията по предварителен подбор и от ККН […].
На 5 май 2011 г. управителният съвет на ЕМА провежда извънредно заседание, за да избере новия изпълнителен директор на агенцията. На заседанието са променени приетите на 7 октомври 2010 г. правила за процедурата по подбор на изпълнителен директор и са проведени събеседвания с предложените от Комисията четирима кандидати. Тъй като не се постига съгласие по някоя от кандидатурите, е взето решение през следващия месец да се проведе ново заседание на управителния съвет на ЕМА, на което евентуално да се събере мнозинство в полза на някого от предложените от Комисията четирима кандидати.
С писмо от 27 май 2011 г., заведено в Комисията на 9 юни 2011 г., [г‑н Христов] подава жалба по административен ред „срещу действията по провеждане на конкурса пред Комисията“.
На 8 юни 2011 г. управителният съвет на ЕМА избира г‑н C да заеме длъжността изпълнителен директор на ЕМА.
На 13 юли 2011 г. г‑н C е изслушан в комисията по околна среда, обществено здраве и безопасност на храните в Парламента.
С писмо от 22 септември 2011 г. председателят на Парламента уведомява ЕМА, че след изслушването на г‑н C в упоменатата комисия Парламентът е съгласен г‑н C да бъде назначен като новия изпълнителен директор на ЕМА.
С решение на Комисията от 6 октомври 2011 г. е отхвърлена жалбата, която [г‑н Христов] подава по административен ред с писмото от 27 май 2011 г.
С решение, прието също на 6 октомври 2011 г., управителният съвет на ЕМА назначава г‑н C за изпълнителен директор (наричано по-нататък „решението на управителния съвет от 6 октомври 2011 г.“).
С писмо от 6 януари 2012 г., изпратено на същия ден по факс и по пощата, [г‑н Христов] подава по административен ред жалба срещу решението на управителния съвет от 6 октомври 2011 г. до органа, оправомощен да сключва договорите за назначаване в ЕМА.
С молба, постъпила в секретариата на Съда на публичната служба на 9 януари 2012 г., [г‑н Христов] иска да бъде спряно изпълнението на решението на управителния съвет от 6 октомври 2011 г. Молбата е отхвърлена с определение от 20 март 2012 г., Христов/Комисия и ЕМА (
F‑2/12 R
,
EU:F:2012:35
).
С решение от 16 май 2012 г. органът, оправомощен да сключва договорите за назначаване в ЕМА, отхвърля подадената по административен ред жалба от 6 януари 2012 г.“
Първоинстанционното производство и обжалваното съдебно решение
С жалба, подадена в секретариата на Съда на публичната служба на 9 януари 2012 г. и заведена с номер F‑2/12, г‑н Емил Христов иска, от една страна, да се отменят, първо, решението на комисията по предварителен подбор, с което тя изготвя списък с четирима кандидати, сред които той не фигурира, второ, решението на консултативния комитет по назначенията на Комисията (наричан по-нататък „ККН“) от 14 март 2011 г. да покани на събеседване само четиримата кандидати от списъка на комисията по предварителен подбор, трето, решението на ККН от 7 април 2011 г. за присъединяване към становището на комисията по предварителен подбор, четвърто, решението на Комисията от 20 април 2011 г., пето, решението на Комисията от 6 октомври 2011 г., с което е отхвърлена жалбата, подадена по административен ред на 27 май 2011 г., шесто, решението на управителния съвет от 6 октомври 2011 г. да назначи г‑н C на длъжността изпълнителен директор на ЕМА, и от друга страна, да му се присъди обезщетение за претърпените неимуществени вреди вследствие на приемането на тези решения, както и, накрая, да се организира нов „конкурс“ при спазване на законовия ред.
Съдът на публичната служба отхвърля като недопустими, от една страна, искането за организиране на нов „конкурс“, доколкото то съставлява искане за издаване на разпореждане, и от друга страна, искането на г‑н Христов за отмяна на подготвителните актове във връзка с решението на Комисията от 20 април 2011 г., а именно решението на комисията по предварителен подбор за изготвяне на списък с четирима кандидати и двете решения на ККН от 14 март и 7 април 2011 г. (т. 58—63 от обжалваното съдебно решение). Той също така постановява, че искането за отмяна на решението на управителния съвет от 6 октомври 2011 г. е недопустимо по отношение на Комисията, тъй като въпросното решение не е издадено от нея (т. 69 от обжалваното съдебно решение).
Освен това Съдът на публичната служба констатира, че решението на Комисията от 6 октомври 2011 г., с което е отхвърлена подадената по административен ред жалба от 27 май 2011 г., съдържа някои уточнения относно подготвителните актове във връзка с решението на Комисията от 20 април 2011 г., както и мотивите на Комисията за приемането на посоченото решение. Затова той приема, че следва да разгледа исканията за отмяна на решението на Комисията от 20 април 2011 г., така както то е пояснено с решението от 6 октомври 2011 г. за отхвърляне на подадената по административен ред жалба от 27 май 2011 г. (т. 68 от обжалваното съдебно решение).
В подкрепа на искането си за отмяна на решението на Комисията от 20 април 2011 г. г‑н Христов сочи четири основания. Съдът на публичната служба приема, че като първо основание жалбоподателят всъщност сочи нарушение на правилата относно състава на комисията по предварителен подбор, като по първата част от това основание се изтъква съображението, че членовете на комисията по предварителен подбор са били четен брой, а по втората — че някои лица са съвместявали функциите на член на управителния съвет на ЕМА и член на комисията по предварителен подбор.
Съдът на публичната служба на първо място разглежда първото отменително основание във втората му част, като приема, че то е налице по следните съображения:
„81
Във връзка с конкурсите е постановено, че широкото правомощие за преценка, с което разполага конкурсната комисия при определянето на правилата за провеждането на устните изпити на кандидатите и подробното им съдържание, трябва да бъде компенсирано със стриктно спазване на нормите, които уреждат организацията на тези изпити (решения Girardot/Комисия,
T‑92/01
,
EU:T:2002:220
, т.
и Christensen/Комисия,
T‑336/02
,
EU:T:2005:115
, т.
).
Съгласно трайната съдебна практика конкурсната комисия е длъжна да гарантира, че на устните изпити ще преценява всички изпитвани кандидати при условията на равенство и обективност (решение Pantoulis/Комисия,
T‑290/03
,
EU:T:2005:316
, т.
).
Макар че наистина в случая комисията по предварителен подбор не е конкурсна комисия и становището ѝ не обвързва нито ККН, нито Комисията, все пак тази съдебна практика може да се приложи по настоящото дело, тъй като подобно на конкурсните комисии, комисията по предварителен подбор е имала за цел да избере най-добрите сред кандидатите, подали документи след публикуването на процесното обявление за свободна длъжност, и е разполагала с голяма свобода на действие при организирането на тестовете за предварителен подбор (за комисиите по подбор при вътрешни процедури за назначаване вж. решение CG/ЕИБ,
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
, т.
).
Следователно по силата на принципите за добра администрация и равно третиране Комисията е била длъжна да следи за добрата организация на първия етап на процедурата по подбор, който е следвало да се проведе пред комисията по предварителен подбор. Това е налагало всички определени от Комисията членове на комисията по предварителен подбор да притежават необходимата независимост, за да няма съмнение в тяхната обективност (вж. решение CG/ЕИБ,
EU:F:2014:187
, т.
).
Освен това следва да се отбележи, че принципът на добра администрация, един от аспектите на който е задължението на компетентната институция да разглежда грижливо и безпристрастно всички релевантни факти по съответния случай, е закрепен в Хартата на основните права на Европейския съюз, която от влизането в сила на Договора от Лисабон на 1 декември 2009 г. има същата юридическа сила като Договорите и която съдържа член 41, „Право на добра администрация“, който гласи, че всеки има право засягащите го въпроси да бъдат разглеждани безпристрастно от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза.
Следователно Съдът на публичната служба трябва да провери дали комисията по предварителен подбор е конституирана редовно и е функционирала надлежно, при спазване по-конкретно на задължението ѝ за безпристрастност, доколкото това изискване за безпристрастност е едно от правилата, които ръководят работата на конкурсните комисии, а по аналогия и на комисиите по предварителен подбор, и за чието спазване следи съдът на Съюза (за конкурсните комисии вж. определение Meierhofer/Комисия,
F‑74/07
RENV,
EU:F:2011:63
, т.
).
Що се отнася до настоящия случай, от една страна, от точка 7.2 от Насоките следва, че комисията по предварителен подбор започва процедурата по подбор, като с помощта на контролен списък проверява дали кандидатите отговарят на условията за допустимост, а след това въз основа на посочените в обявлението за свободна длъжност критерии за подбор изготвя скала за оценка, която да ѝ позволи да съпостави профила на кандидатите с търсения профил и със специалните познания, изисквани съгласно обявлението. След като приключи с оценката, комисията по предварителен подбор съставя първи списък с преминалите предварителния подбор кандидати, които счита за отговарящи в най-голяма степен на търсения профил, и ги поканва на събеседване. След събеседванията комисията по предварителен подбор предава на ККН пълен доклад, който съдържа информация за всяко събеседване, качествена оценка на всички поканени или непоканени на събеседване кандидати и предложение за списък с кандидатите, считани за най-квалифицирани. От друга страна, както следва от член 64 от Регламент № 726/2004 и точка 10.3 от Насоките, управителният съвет на ЕМА пък е длъжен да избере изпълнителния директор измежду предложените от Комисията кандидати.
Следователно комисията по предварителен подбор е компетентна да препоръча няколко кандидати на ККН, докато решението кой да бъде назначен за изпълнителен директор на ЕМА, принадлежи на управителния съвет на ЕМА. Ето защо въпросът е да се установи дали г‑жа D и г‑н E, които са били едновременно членове на предлагащия орган — комисията по предварителен подбор, и на решаващия орган — управителния съвет на ЕМА, са спазили задължението си за безпристрастност предвид съвсем различните правомощия на комисията по предварителен подбор и на управителния съвет на ЕМА.
В това отношение Съдът на публичната служба намира, че макар наистина проектосписъкът с препоръчаните от комисията по предварителен подбор кандидати да не обвързва нито ККН, нито Комисията, това не променя факта, че този проектосписък и качествената оценка на всички кандидати, която комисията по предварителен подбор включва в доклада си, имат несъмнено значение за по-нататъшния ход на процедурата по предварителен подбор, доколкото, от една страна, ККН е длъжен да ги вземе предвид, а от друга, съгласно точка 8.3 от Насоките отговарящият за агенцията комисар провежда събеседвания само с кандидатите, подбрани от ККН в окончателното му становище. Следователно не може да се отрече, че комисията по предварителен подбор упражнява определящо влияние върху окончателния списък с кандидатите, които Комисията предлага на управителния съвет на ЕМА.
Наред с това Съдът на публичната служба констатира, от една страна, че членовете на комисията по предварителен подбор, които са и членове на управителния съвет на ЕМА, ще могат да гласуват — лично или чрез заместник — на съответното заседание на управителния съвет в полза на някоя от подбраните от Комисията кандидатури. От друга страна, Съдът на публичната служба намира, че независимо дали упражняват правото си на глас, или не, членовете на управителния съвет на ЕМА могат да играят особено важна роля в разискванията на управителния съвет и при всички случаи са в пряк контакт с останалите членове на управителния съвет.
Предвид изложените съображения следва да се заключи, че съвместяването на функциите на член на комисията по предварителен подбор с тези на член на управителния съвет на ЕМА може да накърни независимостта и обективността на лицата, които съвместяват тези функции.
Следователно, без да се обсъжда съдържанието на разискванията между членовете на комисията по предварителен подбор и без да се обсъждат позициите на различните членове на тази комисия, в това число на г‑жа D и г‑н E, трябва да се заключи, че със самия факт на участието си в работата на комисията по предварителен подбор г‑жа D и г‑н E са нарушили задължението си за безпристрастност. Като последица от това, доколкото всеки от членовете на комисията по предварителен подбор трябва да притежава необходимата независимост, за да не бъде накърнена обективността на цялата комисия по предварителен подбор, следва да се приеме, че е нарушено задължението за безпристрастност на цялата комисия по предварителен подбор.
Доводите на Комисията не опровергават този извод.
Най-напред, що се отнася до довода, че членовете на управителния съвет на ЕМА, назначени за членове на комисията по предварителен подбор, изобщо не са представители на управителния съвет на ЕМА в комисията по предварителен подбор и не действат от негово име, доколкото управителният съвет на ЕМА всъщност се представлява в комисията по предварителен подбор чрез своя наблюдател, в случая г‑н A, достатъчно е да се отбележи, че [г‑н Христов] не възразява срещу участието на г‑н A в работата на комисията по предварителен подбор като наблюдател. Както обаче бе постановено в точка 92 [по-горе], самият факт, че г‑жа D и г‑н E, и двамата членове на управителния съвет на ЕМА, са участвали в работата на комисията по предварителен подбор, представлява нарушение на задължението им за безпристрастност. Освен това от преписката по делото личи, че г‑жа D е участвала в заседанията на управителния съвет на ЕМА на 5 май и 8 юни 2011 г., на които е обсъждано назначаването на нов изпълнителен директор на ЕМА, и че следователно тя е участвала в събеседванията с четиримата кандидати, предложени с решението на Комисията от 20 април 2011 г., както и в разискванията, довели до назначаването на г‑н C. Това обстоятелство сочи, че [г‑н Христов] е имал основание да се съмнява дали г‑жа D безпристрастно е ръководила работата на комисията по предварителен подбор.
По-нататък, неубедителен е и доводът на Комисията, че само двама от 35-те членове на управителния съвет на ЕМА са били и членове на комисията по предварителен подбор, поради което не можело да се приеме, че преценката на комисията по предварителен подбор е била заместена от преценката на някои членове на управителния съвет на ЕМА. Всъщност, дори ако в заседанията на управителния съвет на ЕМА на 5 май и 8 юни 2011 г. не бяха участвали нито г‑жа D, нито г‑н E, това не би променило факта, че и двамата са участвали в заседанията на комисията по предварителен подбор и като членове на тази комисия са имали възможност да упражняват влияние върху преценката на останалите членове на комисията по предварителен подбор по отношение на всеки от кандидатите.
Следва да се отхвърли и доводът на Комисията, че назначаването на г‑жа D и г‑н E за членове на комисията по предварителен подбор е било обективно оправдано и дори необходимо, тъй като и двамата са специалисти в областта. Всъщност, както Комисията призна в съдебното заседание, не е било невъзможно в комисията по предварителен подбор да бъдат назначени специалисти, които не са членове на управителния съвет на ЕМА. Освен това Съдът на публичната служба намира, че Насоките дават възможност да се избегне назначаването на членове на управителния съвет на ЕМА за членове на комисията по предварителен подбор. Всъщност точка 7.1 от Насоките, от една страна, оставя възможност на отговарящата за агенцията генерална дирекция да избере членовете на комисията по предварителен подбор сред множество длъжностни лица на висши ръководни длъжности, като предвижда, че комисията по предварителен подбор се състои от генералния директор или заместник генералния директор на отговарящата за агенцията генерална дирекция, един директор от отговарящата за агенцията генерална дирекция и един директор от друга генерална дирекция. От друга страна, тази разпоредба също така предвижда, че членовете на комисията по предварителен подбор се избират „по принцип“ измежду посочените длъжностни лица. Следователно, ако се окаже, както в случая, че изброените в точка 7.1 от Насоките лица, а именно генералният директор, заместник генералният директор и един от директорите на отговарящата за агенцията генерална дирекция, вече са членове на управителния съвет на тази агенция, за членове на комисията по предварителен подбор могат да бъдат назначени други лица.
Също така следва да се отхвърли доводът на Комисията, че няма правило, което да забранява на членовете на управителния съвет на ЕМА да бъдат членове на комисията по предварителен подбор. Всъщност, както Съдът на публичната служба констатира по-горе, съвместяването на тези две функции у едно и също лице съставлява нарушение на задължението за безпристрастност на комисията по предварителен подбор и съответно е в противоречие с член 41 от Хартата.
Накрая, неоснователен е и доводът на Комисията, че член 11а от Правилника съставлява гаранция за безпристрастност на членовете на комисията по предварителен подбор. Всъщност, макар да е вярно, че съгласно член 11а от Правилника всяко длъжностно лице е длъжно да не се занимава със служебни въпроси, от които има личен интерес, който би накърнил неговата независимост, и макар също така да е вярно, че видно от преписката по делото, г‑н A и един от членовете на комисията по предварителен подбор не са участвали в събеседването с един от кандидатите, това не променя факта, че въпреки член 11а от Правилника г‑жа D и г‑н E не са се противопоставили на назначаването им за членове на комисията по предварителен подбор и са участвали във всички събеседвания с кандидатите, а на заседанията на управителния съвет на ЕМА на 5 май и 8 юни 2011 г. г‑жа D не е сигнализирала съобразно член 11, параграф 3 от процедурния правилник на управителния съвет, че е възможно да има интерес, който би могъл да накърни независимостта ѝ.
Предвид изложените по-горе съображения трябва да се приеме, че първото основание е налице във втората си част, изведена от съвместяването на функциите на член на управителния съвет на ЕМА и член на комисията по предварителен подбор“.
Съдът на публичната служба заключава, че искането за отмяна на решението на Комисията от 20 април 2011 г. трябва да бъде уважено, без да е необходимо да се разглеждат нито първата част на първото основание, нито останалите посочени отменителни основания (т. 100 от обжалваното съдебно решение).
Що се отнася до искането за отмяна на решението на управителния съвет от 6 октомври 2011 г., Съдът на публичната служба отбелязва, че управителният съвет не е можел да назначи за изпълнителен директор на ЕМА лице, което не е сред кандидатите, включени в списъка, приет с решението на Комисията от 20 април 2011 г. Наред с това той припомня, че въпросното решение на Комисията трябва да бъде отменено и че съответно трябва да бъде отменено и решението на управителния съвет от 6 октомври 2011 г. (т. 101 от обжалваното съдебно решение).
Що се отнася до искането за обезщетение, Съдът на публичната служба го отхвърля, като постановява, че всяка евентуална неимуществена вреда, която г‑н Христов е претърпял поради незаконосъобразността на решението на Комисията от 20 април 2011 г. и решението на управителния съвет от 6 октомври 2011 г., ще бъде поправена по подходящ начин и в достатъчна степен с отмяната им (т. 105—108 от обжалваното съдебно решение).
Производството пред Общия съд и исканията на страните
На 20 януари 2015 г. Комисията подава разглежданата понастоящем жалба в секретариата на Общия съд.
На 3 април 2015 г. г‑н Христов подава писмен отговор.
На 5 май 2015 г. на основание член 143, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд от 2 май 1991 г. председателят на състава по жалбите разрешава на Комисията да подаде писмена реплика.
Комисията подава писмената реплика на 12 юни 2015 г., а г‑н Христов подава писмена дуплика на 28 юли 2015 г.
Писмената фаза на производството приключва на 28 юли 2015 г.
По доклад на съдията докладчик Общият съд (състав по жалбите) констатира, че нито една от страните не е направила искане за провеждане на съдебно заседание в триседмичния срок от съобщението до страните за приключването на писмената фаза на производството в съответствие с член 207, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд. На основание член 207, параграф 2 от Процедурния правилник Общият съд решава да се произнесе, без да провежда устна фаза на производството.
Комисията моли Общия съд:
—
да отмени обжалваното съдебно решение,
—
да върне делото на Съда на публичната служба, за да се произнесе по останалите основания, изложени в първоинстанционното производство,
—
да не се произнася по съдебните разноски.
В жалбата си Комисията пояснява, че оспорва точки 81—98 от обжалваното съдебно решение, които съдържат съображенията в подкрепа на точка 1 от диспозитива му, с която се отменя решението на Комисията от 20 април 2011 г., но същевременно Комисията изтъква, че отмяната на точка 1 от диспозитива задължително предполага и отмяна на точка 2 от диспозитива, с която се отменя решението на управителния съвет на ЕМА от 6 октомври 2011 г.
Г‑н Христов моли Общия съд:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди Комисията да му заплати направените разноски в съдебното и административното производство.
По жалбата
Следва да се приеме, че като заявява в жалбата си, че оспорва точки 81—98 от обжалваното съдебно решение, Комисията всъщност иска отмяна на обжалваното съдебно решение в частта, в която се отменя решението на Комисията от 20 април 2011 г., с което тя предлага на управителния съвет на ЕМА списък с четирима кандидати.
Комисията изтъква три основания за обжалване. Като първо основание тя сочи нарушение на член 30 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“) и приложение III към него, на принципите на безпристрастност и добра администрация и на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и непълнота на мотивите. При условията на евентуалност като второ и трето основание за обжалване тя сочи нарушение на правото на Съюза, и в частност на принципа на пропорционалност, доколкото съответно, от една страна, Съдът на публичната служба не проверил дали, ако не беше допуснато твърдяното нарушение, съдържанието на обжалваното пред него решение щеше да е различно, и от друга, Съдът на публичната служба не претеглил засегнатите интереси и не ограничил последиците на обжалваното съдебно решение.
На първо място следва да се разгледа първото основание за обжалване.
Доводи на страните
Комисията твърди по същество, че констатацията на Съда на публичната служба за нарушение от нейна страна на принципа на безпристрастност и добра администрация е направена въз основа на чиста презумпция за пристрастност по отношение на едно-единствено лице — г‑жа D, по единственото съображение, че тя е участвала в работата на комисията по предварителен подбор, докато е била и член на управителния съвет на ЕМА.
Според Комисията пристрастността на дадено лице не бива да се презумира, а трябва да се установи „въз основа на обективни, относими и съвпадащи доказателства“, както следва от съдебната практика, и в частност от решение от 10 юли 2014 г., CG/ЕИБ (
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
, т.
). Това изискване, което важи за членовете на конкурсни комисии, които имат действително правомощие за вземане на решения, трябвало да важи и за членовете на комисиите по предварителен подбор, които просто дават становище. В настоящия случай не били налице подобни доказателства. Освен това в съдебното заседание пред първата инстанция г‑н Христов посочил, че не познава г‑жа D и съответно не е в лоши отношения с нея.
Комисията добавя, че точка 88 от обжалваното съдебно решение би могла да се разбира в смисъл, че двама служители на Комисията, г‑жа D и г‑н E, са заседавали в комисията по предварителен подбор, като и двамата са гласували в рамките на управителния съвет на ЕМА. Това обаче не било вярно, тъй като г‑н E бил заместник на г‑жа D и не можел да гласува на заседанието на управителния съвет на ЕМА едновременно с нея.
Освен това според Комисията презумпцията за пристрастност, възприета в точки 91 и 92 от обжалваното съдебно решение, се крепи на редица грешки при прилагане на правото.
Първата грешка се състояла в това, че в точки 81—84 от обжалваното съдебно решение комисията по предварителен подбор била приравнена на конкурсна комисия. Като се има предвид обаче, че не става дума за назначаване на длъжностно лице, в случая не се прилагали нито член 30 от Правилника, нито приложение III към него. Според Комисията, доколкото става дума за назначаване на срочно нает служител, единствено член 12 от Условията за работа на другите служители на Европейския съюз е приложим в случая, а той не предвижда специфична процедура за назначаването на срочно наети служители. Комисията признава, че процедурата за назначаване на срочно наети служители трябва да е обективна и безпристрастна. Тя обаче поддържа, че когато става дума за срочно наети служители, задължението за безпристрастност и обективност не може да се основава на член 30 от Правилника и приложение III към него.
Приравняването на комисията по предварителен подбор на конкурсна комисия било неправилно и тъй като конкурсните комисии, които имат действително правомощие за вземане на решения при пълна независимост и чиито решения не могат да бъдат изменяни от органа по назначаването, се различават от комисиите по предварителен подбор, които са чисто консултативни органи, чиито решения не обвързват решаващия орган. Комисията твърди, че при всички случаи обжалваното съдебно решение не е мотивирано по този въпрос.
По-нататък Комисията оспорва точка 85 от обжалваното съдебно решение, според която задължението за безпристрастност е част от принципа на добра администрация, който е закрепен в член 41 от Хартата на основните права. Според Комисията рангът на дадена разпоредба в нормативната йерархия не е достатъчен, за да обясни защо тя следва да се приложи спрямо обстоятелствата в конкретния случай. При всички случаи нарушението на принципа на добра администрация не било годно отменително основание.
Комисията поддържа, че друга грешка при прилагане на правото е допусната в точка 89 от обжалваното съдебно решение, доколкото Съдът на публичната служба първо правилно признава, че становището на комисията по предварителен подбор не обвързва нито ККН, нито Комисията, а след това заключава, че комисията по предварителен подбор „упражнява определящо влияние върху окончателния списък с кандидатите, които Комисията предлага на управителния съвет на ЕМА“. Това противоречие съставлявало грешка при прилагане на правото, ако не и изопачаване на доказателствата или противоречие в мотивите.
Що се отнася до точка 90 от обжалваното съдебно решение, съгласно която членовете на управителния съвет на ЕМА, които заседават в комисията по предварителен подбор, имали особено важна роля в разискванията на управителния съвет, тази точка не била мотивирана, тъй като Съдът на публичната служба не давал никакво обяснение по този въпрос. Освен това констатацията в точка 90 от обжалваното съдебно решение не почивала на никакви доказателства.
По всички тези съображения Комисията смята, че изводът на Съда на публичната служба в точки 91 и 92 от обжалваното съдебно решение не само не е правилно мотивиран, но и съставлява очевидна грешка при прилагане на правото.
Г‑н Христов най-напред поддържа, че доколкото пред Съда на публичната служба не е имало твърдения за личен конфликт между г‑жа D и него, от една страна, и от друга, този аспект не е обсъждан в обжалваното съдебно решение, така повдигнатият от Комисията фактически въпрос не е относим към разглеждането на правния спор от Общия съд.
По-нататък г‑н Христов посочва, че за спора не е от значение и забележката на Комисията, че противно на това, което се разбира от обжалваното съдебно решение, г‑н E не е можел да гласува едновременно с г‑жа D на заседанията на управителния съвет на ЕМА, тъй като я замества, когато тя отсъства. Г‑н Христов отбелязва, че както следва от точки 90 и 95 от обжалваното съдебно решение, Съдът на публичната служба е направил своите изводи за нарушение на задължението за безпристрастност, независимо от това дали г‑н E и г‑жа D упражняват правото си на глас в управителния съвет на ЕМА и дали са участвали заедно в заседанията на управителния съвет на 5 май и 8 юни 2011 г. Освен това от точка 94 от обжалваното съдебно решение следвало, че само г‑жа D е участвала в заседанията на управителния съвет на 5 май и 8 юни 2011 г.
Г‑н Христов също така припомня, че нарушението на принципите на безпристрастност и добра администрация произтича от неоспорвания от страните факт, че двама от четиримата членове на комисията по предварителен подбор са били и членове на управителния съвет на ЕМА, като в това отношение не било необходимо да се доказва, че съвместяването на тези две качества е оказало въздействие върху поведението на г‑жа D и г‑н E и върху решенията им в хода на процедурата по подбор, нито да се обсъжда съдържанието на разискванията между членовете на комисията по предварителен подбор.
Освен това г‑н Христов посочва, че противно на твърденията на Комисията, в точки 81, 82 и 83 от обжалваното съдебно решение Съдът на публичната служба не се е позовал нито на член 30 от Правилника, нито на приложение III към него.
Накрая, г‑н Христов добавя, че ако се приеме, както поддържа Комисията, че щом решенията на комисията по предварителен подбор не са обвързващи, то в процедурата пред нея не е необходимо да се осигуряват условия на равенство и обективност, въвеждането на този етап от процедурата би било лишено от смисъл. Г‑н Христов също така напомня, че видно от точка 89 от обжалваното съдебно решение, ККН е длъжен да вземе предвид проектосписъка с кандидати, оценката на кандидатите и доклада на комисията по предварителен подбор и тази комисия упражнява определящо влияние върху окончателния списък с кандидатите, които Комисията предлага на управителния съвет на ЕМА.
Съображения на Общия съд
Следва да се припомни, че според Съда на публичната служба в процедурата по подбор и назначаване на изпълнителния директор на ЕМА г‑жа D и г‑н E, които са участвали в работата на комисията по предварителен подбор и са били членове на управителния съвет на ЕМА, са нарушили задължението си за безпристрастност като членове на комисията по предварителен подбор „със самия факт на участието си в работата на [тази] комиси[я]“ (т. 92 от обжалваното съдебно решение). Според Съда на публичната служба „съвместяването на функциите на член на комисията по предварителен подбор с тези на член на управителния съвет на ЕМА може да накърни независимостта и обективността на лицата, които съвместяват тези функции“ (т. 91 от обжалваното съдебно решение). Съдът на публичната служба заключава, че „е нарушено задължението за безпристрастност на цялата комисия по предварителен подбор“ (т. 92 от обжалваното съдебно решение).
В това отношение следва да се отбележи, че видно от преписката по делото пред Съда на публичната служба и писмените изявления на страните пред Общия съд, г‑н E е бил заместник на г‑жа D в управителния съвет на ЕМА. Както следва и от точка 94 от обжалваното съдебно решение, само г‑жа D е участвала в разискванията на заседанията на управителния съвет на ЕМА, довели до назначаването на г‑н C.
По-нататък следва да се приеме, че пред Съда на публичната служба г‑н Христов не оспорва субективната безпристрастност на г‑жа D или г‑н E, както и двете страни впрочем потвърдиха пред Общия съд. В този смисъл Съдът на публичната служба се е произнесъл само по въпроса дали комисията по предварителен подбор е била обективно безпристрастна предвид съвместяването на функции от страна на г‑жа D и г‑н E.
Ето защо Общият съд следва да провери дали Съдът на публичната служба не е допуснал грешка при прилагане на правото, когато е заключил, че г‑жа D и г‑н E, а съответно и цялата комисия по предварителен подбор не са били безпристрастни поради самия факт, че тези лица са били членове на комисията по предварителен подбор и същевременно титулярен и съответно заместващ член на управителния съвет на ЕМА.
За тази цел следва да се провери дали са правилни съображенията в точки 83—90 от обжалваното съдебно решение, въз основа на които Съдът на публичната служба стига до извода в точка 92 за нарушение на задължението за безпристрастност на цялата комисия по предварителен подбор.
Първо, противно на поддържаното от Комисията с оглед на точки 81—84 от обжалваното съдебно решение, Съдът на публичната служба не е извел наличието на задължение за безпристрастност и обективност на членовете на комисията по предварителен подбор от разпоредбите на член 30 от Правилника и приложение III към него. Всъщност нито от точки 81—84 от обжалваното съдебно решение, нито от частта „Правна уредба“ следва, че в конкретния случай Съдът на публичната служба се е основал на тези разпоредби.
Второ, Комисията няма основание да поддържа, че Съдът на публичната служба е „асимилирал“ комисията по предварителен подбор на конкурсна комисия, когато е приел, че съдебната практика относно конкурсните комисии може да се приложи и по отношение на комисиите по предварителен подбор. Налага се констатацията, че в точка 83 от обжалваното съдебно решение Съдът на публичната служба изрично посочва, че „комисията по предварителен подбор не е конкурсна комисия“. Той обаче постановява, че подобно на конкурсните комисии, комисията по предварителен подбор е имала за цел да избере най-добрите сред кандидатите и е разполагала с голяма свобода на действие при организирането на тестовете за предварителен подбор, поради което по силата на принципите за добра администрация и равно третиране Комисията е била длъжна да следи за добрата организация на процедурата по подбор, която е следвало да се проведе пред комисията по предварителен подбор, като изиска всички членове на тази комисия по предварителен подбор да притежават необходимата независимост, за да няма съмнение в тяхната обективност (т. 83 и 84 от обжалваното съдебно решение).
Комисията няма основание и да твърди, че Съдът на публичната служба не е обяснил защо изискванията за независимост и обективност на конкурсните комисии да се прилагат и по отношение на комисиите по предварителен подбор. Тези обяснения са дадени както в точка 83, така и в точки 84 и 85 от обжалваното съдебно решение.
Освен това следва да се отбележи, че Комисията не сочи нито един правен довод, който може да постави под съмнение съображенията в точки 83 и 84 от обжалваното съдебно решение. Тя просто твърди, че конкурсните комисии, които имат действително правомощие за вземане на решения, не бива да се сравняват с комисиите по предварителен подбор, които са чисто консултативни органи. Не само че тази разлика не е премълчана от Съда на публичната служба, който в точка 83 от обжалваното съдебно решение посочва, че „комисията по предварителен подбор не е конкурсна комисия и становището ѝ не обвързва нито ККН, нито Комисията“, но и Комисията не изяснява защо това съображение може да постави под съмнение необходимостта да се следи членовете на комисията по предварителен подбор да действат при пълна независимост и пълна обективност.
Трето, противно на поддържаното от Комисията, Съдът на публичната служба не обосновава приложимостта на задължението за безпристрастност в разглеждания случай с ранга му в нормативната йерархия. В това отношение следва да се отбележи, че в точка 85 от обжалваното съдебно решение Съдът на публичната служба просто припомня, че принципът на добра администрация, един от аспектите на който е задължението на институциите за безпристрастност, е закрепен в Хартата на основните права, която от влизането в сила на Договора от Лисабон има същата юридическа сила като Договорите. Впрочем това съображение само по себе си не е оспорено от Комисията.
Четвърто, що се отнася до твърдението на Комисията, че соченото нарушение на принципа на добра администрация „не е познато средство за отмяна“, достатъчно е да се констатира, че от обжалваното съдебно решение ясно личи, че Съдът на публичната служба е разгледал втората част на първото изложено от г‑н Христов отменително основание конкретно в светлината на задължението за безпристрастност, а не се е опрял само на принципа на добра администрация.
Пето, следва да се отбележи, че Съдът на публичната служба не си противоречи, когато, от една страна, посочва, че проектосписъкът с препоръчаните от комисията по предварителен подбор кандидати не обвързва нито ККН, нито Комисията, а от друга страна, признава, че комисията по предварителен подбор упражнява „определящо влияние“ върху окончателния списък с кандидатите, които Комисията предлага на управителния съвет на ЕМА. Макар между страните да е безспорно, че проектосписъкът с кандидати, изпращан от комисията по предварителен подбор на ККН, не е обвързващ, доколкото, както посочва Комисията, ККН и Комисията могат да изберат други кандидати, чиито имена не са включени във въпросния проектосписък, това не променя факта, че видно от точки 8.2.1 и 8.3 от Насоките на Комисията от 12 януари 2009 г. относно подбора и назначаването на директорите на регулаторни агенции, изпълнителни агенции и съвместни предприятия, цитирани в точка 9 от обжалваното съдебно решение, а също и видно от точка 89 от обжалваното съдебно решение, този проектосписък „им[а] несъмнено значение за по-нататъшния ход на процедурата по предварителен подбор“, доколкото, от една страна, ККН е длъжен да го вземе предвид, а от друга, отговарящият за агенцията комисар, тоест членът на Комисията, който отговаря за здравеопазването и защитата на потребителите, провежда събеседвания само с кандидатите, подбрани от ККН в окончателното му становище.
Следователно трябва да се приеме, че точка 89 от обжалваното съдебно решение не съдържа противоречие. Независимо от това, макар правилно да приема, че изготвеният от комисията по предварителен подбор проектосписък с кандидати има несъмнено значение за по-нататъшния ход на процедурата по подбор, Съдът на публичната служба не установява, че участието на г‑жа D като титулярен член и на г‑н E като неин заместник в управителния съвет на ЕМА е можело да се отрази на свободата им да действат при пълна обективност и пълна независимост в рамките на комисията по предварителен подбор и съответно да създаде основателни съмнения в безпристрастността на тази комисия. Както отбелязва Комисията в жалбата си, Съдът на публичната служба не установява, че участието на г‑жа D в управителния съвет на ЕМА е имало „практическо значение“ по отношение на ролята ѝ в работата на комисията по предварителен подбор.
В това отношение следва да се припомни, че при преценката за законосъобразност на решението на Комисията от 20 април 2011 г. от гледна точка на изискването за безпристрастност на комисията по предварителен подбор, Съдът на публичната служба е трябвало да приеме за меродавен момента, към който комисията по предварителен подбор предлага четиримата кандидати, получили най-добър резултат.
На този етап обаче от процедурата за подбор на кандидатите, която би трябвало да приключи с назначаването на изпълнителен директор на ЕМА, обстоятелството, че г‑жа D и г‑н E са също така титулярен и съответно заместващ член на управителния съвет на ЕМА, не би могло само по себе си да създаде съмнение в тяхната безпристрастност като членове на комисията по предварителен подбор. Просто участието в комисията по предварителен подбор и в управителния съвет на ЕМА не е годно да обоснове per se презумпция за пристрастност на членовете на комисията по предварителен подбор във връзка с процедурата пред тази комисия.
Всъщност трябва да се подчертае, че в конкретния случай не става дума за безпристрастността на управителния съвет на ЕМА, нито в частност за това дали г‑жа D или г‑н E са можели да участват във вземането на решение относно назначаването на изпълнителния директор на ЕМА, при положение че са взели участие в по-ранния етап от процедурата по назначаване.
Освен това от тези съображения следва, че мотивите, изложени от Съда на публичната служба в точка 90 от обжалваното съдебно решение относно хипотетичното поведение на членовете на комисията по предварителен подбор на заседанията на управителния съвет на ЕМА, са ирелевантни за преценката на законосъобразността на решението на Комисията от 20 април 2011 г.
От всичко изложено по-горе следва, че Съдът на публичната служба неправилно е постановил, от една страна, че г‑жа D и г‑н E, които са били съответно титулярен и заместващ член на управителния съвет на ЕМА, са нарушили задължението си за безпристрастност със самия факт на участието си в работата на комисията по предварителен подбор, и от друга, че като последица от това е нарушено задължението за безпристрастност на цялата комисия по предварителен подбор.
Оттук следва, че първото изтъкнато основание за обжалване е налице и съответно не е необходимо да се разглеждат останалите основания и доводи, изложени от Комисията в жалбата ѝ до Общия съд.
Следователно обжалваното съдебно решение трябва да бъде отменено в частта, в която се отменя решението на Комисията от 20 април 2011 г.
Последиците от частичната отмяна на обжалваното съдебно решение
В съответствие с член 13, параграф 1 от приложение I към Статута на Съда на Европейския съюз, ако жалбата е основателна, Общият съд отменя решението на Съда на публичната служба и решава сам спора. Когато фазата на производството не позволява това, той връща делото на Съда на публичната служба за постановяване на решение.
В настоящия случай Съдът на публичната служба е този, който ще трябва да прецени дали следва да разгледа и останалите доводи на г‑н Христов по втората част на първото отменително основание, извън тези, въз основа на които в обжалваното съдебно решение е приел, че първото отменително основание е налице във втората си част.
Освен това трябва да се посочи, че Съдът на публичната служба не е разгледал нито първата част на първото отменително основание, нито второто, третото и четвъртото от изложените от г‑н Христов основания.
Ето защо делото трябва да бъде върнато на Съда на публичната служба, като следва да се уточни, че при необходимост той ще трябва да определи последиците от евентуалната незаконосъобразност на решението на Комисията от 20 април 2011 г. за законосъобразността на решението на управителния съвет на ЕМА от 6 октомври 2011 г.
По съдебните разноски
Тъй като делото се връща за ново разглеждане от Съда на публичната служба, Общият съд не следва да се произнася по съдебните разноски във връзка с настоящото производство по обжалване.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (състав по жалбите),
реши:

1)
Отменя решението на Съда на публичната служба на Европейския съюз (втори състав) от 13 ноември 2014 г., Христов/Комисия и ЕМА (F‑2/12), в частта, в която се отменя решението на Европейската комисия от 20 април 2011 г., с което тя предлага на управителния съвет на Европейската агенция по лекарствата (ЕМА) списък с четирима кандидати, препоръчани от комисията по предварителен подбор и потвърдени от консултативния комитет по назначенията.

2)
Връща делото на Съда на публичната служба, за да се произнесе по искането за отмяна на решението на Комисията от 20 април 2011 г., с което тя предлага на управителния съвет на ЕМА списък с четирима кандидати, препоръчани от комисията по предварителен подбор и потвърдени от консултативния комитет по назначенията, с оглед на изложените от г‑н Емил Христов оплаквания и отменителни основания, по които Съдът на публичната служба не се е произнесъл.

3)
Не се произнася по съдебните разноски.

Jaeger
Kanninen
Van der Woude
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 5 юли 2016 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: български.