CELEX: 62018CJ0226
Преюдициално запитване
Митнически съюз
Регламент (ЕИО) № 2913/92
Член 212а
Процедури за внос
Митническо задължение
Освобождаване
Дъмпинг
Субсидии
Внос на кристални силициеви фотоволтаични модули и на техните ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република
Регламенти за изпълнение (ЕС) № 1238/2013 и (ЕС) № 1239/2013 за налагане на антидъмпингово мито и на изравнително мито
Случаи на освобождаване

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 212а от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (
ОВ L 302, 1992 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58), изменен с Регламент (EО) № 648/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 г. (
ОВ L 117, 2005 г., стр. 13
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 17, стр. 220) (наричан по-нататък „Митническият кодекс“), на член 3, параграф 1, букви a)—в) от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1238/2013 на Съвета от 2 декември 2013 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република (
ОВ L 325, 2013, стр. 1
), и на член 2, параграф 1, букви a)—в) от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1239/2013 на Съвета от 2 декември 2013 година за налагане на окончателно изравнително мито върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република (
ОВ L 325, 2013 г., стр. 66
).
Запитването е отправено в рамките на спор между Krohn & Schröder GmbH и Hauptzollamt Hamburg-Hafen (Главна митническа служба, пристанище Хамбург, Германия) (наричана по-нататък „Главната митническа служба“) по повод на налагането на това дружество на антидъмпингово и изравнително мито за неизпълнение на задължение, свързано с временното складиране на разглежданите в главното производство стоки.
Правна уредба
Митническото законодателство
Съгласно член 4, точка 10 от Митническия кодекс:
„Вносни сборове“ са:
–
митата и таксите с равностоен ефект, дължими при вноса на стоки,
[…]“.
Член 36а от кодекса гласи:
„1.   Стоките, въведени в митническата територия на Общността се обезпечават с митнически манифест, с изключение на стоките, пренасяни на транспортни средства само преминаващи през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия без спиране в тази територия.
2.   Митническият манифест се подава във входната митническа служба.
[…]“.
Член 49, параграф 1 от посочения кодекс гласи:
„Когато за стоките е бил подаден митнически манифест, за тях трябва да бъдат извършени формалностите за получаване на митническо направление в следните срокове:
[…]
б)
20 дни от датата на подаване на митническия манифест за стоки, превозвани с транспорт, различен от морския“.
Член 53, параграф 1 от същия кодекс предвижда:
„За стоките, за които в срока, посочен в член 49, не са извършени формалностите за получаване на митническо направление, митническите органи вземат незабавно необходимите мерки, включително продажба на стоките с цел уреждане на положението на тези стоки“.
Член 184 от Митническия кодекс гласи:
„По предложение на Комисията Съветът определя с квалифицирано мнозинство случаите, в които поради особени обстоятелства се допуска освобождаване от вносни сборове при поставяне на стоки под режим свободно обращение или от износни сборове при износ“.
Според член 204, параграф 1, буква а) от кодекса:
„Вносно митническо задължение възниква в случаи, различни от посочените в чл. 203, при:
а)
неизпълнение на някое от задълженията, произтичащи по отношение на стоки, подлежащи на облагане с вносни сборове при временното складиране или ползването на митническия режим, под който те са поставени“.
Съгласно член 212а от същия кодекс:
„Когато митническите правила предвиждат по-благоприятно тарифно третиране на дадена стока поради естеството или специфичното ѝ предназначение, нулеви ставки на митата или пълно или частично освобождаване от вносни или износни митни сборове по силата на членове 21, 82, 145 или от 184 до 187, това по-благоприятно третиране, нулевите ставки на митата или освобождаването от митни сборове се прилагат също така и в случаите на възникване на митническо задължение по силата на членове от 202 до 205, 210 или 211, когато поведението на заинтересуваното лице не предполага нито измамливи действия, нито видима небрежност, и когато последното представи доказателства, че са налице останалите условия за прилагане на по-благоприятно третиране, нулеви ставки на митата или освобождаване от митни сборове“.
Мерките за търговска защита
Съгласно съображения 6 и 8 от Решение 2013/423/ЕС на Комисията от 2 август 2013 година за поемане на ангажимент, предложен във връзка с антидъмпингова процедура относно вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи и полупроводникови пластини) с произход или изпратени от Китайската народна република (
ОВ L 209, 2013 г., стр. 26
):
„(6)
Освен това, за да се намали рискът от пренасочване към други дружества и да се позволи и улесни проследяването на броя на участващите износители, китайските износители предложиха да гарантират, че годишното равнище на обема на вноса, извършен в рамките на ангажимента, приблизително ще отговаря на сегашните му нива (при тези износители) на пазара.
[…]
(8)
Премахването на вредоносния ефект на дъмпинга следователно е постигнато чрез ценови ангажимент, покриващ вноса в рамките на свързано годишно равнище, и допълнително чрез адвалорно временно мито, с което се облага вносът над годишното равнище, посочено в съображение 6 по-горе“.
Съображения 13 и 14 от Решение за изпълнение 2013/707/ЕС на Комисията от 4 декември 2013 година за потвърждаване приемането на ангажимент, предложен във връзка с антидъмпинговата и антисубсидийната процедура относно вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република, за периода на прилагане на окончателни мерки (
ОВ L 325, 2013 г., стр. 214
) гласят:
„(13)
МВЦ [минималната вносна цена] и годишното равнище представляват професионална тайна по смисъла на член 339 от Договора и се считат за поверителна информация. […]
(14)
[…] Посочените съображения се прилагат също така за МВЦ и за годишното равнище, за които не следва да се разкриват по-големи подробности“.
Член 1, параграф 3 от Регламент за изпълнение № 1238/2013 гласи:
„Освен когато е предвидено друго, се прилагат действащите разпоредби относно митата“.
Член 3, параграфи 1 и 2 от този регламент за изпълнение предвижда:
„1.   Декларираният за допускане за свободно обращение внос на продукти, понастоящем класирани в код по КН ex85414090 (кодове по ТАРИК 8541240290221, 8541240290229, 8541240290231 и 8541240290239), фактуриран от дружества, от които Комисията е приела ангажимент за спазване на минимален ценови праг и чиито наименования са посочени в приложението към Решение за изпълнение 2013/707/ЕС, се освобождава от антидъмпинговото мито, наложено с член 1, при условие че:
а)
дружество, посочено в приложението към Решение за изпълнение 2013/707/ЕС, е произвело, транспортирало и фактурирало пряко или чрез свое свързано дружество, също посочено в приложението към Решение за изпълнение 2013/707/ЕС, посочените по-горе продукти или на свои свързани дружества в Съюза, които действат като вносител и оформят митнически стоките за допускане за свободно обращение в Съюза, или на първия независим клиент, действащ като вносител и оформящ митнически стоките за допускане за свободно обращение в Съюза;
б)
вносът се придружава от фактура за стоки — предмет на ангажимент за спазване на минимален ценови праг, която е търговска фактура, съдържаща като минимум елементите и декларацията, посочени в приложение III към настоящия регламент;
в)
вносът се придружава от сертификат за поет ангажимент при износ съгласно приложение IV от настоящия регламент; и
г)
декларираните и представени на митница стоки съответстват точно на описанието във фактурата във връзка с ангажимента.
2.   Митническо задължение възниква от момента на приемане на декларацията за допускане за свободно обращение:
a)
всеки път, когато се установи, че по отношение на вноса, описан в параграф 1, не са изпълнени едно или повече от условията в същия параграф, […]
[…]“.
В приложение III към посочения регламент за изпълнение е посочена информацията, която трябва да съдържа търговската фактура — предмет на поет ангажимент, придружаваща стоките, които се продават в Съюза. В точка 9 от приложението е уточнено, че фактурата трябва да съдържа:
„Името на длъжностното лице от дружеството, издало търговската фактура, и следната подписана декларация:
„Аз, долуподписаният(ата), удостоверявам, че продажбата за директен износ за Европейския съюз на стоките, обхванати от настоящата фактура, се извършва в обхвата и съгласно условията на ангажимента, предложен от [НАИМЕНОВАНИЕ НА ДРУЖЕСТВОТО] и приет от Европейската комисия с Решение за изпълнение 2013/707/ЕС. Заявявам, че информацията в настоящата фактура е изчерпателна и отговаря на истината“.
Съгласно член 1, параграф 3 от Регламент за изпълнение № 1239/2013:
„Освен когато е предвидено друго, се прилагат действащите разпоредби относно митата“.
Член 2, параграфи 1 и 2 от този регламент за изпълнение гласи:
„1.   Декларираният за допускане за свободно обращение внос на продукти, понастоящем класирани в код по КН ex85414090 (кодове по ТАРИК 8541409021, 8541409029, 8541409031 и 8541409039), фактуриран от дружества, от които Комисията е приела ангажимент за спазване на минимален ценови праг и чиито наименования са посочени в приложението към Решение за изпълнение 2013/707/ЕС, се освобождава от антисубсидийното мито, наложено с член 1, при условие че:
а)
дружество, посочено в приложението към Решение за изпълнение 2013/707/ЕС, е произвело, транспортирало и фактурирало пряко или чрез свое свързано дружество, също посочено в приложението към Решение за изпълнение 2013/707/ЕС, посочените по-горе продукти или на свои свързани дружества в Съюза, които действат като вносител и оформят митнически стоките за допускане за свободно обращение в Съюза, или на първия независим клиент, действащ като вносител и оформящ митнически стоките за допускане за свободно обращение в Съюза;
б)
вносът се придружава от фактура за стоки — предмет на ангажимент за спазване на минимален ценови праг, която е търговска фактура, съдържаща като минимум елементите и декларацията, посочени в приложение 2 към настоящия регламент;
в)
вносът се придружава от сертификат за поет ангажимент при износ съгласно приложение 3 към настоящия регламент; и
г)
декларираните и представени на митница стоки съответстват точно на описанието във фактурата във връзка с ангажимента.
2.   Митническо задължение възниква от момента на приемане на декларацията за допускане за свободно обращение:
а)
всеки път, когато се установи, че по отношение на вноса, описан в параграф 1, не са изпълнени едно или повече от условията в същия параграф; […]
[…]“.
В приложение 2 към посочения регламент за изпълнение е посочена информацията, която трябва да съдържа търговската фактура — предмет на поет ангажимент, придружаваща стоките, които се продават в Съюза. В точка 9 от приложението е уточнено, че фактурата трябва да съдържа:
„Името на длъжностното лице от дружеството, издало търговската фактура, и следната подписана декларация:
„Аз, долуподписаният(ата), удостоверявам, че продажбата за директен износ за Европейския съюз на стоките, обхванати от настоящата фактура, се извършва в обхвата и съгласно условията на ангажимента, предложен от [НАИМЕНОВАНИЕ НА ДРУЖЕСТВОТО] и приет от Европейската комисия с Решение за изпълнение 2013/707/ЕС на Комисията. Заявявам, че информацията в настоящата фактура е изчерпателна и отговаря на истината“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
Жалбоподателят в главното производство управлява склад в пристанището на Хамбург (Германия). На 21 август 2014 г. той приема в склада си две доставки на фотоволтаични модули, за които е подал митнически манифест и ги е поставил в режим на временно складиране.
На 11 септември 2014 г. Главната митническа служба привлича вниманието на жалбоподателя в главното производство върху факта, че не са извършени формалностите, за да се даде друго митническо направление на тези стоки в рамките на двадесетдневния срок, предвиден в член 49 от Митническия кодекс. Въпросната служба иска от него да представи също документите, необходими за определянето на приложимите мита.
С писмо от 26 септември 2014 г. жалбоподателят в главното производство предава на Главната митническа служба документи, от които става ясно, че съответните стоки са произведени от Wuxi Suntech Power — китайско дружество, чието наименование е посочено в приложението към Решение за изпълнение 2013/707 — и че са изпратени на свързано с него дружество в Германия. Тези документи включват фактура на Wuxi Suntech Power с дата 11 юли 2014 г., в която се прави позоваване на Решение 2013/423, както и сертификат за поет ангажимент при износ, издаден от Китайската търговска камара за внос и износ на машини и електронни продукти, в който се прави позоваване на Решение за изпълнение 2013/707.
С решение от 24 ноември 2014 г. Главната митническа служба определя по-специално антидъмпингово и изравнително мито върху стоките, след като приема, че съгласно член 204 от Митническия кодекс на 11 септември 2014 г. е възникнало митническо задължение поради неизпълнение на задължението за спазване на срока, посочен в член 49 от този кодекс.
На 28 ноември 2014 г. жалбоподателят в главното производство подава жалба по административен ред срещу това решение. В нея той твърди по-специално, че дори да е възникнало митническо задължение поради неизпълнение на задължение, свързано с временното складиране, по силата на член 212а от Митническия кодекс освобождаването от антидъмпингови и изравнителни мита, предвидено съответно в член 3, параграф 1 от Регламент за изпълнение № 1238/2013 и в член 2, параграф 1 от Регламент за изпълнение № 1239/2013, следва да се приложи като по-благоприятно тарифно третиране или като освобождаване от вносни мита, както са посочени в член 212а. Според жалбоподателя посочването в търговската фактура на Решение 2013/423 вместо на Решение 2013/707 не е от значение.
На 4 май 2015 г. Главната митническа служба намалява ставката на антидъмпинговите и изравнителните мита до размера на ставките, приложими към фотоволтаичните модули, произведени от Wuxi Suntech Power, които ставки са предвидени в Регламент за изпълнение № 1238/2013 и Регламент за изпълнение № 1239/2013 (наричани по-нататък заедно „регламентите за изпълнение“). Въпросната служба обаче отказва да освободи стоките от тези мита, тъй като не са изпълнени условията за това, след като във фактурата във връзка с ангажимент за спазване на минимален ценови праг, представена от жалбоподателя в главното производство, се прави позоваване не на Решение за изпълнение 2013/707, а на Решение 2013/423.
На 19 май 2015 г. жалбоподателят в главното производство представя коригирана фактура във връзка с ангажимент за спазване на минимален ценови праг, в която e направено позоваване на Решение за изпълнение 2013/707.
След предоставянето на изискуемата гаранция Главната митническа служба разрешава вдигането на стоките и те са доставени на дружеството, свързано със съответния китайски износител.
На 7 юли 2015 г. Главната митническа служба отхвърля подадената от жалбоподателя в главното производство жалба по административен ред, като повтаря доводите си, че стоките не са получили ново митническо направление след изтичане на срока за временно складиране. От друга страна, посочената служба уточнява, че антидъмпинговите и изравнителните мита не представляват по-благоприятно тарифно третиране или освобождаване от вносни мита по смисъла на член 212а от Митническия кодекс.
Главната митническа служба приема, че предвиденото в регламентите за изпълнение освобождаване не може да бъде разрешено, тъй като съответните стоки не са допуснати за свободно обращение и тъй като представената фактура не отговаря на формалните изисквания, посочени в тези регламенти.
Жалбоподателят в главното производство подава жалба по съдебен ред срещу това решение до Finanzgericht Hamburg (Финансов съд, Хамбург, Германия).
Жалбоподателят в главното производство твърди, че освобождаването от антидъмпингови и изравнителни мита представлява по-благоприятно тарифно третиране или поне освобождаване от митни сборове по смисъла на член 212а от Митническия кодекс. Той смята също, че фактурата, която първоначално е предоставил на Главната митническа служба, отговаря на условията, предвидени в регламентите за изпълнение, и че a fortiori същото се отнася и до коригираната фактура. Жалбоподателят отбелязва, че допускането за свободно обращение не е релевантно с оглед на условията за прилагане на член 212а и че следователно не може да се изисква от него да представи фактура във връзка с ангажимент за спазване на минимален ценови праг към датата, на която предвиденият в член 49, параграф 1 от Митническия кодекс срок не е бил спазен.
Главната митническа служба приема най-напред, че член 212а от Митническия кодекс не е приложим, тъй като освобождаване от антидъмпингови и изравнителни мита не представлява нито по-благоприятно тарифно третиране поради естеството на стоката, нито нетарифно освобождаване. От друга страна, според Главната митническа служба не всички условия, предвидени в регламентите за изпълнение, са изпълнени, след като дължащият митата не е лицето, чието наименование е посочено във фактурата. Освен това според нея не е възможно да се представят изменени търговски фактури a posteriori.
При тези обстоятелства Finanzgericht Hamburg (Финансов съд, Хамбург) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Обхваща ли член 212a от [Митническия кодекс] освобождаването от антидъмпингово и изравнително мито съгласно член 3, параграф 1 от Регламент [за изпълнение] № 1238/2013, съответно член 2, параграф 1 от Регламент [за изпълнение] № 1239/2013?
2)
При утвърдителен отговор на първия въпрос, ще бъде ли изпълнено условието по член 3, параграф 1, буква а) от Регламент [за изпълнение] № 1238/2013 и член 2, параграф 1, буква а) от Регламент [за изпълнение] № 1239/2013 в хипотезата на прилагане на член 212а от Митническия кодекс спрямо случаите на възникване на митническо задължение съгласно член 204, параграф 1 от този кодекс поради изтичане на срока по член 49, параграф 1 от него, когато съответното дружество е свързано лице с предприятие от посочените в приложението към Решение за изпълнение 2013/707/ЕС, т.е. с предприятие, което е произвело, изпратило и фактурирало въпросната стока, макар дружеството да не е действало като вносител на тази стока, нито е заявило допускането ѝ до свободно обращение, но е имало такова намерение и действително е получило доставката на стоката?
3)
При утвърдителен отговор на втория въпрос, може ли в хипотезата на прилагане на член 212а от Митническия кодекс спрямо случаите на възникване на митническо задължение съгласно член 204, параграф 1 от този кодекс поради изтичане на срока по член 49, параграф 1 от него да бъдат представени фактура във връзка с ангажимент за спазване на минимален ценови праг и сертификат за поет ангажимент при износ съответно по смисъла на член 3, параграф 1, букви б) и в) от Регламент [за изпълнение] № 1238/2013 и на член 2, параграф 1, букви б) и в) от Регламент [за изпълнение] № 1239/2013 и в рамките на срок, определен от митническите органи съгласно член 53, параграф 1 от Митническия кодекс?
4)
При утвърдителен отговор на третия въпрос, означава ли представянето на фактура във връзка с ангажимент за спазване на минимален ценови праг съгласно член 3, параграф 1, буква б) от Регламент [за изпълнение] № 1238/2013 и член 2, параграф 1, буква б) от Регламент [за изпълнение] № 1239/2013, в която като основание за освобождаване вместо Решение за изпълнение 2013/707/ЕС е посочено Решение 2013/423/ЕС, че при обстоятелствата в главното производство и като се вземат предвид общите принципи на правото, са изпълнени условията по точка 9 от приложение III към Регламент [за изпълнение] № 1238/2013 и по точка 9 от приложение 2 към Регламент [за изпълнение] № 1239/2013?
5)
При отрицателен отговор на четвъртия въпрос, може ли в хипотезата на прилагане на член 212а от Митническия кодекс спрямо случаите на възникване на митническо задължение по силата на член 204, параграф 1 от този кодекс поради изтичане на срока по член 49, параграф 1 от него да се представи фактура във връзка с ангажимент за спазване на минимален ценови праг по смисъла на член 3, параграф 1, буква б) от Регламент [за изпълнение] № 1238/2013 и на член 2, параграф 1, буква б) от Регламент [за изпълнение] № 1239/2013 и в процедура по обжалване на акта за установяване на митническото задължение?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 212а от Митническия кодекс следва да се тълкува в смисъл, че се прилага по отношение на случаите на освобождаване от антидъмпингови и изравнителни мита, предвидени съответно в член 3, параграф 1 от Регламент за изпълнение № 1238/2013 и в член 2, параграф 1 от Регламент за изпълнение № 1239/2013.
Най-напред следва да се отбележи, че митническото законодателство като цяло, както е конкретизирано по-специално в Митническия кодекс, се прилага по отношение на антидъмпингови или изравнителни мита само ако регламентите, с които се налагат подобни мита, го предвиждат.
В конкретния случай в член 1, параграф 3 от регламентите за изпълнение е посочено, че освен когато е предвидено друго, се прилагат действащите разпоредби относно митата. Следователно при липсата на каквото и да било указание за противното в тези регламенти, член 212а от Митническия кодекс по принцип е приложим към случаите на освобождаване от антидъмпингови и изравнителни мита, предвидени във въпросните регламенти.
Член 212а от Митническия кодекс обаче е приложим само когато освобождаването се приема по смисъла на този член за по-благоприятно тарифно третиране на дадена стока поради естеството или специфичното ѝ предназначение, за нулеви ставки на митата или за пълно или частично освобождаване от вносни или износни митни сборове по силата на членове 21, 82, 145 или от 184 до 187от този кодекс.
На първо място, член 4, точка 10 от Митническия кодекс включва сред вносните сборове митата и таксите с равностоен ефект, дължими при вноса на стоки.
В това отношение Съдът е постановил, че таксите с равностоен ефект се състоят от всякакви едностранно наложени парични тежести, независимо от тяхното наименование и начин на действие, с които се облагат стоките поради факта на пресичане на границата, когато не става въпрос за мито в тесния смисъл на думата (решения от 8 юни 2006 г., Koornstra,
C‑517/04
,
EU:C:2006:375
, т.
и от 26 октомври 2006 г., Koninklijke Coöperatie Cosun,
C‑248/04
,
EU:C:2006:666
, т.
).
Антидъмпинговите и изравнителните мита обаче са едностранно наложени парични тежести, с които се облагат стоките поради факта на пресичане на границата на Съюза и навлизане в митническата територия на Съюза. Следователно те представляват такси с равностоен ефект на мита по смисъла на член 4, параграф 10 от Митническия кодекс.
На второ място, за целите на прилагането на член 212а от Митническия кодекс понятието „освобождаване“ в този член следва да се разбира като отнасящо се по-специално до определен праг по отношение на количеството или стойността, прилаган за стоки, внесени на територията на Съюза, под който на вносителя е предоставено освобождаване от вносни мита.
Като се позовават обаче на Решение за изпълнение 2013/707, член 3, параграф 1 от Регламент за изпълнение № 1238/2013 и член 2, параграф 1 от Регламент за изпълнение № 1239/2013 трябва да се тълкуват като предвиждащи освобождаване от вносни мита по смисъла на член 212а от Митническия кодекс.
Всъщност съображения 13 и 14, 16—23 и 26 от посоченото решение за изпълнение, разглеждани във връзка със съображения 6 и 8 от Решение 2013/423, отразяват, както посочва Комисията в становището си, съдържанието на поетите от нея ангажименти в този смисъл, които се отнасят до спазването от страна на китайските производители-износители не само на минимална вносна цена, но и на годишно равнище на вноса в Съюза.
С оглед на изложените по-горе съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 212а от Митническия кодекс трябва да се тълкува в смисъл, че се прилага по отношение на случаите на освобождаване от антидъмпингови и изравнителни мита, предвидени съответно в член 3, параграф 1 от Регламент за изпълнение № 1238/2013 и в член 2, параграф 1 от Регламент за изпълнение № 1239/2013.
По втория въпрос
С втория си въпрос по същество запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 212а от Митническия кодекс трябва да се тълкува в смисъл, че когато се прилага по отношение на митническо задължение, възникнало съгласно член 204, параграф 1 от този кодекс поради изтичане на срока по член 49, параграф 1 от посочения кодекс, условието, предвидено в член 3, параграф 1, буква а) от Регламент за изпълнение № 1238/2013 и в член 2, параграф 1, буква а) от Регламент за изпълнение № 1239/2013, е изпълнено, когато дружеството, свързано с предприятие от посочените в приложението към Решение за изпълнение 2013/707, което е произвело, изпратило и фактурирало съответните стоки, не е действало като вносител на тези стоки и не ги е допуснало до свободно обращение, въпреки че е имало намерението да го направи и че на практика то е получило доставката на въпросните стоки.
На първо място, следва да се посочи, че според Съда понятието „заинтересувано лице“ по смисъла на член 212а от Митническия кодекс трябва да се разбира с оглед на текста на тази разпоредба в смисъл, че се отнася до всяко физическо или юридическо лице, считано за длъжник по митническо задължение по силата на членове 202—205 от този кодекс по-специално поради това че с действията си е причинило неправомерното въвеждане на стоки в митническата територия на Съюза (решение от 25 януари 2017 г., Ultra-Brag,
C‑679/15
,
EU:C:2017:40
, т.
).
При положение че жалбоподателят в главното производство се счита за длъжник по митническо задължение съгласно член 204 от Митническия кодекс, той е „заинтересовано лице“ по смисъла на член 212а от този кодекс.
На второ място, освобождаване от антидъмпингови и изравнителни мита може да бъде предоставено само при определени условия, в специално предвидени случаи, представлявайки по този начин изключение от общия режим на антидъмпинговите и изравнителните мита. Следователно разпоредбите, които предвиждат това освобождаване, подлежат на стриктно тълкуване (решение от 17 септември 2014 г., Baltic Agro,
C‑3/13
,
EU:C:2014:2227
, т.
).
Ето защо за целите на прилагането на член 212а от Митническия кодекс, и по-специално на понятието „останалите условия за прилагане“, което той съдържа, трябва да бъдат изпълнени различните условия, определени в разпоредбите на регламентите за изпълнение, които предвиждат освобождаване от антидъмпингови и изравнителни мита.
В това отношение член 3, параграф 1 от Регламент за изпълнение № 1238/2013 и член 2, параграф 1 от Регламент за изпълнение № 1239/2013 определят няколко условия за освобождаване от антидъмпингови и изравнителни мита, които те предвиждат.
От една страна, и двете разпоредби предвиждат, както посочва генералният адвокат в точка 42 от заключението си, че вносът на стоки трябва да бъде деклариран за допускане за свободно обращение.
От материалите, с които разполага Съдът, обаче става ясно, че в срока за временно складиране, предвиден в член 49, параграф 1 от Митническия кодекс, не е подадена декларация за допускане на разглежданите в главното производство стоки за свободно обращение, като неспазването на този срок от жалбоподателя в главното производство е довело до възникване на митническо задължение по силата на член 204, параграф 1, буква а) от този кодекс.
От друга страна, в член 3, параграф 1, буква а) от Регламент за изпълнение № 1238/2013 и в член 2, параграф 1, буква а) от Регламент за изпълнение № 1239/2013 е предвидено, че дружество, посочено в приложението към Решение за изпълнение 2013/707, трябва да е произвело, превозило и фактурирало съответните стоки или на свързаните с него дружества в Съюза, които действат като вносители и оформят тези стоките за допускане за свободно обращение в Съюза, или на първия независим клиент, действащ като вносител и оформящ въпросните стоки за допускане за свободно обращение в Съюза.
В конкретния случай разглежданите в главното производство стоки са предназначени за дружество, свързано с посочения в главното производство китайски производител-износител, но към момента на възникване на митническото задължение това дружество нито е получило, нито е оформило за допускане за свободно обращение тези стоки поради неспазване на срока за временно складиране, предвиден в член 49, параграф 1 от Митническия кодекс. Обстоятелствата, че такова дружество е възнамерявало да действа като вносител на въпросните стоки, да ги оформи за допускане за свободно обращение и че действително ги е получило по-късно, не позволяват да се приеме, че посоченото в предходната точка условие е изпълнено.
Накрая, следва също да се отбележи, че член 3, параграф 1, буква б) от Регламент за изпълнение № 1238/2013 и член 2, параграф 1, буква б) от Регламент за изпълнение № 1239/2013 изискват вносът да бъде придружен от фактура във връзка с ангажимент за спазване на минимален ценови праг, т.е. от търговска фактура, съдържаща поне информацията и декларацията, предвидени съответно в приложение III към Регламент за изпълнение № 1238/2013 и в приложение 2 към Регламент за изпълнение № 1239/2013.
В това отношение от материалите, с които разполага Съдът, става ясно, че към момента на възникване на разглежданото в главното производство митническо задължение не е представена никаква фактура. Освен това фактурата от 11 юли 2014 г., представена след тази дата, а именно на 26 септември 2014 г., не включва цялата информация, която се изисква в съответните приложения към регламентите за изпълнение, като декларацията, която трябва да бъде подписана от длъжностно лице от дружеството, издало въпросната фактура, не съдържа позоваване на Решение за изпълнение 2013/707.
Следва обаче да се отбележи, че подобна информация има особено значение в контекста на установения от регламентите за изпълнение режим, доколкото позволява на митническите органи да проверят към момента на настъпване на фактите дали са изпълнени всички изисквания, свързани с освобождаването от съответните антидъмпингови и изравнителни мита (вж. в този смисъл решение от 29 юли 2010 г., Isaac International,
C‑371/09
,
EU:C:2010:458
, т.
).
Следователно при тези условия прилагането на член 212а от Митническия кодекс не би могло да доведе до освобождаване от мита, за което член 3, параграф 1 от Регламент за изпълнение № 1238/2013 и член 2, параграф 1 от Регламент за изпълнение № 1239/2013 предвиждат изисквания, при положение че тези изисквания не са спазени (вж. по аналогия решение от 29 юли 2010 г., Isaac International,
C‑371/09
,
EU:C:2010:458
, т.
).
Ето защо на втория въпрос следва да се отговори, че член 212а от Митническия кодекс трябва да се тълкува в смисъл, че когато се прилага по отношение на митническо задължение, възникнало съгласно член 204, параграф 1 от този кодекс поради изтичане на срока по член 49, параграф 1 от посочения кодекс, условието, предвидено в член 3, параграф 1, буква а) от Регламент за изпълнение № 1238/2013 и в член 2, параграф 1, буква а) от Регламент за изпълнение № 1239/2013, не е изпълнено, когато дружеството, свързано с предприятие, посочено в приложението към Решение за изпълнение 2013/707, което е произвело, изпратило и фактурирало съответните стоки, не е действало като вносител на тези стоки и не ги е оформило за допускане за свободно обращение, въпреки че е имало намерението да го направи и че на практика то е получило доставката на въпросните стоки.
По трети до пети въпрос
Предвид отговора на втория въпрос не е необходимо Съдът да отговаря на въпросите от трети до пети.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:

1)
Член 212а от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент (EО) № 648/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 г., трябва да се тълкува в смисъл, че се прилага по отношение на случаите на освобождаване от антидъмпингови и изравнителни мита, предвидени съответно в член 3, параграф 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1238/2013 на Съвета от 2 декември 2013 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република, и в член 2, параграф 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 1239/2013 на Съвета от 2 декември 2013 година за налагане на окончателно изравнително мито върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република.

2)
Член 212а от Регламент № 2913/92, изменен с Регламент № 648/2005, трябва да се тълкува в смисъл, че когато се прилага по отношение на митническо задължение, възникнало съгласно член 204, параграф 1 от изменения Регламент № 2913/92 поради изтичане на срока по член 49, параграф 1 от този регламент, условието, предвидено в член 3, параграф 1, буква а) от Регламент за изпълнение № 1238/2013 и в член 2, параграф 1, буква а) от Регламент за изпълнение № 1239/2013, не е изпълнено, когато дружеството, свързано с предприятие, посочено в приложението към Решение за изпълнение 2013/707/ЕС на Комисията от 4 декември 2013 година за потвърждаване приемането на ангажимент, предложен във връзка с антидъмпинговата и антисубсидийната процедура относно вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република, за периода на прилагане на окончателни мерки, което е произвело, изпратило и фактурирало съответните стоки, не е действало като вносител на тези стоки и не ги е оформило за допускане за свободно обращение, въпреки че е имало намерението да го направи и че на практика то е получило доставката на въпросните стоки.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.