CELEX: 62020CJ0575
Преюдициално запитване
Атмосферно замърсяване
Система за търговия с квоти за емисии на парникови газове
Директива 2003/87/ЕО
Инсталации за изгаряне на горива
Приложение I
Обща номинална топлинна мощност
Начини на изчисляване
Правило за сумиране

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на точка 3 от приложение I към Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на система за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Съюза и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (
ОВ L 275, 2003 г., стр. 32
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 78), изменена с Директива (ЕС) 2018/410 на Европейския парламент и на Съвета от 14 март 2018 г. (
ОВ L 76, 2018 г., стр. 3
) (наричана по-нататък „Директива 2003/87“).
Запитването е отправено в рамките на спор между Apollo Tyres (Hungary) Kft. (наричано по-нататък „Apollo Tyres“) и Innovációért és Technológiáért Felelős Miniszter (министър на иновациите и технологиите) (наричан по-нататък „министърът на иновациите“) по повод на наложената на това дружество глоба от последния, поради това че е емитирало парникови газове, без да притежава разрешително за емисии.
Правна уредба
Правото на Съюза
Член 2, параграф 1 от Директива 2003/87 гласи:
„Настоящата директива следва да се прилага спрямо емисии от дейностите, изброени в приложение I, и парниковите газове, изброени в приложение II“.
Член 3 от тази директива предвижда:
„За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
[…]
б)
„емисии“ означава отделянето на парникови газове в атмосферата от източници в инсталация или отделянето от въздухоплавателни средства, извършващи авиационна дейност, включена в списъка в приложение I, на определените по отношение на тази дейност газове;
[…]
д)
„инсталация“ означава стационарно техническо съоръжение за осъществяване на една или повече от дейностите, изброени в приложение I, както и всякакви други дейности, пряко отнасящи се до тях, които имат техническа връзка с дейностите, осъществявани на този обект и които биха могли да повлияят върху емисиите и замърсяването;
[…]“.
Член 4 от посочената директива предвижда:
„Държавите членки гарантират, че от 1 януари 2005 г. в никоя инсталация не се извършва дейност, включена в приложение I, в резултат на която да се отделят посочените във връзка с тази дейност емисии, освен ако нейният оператор не притежава разрешително, издадено от компетентен орган в съответствие с членове 5 и 6, или ако инсталацията не е изключена от [системата за търговия с квоти за емисии на парникови газове (СТЕ)] на [Европейския съюз] съгласно член 27. Това се прилага и за инсталации, които са направили избор съгласно член 24“.
Член 7 от същата директива предвижда:
„Операторът е длъжен да информира компетентния орган за всякакви планирани промени в характера или функционирането на инсталацията или за разширяване или за значително намаление на нейния капацитет, за което може да поиска актуализиране на разрешителното за емисии на парникови газове. Когато е уместно, компетентният орган актуализира разрешителното. Когато е налице промяна в самоличността на оператора на инсталацията, компетентният орган актуализира разрешителното, като включва в него името и адреса на новия оператор“.
Съгласно член 12, параграф 3 от Директива 2003/87:
„За периода до 31 декември 2020 г. държавите членки гарантират, че до 30 април всяка година операторът на всяка инсталация връща определен брой квоти, различни от квотите, издадени съгласно глава II, който е равен на общото количество емисии на тази инсталация през предходната календарна година, като това е проверено в съответствие с член 15, както и че тези квоти впоследствие са отменени. От 1 януари 2021 г. държавите членки гарантират, че до 30 април всяка година операторът на всяка инсталация връща определен брой квоти, равен на общото количество емисии от тази инсталация през предходната календарна година, като това е проверено в съответствие с член 15, както и че тези квоти впоследствие са отменени, в зависимост от прегледа, посочен в член 28б“.
Член 14, параграф 3 от посочената директива предвижда:
„Държавите членки гарантират, че всеки оператор на инсталация или на въздухоплавателни средства осъществява мониторинг и докладва на компетентния орган след края на съответната година в съответствие с актовете, посочени в параграф 1, емисиите, отделени през всяка календарна година от тази инсталация, или, считано от 1 януари 2010 г. — от въздухоплавателното средство, което операторът експлоатира“.
Член 27а, параграф 3 от посочената директива предвижда:
„Държавите членки могат също да изключат от СТЕ на [Съюза] резервни и аварийни съоръжения, които функционират по-малко от 300 часа годишно през трите години, предхождащи уведомяването по параграф 1, буква а), при същите условия, като посочените в параграфи 1 и 2“.
Сред дейностите, посочени в приложение I към същата директива, озаглавено „Категории дейности, за които се прилага настоящата директива“, фигурира „[и]згаряне на горива в инсталации с обща номинална топлинна мощност, превишаваща 20 MW (с изключение на изгарянето в инсталации за изгаряне на опасни или твърди битови отпадъци)“.
Точка 3 от това приложение предвижда:
„Когато се изчислява общата номинална топлинна мощност на инсталация, за да се вземе решение дали да бъде включена в СТЕ на [Съюза], се сумират номиналните топлинни мощности на всички технически съоръжения, които са част от нея и в които горивата се изгарят в инсталацията. Тези съоръжения биха могли да включват всички видове парни котли, факелни тръби, турбини, нагреватели, топилни, инсинератори, пещи за калциниране, пещи за изпичане, пещи, сушилни, двигатели, горивни клетки, съоръжения за циклично химическо изгаряне, запалителни устройства и термични или каталитични съоръжения за доизгаряне. Съоръжения с обща номинална топлинна мощност под 3 MW и съоръжения, които използват изключително биомаса, не се вземат предвид за целите на настоящото изчисление. „Съоръжения, които използват изключително биомаса“ включват съоръжения, които използват изкопаеми горива само при пускане или спиране на съоръжението“.
Унгарското право
Член 2, точка 24 от Az üvegházhatású gázok közösségi kereskedelmi rendszerében és az erőfeszítés-megosztási határozat végrejtásában történő mrézételről szóló 2012. évi CCXVII. törvény (Закон № 217 от 2012 г. за участието в системата на Общността за търговия с квоти за емисии на парникови газове и за прилагане на решението за разпределение на усилията) (
Magyar Közlöny
2012/180. (XII.27.) гласи:
„Инсталация“ означава стационарно техническо съоръжение за осъществяване на една или повече от дейностите, изброени в приложение 1, точки I—XXI, или всякакви други технологично свързани с тях дейности, както и дейности, които имат техническа връзка с дейностите, осъществявани на този обект и при които се отделят посочените в приложение 1 емисии на парникови газове, или които влияят пряко върху тези емисии“.
Съгласно точка 3.1 от приложение 1 към този закон „[и]згаряне на горива в инсталации с обща номинална топлинна мощност, превишаваща 20 MW (с изключение на изгарянето в инсталации за изгаряне на опасни или твърди битови отпадъци)“.
Член 1, параграф 5 от Аz üvegházhatású gázok közösségi kereskedelmi rendszerében és az erőfeszítés-megosztási határozat végrehajtásában való részvételről szóló 2012. évi CCXVII. törvény végrehajtásának egyes szabályairól szóló 410/2012. (XII. 28.) Korm. rendelet (Правителствено постановление № 410 от 29 декември 2012 г. относно определени разпоредби за прилагане на Закон № 217 от 2012 г. за участието в системата на Общността за търговия с квоти за емисии на парникови газове и за прилагане на решението за разпределение на усилията (
Magyar Közlöny
2012/182. (XII.28.) предвижда:
„Органът издава разрешително за емисии въз основа на официално решение, определящо условията за екологосъобразно използване, когато прецени, че операторът отговаря на условията, определени в Закона за системата за търговия. В приложение 3 се посочват подробните материалноправни изисквания за получаване на разрешително за емисии“.
Съгласно точка 2.7 от приложение 2 към това постановление:
„При изчисляване на общата номинална топлинна мощност на инсталация, за да се вземе решение дали да бъде включена в системата на Общността, се сумират номиналните топлинни мощности на всички технически съоръжения — включително освободеното оборудване в съответствие с член 15/B от Закона за системата за търговия (а именно резервните и аварийните съоръжения) — в които горивата се изгарят в инсталацията. Тези съоръжения биха могли да включват всички видове парни котли, факелни тръби, турбини, нагреватели, топилни, инсинератори, калцинатори, пещи за калциниране, сушилни, двигатели, горивни клетки, съоръжения за циклично химическо изгаряне, запалителни устройства и термични или каталитични съоръжения за доизгаряне, включително освободеното оборудване в съответствие с член 15/B от Закона за системата за търговия. Съоръжения с обща номинална топлинна мощност под 3 MW и съоръжения, които използват изключително биомаса, не се вземат предвид за целите на настоящото изчисление. „Съоръжения, които използват изключително биомаса“ включват съоръжения, които използват изкопаеми горива само при пускане или спиране на съоръжението“.
Член 2, точка 7 от А 140 kWth és annál nagyobb, de 50 MWth-nál kisebb teljes névleges bemenő hőteljesítményű tüzelőberendezések működési feltételeiről és légszennyező anyagainak kibocsátási határértékeiről szóló 53/2017. 53/2017. (X. 18.) FM rendelet (Наредба № 53 от 18 октомври 2018 г. на министъра на земеделието относно условията за работа на горивни инсталации с обща номинална топлинна мощност, равна или по-голяма от 140 kW, но непревишаваща 50 MW, и допустимите емисионни стойности) (
Magyar Közlöny
2017/169. (X.18.) предвижда:
„Номиналната топлинна мощност е калоричната стойност, изразена в киловати (kW) или в мегавати (MW), на горивото, доставено за единица време на дадена горивна инсталация, необходимо за да може горивната инсталация да работи с определената в административно решение номинална мощност“.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
В своето производство на автомобилни гуми Apollo Tyres използва три парни котела.
Изключителният представител на производителите на тези котли е удостоверил, че максимално достижимата мощност на горене на посочените котли е регулирана чрез компютърна програма при стойности от 8,991 MW, от 8,791 MW и от 8,962 MW. Освен това, за да може топлинна мощност на същите котли да се поддържа под 20 MW, единият от тях винаги е изключен, така че максимално достижимата мощност на инсталацията е 17,953 МW (8,991 МW + 8,962 МW). Това обстоятелство се удостоверява чрез системата за регистриране на потреблението на газ, чрез дневните регистри за котлите и чрез документите за регистриране на потреблението на газ. В издаденото на Apollo Tyres актуализирано по отношение на опазването на качеството на въздуха разрешително за експлоатация също се посочва, че не могат да работят едновременно повече от два котела, поради което максимално достижимата обща номинална топлинна мощност е 17,953 MW.
На 20 март 2020 г. министърът на иновациите налага глоба в размер на 29000000 HUF ( унгарски форинта) (около 81200 EUR) на Apollo Tyres за емисиите на парникови газове без разрешително, с мотива че, противно на поддържаното от това дружество, предвид номиналната топлинна мощност на трите котела, от които се състои инсталацията му, последната разполага с обща номинална топлинна мощност над 20 MW, без да е необходимо да се вземат предвид направените ограничения на номиналната мощност на тези котли.
Apollo Tyres оспорва законосъобразността на това решение пред Fővárosi Törvényszék (Градски съд Будапеща, Унгария).
Тази юрисдикция поставя въпроса дали за да се определи дали дадена инсталация трябва да бъде включена в СТЕ на Съюза, е необходимо дадено техническо съоръжение, което е част от тази инсталация, да влияе пряко върху емисиите. С други думи, трябва да се установи дали в това техническо съоръжение трябва да се осъществяват дейности, при която се използват горива или пряко свързани с тях дейности, и дали това съоръжение има пряка техническа връзка с такива дейности.
При тези обстоятелства Fővárosi Törvényszék (Градски съд Будапеща) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Може ли Директива 2003/87, и по-специално точка 3 от приложение I да се тълкува в смисъл, че когато се взема решение дали [изгарянето на горива] в дадена инсталация да бъде включено в приложното поле на СТЕ, за [изчисляването на] общата номинална топлинна мощност на инсталацията има значение фактът, че оборудване, което е част от посочената инсталация, работи при наложено ограничение (обстоятелство, което е установено)?“.
По преюдициалния въпрос
С преюдициалния си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали точка 3 от приложение I към Директива 2003/87 трябва да се тълкува в смисъл, че общата номинална топлинна мощност на дадена инсталация трябва да се изчислява при отчитане на наложените от нейния оператор ограничения на максималната номинална топлинна мощност на тази инсталация.
В самото начало следва да се припомни, че предмет на Директива 2003/87 е въвеждането на система за търговия с квоти за емисии, за да се намалят емисиите на парникови газове в атмосферата до равнище, което да предотврати всякаква опасна антропогенна намеса в климатичната система и чиято крайна цел е опазването на околната среда (решение от 11 ноември 2021 г., Energieversorgungscenter Dresden-Wilschdorf,
C‑938/19
,
EU:C:2021:908
, т.
и цитираната съдебна практика).
Член 2, параграф 1 от Директива 2003/87 предвижда, че нейното приложно поле обхваща емисиите от дейностите, изброени в приложение I, и парниковите газове, изброени в приложение II, част от които е и въглеродният диоксид (решение от 28 юли 2016 г., Vattenfall Europe Generation,
C‑457/15
,
EU:C:2016:613
, т.
).
Съгласно член 3, буква д) от посочената директива понятието „инсталация“ е определено като стационарно техническо съоръжение за осъществяване на една или повече от дейностите, изброени в приложение I, както и всякакви други дейности, пряко отнасящи се до тях, които имат техническа връзка с дейностите, осъществявани на този обект и които биха могли да повлияят върху емисиите и замърсяването.
Сред дейностите, посочени в приложение I към същата директива, фигурира изгарянето на горива в инсталации с обща номинална топлинна мощност, превишаваща 20 MW, с изключение на изгарянето в инсталации за изгаряне на опасни или твърди битови отпадъци (решение от 28 юли 2016 г., Vattenfall Europe Generation,
C‑457/15
,
EU:C:2016:613
, т.
).
В точка 3 от това приложение I се установява правило за сумиране, което уточнява условията, при които следва да се прецени дали общата номинална топлинна мощност в рамките на дадена инсталация надвишава 20 MW (вж. в този смисъл решение от 29 април 2021 г., Granarolo,
C‑617/19
,
EU:C:2021:338
, т.
).
По силата на това правило за сумиране общата номинална топлинна мощност на дадена инсталация се изчислява, като се сумират номиналните топлинни мощности на всички технически съоръжения, които са част от нея и в които се изгарят горивата, с изключение на съоръженията с номинална топлинна мощност под 3 MW и на съоръженията, които използват изключително биомаса.
В настоящия случай от акта за преюдициално запитване е видно, че разглежданата в главното производство инсталация, чиято дейност се състои в изгарянето на горива, които произвеждат парникови газове, включва три котела. Въпреки че максимално достижимата номинална топлинна мощност на всеки от тях е над 12 MW, топлинната им мощност може да се ограничи по електронен път съответно на 8,991 MW, 8,791 MW и 8,962 MW. Освен това монтиран от оператора механизъм позволява само два от тези три котела да работят едновременно.
За да се отговори на поставения от запитващата юрисдикция въпрос, на първо място следва да се отбележи, че правилото за сумиране, установено в точка 3 от приложение I към Директива 2003/87, трябва да се тълкува в смисъл, че по принцип налага да се сумира максималната номинална топлинна мощност на всички технически съоръжения, които са част от разглежданата инсталация, дори когато тези съоръжения не работят с пълен капацитет.
Всъщност, първо, това тълкуване съответства на целта на Директива 2003/87, която съгласно член 1 е да се стимулира намаляването на емисии на парникови газове по икономичен и икономически ефективен начин (решение от 20 юни 2019 г., ExxonMobil Production Deutschland,
C‑682/17
,
EU:C:2019:518
, т.
и цитираната съдебна практика).
Така, от една страна, отчитането на максималната номинална топлинна мощност на техническите съоръжения на съответната инсталация при изчисляването на общата номинална топлинна мощност на тази инсталация позволява задълженията, наложени от тази директива, за да се опази околната среда, да се прилагат спрямо повече инсталации, които отделят парникови газове.
От друга страна, подобно отчитане позволява на компетентния за разпределянето на квоти национален орган (наричан по-нататък „компетентният национален орган“) и на операторите да определят трайно инсталациите, които попадат в приложното поле на тази директива.
Впрочем задълженията, които по силата на Директива 2003/87 са наложени на операторите на инсталации, за които се прилага СТЕ на Съюза, и по-специално предвиденото в член 4 задължение за получаване на разрешително за емисии на парникови газове, посоченото в член 14, параграф 3 задължение за осъществяване на мониторинг и за докладване на емисиите на отделени от техните дейности парникови газове и установеното в член 12, параграф 3 задължение по принцип да връщат определен брой квоти, който е равен на общото количество емисии на техните инсталации, биха се оказали изключително трудни по отношение на налагането на спазването им от компетентния национален орган, ако дадена инсталация можеше законосъобразно да бъде включвана или изключвана от СТЕ в зависимост от обикновени временни изменения в обема на дейността ѝ по изгаряне на горива.
Освен това отчитането на максималната номинална топлинна мощност на техническите съоръжения, които са част от дадена инсталация, позволява да се гарантира предвидимостта на ограниченията, наложени на операторите на инсталации, за които се прилага СТЕ на Съюза, и така също може да допринесе за спазването на принципа на правна сигурност, който изисква правната уредба на Съюза да позволява на заинтересованите лица да могат да се запознаят по недвусмислен начин със своите права и задължения и да действат съобразно тях (вж. в този смисъл решение от 25 ноември 2021 г., Aurubis,
C‑271/20
,
EU:C:2021:959
, т.
и цитираната съдебна практика).
Второ, такова тълкуване се подкрепя от член 27а, параграф 3 от Директива 2003/87. По силата на тази разпоредба държавите членки могат да изключат от СТЕ на Съюза резервните или аварийни съоръжения на дадена инсталация, при условие по-специално че са функционирали по-малко от 300 часа годишно през трите години, предхождащи уведомяването за тези съоръжения на Европейската комисия от страна на съответната държава членка. От това следва, че сам по себе си фактът, че през определен период от време техническо съоръжение на дадена инсталация не работи, не означава автоматично, че то не трябва да се вземе предвид, за да се определи дали за инсталацията, от която то е част, се прилага СТЕ на Съюза.
Освен това ръководният документ на Комисията от 18 март 2010 г. във връзка с тълкуването на приложение I към Директива 2003/87 (
Guidance on Interpretation of Annex I of the EU ETS Directive (Ръководство относно тълкуването на приложение I към Директивата на ЕС относно СТЕ
), който, макар да не е обвързващ, може да служи за изясняване на общата структура на тази директива (вж. в този смисъл решение от 18 януари 2018 г., INEOS,
C‑58/17
,
EU:C:2018:19
, т.
и цитираната съдебна практика), уточнява в точка 3.3.1., че общата номинална топлинна мощност обикновено се определя от производителя и се обозначава върху техническия уред със съгласието на съответния контролен орган.
Трето, необходимостта при изчисляването на общата номинална топлинна мощност на дадена инсталация да се отчита максималната номинална топлинна мощност на техническите съоръжения, които са част от нея, се подкрепя и от обстоятелството, че в текстовете на точка 3 от приложение I към Директива 2003/87 на редица езици, по-специално на испански, гръцки, италиански, унгарски, нидерландски или португалски език, изрично се посочва общата „номинална“ топлинна мощност на инсталацията, изчислена като се сумират „номиналните“ топлинни мощности на техническите съоръжения, които са част от нея (вж. по аналогия решение от 22 юни 2021 г., Latvijas Republikas Saeima (Точки за пътнотранспортни произшествия),
C‑439/19
,
EU:C:2021:504
, т.
).
Когато обаче се използва, както в настоящия случай, в технически и енергиен контекст, прилагателното „номинален“ в обичайния му смисъл посочва характеристика или производителност, оповестена от създателя на уред или инсталация, или още максималната постоянна мощност, постигната при нормални условия на работа към момента на одобряването на този уред или тази инсталация, независимо от факта, че посоченият уред или посочената инсталация може евентуално да работи в определени моменти под равнището на подобна максимална мощност.
При това положение, на второ място, не може да се изключи възможността ограничаването на мощността или спирането на инсталация или на техническо съоръжение, което е част от нея, при определени условия да може да се отчете, за да се определи дали общата номинална топлинна мощност на инсталацията остава над 20 MW.
В това отношение следва да се изтъкне, че за да се осигури точността на данните и обстоятелствата, които трябва да се вземат предвид в рамките на СТЕ на Съюза, член 7 от Директива 2003/87 задължава операторите да информират компетентните национални органи за всяко разширяване или значително намаляване на капацитета на техните инсталации, за които може да се изисква актуализиране на разрешителното за емисии на парникови газови (вж. в този смисъл решение от 8 март 2017 г., ArcelorMittal Rodange и Schifflange,
C‑321/15
,
EU:C:2017:179
, т.
и
). От това следва, че когато самият горивен капацитет на дадена инсталация бъде намален под 20 MW, този оператор трябва да може да изтъкне пред компетентния национален орган, че вече не е задължен да притежава разрешително за емисии за своята инсталация.
Освен това, когато са наложени постоянни и проверими ограничения на максималната номинална топлинна мощност на дадена инсталация или на едно от нейните съоръжения, би било в противоречие с целта на Директива 2003/87, както е посочено в точка 32 от настоящото съдебно решение, да не се вземат предвид такива ограничения, за да се определи дали тази инсталация остава в обхвата на СТЕ на Съюза.
Впрочем в точка 4.3 от ръководния документ, посочен в точка 38 от настоящото съдебно решение, се уточнява, че правни или физически ограничения, които действително възпрепятстват пълното използване на максималната мощност на горене, могат да бъдат взети предвид, доколкото, от една страна, тези ограничения са ясно определени от компетентния национален орган в подлежащ на изпълнение акт, и от друга страна, те подлежат на редовен контрол от страна на споменатия орган.
С оглед на гореизложеното и като се имат предвид по-специално необвързващите насоки, дадени в посочения ръководен документ, следва да се приеме, че за целите на правилото за сумиране, предвидено в точка 3 от приложение I към Директива 2003/87, максималната номинална топлинна мощност на техническо съоръжение, което е част от дадена инсталация, не трябва да се отчита в нейната цялост, когато, от една страна, производственият ѝ капацитет е бил намален за постоянно от нейния оператор, а именно по такъв начин, че това намаление не може да бъде променено без съществена техническа намеса или без съгласието на компетентния национален орган, и от друга страна, както това намаление, така и постоянният му характер, могат да бъдат действително проверени от този орган. Посоченият оператор трябва да представи на споменатия орган необходимите за това доказателства.
Ако посочените в предходната точка от настоящото съдебно решение условия са изпълнени, от извеждането от експлоатация на техническо съоръжение, което е част от дадена инсталация, от своя страна следва, че максималната номинална топлинна мощност на това съоръжение не трябва да се отчита за целите на правилото за сумиране.
С оглед на всички гореизложени съображения на поставения от запитващата юрисдикция въпрос следва да се отговори, че точка 3 от приложение I към Директива 2003/87 трябва да се тълкува в смисъл, че общата номинална топлинна мощност на дадена инсталация трябва да се изчислява, като се събере максималната номинална топлинна мощност на техническите съоръжения, които са част от нея, освен когато въведените от оператора ограничения на тази максимална номинална топлинна мощност са постоянни и когато наличието на тези ограничения и постоянният им характер действително могат да бъдат проверени от компетентния за разпределението на квотите национален орган.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (десети състав) реши:

Точка 3 от приложение I към Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 година за установяване на система за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Съюза и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета, изменена с Директива (ЕС) 2018/410 на Европейския парламент и на Съвета от 14 март 2018 г., трябва да се тълкува в смисъл, че общата номинална топлинна мощност на дадена инсталация трябва да се изчислява, като се събере максималната номинална топлинна мощност на техническите съоръжения, които са част от нея, освен когато въведените от оператора ограничения на тази максимална номинална топлинна мощност са постоянни и когато наличието на тези ограничения и постоянният им характер действително могат да бъдат проверени от компетентния за разпределението на квотите национален орган.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: унгарски.
(
)	Действащ генерален адвокат при представянето на делото в общото събрание на 28 септември 2021 г.