CELEX: 62021CJ0065
Pritožbe
Okolje
Uredba (ES) št. 1272/2008
Razvrščanje, označevanje in pakiranje snovi ter zmesi
Uredba (EU) št. 944/2013
Uvrstitev visokotemperaturne smole, premogovega katrana, med snovi akutne strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H400) in kronične strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H410)
Razveljavitev
Odškodninska tožba

Družbe SGL Carbon SE, Química del Nalón SA, nekdanja Industrial Química del Nalón SA, Deza a.s. in Bilbaína de Alquitranes SA s pritožbami predlagajo razveljavitev sodb Splošnega sodišča Evropske unije z dne 16. decembra 2020, in sicer SGL Carbon/Komisija (T‑639/18, neobjavljena, v nadaljevanju: prva izpodbijana sodba;
EU:T:2020:628
), Industrial Química del Nalón/Komisija (T‑635/18, v nadaljevanju: druga izpodbijana sodba;
EU:T:2020:624
), Deza/Komisija (T‑638/18, neobjavljena, v nadaljevanju: tretja izpodbijana sodba;
EU:T:2020:627
) in Bilbaína de Alquitranes/Komisija (T‑645/18, neobjavljena, v nadaljevanju: četrta izpodbijana sodba;
EU:T:2020:629
) (v nadaljevanju skupaj: izpodbijane sodbe), s katerimi je to zavrnilo njihove tožbe za plačilo odškodnine, ki naj bi jo utrpele zaradi sprejetja Uredbe Komisije (EU) št. 944/2013 z dne 2. oktobra 2013 o spremembi Uredbe (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta o razvrščanju, označevanju in pakiranju snovi ter zmesi (
UL 2013, L 261, str. 5
) (v nadaljevanju: sporna uredba) z namenom njene prilagoditve tehničnemu in znanstvenemu napredku, s katero je bila visokotemperaturna smola, premogov katran, uvrščena med snovi akutne strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H400) in kronične strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H410).
Pravni okvir
V uvodnih izjavah od 5 do 8 Uredbe (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o razvrščanju, označevanju in pakiranju snovi ter zmesi, o spremembi in razveljavitvi direktiv 67/548/EGS in 1999/45/ES ter spremembi Uredbe (ES) št. 1907/2006 (
UL 2008, L 353, str. 1
), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 286/2011 z dne 10. marca 2011 (
UL 2011, L 83, str. 1
) (v nadaljevanju: Uredba št. 1272/2008), je navedeno:
„(5)
Z namenom olajšanja svetovne trgovine in hkratnega varovanja zdravja ljudi in okolja so se v okviru Združenih narodov v obdobju 12 let z vso pozornostjo razvijali usklajeni kriteriji za razvrščanje in označevanje, rezultat tega pa je globalno usklajeni sistem za razvrščanje in označevanje kemikalij (Globally Harmonised System of Classification and Labelling of Chemicals, v nadaljnjem besedilu ‚GHS‘).
(6)
Ta uredba sledi mnogim izjavam, s katerimi je Skupnost potrdila svoj namen prispevati h globalni uskladitvi kriterijev za razvrščanje in označevanje ne le na ravni ZN, temveč tudi z vključitvijo mednarodno dogovorjenih meril GHS v zakonodajo Skupnosti.
(7)
Koristi za podjetja bodo vedno večje, čim več bo držav v svetu, ki bodo v svojo zakonodajo vključile merila GHS. Skupnost bi morala igrati vodilno vlogo v tem procesu in druge države spodbujati k temu, da ji sledijo, in tako industriji v Skupnosti zagotoviti konkurenčno prednost.
(8)
Zato je nujno, da se v Skupnosti uskladijo določbe in kriteriji za razvrščanje ter označevanje snovi, zmesi in nekaterih posebnih izdelkov, pri čemer se upoštevajo kriteriji za razvrščanje in pravila za označevanje GHS, ter se s tem gradi na 40-letnih izkušnjah, pridobljenih pri izvajanju obstoječe zakonodaje Skupnosti o kemikalijah, in ohrani raven varovanja, ki je že bila dosežena s sistemom usklajevanja razvrščanja in označevanja, z razredi nevarnosti Skupnosti, ki še niso del GHS, in z obstoječimi pravili za označevanje in pakiranje.“
Člen 1(1) Uredbe št. 1272/2008 določa:
„Namen te uredbe je zagotoviti visoko raven varovanja zdravja ljudi in okolja ter prosti pretok snovi [in] zmesi […] z:
(a)
uskladitvijo kriterijev za razvrščanje snovi in zmesi ter pravil o označevanju in pakiranju nevarnih snovi in zmesi;
[…]“.
Člen 3, prvi odstavek, te uredbe določa:
„Snov ali zmes, ki ustreza kriterijem za fizikalne nevarnosti, nevarnosti za zdravje ali nevarnosti za okolje, opredeljene v delih 2 do 5 Priloge I, je nevarna in se razvrsti v skladu z ustreznim razredom nevarnosti iz navedene priloge.“
Člen 37 navedene uredbe se nanaša na „[p]ostopek za usklajeno razvrščanje in označevanje snovi“. Ta člen v odstavku 1 določa:
„Pristojni organ lahko Agenciji predloži predlog za usklajeno razvrstitev in označitev snovi, po potrebi pa tudi posebne mejne koncentracije ali [množilne faktorje (v nadaljevanju: M-faktorje) ali predlog za njihov pregled.“
V skladu s členom 37(4) te uredbe Odbor za oceno tveganja Evropske agencije za kemikalije (ECHA) (v nadaljevanju: OOT), vzpostavljen s členom 76(1)(c) Uredbe (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (
UL 2006, L 396, str. 1
, popravek
UL 2007, L 136, str. 3
), sprejme mnenje o vsakem predlogu, „predloženem v skladu z odstavkom 1 ali 2, in sicer v 18 mesecih po prejemu predloga, pri čemer zadevnim stranem omogoči, da predložijo pripombe“, ECHA pa „to mnenje in vse morebitne pripombe sporoči Komisiji“.
Postopek sprejetja predlaganih razvrstitev je določen v členu 37(5) Uredbe št. 1272/2008 tako:
„Če Komisija meni, da je usklajena razvrstitev in označitev zadevne snovi ustrezna, nemudoma predloži osnutek sklepa o vključitvi te snovi, skupaj z ustreznimi elementi razvrstitve in označitve, v tabelo 3.1 dela 3 Priloge VI, po potrebi pa tudi posebne mejne koncentracije ali M-faktorje.
[…]“.
Priloga I k tej uredbi je naslovljena „Zahteve za razvrščanje in označevanje nevarnih snovi in zmesi“. V uvodnem delu te priloge je med drugim pojasnjeno, da ta določa kriterije razvrščanja snovi in zmesi v razrede nevarnosti.
Točka 4.1.1.1 Priloge I k navedeni uredbi določa:
„(a)
‚Akutna strupenost za vodno okolje‘ pomeni inherentno lastnost snovi, ki škodi vodnemu organizmu pri kratkotrajni izpostavljenosti tej snovi v vodi.
[…]
(g)
‚Kronična strupenost za vodno okolje‘ pomeni inherentno lastnost snovi, ki povzroča škodljive učinke na vodne organizme med izpostavljenostjo v vodi, in se določi glede na življenjski krog organizma.
[…]“.
Ta priloga v točki 4.1.3, naslovljeni „Merila za razvrstitev zmesi“, določa:
„4.1.3.1.
Sistem za razvrščanje zmesi zajema vse razvrstitvene kategorije, ki se uporabljajo za snovi, tj. kategorijo akutnosti 1 in kategorije kroničnosti [od 1 do 4]. Da bi se za razvrstitev glede na nevarnost za vodno okolje uporabili vsi razpoložljivi podatki, se po potrebi upošteva naslednje:
,Bistvene sestavine‘ zmesi so tiste, ki so razvrščene v ,kategorijo akutnosti 1‘ ali ,kategorijo kroničnosti 1‘ in so prisotne v koncentraciji 0,1 % (masni delež) ali več, in tiste, ki so razvrščene v ,kategorijo kroničnosti 2‘, ,kategorijo kroničnosti 3‘ ali ,kategorijo kroničnosti 4‘ in so prisotne v koncentraciji 1 % (masni delež) ali več, razen če se domneva (npr. pri zelo strupenih sestavinah (glej točko 4.1.3.5.5.5)), da je sestavina, ki je prisotna v manjši koncentraciji, še vedno lahko bistvena za razvrstitev zmesi kot nevarne za vodno okolje. Na splošno se za snovi, ki so razvrščene v ,kategorijo akutnosti 1‘ ali v ‚kategorijo kroničnosti 1‘, upošteva koncentracija (0,1/M) %. ([z]a razlago M-faktorja glej oddelek 4.1.3.5.5.5).
4.1.3.2.
Razvrščanje nevarnosti za vodno okolje poteka v več stopnjah in je odvisno od vrste razpoložljivih podatkov o zmesi in njenih sestavinah. Diagram 4.1.2 prikazuje korake v postopku.
Stopenjski pristop vključuje:
–
razvrstitev na podlagi preskušenih zmesi,
–
razvrstitev na podlagi premostitvenih načel,
–
uporabo ‚seštevanja razvrščenih sestavin‘ in/ali ‚formule dodajanja‘.“
Navedena priloga v točki 4.1.3.5.5 z naslovom „Metoda seštevanja“ določa:
„[…]
4.1.3.5.5.1.1.
Pri kategorijah kroničnosti od 1 do 3 za razvrstitev snovi se merila za določitev strupenosti med posameznimi kategorijami razlikujejo za faktor 10. Snovi, ki so razvrščene kot zelo strupene, lahko zato prispevajo k razvrstitvi zmesi v kategorijo manjše strupenosti. Pri izračunu teh razvrstitvenih kategorij je zato treba upoštevati prispevek vsake snovi, ki je razvrščena v kategorijo kroničnosti 1, 2 ali 3.
4.1.3.5.5.1.2.
Kadar zmes vsebuje sestavine, razvrščene v kategorijo akutnosti 1 ali kategorijo kroničnosti 1, je treba upoštevati, da te sestavine, kadar je njihova akutna strupenost nižja od 1 mg/l in/ali njihova kronična strupenost nižja od 0,1 mg/l (če niso hitro razgradljive) ter 0,01 mg/l (če so hitro razgradljive), prispevajo k strupenosti zmesi tudi pri nizki koncentraciji. Tako strupene so pogosto lahko aktivne sestavine v pesticidih, pa tudi nekatere druge snovi, kot so organokovinske spojine. Posledica uporabe običajnih splošnih mejnih koncentracij v takšnih okoliščinah je, da je zmes razvrščena v nižji razred, kot bi sicer morala biti. Za upoštevanje zelo strupenih sestavin se zato uporabijo množilni faktorji, kot je opisano v oddelku 4.1.3.5.5.5.“
V točki 4.1.3.5.5.3 iste priloge, naslovljeni „Razvrstitev v kategorijo akutnosti 1“, je navedeno:
„4.1.3.5.5.3.1
Najprej se upoštevajo vse sestavine, razvrščene v kategorijo akutnosti 1. Če je seštevek koncentracij (v %) teh sestavin, pomnožen z ustreznimi M-faktorji, večji od 25 %, se celotna zmes razvrsti v kategorijo akutnosti 1.
[…]“.
Priloga I k Uredbi št. 1272/2008 v točki 4.1.3.5.5.4, naslovljeni „Razvrstitev v kategorije kroničnosti 1, 2, 3 in 4“, določa:
„4.1.3.5.5.4.1
Najprej se upoštevajo vse sestavine, razvrščene v kategorijo kroničnosti 1. Če je seštevek koncentracij (v %) teh sestavin, pomnožen z ustreznimi M-faktorji, enak ali večji od 25 %, se celotna zmes razvrsti v kategorijo kroničnosti 1. Če je rezultat izračuna razvrstitev zmesi v kategorijo kroničnosti 1, je postopek razvrstitve končan.“
Ta priloga v točki 4.1.3.5.5.5 z naslovom „Zmesi z zelo strupenimi sestavinami“ določa:
„4.1.3.5.5.5.1.
Sestavine, ki so razvrščene v kategorijo akutnosti 1 in kategorijo kroničnosti 1, njihova strupenost pa je pod 1 mg/l in/ali kronična strupenost pod 0,1 mg/l (če niso hitro razgradljive) ter 0,01 mg/l (če so hitro razgradljive), prispevajo k strupenosti zmesi celo pri nizkih koncentracijah, zato se jim pri uporabi metode seštevanja razvrstitev običajno določi višji ponder. Če zmes vsebuje sestavine, razvrščene v kategorijo akutnosti ali kroničnosti 1, se uporabi eno od naslednjega:
–
stopenjski pristop iz [točk] 4.1.3.5.5.3 in 4.1.3.5.5.4, pri katerem se uporabi ponderirana vsota, ki se dobi tako, da se koncentracije sestavin iz kategorije akutnosti 1 in kategorije kroničnosti 1 pomnožijo s faktorjem, namesto da bi se deleži zgolj sešteli skupaj. To pomeni, da se koncentracija iz ‚kategorije akutnosti 1‘ v levem stolpcu tabele 4.1.1 in koncentracija iz ‚kategorije kroničnosti 1‘ v levem stolpcu tabele 4.1.2 pomnožita z ustreznim množilnim faktorjem. Množilni faktorji, ki se uporabljajo za te sestavine, se določijo na podlagi vrednosti strupenosti, kot je povzeto v tabeli 4.1.3 spodaj. Za razvrstitev zmesi, ki vsebuje sestavine iz kategorije akutnosti/kroničnosti 1, je zato treba poznati vrednost M-faktorja, da se lahko uporabi metoda seštevanja.
[…]“.
Dejansko stanje in izpodbijana sodba
SGL Carbon (zadeva C‑65/21 P) je matična družba skupine družb, ki proizvajajo ogljikove in grafitne proizvode, katerih ena od surovin je visokotemperaturni premogov katran (v nadaljevanju: CTPHT). Družbe Química del Nalón (zadeva C‑73/21 P), Deza (zadeva C‑74/21 P) in Bilbaína de Alquitranes (zadeva C‑75/21 P) so proizvajalci te snovi.
Dejansko stanje je bilo v točkah od 16 do 21 izpodbijanih sodb opisano tako:
„16
CTPHT je v skladu z njenim opisom v tabelah 3.1 in 3.2 iz Priloge VI k Uredbi št. 1272/2008 ostanek destilacije visokotemperaturnega premogovega katrana, in sicer črna trdna snov z razmehčiščem v razponu približno od 30 do 180 °C, ki sestoji predvsem iz kompleksne zmesi vsaj tričlenskih kondenziranih obročev aromatskih ogljikovodikov. […] CTPHT se uporablja predvsem za proizvodnjo veziv za elektrode, namenjene za industrijo aluminija in jeklarsko industrijo.
Kraljevina Nizozemska je septembra 2010 v skladu s členom 37 Uredbe št. 1272/2008 ECHA predložila dokumentacijo, v kateri je predlagala, naj se CTPHT razvrsti med rakotvorne snovi 1A (H350), mutagene snovi 1B (H340), snovi, strupene za razmnoževanje, 1B (H360FD), snovi akutne strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H400) in kronične strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H410).
ECHA je po tem, ko je v okviru javnega posvetovanja prejela pripombe v zvezi z zadevno dokumentacijo, to dokumentacijo posredovala OOT.
OOT je 21. novembra 2011 sprejel mnenje o CTPHT, v katerem je soglasno potrdil predlog Kraljevine Nizozemske. Temu mnenju sta bila priložena referenčni dokument s podrobno analizo OOT (v nadaljevanju: referenčni dokument) in dokument z odgovori Kraljevine Nizozemske na pripombe, predložene v zvezi z dokumentacijo, ki jo je pripravila ta država članica.
OOT je glede uvrstitve CTPHT med snovi, ki so strupene za vodno okolje, v mnenju navedel – kot je Kraljevina Nizozemska predlagala v svoji dokumentaciji, predloženi ECHA – da ta ne more temeljiti na podatkih, pridobljenih s študijami, ki sledijo pristopu „
Water-Accommodated Fraction
“ (pristop frakcije, prilagojene za vodo). OOT je to ugotovitev obrazložil z navedbama, na eni strani, da so bili ti podatki pridobljeni brez ultravijoličnega (UV) obsevanja, čeprav so nekateri policiklični aromatski ogljikovodiki (v nadaljevanju: PAO), sestavine CTPHT, fototoksični in, na drugi strani, da so bile zadevne študije opravljene z enim samim polnjenjem. Tako je sklenil – kot je Kraljevina Nizozemska predlagala v svoji dokumentaciji, predloženi ECHA – da je treba to snov razvrstiti na podlagi drugačnega pristopa, pri katerem se CTPHT obravnava kot zmes. V skladu s tem pristopom je bilo 16 sestavin PAO v CTPHT, ki jih je Environmental Protection Agency (EPA, Agencija Združenih držav za varstvo okolja) opredelila kot prednostne snovi in za katere je bilo na voljo dovolj podatkov o vplivih in izpostavljenosti, ločeno analiziranih glede na njihove strupene učinke za vodno okolje. Uporabljena je bila metoda iz točke 4.1.3.5.5 Priloge I k Uredbi št. 1272/2008, pri kateri se je ugotovila vsota rezultatov, pridobljenih z dodelitvijo multiplikacijskih faktorjev (v nadaljevanju: M-faktorji) različnim sestavinam PAO, da bi se pripisala večja teža zelo strupenim sestavinam CTPHT (v nadaljevanju: metoda seštevanja), in ta analiza je po navedbah mnenja OOT pokazala, da je treba CTPHT uvrstiti med snovi akutne strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H400) in kronične strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H410).
Evropska komisija je na podlagi mnenja OOT 2. oktobra 2013 sprejela [sporno] uredbo […]. V skladu s členom 1(2)(a)(i) in (b)(i) [sporne] uredbe […] v povezavi s prilogama II in IV k tej uredbi je bila CTPHT razvrščena med rakotvorne snovi kategorije 1A (H350), mutagene snovi kategorije 1B (H340), snovi, strupene za razmnoževanje, kategorije 1B (H360FD), snovi akutne strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H400) in kronične strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H410). V skladu s členom 3(3) [sporne] uredbe se ta razvrstitev uporablja od 1. aprila 2016. V skladu z uvodno izjavo 5 [sporne] uredbe […] je bilo v zvezi s CTPHT predvideno daljše prehodno obdobje, preden se začne uporabljati usklajena razvrstitev, da se izvajalcem omogoči, da izpolnijo obveznosti, ki izhajajo iz nove usklajene razvrstitve za snovi, ki so razvrščene kot zelo strupene za vodne organizme, ki lahko dolgoročno vplivajo na vodno okolje, zlasti tiste obveznosti, ki so navedene v členu 3 in Prilogi III k Direktivi 2008/68/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. septembra 2008 o notranjem prevozu nevarnega blaga (
UL 2008, L 260, str. 13
).
[Pritožnice in več drugih družb] je 20. decembra 2013 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložil[o] tožbo, ki je bila vpisana pod opravilno številko T‑689/13, s katero je predlagala razglasitev ničnosti [sporne] uredbe v delu, v katerem je bila CTPHT razvrščena med snovi akutne strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H400) in kronične strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H410).
Splošno sodišče je s sodbo z dne 7. oktobra 2015, Bilbaína de Alquitranes in drugi/Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
), [sporno] uredbo […] razglasilo za nično v delu, v katerem je bila CTPHT razvrščena med snovi akutne strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H400) in kronične strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H410).“
Komisija je 17. decembra 2015 v sodnem tajništvu Sodišča vložila pritožbo zoper sodbo z dne 7. oktobra 2015, Bilbaína de Alquitranes in drugi/Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
).
Sodišče je s sodbo z dne 22. novembra 2017, Komisija/Bilbaína de Alquitranes in drugi (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), zavrnilo pritožbo Komisije.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijane sodbe
Pritožnice in še dve družbi so vsaka posebej v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 23. oktobra 2018 vložile odškodninske tožbe za povračilo škode, za katero menijo, da so jo utrpele zaradi nezakonite uvrstitve, s sporno uredbo, CTPHT med snovi akutne strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H400) in kronične strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H410).
Po eni strani so trdile, da nezakonitost te uvrstitve, kakor je bila ugotovljena s sodbo Splošnega sodišča z dne 7. oktobra 2015, Bilbaína de Alquitranes in drugi/Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
), in ki je bila potrjena s sodbo Sodišča z dne 22. novembra 2017, Komisija/Bilbaína de Alquitranes in drugi (
C‑691/15
,
EU:C:2017:882
), pomeni dovolj resno kršitev pravnega pravila, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom. Po drugi strani so trdile, da jim je zaradi te nezakonitosti nastala finančna škoda v skupnem znesku 1.022.172 EUR, ki je seštevek več stroškov: prvič, stroškov prilagoditve embalaže in podrobna pravila za prevoz, kakor izhajajo iz standardnih predpisov Združenih narodov za prevoz nevarnega blaga, in sicer med drugim Evropskega sporazuma o mednarodnem prevozu nevarnega blaga po cesti, pravilnika o mednarodnem železniškem prevozu nevarnega blaga in Mednarodnega pomorskega zakonika o nevarnem blagu; drugič, dodatnih stroškov, nastalih zaradi razvrstitve, določene s sporno uredbo, za posodobitev varnostnih listov v skladu z Uredbo št. 1907/2006; tretjič, stroškov, nastalih zaradi uskladitve z Direktivo 2012/18/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o obvladovanju nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi, ki spreminja in nato razveljavlja Direktivo Sveta 96/82/ES (
UL 2012, L 197, str. 1
), ki bi se zaradi nezakonite razvrstitve CTPHT uporabljala zanje.
Splošno sodišče je s šestimi sodbami, izdanimi 16. decembra 2020, med katerimi so bile izpodbijane sodbe, te odškodninske tožbe zavrnilo z obrazložitvijo, da prvi pogoj za nastanek nepogodbene odgovornosti Unije, in sicer obstoj dovolj resne kršitve pravnega pravila, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom, ni bil izpolnjen.
Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
S sklepom z dne 19. oktobra 2021 so bile zadeve C‑65/21 P in od C‑73/21 P do C‑75/21 P združene za ustni postopek in izdajo sodbe.
Pritožnice s pritožbami, ki imajo enako besedilo, Sodišču predlagajo, naj:
–
izpodbijane sodbe razveljavi;
–
zadeve vrne v razsojanje Splošnemu sodišču in
–
pridrži odločitev o stroških tega postopka, da bo Splošno sodišče odločilo o tem, ko bo znova odločalo o zadevi.
Komisija, Kraljevina Španija in ECHA Sodišču predlagajo, naj:
–
pritožbe zavrne in
–
pritožnicam naloži plačilo stroškov.
Pritožba
Pritožnice v utemeljitev pritožbe navajajo šest pritožbenih razlogov.
Prvi pritožbeni razlog
Trditve strank
Pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče v točki 71 prve izpodbijane sodbe, točki 72 druge izpodbijane sodbe, točki 69 tretje izpodbijane sodbe in v točki 72 četrte izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo s tem, da je kot nedopusten zavrglo tožbeni razlog, ki se nanaša na to, da je Komisija kršila dolžnost skrbnega ravnanja, ker ta tožbeni razlog ni bil posebej in samostojno naveden v vlogah, s katerimi se postopek začne. Splošno sodišče naj bi napačno presodilo, da je treba ta tožbeni razlog razlikovati od tožbenega razloga, v skladu s katerim je Komisija storila očitno napako pri presoji, ker ni upoštevala elementa, ki je upošteven za razvrstitev CTPHT. Ker so tožeče stranke v tožbah zatrjevale očitno napako Komisije pri presoji, naj poleg tega ne bi bilo treba navajati dodatnega tožbenega razloga, ki se nanaša na to, da je Komisija kršila dolžnost skrbnega ravnanja.
Komisija ob podpori ECHA in španska vlada izpodbijata to argumentacijo in menita, da je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti.
Presoja Sodišča
Splošno sodišče je v točkah izpodbijanih sodb, navedenih v točki 26 te sodbe, tožbeni razlog, ki se je nanašal na to, da je Komisija kršila dolžnost skrbnega ravnanja, razglasilo za nedopusten, ker tožeče stranke te kršitve niso posebej in samostojno zatrjevale v vlogah, s katerimi se postopek začne, temveč šele v replikah, in ker tega tožbenega razloga ni mogoče šteti niti za razširitev tožbenega razloga, ki je že bil vsebovan v teh tožbah.
Tožeče stranke v bistvu trdijo, da se tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja, ne razlikuje od tožbenega razloga, ki se nanaša na očitno napako pri presoji, ki so jo navedle v tožbah in ki torej pomeni le njegovo razširitev.
Dolžnost skrbnega ravnanja, ki je neločljivo povezana z načelom dobrega upravljanja in se na splošno uporablja za delovanje uprave Unije v njenih odnosih z javnostjo, tej upravi nalaga, da ravna skrbno in preudarno (sodbi z dne 16. decembra 2008, Masdar (UK)/Komisija,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
, točki
in
, in z dne 4. aprila 2017, Varuh človekovih pravic/Staelen,
C‑337/15 P
,
EU:C:2017:256
, točka
).
Zavezuje institucije Unije pri izvajanju njihove diskrecijske pravice. Kadar stranka zatrjuje očitno napako pri presoji, ki naj bi jo storila pristojna institucija, mora sodišče Unije preveriti, ali je ta institucija skrbno in nepristransko preučila vse upoštevne okoliščine primera (sodbi z dne 18. julija 2007, Industrias Químicas del Vallés/Komisija,
C‑326/05 P
,
EU:C:2007:443
, točka
, in z dne 22. novembra 2017, Komisija/Bilbaína de Alquitranes in drugi,
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
, točka
).
Iz te sodne prakse Sodišča izhaja, da se tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja, pogosto ujema s tožbenim razlogom, ki se nanaša na očitno napako pri presoji. Res je, da skrbno in nepristransko upoštevanje vseh upoštevnih okoliščin primera samo po sebi ne zadostuje za to, da bi se zadevni instituciji preprečilo, da stori očitno napako pri presoji. Vendar je kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja s strani te institucije najobičajnejši vzrok zanjo.
To zlasti velja za očitno napako pri presoji, ki jo je v obravnavanem primeru storila Komisija s tem, da je CTPHT razvrstila med snovi akutne strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H400) in kronične strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H410) na podlagi njenih sestavin, ki jo je Splošno sodišče ugotovilo v točki 30 sodbe z dne 7. oktobra 2015, Bilbaína de Alquitranes in drugi/Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
), ker Komisija „ni upoštevala vseh upoštevnih okoliščin“. Sodišče je v točki 55 sodbe z dne 22. novembra 2017, Komisija/Bilbaína de Alquitranes in drugi (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
, točka
), potrdilo to ugotovitev Splošnega sodišča.
Iz točke 55 začetne vloge družbe SGL Carbon, točke 46 začetne vloge družbe Química del Nalón, točke 46 začetne vloge družbe Deza in točke 45 začetne vloge družbe Bilbaína de Alquitranes pa izhaja, da so te Komisiji očitale, da je storila očitno napako pri presoji. Ta napaka je poleg tega temelj njihovih odškodninskih zahtevkov, kot je Splošno sodišče opozorilo v točki 61 prve izpodbijane sodbe, točki 62 druge izpodbijane sodbe, točki 59 tretje izpodbijane sodbe in točki 62 četrte izpodbijane sodbe.
Zato je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je kot nedopusten zavrglo tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja, ker ne pomeni razširitve razloga, ki je že vsebovan v vlogah, s katerimi se je začel postopek, ampak samostojen tožbeni razlog, ki je bil uveljavljan prepozno.
Vendar dejstvo, da je bil tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja, napačno obravnavan kot samostojen in je bil zato zavržen kot prepozen, ni vplivalo na preizkus tožbe na prvi stopnji, ker se ta trditev, kot je razvidno iz točk 32 in 33 te sodbe, prekriva s trditvijo, ki se nanaša na očitno napako pri presoji, ki je bila navedena v vlogah, s katerimi se je začel postopek, kot je razvidno iz točke 34 te sodbe, in ki jo je Splošno sodišče preučilo in zavrnilo. Poleg tega je Splošno sodišče v zadnjem stavku točke 114 prve izpodbijane sodbe, točke 115 druge izpodbijane sodbe, točke 112 tretje izpodbijane sodbe in točke 115 četrte izpodbijane sodbe vsekakor – čeprav zaradi celovitosti obravnave – vsebinsko odgovorilo na tožbeni razlog, ki se je nanašal na kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja, in je menilo, da ta kršitev ni dovolj resna za nastanek odgovornosti Unije.
Iz tega sledi, da je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti kot brezpredmeten.
Četrti pritožbeni razlog
Trditve strank
Pritožnice s četrtim pritožbenim razlogom, ki ga je treba preučiti po prvem pritožbenem razlogu, saj se tako kot prvi pritožbeni razlog nanaša na domnevno kršitev obveznosti skrbnega ravnanja, trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo merilo previdnosti in skrbnega ravnanja. V utemeljitev tega pritožbenega razloga navajajo točki 104 in 105 prve izpodbijane sodbe, točki 105 in 106 druge izpodbijane sodbe, točki 102 in 103 tretje izpodbijane sodbe ter točki 105 in 106 četrte izpodbijane sodbe.
S prvim delom tega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očitajo, da je na podlagi mnenja OOT ugotavljalo, ali je bila topnost v Uredbi št. 1272/2008 izrecno omenjena kot eden od upoštevnih elementov, namesto da bi preučilo, ali je Komisija upoštevala ustaljeno pravno načelo, v skladu s katerim se morajo upoštevati vsi upoštevni dejavniki. Trditve Splošnega sodišča naj zato ne bi bile upoštevne glede besedila njihovih tožb.
Pritožnice z drugim delom tega pritožbenega razloga menijo, da Splošno sodišče pri presoji, ali je Komisija ravnala previdno in skrbno, ne bi smelo upoštevati zgolj mnenja OOT, ker ta odbor sam ni zavezan k previdnosti in skrbnosti.
Komisija ob podpori ECHA in španska vlada izpodbijata utemeljenost tega pritožbenega razloga.
Presoja Sodišča
Pritožnice s prvim delom četrtega pritožbenega razloga v bistvu trdijo, da je Splošno sodišče storilo napako s tem, da je štelo, da nezakonitost, ki jo je storila Komisija, izhaja iz kršitve Uredbe št. 1272/2008, čeprav je ta nezakonitost, kot so navedle v svojih vlogah, s katerimi se je začel postopek, posledica neupoštevanja vseh upoštevnih elementov, to je kršitve dolžnosti skrbnega ravnanja.
Kot je Splošno sodišče opozorilo v izpodbijanih sodbah, je vzpostavitev nepogodbene odgovornosti Unije odvisna od izpolnitve več pogojev, in sicer mora obstajati dovolj resna kršitev pravnega pravila, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom, škoda mora biti dejanska, med kršitvijo obveznosti, ki je naložena avtorju akta, in škodo, ki je nastala oškodovancu, pa mora obstajati vzročna zveza (sodba z dne 10. septembra 2019, HTTS/Svet (
C‑123/18 P
,
EU:C:2019:694
, točka
in navedena sodna praksa).
Glede prvega od teh pogojev je Splošno sodišče v točki 61 prve izpodbijane sodbe, v točki 62 druge izpodbijane sodbe, v točki 59 tretje izpodbijane sodbe in v točki 62 četrte izpodbijane sodbe ugotovilo, „da se kršeno pravilo, kot sta Splošno sodišče in nato Sodišče ugotovili v svojih sodbah, nahaja v točki 4.1.3.5.5 Priloge I k navedeni uredbi in da je to metoda seštevanja“.
Poudariti je treba, da ta metoda razvrstitve zmesi, ki so nevarne za vodno okolje, pomeni izračun seštevka koncentracij sestavin, ki spadajo v kategoriji akutne ali kronične strupenosti, pri čemer se vsaka ponderira z M–faktorjem, ki ustreza njihovemu profilu strupenosti. Kot je Sodišče navedlo v točki 51 sodbe z dne 22. novembra 2017, Komisija/Bilbaína de Alquitranes in drugi (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), navedena metoda temelji na predpostavki, da so upoštevane sestavine stoodstotno topne. Vendar se sestavine CTPHT iz CTPHT izločajo le v omejenem obsegu in ta snov je zelo stabilna, kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točki 32 sodbe z dne 7. oktobra 2015, Bilbaína de Alquitranes in drugi/Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
).
Iz te ugotovitve Splošno sodišče v točki 30 zadnjenavedene sodbe ni izpeljalo, da je Komisija kršila metode seštevanja, temveč da je storila očitno napako pri presoji pri uporabi te metode za izračun strupenosti CTPHT za vodno okolje. Sodišče je v točkah od 49 do 55 sodbe z dne 22. novembra 2017, Komisija/Bilbaína de Alquitranes in drugi (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), menilo, da pri tej presoji Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je mogoče nepogodbeno odgovornost Unije uveljavljati, ne da bi bilo kršeno določeno pravno pravilo. Iz ustaljene sodne prakse Sodišča namreč izhaja, da se ta odgovornost lahko uveljavlja tudi, kadar institucija Unije uporabi določeno pravno pravilo, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom, če je ta institucija očitno in resno kršila meje svoje diskrecijske pravice (glej v tem smislu sodbe z dne 5. marca 1996, Brasserie du pêcheur in Factortame,
C‑46/93 in C‑48/93
,
EU:C:1996:79
, točka
; z dne 4. julija 2000, Bergaderm in Goupil/Komisija,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
, točka
, in z dne 30. maja 2017, Safa Nicu Sepahan/Svet,
C‑45/15 P
,
EU:C:2017:402
, točka
).
V obravnavani zadevi se zdi, da je Splošno sodišče z ugotovitvijo iz točk izpodbijanih sodb, navedenih v točki 44 te sodbe, v skladu s katero je Komisija kršila metodo seštevanja, kršilo obseg sodbe Splošnega sodišča z dne 7. oktobra 2015, Bilbaína de Alquitranes in drugi/Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
), in sodbe Sodišča z dne 22. novembra 2017, Komisija/Bilbaína de Alquitranes in drugi (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
).
Vendar iz branja izpodbijanih sodb v celoti izhaja, da opredelitev nezakonitosti, ki jo je storila Komisija, kot kršitve pravila o metodi seštevanja ne ustreza končnemu stališču, ki ga je Splošno sodišče sprejelo v navedenih sodbah.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče v točki 89 prve izpodbijane sodbe, v točki 90 druge izpodbijane sodbe, točki 87 tretje izpodbijane sodbe in v točki 90 četrte izpodbijane sodbe odločilo, da želi preučiti, ali je „neizpolnitev obveznosti Komisije“ pomenila dovolj resno kršitev v smislu preudarkov, na podlagi katerih je Splošno sodišče v sodbi z dne 7. oktobra 2015, Bilbaína de Alquitranes in drugi/Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
), in nato Sodišče v sodbi z dne 22. novembra 2017, Komisija/Bilbaína de Alquitranes in drugi (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), ugotovilo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji pri razvrstitvi CTPHT. Poleg tega je Splošno sodišče v okviru te preučitve v točki 100 prve izpodbijane sodbe, v točki 101 druge izpodbijane sodbe, v točki 98 tretje izpodbijane sodbe in v točki 101 četrte izpodbijane sodbe opozorilo, da je Komisija v skladu z ničnostnimi sodbami storila očitno napako pri presoji „pri uporabi metode seštevanja“.
V teh okoliščinah se je Splošno sodišče, čeprav je v nekaterih točkah izpodbijanih sodb navedlo kršitev pravila metode seštevanja, v resnici nameravalo sklicevati na napačno uporabo tega pravila s strani Komisije.
Zato, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 62 sklepnih predlogov, Splošno sodišče ni podvomilo o ugotovitvah iz ničnostnih sodb, v skladu s katerimi je nezakonitost spornega akta posledica očitne napake Komisije pri presoji, in sicer neupoštevanja vseh upoštevnih dejavnikov in okoliščin pri razvrstitvi CTPHT.
V zvezi s tem je treba navesti, da je v nasprotju s tem, kar trdijo pritožnice v okviru prvega dela četrtega pritožbenega razloga, preučitev vprašanja, v izpodbijanih točkah izpodbijanih sodb, ali je bila topnost izrecno omenjena v Uredbi št. 1272/2008, upoštevna za presojo, ali je bila napaka Komisije, ki sta jo ugotovili Splošno sodišče in nato Sodišče, namerna ali neopravičljiva.
Prvi del četrtega pritožbenega razloga je treba zato zavrniti.
Pritožnice z drugim delom istega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točki 104 in 105 prve izpodbijane sodbe, točki 105 in 106 druge izpodbijane sodbe, točki 102 in 103 tretje izpodbijane sodbe ter točki 105 in 106 četrte izpodbijane sodbe, Splošnemu sodišču očitajo, da se je pri ugotovitvi, da je Komisija ravnala kot običajno skrbna in vestna uprava, sklicevalo le na mnenje OOT, ne da bi upoštevalo, da ta odbor ni bil zavezan k previdnosti in skrbnemu ravnanju.
Najprej je treba poudariti, po eni strani, da je Splošno sodišče za presojo teže napake pri presoji, ki jo je Komisija storila pri razvrstitvi CTPHT, v točkah od 88 do 108 prve izpodbijane sodbe, v točkah od 89 do 109 druge izpodbijane sodbe, v točkah od 86 do 106 tretje izpodbijane sodbe in v točkah od 89 do 109 četrte izpodbijane sodbe analiziralo druge elemente poleg poročila OOT, ki je bilo posebej obravnavano v točkah izpodbijanih sodb, navedenih v prejšnji točki te sodbe. Zato ni mogoče trditi, da se je Splošno sodišče pri ugotovitvi, da je Komisija ravnala kot običajno skrbna in vestna uprava, oprlo izključno na mnenje OOT.
Po drugi strani je treba ugotoviti, da Splošno sodišče v točkah izpodbijanih sodb, navedenih v točki 56 te sodbe, ni navedlo, da je OOT zavezan k previdnosti in skrbnemu ravnanju. Zato, čeprav so pritožnice Splošnemu sodišču nameravale očitati, da je menilo, da se je Komisija lahko zanašala na mnenje OOT in da jo je ta razbremenil obveznosti previdnosti in skrbnega ravnanja, ta trditev v teh točkah nima nobene podlage.
Iz navedenega izhaja, da je treba drugi del četrtega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
Iz tega sledi, da je treba četrti pritožbeni razlog v celoti zavrniti.
Drugi pritožbeni razlog
Trditve strank
Pritožnice trdijo, da je Splošno sodišče v točki 98 prve izpodbijane sodbe, v točki 99 druge izpodbijane sodbe, v točki 96 tretje izpodbijane sodbe in v točki 99 četrte izpodbijane sodbe ugotovilo, da Priloge I, točka 4.1.3.5.5, k Uredbi št. 1272/2008 na dan sprejetja [sporne uredbe] ni bilo mogoče šteti za jasno pravilo glede diskrecijske pravice, ki jo ima Komisija pri uporabi metode seštevanja. Po mnenju teh strank ta ugotovitev temelji na napačnem razumevanju njihovih trditev. V svojih vlogah, s katerimi se je začel postopek, naj bi trdile, da Komisija ni upoštevala upoštevnega elementa, in sicer topnosti CTPHT, medtem ko bi morala Komisija v skladu z ustaljeno sodno prakso upoštevati vse upoštevne elemente, kot je topnost. Tako naj bi se Splošno sodišče pri odgovoru na vprašanje, ali je bila zadevna določba jasno pravilo, osredotočilo na argument, ki ga pritožnici nista navedli.
Splošno sodišče naj bi nato ugotovilo, da v navedeni določbi ni izrecno navedeno, da je treba upoštevati topnost določene snovi. Po mnenju pritožnic neobstoj izrecne navedbe točke v besedilu akta Unije Komisije ne oprošča njene obveznosti upoštevanja vseh upoštevnih elementov. Splošno sodišče naj ne bi upoštevalo splošnega pravnega načela, v skladu s katerim je treba ne glede na besedilo upoštevati vse upoštevne elemente.
Poleg tega po mnenju tožečih strank dejanske in znanstvene težave, ki se pojavijo pri razvrščanju snovi, kakor jih je opisalo Splošno sodišče, niso upoštevne, ker je bilo v obravnavanem primeru pri ocenjevanju „strupenosti za vodno okolje“ CTPHT očitno, da je treba upoštevati topnost te snovi. Zato naj stališča Splošnega sodišča iz točk 96 in 97 prve izpodbijane sodbe, točk 97 in 98 druge izpodbijane sodbe, točk 94 in 95 tretje izpodbijane sodbe ter točk 97 in 98 četrte izpodbijane sodbe ne bi bila upoštevna glede na jasno in ustaljeno sodno prakso, na katero je bilo opozorjeno v točki 35 sodbe Sodišča z dne 22. novembra 2017, Komisija/Bilbaína de Alquitranes in drugi (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), ki Komisiji nalaga, da pri izvajanju svoje diskrecijske pravice upošteva vse elemente v okviru svoje presoje.
Komisija ob podpori ECHA in španska vlada izpodbijata te trditve.
Presoja Sodišča
Kot je bilo opozorjeno v točki 43 te sodbe, lahko nezakonitost, ki jo je storila institucija Unije, povzroči odgovornost Unije le, če je dovolj resna.
Med elementi, ki jih sodišče Unije lahko upošteva pri presoji, ali je ta pogoj izpolnjen, so v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča zlasti stopnja jasnosti in natančnosti kršenega ali nepravilno uporabljenega pravila, obseg diskrecijske pravice, ki jo to pravilo dopušča organu Unije, in opravičljivost ali neopravičljivost morebitne nepravilne uporabe prava ali napačne presoje (glej v tem smislu zlasti sodbe z dne 5. marca 1996, Brasserie du pêcheur in Factortame,
C‑46/93 in C‑48/93
,
EU:C:1996:79
, točki
in
; z dne 25. januarja 2007, Robins in drugi,
C‑278/05
,
EU:C:2007:56
, točka
, in z dne 19. junija 2014, Specht in drugi,
od C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 in C‑541/12
,
EU:C:2014:2005
, točka
).
Zato mora sodišče Unije, kadar mora presoditi, ali nezakonitost, ki jo je storila institucija, lahko povzroči odgovornost Unije, preučiti vse upoštevne elemente v zvezi s tem, kot so zgoraj navedeni elementi, tudi če jih stranke ne navajajo.
Iz tega sledi, da pritožnice Splošnemu sodišču ne morejo očitati, da se je v točkah izpodbijanih sodb, navedenih v točki 60 te sodbe, izreklo o stopnji jasnosti metode seštevanja, ker tega elementa v svojih pisanjih niso navedle.
Tudi če bi pritožnice poleg tega želele izpodbijati vsebinsko presojo Splošnega sodišča iz istih točk izpodbijanih sodb, v skladu s katero pravilo iz Priloge I k Uredbi št. 1272/2008, točka 4.1.3.5.5 ni jasno, pa niso predložile trditev, s katerimi bi bilo mogoče izpodbiti to presojo, ki temelji na ugotovitvi, da v besedilu tega pravila ni navedeno, da se lahko njegova uporaba spreminja glede na topnost zmesi.
Iz zgoraj navedenega sledi, da je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti.
Tretji pritožbeni razlog
Trditve strank
Pritožnice Splošnemu sodišču očitajo, da je v točkah 105 in 107 prve izpodbijane sodbe, v točkah 106 in 108 druge izpodbijane sodbe, v točkah 103 in 105 tretje izpodbijane sodbe ter v točkah 106 in 108 četrte izpodbijane sodbe presodilo, da je pravni okvir za obravnavani primer zapleten in da je ta zapletenost lahko opravičila to, da Komisija pri uporabi metode seštevanja ni upoštevala topnosti CTPHT.
Za omejitev dodelitve stroškov naj bi namreč samo Splošno sodišče v točki 22 sklepa z dne 25. septembra 2019, Bilbaína de Alquitranes in drugi/Komisija (
T‑689/13 DEP
, neobjavljen,
EU:T:2019:698
), razsodilo, da je to pravno pravilo jasno. Zato po mnenju pritožnic Splošno sodišče s tem, da ni navedlo nobenega razloga, ki bi upravičeval tako razhajanje, ni zadostno obrazložilo svoje odločitve, s čimer je kršilo člen 36 in člen 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije.
Komisija ob podpori ECHA in španska vlada menita, da je treba ta pritožbeni razlog zavrniti.
Presoja Sodišča
Najprej je treba poudariti, da ni protislovja med ugotovitvijo v izpodbijanih sodbah o zapletenosti pravnega okvira v zvezi z razvrstitvijo CTPHT in trditvami iz točke 22 sklepa z dne 25. septembra 2019, Bilbaína de Alquitranes in drugi/Komisija (
T‑689/13 DEP
, neobjavljen,
EU:T:2019:698
), v skladu s katerimi vprašanja, ki se postavljajo v zvezi z razvrstitvijo CTPHT v okviru tožbe zoper to razvrstitev, niso bila tako netipična in zapletena, da bi upravičevala predložitev te pritožbe razširjenemu senatu Sodišča.
Poleg tega pritožnice ne navajajo, zakaj bi lahko razlika, na katero se sklicujejo, med izpodbijanimi sodbami in tem sklepom glede stopnje jasnosti metode seštevanja, tudi če bi bila dokazana, sama po sebi povzročila nezakonitost navedenih sodb.
Vsekakor iz ustaljene sodne prakse izhaja, da obveznosti Splošnega sodišča, da obrazloži svoje sodbe, načeloma ni mogoče razširiti do te meje, da se mu naloži obrazložitev rešitve, ki jo je sprejelo v neki zadevi, glede na rešitev iz druge zadeve, ki mu je bila predložena, tudi če se je nanašala na isto odločbo (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2013, Team Relocations in drugi/Komisija,
C‑444/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:464
, točka
in navedena sodna praksa, in sodbo z dne 26. januarja 2017, Duravit in drugi/Komisija,
C‑609/13 P
,
EU:C:2017:46
, točka
in navedena sodna praksa).
Iz zgoraj navedenega sledi, da je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti.
Peti pritožbeni razlog
Trditve strank
Pritožnice s petim pritožbenim razlogom grajajo nezadostno obrazložitev točk 101 in 112 prve izpodbijane sodbe, točk 102 in 113 druge izpodbijane sodbe, točk 99 in 110 tretje izpodbijane sodbe ter točk 102 in 113 četrte izpodbijane sodbe.
Pritožnice s prvim delom tega pritožbenega razloga menijo, da Splošno sodišče, kakor je to storilo v točki 101 prve izpodbijane sodbe, v točki 102 druge izpodbijane sodbe, v točki 99 tretje izpodbijane sodbe in v točki 102 četrte izpodbijane sodbe, pristopa Komisije ni moglo opredeliti kot „strogega“ in „skrbnega“, medtem ko je bila v zvezi z njim storjena očitna napaka pri presoji.
Pritožnice z drugim delom pritožbenega razloga trdijo, da je obrazložitev točke 112 prve izpodbijane sodbe, točke 113 druge izpodbijane sodbe, točke 110 tretje izpodbijane sodbe in točke 113 četrte izpodbijane sodbe protislovna, ker naj bi Splošno sodišče ugotovilo, prvič, da razlogi, zaradi katerih CTPHT ni bil predmet nove razvrstitve, odkar je bil grajan, niso bili znani, in da je, drugič, neobstoj nove razvrstitve pokazal težave pri pravilni uporabi metode seštevanja in tako preprečil, da bi bila napaka Komisije opredeljena kot „neopravičljiva“.
Komisija ob podpori ECHA in španska vlada menita, da tega pritožbenega razloga ni mogoče sprejeti.
Presoja Sodišča
Tožeče stranke s prvim delom pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očitajo, da je v točkah izpodbijanih sodb, navedenih v točki 78 te sodbe, ugotovilo, da je Komisija v obravnavani zadevi sprejela strog in skrben pristop, ker „je uporabi[la] metod[o] seštevanja [in] natančno upoštevala besedilo [Priloge I k Uredbi št. 1272/2008, točka 4.1.3.5.5]“, in da je „nameravala delovati v mejah svojih pristojnosti, kar je […] načeloma mogoče šteti za preudaren pristop“, in kot je bilo navedeno v točki 75 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Bobka v zadevi Komisija/Bilbaína de Alquitranes in drugi (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:646
) da „je mogoče [tak pristop] samo pozdraviti“.
Poudariti je treba, da te trditve temeljijo na napačnem razumevanju izpodbijanih sodb.
Po eni strani Splošno sodišče v nasprotju s trditvami pritožnic pristopa Komisije v obravnavani zadevi ni opredelilo kot „skrbnega“, ampak le kot splošno pravilo, da mora institucija delovati v mejah svojih pristojnosti. Splošno sodišče je predvsem poudarilo, da je Komisija nameravala ravnati v skladu s svojimi pristojnostmi in da zato njena napaka pri presoji ni bila namerna ali neopravičljiva.
Po drugi strani je Splošno sodišče na koncu točke 101 prve izpodbijane sodbe, točke 102 druge izpodbijane sodbe, točke 99 tretje izpodbijane sodbe in točke 102 četrte izpodbijane sodbe ter na začetku naslednjih točk teh sodb opozorilo, da se je v obravnavanem primeru pristop Komisije izkazal za napačen in da sta Splošno sodišče in Sodišče presodili, da gre pri njem za očitno napako pri presoji.
Zato očitek tožečih strank v prvem delu petega pritožbenega razloga ni utemeljen.
Drugi del tega pritožbenega razloga se nanaša na domnevno protislovno obrazložitev točk izpodbijanih sodb, navedenih v točki 79 te sodbe, v katerih je Splošno sodišče izpeljalo posledice iz okoliščine, navedene v točki 111 prve izpodbijane sodbe, točki 112 druge izpodbijane sodbe, točki 109 tretje izpodbijane sodbe in točki 112 četrte izpodbijane sodbe, v skladu s katero Komisija na datum izpodbijanih sodb in po sodbi Sodišča z dne 22. novembra 2017, Komisija/Bilbaína de Alquitranes in drugi (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), s katero je bila potrjena delna razglasitev ničnosti sporne uredbe, ni opravila ponovne razvrstitve CTPHT.
Ugotoviti je treba, da je, kot trdijo pritožnice, obrazložitev teh točk protislovna. Medtem ko Splošno sodišče v prvem stavku priznava, da iz neobstoja nove razvrstitve CTPHT, odkar je bila prejšnja razvrstitev razveljavljena, ne more izpeljati nobene ugotovitve, ker ni bilo seznanjeno z razlogi zanjo, v naslednjih stavkih trdi, da ta okoliščina „lahko ponazarja težave, povezane s pravilno uporabo metode seštevanja.“, in da „[t]o, da je napako Komisije težko odpraviti, kot je to mogoče ugotoviti v obravnavanem primeru […] nasprotuje temu, da bi bilo to napako mogoče opredeliti kot neopravičljivo.“
Vendar to protislovje ne more upravičiti razveljavitve izpodbijanih sodb.
Poudariti je namreč treba, da je Splošno sodišče sklenilo, da je očitna napaka pri presoji, ki jo je storila Komisija, opravičljiva, na podlagi analize, ki je vsebovana v točkah od 99 do 113 prve izpodbijane sodbe, točkah od 100 do 114 druge izpodbijane sodbe, točkah od 97 do 111 tretje izpodbijane sodbe in točkah od 100 do 114 četrte izpodbijane sodbe.
Zato se točke izpodbijanih sodb, navedene v točki 79 te sodbe, grajane v okviru drugega dela petega pritožbenega razloga, nanašajo le na akcesorni vidik obrazložitve, ki jo je Splošno sodišče navedlo v utemeljitev izreka izpodbijanih sodb in ki v bistvu utemeljuje opravičljivost očitne napake pri presoji, ki jo je storila Komisija zaradi zapletenosti postopka razvrstitve snovi in težav pri razlagi pravila metode seštevanja. Pritožbe pa ne vsebujejo nobenih trditev, s katerimi bi se želela dokazati nezadostnost te obrazložitve v celoti. Iz tega sledi, da z drugim delom petega pritožbenega razloga ni mogoče utemeljiti razveljavitve izpodbijanih sodb in ga je zato treba zavrniti.
Šesti pritožbeni razlog
Trditve strank
Pritožnice Splošnemu sodišču očitajo, da je napačno uporabilo pravo v točkah 106 in 108 prve izpodbijane sodbe, v točkah 107 in 109 druge izpodbijane sodbe, v točkah 104 in 106 tretje izpodbijane sodbe ter v točkah 107 in 109 četrte izpodbijane sodbe, ker je menilo, da je mogoče pristop Komisije upravičiti na podlagi previdnostnega načela.
Po mnenju pritožnic uporaba previdnostnega načela predpostavlja, da je, kadar obstajajo negotovosti glede obstoja ali obsega tveganj za zdravje ljudi, mogoče sprejeti zaščitne ukrepe, ne da bi bilo treba počakati, da sta resničnost in resnost teh tveganj v celoti dokazani.
To načelo naj se ne bi uporabljalo pri razvrstitvi snovi, kot naj bi izhajalo iz neobstoja navedbe tega načela v Uredbi št. 1272/2008. Na navedeno načelo se je namreč mogoče sklicevati šele po oceni tveganj, kot naj bi Sodišče razsodilo v sodbi z dne 1. oktobra 2019, Blaise in drugi (
C‑616/17
,
EU:C:2019:800
). Šele po oceni tveganja se lahko pristojni organi sklicujejo na previdnostno načelo, da bi upravičili omejitve. Nasprotno pa se na previdnostno načelo ni mogoče sklicevati v prejšnji fazi.
Komisija ob podpori ECHA in španska vlada izpodbijata te trditve.
Presoja Sodišča
Najprej je treba navesti, da člen 191(2) PDEU sicer določa, da okoljska politika temelji med drugim na previdnostnem načelu, vendar se to načelo uporablja tudi v okviru drugih politik Unije, zlasti v okviru politike varovanja javnega zdravja, in kadar institucije Unije na podlagi skupne kmetijske politike ali politike notranjega trga sprejmejo ukrepe za varovanje zdravja ljudi (sodba z dne 1. oktobra 2019, Blaise in drugi,
C‑616/17
,
EU:C:2019:800
, točka
in navedena sodna praksa).
Previdnostno načelo pomeni, da je takrat, kadar obstajajo negotovosti glede obstoja ali obsega tveganj za zdravje ljudi, mogoče sprejeti zaščitne ukrepe, ne da bi bilo treba počakati, da sta resničnost in resnost teh tveganj v celoti dokazani. Kadar se izkaže, da zaradi neprepričljivih rezultatov opravljenih študij ni mogoče z gotovostjo ugotoviti obstoja zatrjevanega tveganja ali njegovega obsega, pri čemer pa verjetnost dejanske škode za javno zdravje, če bi se tveganje uresničilo, obstaja, previdnostno načelo upravičuje sprejetje omejevalnih ukrepov (sodba z dne 1. oktobra 2019, Blaise in drugi,
C‑616/17
,
EU:C:2019:800
, točka
in navedena sodna praksa).
Zato se to načelo med drugim uporablja v okviru razvrstitve snovi na podlagi Uredbe št. 1272/2008, kadar ocena tveganj, ki jih ta snov pomeni za okolje in zdravje ljudi, dopušča negotovost.
Tako je Splošno sodišče v točkah izpodbijanih sodb, navedenih v točki 91 te sodbe, pravilno ugotovilo, da „previdnostn[ega] načel[a] […] ni mogoče zanemariti pri razvrščanju kemičnih snovi in zmesi“, da isto načelo „v primeru negotovosti pristojne organe pooblašča, da sprejmejo ustrezne ukrepe za preprečitev nekaterih morebitnih tveganj za javno zdravje, varnost in okolje, ne da bi jim bilo treba čakati, da sta resničnost in resnost teh tveganj v celoti dokazani“ in da ima razvrščanje snovi in zmesi „namen […] zagotoviti visoko raven varovanja okolja in pri tem v celoti spoštovati previdnostno načelo“.
Iz teh razlogov Splošno sodišče vsaj implicitno meni, da se previdnostno načelo uporablja v obravnavanem primeru in da bi lahko upravičilo razvrstitev CTPHT med snovi akutne strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H400) in kronične strupenosti za vodno okolje kategorije 1 (H410). Ta razlaga izpodbijanih sodb, ki jo navajajo pritožnice, je v točki 105 prve izpodbijane sodbe, točki 106 druge izpodbijane sodbe, točki 103 tretje izpodbijane sodbe in točki 106 četrte izpodbijane sodbe podprta z navedbo „negotov[…] položaj[…] glede natančne sestave CTPHT“.
Vendar niti iz sodbe Splošnega sodišča z dne 7. oktobra 2015, Bilbaína de Alquitranes in drugi/Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
), s katero je bila ugotovljena očitna napaka pri presoji, ki jo je Komisija storila pri razvrstitvi CTPHT, niti iz sodbe Sodišča z dne 22. novembra 2017, Komisija/Bilbaína de Alquitranes in drugi (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), s katero je bila zavrnjena pritožba zoper to prvo sodbo, ni razvidno, da bi obstajala negotovost glede tveganja strupenosti CTPHT za vodno okolje, tako da bi se Komisija lahko sklicevala na previdnostno načelo. Ker sta Splošno sodišče in Sodišče razsodili, da je Komisija pri oceni tveganj storila tako napako, ni mogoče trditi, da ta napačna ocena dopušča negotovost glede obsega teh tveganj.
Iz tega sledi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je menilo, da se previdnostno načelo uporablja v okviru razvrstitve CTPHT, tako da napaka, ki jo je v tem okviru storila Komisija, ni mogla povzročiti nepogodbene odgovornosti Unije.
Vendar iz izpodbijanih sodb, zlasti točke 106 prve izpodbijane sodbe, točke 107 druge izpodbijane sodbe, točke 104 tretje izpodbijane sodbe in točke 107 četrte izpodbijane sodbe, izhaja, da je Splošno sodišče le zaradi celovitosti presodilo, da je mogoče tako razvrstitev utemeljiti tudi s previdnostnim načelom. Kot je namreč razvidno zlasti iz točke 114 prve izpodbijane sodbe, točke 115 druge izpodbijane sodbe, točke 112 tretje izpodbijane sodbe in točke 115 četrte izpodbijane sodbe, je Splošno sodišče ugotovilo, da napaka Komisije ni bila takšna, da bi povzročila nepogodbeno odgovornost Unije, predvsem zaradi zapletenosti postopka razvrstitve snovi in težavnosti razlage pravila metode seštevanja.
Šesti pritožbeni razlog je zato brezpredmeten in ga je treba zavrniti.
Iz vseh navedenih preudarkov izhaja, da je treba pritožbe zavrniti.
Stroški
Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če pritožba ni utemeljena, Sodišče odloči o stroških. V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) Poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
Člen 140(1) Poslovnika Sodišča, ki se na podlagi člena 184(1) tega poslovnika uporablja za pritožbeni postopek, določa, da države članice in institucije, ki so intervenirale v postopku, nosijo svoje stroške.
Člen 184(4) Poslovnika določa, da če je v postopku na prvi stopnji sodeloval intervenient, lahko Sodišče odloči, da nosi svoje stroške.
Ker je Komisija predlagala, naj se pritožnicam naloži plačilo stroškov, in ker pritožnice s svojimi pritožbenimi razlogi niso uspele, se jim naloži, da poleg svojih stroškov nosijo tudi stroške Komisije.
Kraljevina Španija in ECHA, intervenientki na prvi stopnji, nosita svoje stroške.

Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

1.
Pritožbe se zavrnejo.

2.
SGL Carbon SE, Química del Nalón SA, Deza a.s. in Bilbaína de Alquitranes SA poleg svojih stroškov nosijo tudi stroške Evropske komisije.

3.
Kraljevina Španija in Evropska agencija za kemikalije (ECHA) nosita svoje stroške.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.