CELEX: 62015TJ0145
EKJS in EKSRP
Ukrepi v zvezi s površino
Odhodki, izključeni iz financiranja
Pavšalni finančni popravki
Člen 52 Uredbe (EU) št. 1306/2013
Obveznost obrazložitve
Sorazmernost

Dejansko stanje
Člen 14 Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003 (
UL 2009, L 30, str. 16
) državam članicam nalaga, da vzpostavijo integrirani administrativni in kontrolni sistem (v nadaljevanju: IAKS). IAKS je glavno administrativno in kontrolno orodje za sheme pomoči „površin“. IAKS v skladu s členom 15 Uredbe št. 73/2009 med drugim vsebuje računalniško zbirko podatkov o kmetijskih gospodarstvih in zahtevkih za pomoč ter identifikacijski sistem enot rabe ali poljin, ki temelji na računalniškem geografskem informacijskem sistemu (v nadaljevanju: LPIS-GIS) v skladu s členom 17 navedene uredbe.
V okviru deljenega upravljanja celovit upravljavski in kontrolni sistem za kmetijske odhodke, ki ga ureditev Evropske unije določa za dosego zadostnega zavarovanja za učinkovito upravljanje tveganja napake v zvezi z zakonitostjo in legalnostjo pomoči, v bistvenem zajema štiri stopnje:
—
prvo stopnjo sestavlja obvezna administrativna struktura na ravni držav članic, ki temelji na uvedbi plačilnih agencij in organov, pristojnih za njihovo akreditiranje;
—
drugo stopnjo sestavljajo natančni sistemi kontrol in odvračilnih sankcij, ki jih izvajajo plačilne agencije;
—
tretjo stopnjo sestavlja naknadni nadzor, ki ga opravijo neodvisni certifikacijski organi, ki jih imenujejo države članice v skladu s členom 7 Uredbe Sveta (ES) št. 1290/2005 z dne 21. junija 2005 o financiranju skupne kmetijske politike (
UL 2005, L 209, str. 1
) in člena 5 Uredbe Komisije (ES) št. 885/2006 z dne 21. junija 2006 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1290/2005 glede akreditacije plačilnih agencij in drugih organov ter potrditve obračunov Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) (
UL 2006, L 171, str. 90
), ki sta se ratione temporis uporabila ob nadzoru, ki ga je moral opraviti romunski spravni organ za leti zahtevkov 2009 in 2010;
—
četrto stopnjo sestavlja potrditev obračuna, ki jo opravi Evropska komisija ter ki zajema letno potrditev obračuna in večletno potrditev skladnosti.
Komisija je z Izvedbenim sklepom (EU) 2015/103 z dne 16. januarja 2015 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije (
UL 2015, L 16, str. 33
, v nadaljevanju: izpodbijani sklep) izključila nekatere odhodke Romunije za leti zahtevkov 2009 in 2010 iz financiranja Unije.
S tem sklepom je bil tako skupni znesek v višini 128.368.775 EUR – sestavljen iz zneska 92.471.526 EUR za proračunsko postavko 6701 in zneska 35.897.249 EUR za proračunsko postavko 6711 – izključen iz financiranja Unije z uporabo pavšalnih stopenj popravkov v višini 10 % za odhodke v letu zahtevka 2009 in v višini 5 % za odhodke v letu zahtevka 2010 zaradi „[p]omanjkljivosti pri administrativnih navzkrižnih pregledih in pregledih na kraju samem“.
Z izpodbijanim sklepom je tako končan postopek potrditve skladnosti na podlagi člena 52 Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (ES) št. 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 (
UL 2013, L 347, str. 549
), ki se je ratione temporis uporabila ob sprejetju tega sklepa 16. januarja 2015.
V okviru deljenega upravljanja Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) med državami članicami Unije je pomoči na površino, ki so z izpodbijanim sklepom izključene iz financiranja Unije, kmetom izplačala Agenția de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură (APIA, agencija za izplačila in intervencije v kmetijstvu, Romunija), torej romunska plačilna agencija, zadolžena za upravljanje in nadzor shem pomoči. Vse ugotovljene pomanjkljivosti nadzora se nanašajo na določitev upravičenih površin, razen pomanjkljivosti J (glej točko 20 spodaj), ki se nanaša na predplačila in izračun kazni.
Izpodbijani sklep temelji na pomanjkanju nadzora APIA nad pogoji dopustnosti pomoči, ki ga je Komisija ugotovila v okviru dveh preiskav v zvezi s pomočmi na površino, opravljenih v Romuniji od 2. do 6. novembra 2009 v zvezi z letom zahtevka 2009 (preiskava AA/2009/20) in od 27. septembra do 1. oktobra 2010 v zvezi z letom zahtevka 2010 (preiskava AA/2010/16), in sicer na podlagi člena 37 Uredbe št. 1290/2005. Cilj teh zahtev je bilo ugotoviti, ali sta bila upravljanje in nadzor nad shemami pomoči na površino izvedena v skladu z zakonodajo Unije za leto zahtevka, „pri čemer natančnejši cilj pregleda zajema revizijo izvajanja korektivnih ukrepov, ki se nanašajo na pomanjkljivosti integriranega administrativnega in kontrolnega sistema (v skladu z akcijskim načrtom)“. V skladu z informacijami, ki jih je navedla Romunija in ki jih Komisija ni izpodbijala, se je ta triletni akcijski načrt, namen katerega je bila predvsem posodobitev romunskega LPIS-GIS z ortofoto posnetki iz let 2008, 2009 in 2010, začel izvajati ob soglasju Komisije junija 2009 in je bil končan konec leta 2011.
Komisija je v dopisih z dne 7. aprila 2010 in 18. marca 2011 Romuniji posredovala svoje ugotovitve, sprejete po omenjenih preiskavah, in zahteve za dodatne informacije v skladu s členom 11(1) Uredbe št. 885/2006. Romunski organi so odgovorili v dopisih z dne 7. junija 2010 in 19. maja 2011.
Komisija je sklicala dvostranski sestanek, ki je potekal 1. junija 2012. Zapisnik tega sestanka je bil romunskim organom posredovan v dopisu z dne 17. januarja 2013. Komisija je v točki 3 tega zapisnika, naslovljeni „Sklep in finančni vpliv“, navedla, da „ohranja svoje stališče, v skladu s katerim ima sistem, ki se izvaja v Romuniji, nekatere velike pomanjkljivosti, predvsem glede LPIS-GIS ter izvedbe pregledov na kraju samem in administrativnih pregledov“. Pojasnjuje, da „[v] skladu z dokumentom VI/5330/97, [naslovljenim ‚Smernice v zvezi z izračunom finančnih posledic ob pripravi odločbe o potrditvi obračuna Jamstvenega oddelka EKUJS‘,] te pomanjkljivosti ustrezajo pomanjkljivostim pri primarnem nadzoru (torej pri administrativnih navzkrižnih pregledih in pregledih na kraju samem) in sekundarnem nadzoru (torej pri plačilih in izračunu kazni) ter so povzročile tveganje velikih izgub skladov v zvezi s stroški iz prvega in drugega stebra [skupne kmetijske politike]“. Dodaja, da „so glede finančnega vpliva teh ugotovitev romunske oblasti vendarle opozorjene, da lahko predložijo jasne dokaze, ki dokazujejo, da je tveganje za sklade manjše od pavšalnega popravka, ki se običajno uporabi v skladu z omenjenim delovnim dokumentom“.
Romunski organi so odgovorili z dopisom z dne 18. marca 2013.
Komisija je v dopisu z dne 21. avgusta 2013 Romuniji v skladu s členom 11(2), tretji pododstavek, Uredbe št. 885/2006 posredovala svoj predlog za izključitev zneska 90.174.906 EUR za leto zahtevka 2009 in zneska 50.362.738 za leto zahtevka 2010 iz financiranja Unije. Razlogi za to izključitev in ukrepi, za katere je Komisija tako nameravala uporabiti popravek v višini 10 % za leto zahtevka 2009 in v višini 5 % za leto zahtevka 2010, so bili navedeni v prilogah 1 in 2 k temu dopisu.
Romunija je v skladu s členom 16(1) Uredbe št. 885/2006 ta predlog za finančni popravek predložila spravnemu organu v dopisu z dne 4. oktobra 2013. Poročilo spravnega organa, izdelano 21. marca 2014, je bilo 26. marca 2014 posredovano romunskim organom.
Spravni organ v svojem poročilu ugotavlja, da je mogoč delni sporazum med strankami na podlagi teh ugotovitev:
„6.1.
Organ ugotavlja, da se stranki strinjata, da se opravi revizija osnove za popravek, kar zadeva možnost prenosa nekaterih zneskov iz finančnega leta 2009 v finančno leto 2010 in velikih vračil, pod pogojem predložitve dokazov s strani organov.
6.2.
Glede stopnje popravka je pavšalna stopnja v višini 10 %, predlagana za leto 2009, višja od tiste (7,4 %), uporabljene za leto 2008, in tiste, predlagane za leto 2010. Organ se sprašuje, ali stopnje popravka za leto 2009 ne bi bilo mogoče določiti natančneje po postopku, podobnem tistemu, ki je bil sprejet za leto 2008. Vendar bi to predpostavljalo, da ti izračuni zajemajo vse pomanjkljivosti in da upoštevajo tveganje za sklade. Organ ne more presoditi, ali je to mogoče.
6.3.
Organ upošteva velik odstotek vračil, ki so jih prijavili organi, [in] od teh organov zahteva, naj službam [Komisije] predložijo natančen izračun zneskov, vpisanih v dobro skladov, ter dokaz, da so vračila dolgovana zaradi [pomanjkljivosti, ki jih je Komisija ugotovila v romunskem integriranem administrativnem in kontrolnem sistemu, pri administrativnih pregledih in pregledih na kraju samem ter izračunu plačil in kazni].
Če so popravki, ki so jih izračunali in predlagali organi, točni, je treba finančno osnovo popravk[ov] seveda zmanjšati, če je bila vrnjena več kot polovica neupravičenih pomoči.“
Romunija je na podlagi tega poročila z dopisom z dne 11. aprila 2014 Komisiji posredovala dodatne informacije.
Komisija je z dopisom z dne 19. junija 2014 Romuniji posredovala končno stališče.
Komisija je z dopisom z dne 19. januarja 2015 Romuniji vročila izpodbijani sklep, ki mu je bilo priloženo zbirno poročilo. Na prvem mestu, Komisija v tem poročilu obravnava različne ugotovljene pomanjkljivosti in zavrača posamično oceno romunskih organov o finančnem vplivu posameznih pomanjkljivosti, ki jih je označila z velikimi tiskanimi črkami „A“, „E“, „F“, „G“ in „I“, na proračun Unije. Na drugem mestu, Komisija v tem poročilu ugotavlja, prvič, da ker romunski organi niso predložili dodatnih informacij, ni mogoče izračunati tveganja finančne škode za Unijo, kar upravičuje uporabo pavšalne stopnje. Komisija se v zvezi s tem opira na vsebino poročil certifikacijskega organa za leti zahtevkov 2009 in 2010. V bistvenem poudarja, da je ta organ izrazil mnenje brez pridržka v zvezi s populacijo, ki jo zajema IAKS, da pa je poudaril obstoj možnosti velike napake v statističnih podatkih, ki se nanašajo na to populacijo, z zgornjo mejo napake 2,7 % za leto zahtevka 2009 in 4,24 % za leto zahtevka 2010. Za to zadnjenavedeno leto Komisija zatrjuje tudi, da stopnja napake, ki jo je izračunal romunski certifikacijski organ, ni zanesljiva, pri čemer se opira na revizijsko poročilo Računskega sodišča Evropske unije o potrditvi – ki jo je opravil ta certifikacijski organ – kontrolnih statistik za odhodke EKJS, ki jih zajema IAKS (postopek okrepljenega zagotavljanja) za proračunsko leto 2011, ki ustreza letu zahtevka 2010. Drugič, za določitev stopnje pavšalnega popravka, ki se uporabi, Komisija meni, da pomanjkljivosti pri delovanju LPIS-GIS in pri administrativnih navzkrižnih pregledih upravičujejo uporabo stopnje popravka v višini 10 % za leto zahtevka 2009. Glede leta zahtevka 2010 Komisija meni, da te slabosti upravičujejo uporabo stopnje v višini 5 % ob upoštevanju med drugim posodobitve posnetkov v LPIS-GIS in izboljšanja administrativnih navzkrižnih pregledov.
Natančneje, najprej je glede leta zahtevka 2009 Komisija v zbirnem poročilu navedla, da tri skupine pomanjkljivosti pomenijo tveganje finančne škode. Te različne pomanjkljivosti, ugotovljene po reviziji (glej točko 7 zgoraj), ki jih je Komisija označila s črkami od A do J, so bile tako razdeljene v tri skupine.
Prvo skupino pomanjkljivosti sestavljajo nedelovanje LPIS-GIS (pomanjkljivosti A in B, glej točko 23 spodaj) in slabosti administrativnih navzkrižnih pregledov (pomanjkljivosti C, D in E). Pomanjkljivosti teh ključnih pregledov naj bi upravičile uporabo stopnje finančnega popravka v višini 10 % v skladu s smernicami Komisije za uporabo finančnih popravkov, ki so opredeljeni v dokumentu z naslovom „Smernice v zvezi z izračunom finančnih posledic ob pripravi odločbe o potrditvi obračuna Jamstvenega oddelka EKUJS“ (v nadaljevanju: dokument VI/5330/97), ki predpisuje uporabo take stopnje v primeru neobstoja ali neučinkovitosti enega ali več ključnih pregledov.
Druga skupina ugotovljenih pomanjkljivosti se nanaša na preglede na kraju samem in na oglede zemljišč (pomanjkljivosti F in G) ter na preglede na kraju samem, opravljene po kontroli z daljinskim zaznavanjem (pomanjkljivosti H in I). Komisija meni, da kombinacija teh nepravilnosti pri izvedbi ključnih pregledov upravičuje uporabo stopnje popravka v višini 5 % v skladu z dokumentom VI/5330/97, ki predpisuje uporabo te stopnje, kadar so bili opravljeni vsi ključni pregledi, vendar ne tako obsežno, pogosto ali strogo, kot zahteva ureditev, ki se uporabi.
Tretja skupina pomanjkljivosti se nanaša na izračun plačil in kazni (pomanjkljivost J). Komisija meni, da te pomanjkljivosti, ki se nanašajo na sekundarne preglede, tako upravičujejo uporabo stopnje popravka v višini 2 %, ki jo določa dokument VI/5330/97. Medtem ko se prvi dve skupini pomanjkljivosti, navedeni v točkah 18 in 19 zgoraj, nanašata tako na EKJS kot na EKSRP, se tretja skupina nanaša zgolj na EKSRP.
Stopnji popravka v višini 5 % in 2 %, ki ju po mnenju Komisije upravičujeta druga in tretja skupina pomanjkljivosti (glej točki 19 in 20 zgoraj), sta zajeti s stopnjo 10 %, ki se uporabi zaradi prve skupine pomanjkljivosti (glej točko 18 zgoraj), v skladu z dokumentom VI/5330/97, ki določa, da se pavšalne stopnje, kadar isti sistem zajema več pomanjkljivosti, ne kopičijo, ker se šteje, da najhujša pomanjkljivost kaže na tveganja celotnega nadzornega sistema.
Dalje, glede leta zahtevka 2010 je iz zbirnega poročila razvidno, da je Komisija menila, da dve skupini pomanjkljivosti pomenita tveganje finančne škode za sklade.
Prva skupina zajema nedelovanje LPIS-GIS, ki je že bilo ugotovljeno za leto zahtevka 2009 (glej točko 18 zgoraj), in sicer:
—
pomanjkljivost A se nanaša na nenatančnost romunskega LPIS-GIS, ker nekatera neupravičena zemljišča niso bila vedno izključena iz največje upravičene površine referenčnih enot rabe ali poljin;
—
pomanjkljivost B se nanaša na netočnost informacij, ki so jih romunski organi posredovali kmetom v letih 2009 in 2010, kljub izboljšavam v okviru obveznosti Romunije, da zagotovi vnaprej pripravljene obrazce. Ta pomanjkljivost naj bi vodila do številnih napak, ki jih je navedlo veliko število kmetov, ki so vložili čezmerne prijave.
Komisija v zbirnem poročilu navaja tudi, da te pomanjkljivosti A in B, ki se nanašajo na ključne preglede, upravičujejo finančni popravek v višini 5 % glede na izboljšave romunskega LPIS-GIS v letu 2010 na osnovi posodobitve ortofoto posnetkov.
Druga skupina pomanjkljivosti, ki jo Komisija navaja v zbirnem poročilu za leto zahtevka 2010, je enaka tretji skupini, navedeni v zvezi z letom zahtevka 2009 (glej točko 20 zgoraj), in tako ustreza pomanjkljivosti J. Komisija meni, da ta skupina upravičuje uporabo stopnje 2 %, ki je zajeta s stopnjo 5 %, ki se v skladu z dokumentom VI/5330/97 uporabi zaradi prve skupine (glej točki 21 in 24 zgoraj).
Postopek in predlogi strank
Romunija je 29. marca 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo. Pisni del postopka je bil končan po vložitvi duplike 16. oktobra 2015.
Romunija je 13. novembra 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila predlog, naj se opravi obravnava, v katerem je navedla razloge, iz katerih želi ustno podati navedbe. Splošno sodišče (sedmi senat) je na podlagi poročila sodnika poročevalca temu predlogu ugodilo.
Zaradi zadržanosti enega od članov senata je predsednik sedmega senata na podlagi člena 17(2) Poslovnika Splošnega sodišča za dopolnitev senata določil drugega sodnika.
Splošno sodišče je strankama v okviru ukrepov procesnega vodstva postavilo nekaj pisnih vprašanj, na katera sta ti odgovorili v predpisanem roku.
Stranki sta na obravnavi 14. julija 2016 podali ustne navedbe in odgovorili na vprašanja Splošnega sodišča.
Romunija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
—
izpodbijani sklep razglasi za ničen v delu, v katerem se nanaša nanjo;
—
Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
—
tožbo zavrne;
—
Romuniji naloži plačilo stroškov.
Pravo
Romunija v utemeljitev tožbe navaja tri tožbene razloge. Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 52 Uredbe št. 1306/2013 in dokumenta VI/5330/97. Druga dva tožbena razloga se nanašata na kršitev obveznosti obrazložitve in kršitev načela sorazmernosti.
Najprej je treba poudariti, da Romunija razen v zvezi s pomanjkljivostjo H, ki se nanaša na zamude pri ogledih na kraju samem (glej točko 19 zgoraj), ne izpodbija pomanjkljivosti nadzora, ki so ji očitane.
Vendar Romunija izpodbija finančne posledice, ki jih izpodbijani sklep pripisuje ugotovljenim pomanjkljivostim. Ne da bi zanikala nekatere pomanjkljivosti romunskega IAKS, poudarja zlasti trud, ki ga je vložila v zvišanje kakovosti LPIS-GIS (glej točki 1 in 7 zgoraj). Posodobitev tega sistema naj bi bila izvedena z ortofoto posnetki iz let 2008, 2009 in 2010 ter končana 1. februarja 2010. Komisija naj bi te izboljšave tudi priznala.
V zvezi s tem Romunija opozarja, da je bilo leto 2007 prvo leto uporabe IAKS v tej državi. APIA, ki je odgovorna za izvajanje in upravljanje shem pomoči, namenjenih podpori kmetijstva (glej točko 6 zgoraj), naj bi v letih 2007 in 2008 naletela na nekatere probleme zaradi posebnosti romunske kmetijske strukture, ki zajema milijone majhnih družinskih kmetij. Zato je Komisija, ki je po administrativnih navzkrižnih pregledih ugotovila nepravilnosti pri delovanju LPIS-GIS in izvedbi pregledov na krajem samem, uporabila finančni popravek v višini 10 % za leto zahtevka 2007 in popravek v višini 7,4 % za leto zahtevka 2008, izračunan z metodo ekstrapolacije na podlagi stopnje napake, ki izhaja iz certificiranih kontrolnih statistik, ki so jo predlagali romunski organi.
V obravnavanem primeru Romunija Komisiji očita, da je kljub opravljenim izboljšavam (glej točko 35 zgoraj) uporabila pavšalni finančni popravek v višini 10 % za leto zahtevka 2009 in v višini 5 % za leto zahtevka 2010, namesto da bi izračunala dejansko tveganje finančne izgube za Unijo, kot je to storila za leto 2008 (glej točko 36 zgoraj). Na podlagi metode izračuna z ekstrapolacijo stopnja popravka ne bi smela biti višja od 5,5 % za leto zahtevka 2009 in od 3,989 % za leto zahtevka 2010.
V okviru tega spora je treba najprej obravnavati drugi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve.
Romunija Komisiji očita, da nikoli ni navedla razlogov, iz katerih ni upoštevala trditev in dokazov, ki so ji jih predložili romunski organi, glede možnosti izračuna tveganja finančne škode, povzročene skladom Unije. V zvezi s tem je Romunija tako v pisnih vlogah kot na obravnavi trdila, da je v upravnem postopku predlagala dve alternativni metodi izračuna. Komisija naj glede prve od teh metod, ki temelji na posamični oceni finančnih posledic vsake od ugotovljenih pomanjkljivosti, ne bi navedla razlogov, iz katerih je zavrnila posamične ocene, ki so jih izračunali romunski organi in ki so dokazovale, da je bilo tveganje izgub, ki ga je povzročila večina pomanjkljivosti, zmanjšano ali neobstoječe. Komisija naj tudi ne bi obrazložila, zakaj je v obravnavanem primeru zavrnila uporabo druge predlagane metode, ki temelji na ekstrapolaciji rezultatov kontrolne statistike.
Podredno, Romunija trdi, da tudi ob predpostavki, da je bila uporaba pavšalne stopnje pravno dovolj obrazložena in upravičena v skladu s členom 52(2) Uredbe št. 1306/2013, ker tveganja finančne škode ni bilo mogoče določiti natančneje brez nesorazmernega prizadevanja, kar Romunija izpodbija, izpodbijani sklep prav tako ne izpolnjuje zahtev po obveznosti obrazložitve glede izbire stopnje v višini 10 % za leto zahtevka 2009 (glej točko 18 zgoraj) in v višini 5 % za leto zahtevka 2010 (glej točki 24 in 25 zgoraj).
Zato je treba zaporedno obravnavati navedene očitke, ki se nanašajo na nezadostnost obrazložitve glede, prvič, zavrnitve Komisije, da opravi posamično oceno tveganja izgube, ki ga skladom Unije povzroči vsaka od navedenih pomanjkljivosti, drugič, zavrnitve Komisije, da v obravnavanem primeru uporabi metodo izračuna z ekstrapolacijo, in tretjič, uporabe stopnje v višini 10 % za prvo skupino pomanjkljivosti za leto zahtevka 2009 in stopnje v višini 5 % za prvo skupino pomanjkljivosti, ugotovljenih za leto zahtevka 2010. Najprej je treba navesti nekaj ugotovitev, upoštevnih za presojo teh treh očitkov.
Uvodne ugotovitve
Na prvem mestu, spomniti je treba, da je obveznost obrazložitve iz člena 296 PDEU bistvena formalnost, ki jo je treba razlikovati od vprašanja utemeljenosti obrazložitve, saj se to vprašanje nanaša na vsebinsko zakonitost spornega akta. S tega vidika mora biti obrazložitev prilagojena naravi obravnavanega akta in mora jasno in nedvoumno izražati razlogovanje institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko stranke seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče izvede nadzor (sodba z dne 29. septembra 2011, Elf Aquitaine/Komisija,
C‑521/09 P
,
EU:C:2011:620
, točki
in
).
Natančneje, namen obveznosti obrazložitve akta, ki posega v položaj, ki je nujno povezan z načelom spoštovanja pravice do obrambe, je po eni strani dati zadevni osebi na voljo dovolj podatkov, da ugotovi, ali je akt dobro utemeljen in ali vsebuje morebitne napake, na podlagi katerih bi ta lahko izpodbijala njegovo veljavnost pred sodiščem Unije, in po drugi strani temu omogočiti izvajanje nadzora nad zakonitostjo navedenega akta (sodba z dne 19. junija 2014, FLS Plast/Komisija,
C‑243/12 P
,
EU:C:2014:2006
, točka
). Obveznost obrazložitve tako ni zožena na spoštovanje pravice do obrambe, ampak prispeva k uresničitvi splošnejšega cilja, in sicer zagotoviti, da sodišče Unije lahko opravi nadzor zakonitosti akta, ki se izpodbija pred njim (glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Mengozzija v zadevi Bensada Benallal,
C‑161/15
,
EU:C:2016:3
, točka
).
Vendar ni mogoče zahtevati, da bi bile v obrazložitvi podrobno navedene vse različne upoštevne dejanske in pravne okoliščine. Vprašanje, ali obrazložitev odločbe izpolnjuje zahteve, navedene v točki 42 zgoraj, je treba namreč presojati ne le glede na njeno besedilo, ampak tudi glede na njen kontekst in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje (glej sodbo z dne 3. decembra 2015, Poljska/Komisija,
T‑367/13
, neobjavljena, v pritožbenem postopku,
EU:T:2015:933
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da so sklepi Komisije na področju potrditve skladnosti sprejeti na podlagi zbirnega poročila in korespondence med Komisijo in zadevno državo članico. V posebnem kontekstu izdelave odločb o skladnosti je treba obrazložitev odločbe šteti za zadostno, če je namembna država tesno sodelovala v postopku izdelave tega sklepa in če je poznala razloge, iz katerih je Komisija ocenila, da zadevnim skladom ni treba naložiti spornih vsot (sodba z dne 3. decembra 2015, Poljska/Komisija,
T‑367/13
, neobjavljena, v pritožbenem postopku,
EU:T:2015:933
, točka
).
Iz tega izhaja, da je treba obveznost Komisije, da obrazloži svojo zavrnitev ocene finančnega vpliva ugotovljenih pomanjkljivosti, ki jo predlaga zadevna država članica, presoditi glede na razvoj stališč strank v okviru kontradiktornega postopka, ki se opravi pred končnim sklepom Komisije in namen katerega je, da se na podlagi informacij, ki jih predloži zadevna država članica, doseže sporazum o stopnji finančnega popravka, ali če se tak sporazum ne doseže, da se v skladu s členom 52(3) Uredbe št. 1306/2013 uskladijo stališča navedenih strank.
Poleg tega mora Komisija obrazložiti zgolj zavrnitev dovolj natančnih elementov ocene, ki jih med upravnim postopkom predložijo pristojni nacionalni organi. Čeprav je Komisija dolžna dokazati, da je prišlo do kršitve pravil glede skupne organizacije kmetijskih trgov, pa mora namreč država članica, ko je kršitev enkrat dokazana, glede na okoliščine primera dokazati, da je Komisija zagrešila napako, kar zadeva finančne posledice, ki iz tega izhajajo. Zato je država članica dolžna predložiti čim natančnejše in popolne dokaze o resničnosti številk ter glede na okoliščine primera o netočnosti izračunov Komisije (sodba z dne 7. oktobra 2004, Španija/Komisija,
C‑153/01
,
EU:C:2004:589
, točka
).
To porazdelitev dokaznega bremena, ki se nanaša na finančne posledice ugotovljenih pomanjkljivosti, pojasnjuje dejstvo, da je finančno upravljanje EKJS in EKSRP predvsem v pristojnosti nacionalnih uprav, ki zagotavljajo strogo spoštovanje pravil Unije, in temelji na zaupanju med nacionalnimi organi in organi Unije. Samo država članica namreč lahko pozna in natančno ugotovi podatke, potrebne za izdelavo obračunov EKJS in EKSRP, saj Komisija gospodarskim subjektom ni dovolj blizu, da bi lahko od njih pridobila podatke, ki jih potrebuje (glej v tem smislu sodbo z dne 4. septembra 2009, Avstrija/Komisija,
T‑368/05
, neobjavljena,
EU:T:2009:305
, točka
in navedena sodna praksa).
Drugič, iz sodne prakse je razvidno, da je odločba, ki sledi ustaljeni praksi odločanja, lahko obrazložena sumarno, zlasti s sklicevanjem na to prakso. Nasprotno pa mora organ Unije svoje razlogovanje navesti izrecno, kadar odločba sega znatno dlje od predhodnih odločb (glej sodbo z dne 14. januarja 2016, Francija/Komisija,
T‑549/13
,
EU:T:2016:6
, točki
in
ter navedena sodna praksa).
Ugotoviti je treba tudi, da mora organ Unije, ki je v obravnavanem primeru Komisija, izrecno odgovoriti na natančne in podrobne informacije, ki jih predloži država članica, ki se skuša med upravnim postopkom razbremeniti dokaznega bremena dokazovanja finančnih posledic ugotovljenih pomanjkljivosti tako, da začne dialog s Komisijo, da bi se našla rešitev, ki je najbolj skladna z zahtevami ureditve, ki se uporabi.
Na drugem mestu je treba ugotoviti, da ob začetku postopka potrditve skladnosti, ki temelji na členu 52 Uredbe št. 1306/2013, sklep o skladnosti, ki nekatere odhodke izključuje iz financiranja Unije, določa stopnje finančnih popravkov na podlagi celote natančnih in jasnih pravil, ki izhajajo iz ureditve, ki se uporabi, in smernic, ki jih za izvajanje te ureditve določi Komisija. Te smernice se ne nanašajo zgolj na predložitev potrebnih informacij s strani držav članic, namen katere je med drugim določitev zneskov, ki jih je treba izključiti, ampak tudi na presojo zanesljivosti teh informacij in na merila, ki se glede na okoliščine primera nanašajo na določitev stopnje pavšalnega popravka, kadar Komisija meni, da predložene informacije niso dovolj zanesljive za natančnejšo določitev zneskov, ki jih je treba izključiti.
Ker nacionalni organi načeloma poznajo vsa pravila in merila, ki izhajajo iz upoštevne ureditve in smernic, ki jih Komisija določi v skladu s to ureditvijo, se obrazložitev sklepa, ki državi članici nalaga finančni popravek, na splošno lahko omejuje na sklicevanje na običajno prakso in navedbo dejanskega stanja, s katerim Komisija utemeljuje ta sklep, v skladu s sodno prakso, navedeno zgoraj v točki 49. To pa ni tako, kadar se Komisija oddalji od svoje običajne prakse in sprejme nove smernice, med drugim v zvezi z zahtevami, ki se nanašajo na certifikacijo informacij, ki jih predložijo države članice, z namenom dokazati zanesljivost takih informacij.
V obravnavanem primeru je obvestilo o smernicah, na katerega se je Komisija, kot sama trdi, oprla v izpodbijanem sklepu, obvestilo o smernicah z dne 19. januarja 2010 o okrepljenem zagotavljanju zakonitosti in pravilnosti transakcij na ravni končnih upravičencev s strani certifikacijskih organov (v nadaljevanju: obvestilo z dne 19. januarja 2010). To obvestilo (točka 2) namreč uvaja okrepitev sistema certificiranja kontrolnih statistik, na katerih temelji metoda izračuna z ekstrapolacijo zneska finančnega popravka, katere uporabo je Komisija v izpodbijanem sklepu zavrnila, da bi se „zagotovila trdnejša osnova za ugotovitev zanesljivosti [teh] statistik“. Države članice, ki so se odločile uporabiti ta sistem okrepljenega zagotavljanja, certifikacijskim organom naložijo, naj opravijo nov celoten pregled za vsako od populacij odhodkov na reprezentativnem vzorcu transakcij, pri katerih so plačilne agencije opravile pregled na kraju samem. Ta vzorec zajema med 110 in 180 transakcij na populacijo. Pregled potrditve ni omejen na preverjanje kakovosti pregledov na kraju samem, ampak zajema celotno obravnavo spisa od prejetja zahteve za pomoč do izračuna in izvedbe končnega plačila, vključno z uporabo morebitnih kazni.
V teh okoliščinah je treba po eni strani navesti, da mora ob prvih uporabah – v vsaki državi članici – tega sistema okrepljenega zagotavljanja, ki potrditev stopnje napake kontrolnih statistik s strani certifikacijskega organa pogojuje z novimi pomembnimi zahtevami, Komisija jasno in izrecno navesti natančne razloge za morebitno zavrnitev izračuna tveganja izgube, ki ga predlagajo nacionalni organi, ker ta izračun temelji na kontrolnih statistikah, ki niso bile certificirane v skladu z novimi smernicami.
Po drugi strani s smernicami, opredeljenimi v obvestilu z dne 19. januarja 2010, državam članicam ni mogoče odvzeti možnosti, da predlagajo posamično oceno finančnega vpliva vsake od ugotovljenih pomanjkljivosti (glej točko 61 spodaj). Izbira metode izračuna z ekstrapolacijo na podlagi podatkov, ki so predmet okrepljenega zagotavljanja v skladu s smernicami, opredeljenimi v obvestilu z dne 19. januarja 2010, je za države članice, kot med drugim jasno izhaja iz navedenega obvestila, fakultativna.
Če to ne zahteva nesorazmernega prizadevanja, mora Komisija načeloma v skladu s členom 52 Uredbe št. 1306/2013 preveriti posamično oceno finančnega vpliva različnih ugotovljenih pomanjkljivosti, ki jo glede na okoliščine primera predlaga država članica, in zadostno pravno obrazložiti svojo morebitno zavrnitev te metode izračuna zneska finančnega popravka. Sumarna obrazložitev take zavrnitve načeloma izpolnjuje obveznost obrazložitve v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah od 42 do 45 in od 47 do 49 zgoraj.
Na tretjem mestu in ne glede na to, katera je tako predlagana metoda izračuna, nujnost dovolj jasne obrazložitve velja predvsem za države članice, ki morajo zagotoviti usklajenost s Komisijo, da zagotovijo po eni strani, da so odhodki, izvedeni v okviru shem podpor za kmete, skladni s pravili Unije, in po drugi strani, da je v primeru nepravilnosti mogoče obseg tveganja za sklade Unije določiti kar najbolj natančno. Taka obveznost obrazložitve je med drugim v skladu s smernicami, opredeljenimi v dokumentu VI/5330/97, v katerem je v bistvu navedeno, da Komisija upošteva izboljšave nadzornega sistema, ki jih izvedejo države članice, in v zvezi s tem poudarjeno, da „bi moral biti cilj potrditve to, da je preventivna in popravljalna, ne pa da je zasnovana kot način naložitve kazni, ter da je dopolnjena s primernimi postopki, kadar so popravki neizogibni“.
Ob upoštevanju teh načel je treba preizkusiti tri očitke Romunije, navedene v točki 41 zgoraj, s katerimi se zatrjuje nezadostna obrazložitev glede, najprej, zavrnitve posamične ocene finančnega vpliva vsake pomanjkljivosti, ki jo opravijo nacionalni organi, s strani Komisije, dalje, zavrnitve uporabe metode izračuna z ekstrapolacijo in, nazadnje, izbire Komisije, da uporabi stopnjo pavšalnega popravka v višini 10 % za leto zahtevka 2009 in v višini 5 % za leto zahtevka 2010.
Obrazložitev zavrnitve izvedbe posamične ocene finančnega vpliva različnih pomanjkljivosti
Romunija je v svojih pisnih vlogah trdila, da Komisija ni obrazložila zavrnitve posamične ocene različnih pomanjkljivosti, ki jih je ugotovila. Romunija je na obravnavi v odgovoru na vprašanje Splošnega sodišča potrdila, da je v upravnem postopku najprej predlagala, naj se opravi posamična ocena tveganj izgube za proračun Unije, ki jih povzroči vsaka od različnih ugotovljenih pomanjkljivosti. Romunski organi so zgolj zato, ker Komisija ni upoštevala izračunov, ki so jih ti organi predložili za oceno finančnega vpliva večine pomanjkljivosti, v okviru spravnega postopka predlagali uporabo metode izračuna z ekstrapolacijo na podlagi kontrolnih statistik. V nasprotju s tem, kar je na obravnavi trdila Komisija, naj neobstoj odgovora romunskih organov na zahtevo za dodatne informacije o natančnih elementih – ki se nanašajo zlasti na pomanjkljivost G glede obravnave različnih površin, manjših ali enakih 3 % (glej točko 19 zgoraj), ki jo je Komisija navedla v dopisu z dne 17. januarja 2013, ki vsebuje sklepe dvostranskega sestanka z dne 1. junija 2012 – ne bi pomenil, da se je Romunija odpovedala predlagani posamični oceni.
Komisija je na obravnavi priznala, da je bilo teoretično mogoče uporabiti posamično oceno finančnega vpliva različnih ugotovljenih pomanjkljivosti, pri čemer je, ne da bi ji Romunija v zvezi s tem nasprotovala, navedla, da je na dvostranskem sestanku zavrnila posamično oceno finančnega vpliva vsake od pomanjkljivosti, ki so jo predlagali romunski organi. Komisija je menila, da so navedeni organi, ker niso odgovorili na nekatera od njenih vprašanj in ker med drugim v okviru spravnega postopka niso nadaljevali svoje argumentacije v zvezi z metodo izračuna, ki temelji na posamični oceni, odstopili od uporabe te metode. Trditve, ki se nanašajo na tako posamično oceno in ki jih Romunija navaja pred Splošnim sodiščem, naj zato ne bi bile upoštevne.
V zvezi s tem je treba na prvem mestu spomniti, da Komisija v skladu s členom 52(2) Uredbe št. 1306/2013 izključitev iz financiranja Unije utemelji z ugotovitvijo neupravičeno porabljenih zneskov, in da kadar teh ni mogoče ugotoviti s sorazmernim prizadevanjem, lahko uporabi ekstrapolacijske ali pavšalne popravke. Iz tega izhaja, da je izračun popravkov, ki temelji na posamični oceni finančnega vpliva različnih pomanjkljivosti na podlagi informacij, ki jih predloži zadevna držav članica, načeloma dopusten, kadar taka posamična ocena ne zahteva nesorazmernega prizadevanja.
Na drugem mestu je treba preučiti, ali so se romunski organi odpovedali posamični oceni, kot to trdi Komisija.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, prvič, da okoliščine, da romunski organi niso odgovorili na nekatere zahteve Komisije za dodatne informacije, same po sebi ni mogoče razlagati tako, da so se ti organi odpovedali predlogu izračuna stopnje popravka na podlagi posamične ocene finančnega vpliva različnih pomanjkljivosti.
Drugič, ob preučitvi spisa nikakor ni bilo ugotovljeno, da se je Romunija eksplicitno odpovedala uporabi metode izračuna za vsako posamično pomanjkljivost.
Tretjič, glede vprašanja, ali so se romunski organi implicitno odpovedali posamični oceni finančnih posledic različnih pomanjkljivosti, je treba po eni strani ugotoviti, da po tem, ko je Komisija na dvostranskem sestanku zavrnila posamično oceno finančnega vpliva različnih pomanjkljivosti, ki so jo izvedli romunski organi, ti organi niso predložili natančnejše posamične ocene finančnega vpliva teh pomanjkljivosti v odgovoru z dne 18. marca 2013 na sklepe dvostranskega sestanka, v odgovoru na zahteve Komisije za dodatne informacije z dne 17. januarja 2013 ali med nadaljevanjem postopka.
Romunski organi tudi v dopisu, ki vsebuje zahtevek za spravo, z dne 4. oktobra 2013 (glej točko 12 zgoraj) pod naslovom „Finančne posledice“ niso uveljavljali metode izračuna za vsako posamično pomanjkljivost. Metoda izračuna tveganja izgube za sklade, ki je predlagana v tem delu dopisa z dne 4. oktobra 2013, se nanaša na izračun za vse pomanjkljivosti in temelji na metodi z ekstrapolacijo stopenj napak, ki izhajajo iz kontrolnih statistik. Romunski organi so navedli, da je tveganje, ki izhaja iz nekaterih pomanjkljivosti, pod pragom pomembnosti, in se sklicevali na izvedena vračila. Na podlagi teh elementov so romunski organi končno izrecno predlagali uporabo metode izračuna z ekstrapolacijo, ki je že bila uporabljena za leto zahtevka 2008 in na podlagi katere stopnja popravka za leto zahtevka 2009 ne presega 5,5 %, za leto zahtevka 2010 pa 3,99 %.
V teh okoliščinah je bil spravni postopek osredotočen na metodo izračuna z ekstrapolacijo. Iz poročila spravnega organa, ki je bilo izdelano 21. marca 2014 (glej točki 12 in 13 zgoraj), je tako razvidno, da je bil namen priporočil, ki jih je ta organ izdal, izključno poizkus zbližanja različnih stališč, ki sta jih stranki zagovarjali na obravnavi, glede možnosti uporabe omenjene metode izračuna z ekstrapolacijo za leti zahtevkov 2009 in 2010.
Po drugi strani je treba vendarle ugotoviti, da so romunski organi v prvem delu zahtevka za spravo z dne 4. oktobra 2013 (glej točko 12 zgoraj), ki zadeva posamično obravnavo različnih ugotovljenih pomanjkljivosti, umaknili svoje ugotovitve, ki so se v bistvu nanašale na omejenost finančnih posledic vsake od pomanjkljivosti. Glede izračuna finančnega vpliva pomanjkljivosti A, ki se nanaša na slabosti LPIS-GIS (glej točki 18 in 23 zgoraj), so ti organi predlagali metodo izračuna s primerjavo podatkov LPIS-GIS iz naslednjega leta, ki je nova v primerjavi z elementi, navedenimi v odgovoru z dne 18. maja 2012 na povabilo na dvostranski sestanek in v odgovoru z dne 18. marca 2013 na sklepe tega sestanka.
Četrtič, Komisija je v zbirnem poročilu za vsako od pomanjkljivosti A, E, F, G in I omenila posamično oceno tveganja izgube za sklade, ki so jo izvedli romunski organi (glej točke od 17 do 19 zgoraj), kar dokazuje, da tudi Komisija sama ob sprejetju izpodbijanega sklepa ni štela, da so se romunski organi odrekli uporabi take metode izračuna.
Glede na navedeno ni mogoče šteti, da se je Romunija odpovedala metodi posamičnega izračuna tveganj za sklade za vsako pomanjkljivost posebej.
V teh okoliščinah bi morala Komisija v izpodbijanem sklepu ali v zbirnem poročilu, ki ga dopolnjuje, zavzeti stališče o vseh elementih posamične ocene, ki so jih predlagali romunski organi v upravnem postopku, in obrazložiti njihovo zavrnitev.
V zvezi s tem je zadoščalo, da Komisija sumarno navede bistvene razloge za zavrnitev uporabe metode posamične ocene tveganj izgube, ki so jih povzročile različne pomanjkljivosti, ki so jo romunski organi predlagali kot metodo ocene, alternativno metodi izračuna z ekstrapolacijo, preden so ti organi v okviru spravnega postopka svojo argumentacijo osredotočili na to zadnjenavedeno metodo.
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da zbirno poročilo za obravnavani leti zahtevkov 2009 in 2010 ne vsebuje niti take sumarne obrazložitve. V zvezi z določenim številom pomanjkljivosti se je Komisija namreč omejila na navedbo izračunov, ki so jih opravili romunski organi, ne da bi obrazložila njihovo zavrnitev.
Najprej, glede pomanjkljivosti A, ki se nanaša na ključni pregled, Komisija ni obrazložila zavrnitve metode primerjave podatkov iz leta N s podatki iz leta N + 1 (glej točko 68 zgoraj). Romunski organi menijo, da bi primerjava podatkov LPIS‑GIS za leto zahtevka 2009 s takimi podatki za leto zahtevka 2010 pokazala, da so se kmetijske površine po posodobitvi LPIS-GIS zmanjšale le za 2,3 %. Primerjava podatkov za leto zahtevka 2010 s takimi podatki za leto zahtevka 2011 naj bi pokazala, da je bilo zmanjšanje površin po posodobitvi LPIS-GIS 1,88 %, kar je pod pragom pomembnosti 2 %.
Res je, da je iz tabele izboljšav ortofoto posnetkov LPIS-GIS, ki je vsebovana v zbirnem poročilu, razvidno, da je bil v zvezi s podatki za leto zahtevka 2010, s katerimi so romunski organi primerjali podatke za leto zahtevka 2009, velik del teh posnetkov še vedno pomanjkljiv, saj so se izboljšave nanašale zgolj na 33 % teh posnetkov. Vendar Komisija v zbirnem poročilu ali v korespondenci z romunskimi organi med upravnim postopkom ni jasno izpostavila razlogov, iz katerih je menila, da kljub majhnim izboljšavam LPIS-GIS in administrativnih navzkrižnih pregledov ni bilo mogoče opraviti posamične ocene finančnega vpliva pomanjkljivosti A za leto zahtevka 2009 na podlagi predlagane metode primerjave. Tudi v zvezi z letom zahtevka 2010 Komisija ni predložila nobenega elementa o kakovosti ortofoto posnetkov LPIS-GIS iz leta zahtevka 2011, s katerim so romunski organi primerjali podatke iz leta 2010.
Dalje, glede leta zahtevka 2009 izpodbijani sklep ni ustrezno utemeljen zlasti v delu, v katerem zavrača, da se za izračun zneskov, ki se izključijo iz financiranja Unije, upošteva posamična ocena pomanjkljivosti E, F in G, ugotovljenih zgolj za to leto zahtevka, ki so jo predlagali romunski organi (glej točke 18, 19 in 69 zgoraj).
V zvezi s pomanjkljivostjo E, ki se nanaša na nepravilno obravnavo rezultatov daljinskega zaznavanja, in pomanjkljivostjo G, ki se nanaša na obravnavo različnih površin, manjših ali enakih 3 %, se Komisija v zbirnem poročilu namreč omejuje na navedbo rezultatov izračuna romunskih organov o njihovem prihodnjem finančnem vplivu, ne da bi jasno navedla razloge, iz katerih dvomi o zanesljivosti teh izračunov. Romunski organi so ocenili finančni vpliv pomanjkljivosti E na 856.159,59 EUR, finančni vpliv pomanjkljivosti G pa na 5478,03 EUR.
V zvezi s pomanjkljivostjo F, ki se nanaša na vključitev neupravičenih zemljišč, Komisija izrecno priznava, da je finančni vpliv te pomanjkljivosti zgolj omejen, kot je razvidno iz ocene, ki so jo opravili romunski organi. Ti so ocenili, da ta vpliv ni bil velik, ker je skupna sprejeta površina zaradi vključitve neupravičenih zemljišč znašala 646,41 hektara. Vendar Komisija na podlagi tega ni sprejela nobenega zaključka glede izračuna zneska finančnega popravka in se je v bistvu omejila na navedbo, da ohranja svoje stališče glede obstoja pomanjkljivosti F, ki je v letu 2009 povzročila nezakoniti sprejem čezmernih prijav.
Dovolj pa je obrazložena zavrnitev ocene finančnega tveganja, ki ga je povzročila pomanjkljivost I, ki se nanaša na sprejem neupravičenih površin. Komisija v zbirnem poročilu navaja, da so romunski organi predložili izračun finančnega tveganja, ki izhaja iz te pomanjkljivosti in ki znaša 88.465,14 EUR. Vendar Komisija v zvezi s tem navaja, da finančnega tveganja, ki izhaja iz vzorca, ki so ga pregledali njeni inšpektorji pri reviziji, ni mogoče neposredno ekstrapolirati na celotno populacijo, kot so to storili romunski organi.
Iz vseh navedenih razlogov je treba ugotoviti, da je v okoliščinah obravnavane zadeve očitek nezadostne obrazložitve zavrnitve metode posamične ocene različnih pomanjkljivosti utemeljen v delu, v katerem se nanaša po eni strani na pomanjkljivost A za leti zahtevkov 2009 in 2010, po drugi strani pa na pomanjkljivosti E, F in G za leto zahtevkov 2009.
Obrazložitev zavrnitve uporabe metode izračuna z ekstrapolacijo na podlagi stopenj napak kontrolnih statistik
Romunija navaja, da je Komisija – ko je Romunija v okviru spravnega postopka predlagala uporabo metode izračuna z ekstrapolacijo, ki je že bila uporabljena za leto zahtevka 2008 – navedla, kot je potrjeno v poročilu spravnega organa (točki 4 in 5 poročila), da je ta metoda načeloma sprejemljiva, da pa je ni mogoče uporabiti za leti zahtevkov 2009 in 2010.
Romunija Komisiji zato očita, da tako v upravnem postopku kot v izpodbijanem sklepu ni obrazložila svoje zavrnitve, da v skladu s predhodno prakso odločanja uporabi omenjeno metodo izračuna za leto zahtevka 2009 in za leto zahtevka 2010.
Leto zahtevka 2009
Glede leta zahtevka 2009 je iz poročila spravnega organa razvidno, da je Komisija zavrnila izračun tveganja izgub za sklade na podlagi metode z ekstrapolacijo, ki so jo predlagali romunski organi, pri čemer je trdila, da ta izračun ne zajema vseh pomanjkljivosti in ne upošteva kazni, ki se ne uporabijo. Poleg tega se je Komisija oprla na dejstvo, da je certifikacijski organ za leto 2009 poudaril zgornjo mejo napake 2,7 %.
Komisija je v uradnem obvestilu z dne 21. avgusta 2013, ki je bilo izdano tik pred zahtevkom za spravo (glej točko 11 zgoraj), že navedla, da je certifikacijski organ „v svojem poročilu navedel mnenje brez pridržka v zvezi s populacijo EKJS, ki jo zajema IAKS“, da pa je „[k]ljub temu poudaril obstoj možnosti vsebinske napake v statističnih podatkih v zvezi s populacijo EKJS, ki jo zajema IAKS, glede na navedene razlike, [in sicer] zelo verjetno stopnjo napake 0,9 % (ob pragu pomembnosti 2 %), katere zgornja meja napake pa je 2,7 %“. Komisija je v zbirnem poročilu (točka 12.12.2) to trditev v bistvu ponovila z enakimi besedami kot v navedenem odseku obvestila z dne 21. avgusta 2013.
Romunija je pred Splošnim sodiščem v tožbi navedla, da mora Komisija na podlagi svoje obveznosti obrazložitve po eni strani pojasniti, katere so bile pomanjkljivosti, ki jih navedeni izračun z ekstrapolacijo ne zajema. Po drugi strani naj bi Komisija morala pojasniti razloge, iz katerih ni izvedla alternativnega izračuna na podlagi te metode izračuna z ekstrapolacijo, ki ga je sprejela, glede na pomanjkljivosti, ki naj ne bi bile zajete z izračunom, ki so ga opravili romunski organi. Romunija je na obravnavi trdila tudi, da se je zahteva po certificiranju, ki jo uveljavlja Komisija, uporabljala šele od leta zahtevka 2010.
Komisija naj bi tako kršila svojo obveznost obrazložitve s tem, da ni upravičila neupoštevanja trditev romunskih organov, ki se nanašajo na izračun zneska finančnega popravka z ekstrapolacijo. Poleg tega naj bi bila romunski državi s tem neobstojem obrazložitve tako v upravnem postopku kot v izpodbijanem sklepu odvzeta jamstva, dana zadevnim državam članicam za predstavitev njihovih stališč (sodba z dne 7. junija 2013, Portugalska/Komisija,
T‑2/11
,
EU:T:2013:307
, točka
).
Med strankama ni sporno, da je Komisija za leto zahtevka 2008 sprejela uporabo metode izračuna z ekstrapolacijo, ki jo je Romunija predlagala tudi v zvezi z letoma zahtevkov 2009 in 2010, ki sta predmet obravnavanega primera.
Vendar imata stranki različni stališči glede tega, ali je Komisija v obravnavanem primeru zlasti za leto zahtevka 2009 spremenila svoje zahteve v zvezi sistemom certificiranja informacij, ki jih predložijo nacionalni organi, v primerjavi z letom zahtevka 2008. Vendar niti v izpodbijanem sklepu niti v pisnih vlogah strank ali dokumentih, ki sta jih ti predložili, ni nobene navedbe, na podlagi katere bi bilo mogoče razumeti, kateri sistem certificiranja se po mnenju Komisije uporabi za leto zahtevka 2009, in natančneje, ali je ta sistem enak tistemu, ki je bil uporabljen za leto zahtevka 2008.
Komisija se je v svojih pisnih vlogah brez pojasnila omejila na navedbo, da za leto zahtevka 2009 „stopnje napake ni certificiral certifikacijski organ“. Komisija je šele v pisnih in nato ustnih odgovorih na vprašanja Splošnega sodišča trdila, da se je sistem okrepljenega zagotavljanja uporabljal od leta zahtevka 2008.
Komisija je namreč v pisnih odgovorih na vprašanja Splošnega sodišča in na obravnavi navedla, da sistem certificiranja, določen v obvestilu z dne 19. januarja 2010, ni bil spremenjen med letoma zahtevkov 2008 in 2010. Komisija je navedla, da je bila za leto zahtevka 2008 „stopnja napake certificirana v skladu z njenimi navodili“. Komisija je v zvezi s tem pojasnila, da so romunski organi spravni postopek zahtevali šele leta 2010 in da je bilo tveganje za proračun Unije izračunano v okviru tega spravnega postopka. Romunija naj bi zato poznala vsebino obvestila z dne 19. januarja 2010, ki je bilo z državami članicami že obravnavano leta 2009, in naj bi tako lahko uporabila sistem okrepljenega zagotavljanja že od leta zahtevka 2008.
V teh okoliščinah je Komisija v zvezi z letom zahtevka 2009 menila, da je bilo mogoče sistem okrepljenega zagotavljanja, določen v obvestilu z dne 19. januarja 2010, uporabiti za zagotavljanje zanesljivosti kontrolnih statistik za izračun finančnega popravka z ekstrapolacijo, tako kot za leto zahtevka 2008. Komisija je dodala, da številke za leto zahtevka 2009 v skladu s členom 76(1) Uredbe Komisije (ES) št. 796/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje navzkrižne skladnosti, modulacije in integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, predvidenih z uredbama Sveta (ES) št. 1782/2003 in 73/2009 in navzkrižne skladnosti, predvidene z Uredbo Sveta (ES) št. 479/2008 (UL, posebna izdaja v slovenščini poglavje, poglavje 3, zvezek 44, str. 243) niso bile razpoložljive pred 15. julijem 2010. Komisija je iz tega sklepala, da je bilo mogoče sistem okrepljenega zagotavljanja uporabiti za številke, ki se nanašajo na leto zahtevka 2009.
Komisija je opozorila tudi, da je sistem okrepljenega zagotavljanja izbirni (glej točki 53 in 60 zgoraj). Vendar je Komisija navedla, da meni, da se država članica, ki ne izbere uporabe tega sistema, ne more opreti na kontrolne statistike plačilne agencije, na katerih temelji metoda izračuna z ekstrapolacijo.
Romunija je na obravnavi prerekala, da je bil sistem okrepljenega zagotavljanja iz obvestila z dne 19. januarja 2010 uporabljen za leto zahtevka 2008. Vztrajala je pri trditvi, da uporabe tega sistema ni izbrala niti za leto zahtevka 2008 niti za leto zahtevka 2009.
Poleg tega je Romunija trdila, da ob neobstoju jasnih in predvidljivih pravil zgolj okoliščina, da so države članice in Komisija leta 2009 že razpravljale o obvestilu z dne 19. januarja 2010 in da kontrolne statistike za leto zahtevka 2009, ki jih je izračunala APIA, niso bile razpoložljive pred 15. julijem 2010, ne pomeni, da se je sistem okrepljenega zagotavljanja že uporabljal leta 2010 ob certificiranju kontrolnih statistik.
V nasprotju s trditvami Komisije na obravnavi je treba ugotoviti, da zbirno poročilo v zvezi s finančnimi popravki za leto zahtevka 2008, ki ga je navedena institucija predložila kot prilogo k pisnim odgovorom na vprašanja Splošnega sodišča, ne vsebuje nobene navedbe v zvezi z vrsto certificiranja, ki ga je izvedla Romunija, Komisija pa sprejela, za to leto zahtevka. Komisija v tem poročilu (točka 12.4.5) drugače kot v zbirnih poročilih za leti zahtevkov 2009 in 2010 (glej točko 84 zgoraj in točko 107 spodaj) ne omenja, kakšna je bila najvišja stopnja popravka kontrolnih statistik, ki jo je navedel certifikacijski organ. Navaja zgolj, da je ta organ, ki ga je Romunija po spravnem postopku prosila, naj preveri zanesljivost kontrolnih statistik, da bi dokazala, da je bilo tveganje izgube za sklade manjše od popravka v višini 10 %, ki ga predlaga Komisija, potrdil, da „različne stopnje napak, ki izhajajo iz teh kontrolnih statistik v zvezi z različnimi shemami pomoči na površino, niso bile bistveno napačne“. Iz tega je mogoče sklepati zgolj, da razkorak med stopnjo napake, ki jo je navedla plačilna agencija, in stopnjo napake, ki jo je navedel certifikacijski organ, ni prekoračil dopustnega odstopanja, ki ga dovoljuje Komisija.
Dalje, trditve, ki jo je Komisija navedla na obravnavi, da je iz obvestila z dne 19. januarja 2010 (glej točko 53 zgoraj) izrecno razvidno, da se je sistem okrepljenega zagotavljanja, ki ga določa, uporabljal od leta zahtevka 2008, ni mogoče sprejeti. V tem obvestilu Komisija namreč najprej poudarja, da so od proračunskega leta 2008, ki ustreza letu zahtevka 2007, certifikacijski organi morali preveriti in odobriti kontrolne statistike stroškov EKJS, ki jih zajema IAKS, in stroškov EKSRP, da bi Komisiji zagotovili zanesljivost teh statistik. To je v praksi pomeni, da certifikacijski organi v rezultatih nadzora, ki jih posredujejo Komisiji, upoštevajo natančne informacije plačilnih agencij in da podajo mnenje o kakovosti pregledov na terenu na podlagi tega, da znova izvedejo vsaj deset pregledov za vsako vrsto odhodkov. Dalje, Komisija v navedenem obvestilu poudarja, da ob upoštevanju kritik Računskega sodišča v zvezi z nezadostnimi kontrolami, ki jih opravijo certifikacijski organi, navedeno obvestilo pomeni predlog za okrepitev sistema certificiranja.
Splošno sodišče zaradi nenatančnosti zbirnega poročila za leto zahtevka 2008 (glej točko 95 zgoraj) zato ne more preveriti, ali je Romunija za to leto zahtevka izbrala sistem okrepljenega zagotavljanja.
Glede leta zahtevka 2009 je treba v obravnavanem primeru navesti, da se zbirno poročilo, ki se nanaša na leti zahtevkov 2009 in 2010, sklicuje na okrepljeno zagotavljanje, ki ga izvedejo romunski organi, zgolj za leto zahtevka 2010, ne pa za leto zahtevka 2009. Zato je treba ne glede na vprašanje, ali so se smernice iz obvestila z dne 19. januarja 2010 že uporabljale, ugotoviti, da Romunija nikakor ni izbrala sistema okrepljenega zagotavljanja, predvidenega v tem obvestilu, za leto zahtevka 2009.
V teh okoliščinah glede leta zahtevka 2009 zgolj na podlagi tega, da je Komisija med upravnim postopkom in v zbirnem poročilu (glej točko 84 zgoraj) navedla, da je zelo verjetna stopnja napake 0,9 % (ob pragu pomembnosti 2 %) in zgornja meja napake 2,7 %, ni mogoče v kontekstu rednega spreminjanja njene prakse s smernicami, opredeljenimi v obvestilu z dne 19. januarja 2010 (glej točko 53 zgoraj), določiti zahteve na področju certificiranja niti morebitnih smernic, ki določajo zahteve, na katere se je Komisija oprla v izpodbijanem sklepu, da je podvomila o zanesljivosti podatkov, ki so jih predložili romunski organi. Poleg tega vpliv najvišje stopnje napake 2,7 % na zanesljivost kontrolnih statistik ni jasno razviden iz izpodbijanega sklepa, saj je certifikacijski organ v svojem poročilu izdal tudi „mnenje brez pridržka glede populacije EKJS, ki jo zajema IAKS“, pri čemer je menil, da je bila najverjetnejša „stopnja napake“ 0,9 %.
Vendar je spravni organ v svojem poročilu že izrazil nerazumevanje glede razlogov, iz katerih naj stopnje popravka za leto zahtevka 2009 ne bi bilo mogoče določiti natančneje na podlagi uporabe metode izračuna, podobne tisti, ki jo je Komisija sprejela za leto zahtevka 2008 (glej točko 13 zgoraj).
Ugotoviti je torej treba, da na podlagi obrazložitve izpodbijanega sklepa nikakor ni mogoče razumeti, kateri sistem certificiranja so morale zadevne države članice po mnenju Komisije naložiti certifikacijskim organom v zvezi z letom zahtevka 2009, na podlagi katerega je mogoče sprejti, da so stopnje napake kontrolnih statistik, ki so jih izdelale plačilne agencije, dovolj zanesljive in da je na njihovi podlagi torej mogoče veljavno izračunati finančne popravke.
Dodati je treba, da se zdi, da so merila, ki jih je Komisija uporabila na področju sistema certificiranja, da bi zagotovila zanesljivost kontrolnih statistik za leto zahtevka 2009, še bolj nerazumljiva, ker je novi sistem certificiranja, določen v obvestilu z dne 19. januarja 2010, zajemal, kot je Komisija sama poudarila v svojem obvestilu, bistveno povečanje vloge in nalog certifikacijskih organov. Glede na pomembnost sprememb, ki jih zahteva uvedba tega novega sistema, je bila jasna in izrecna obrazložitev zavrnitve Komisije, da uporabi metodo izračuna z ekstrapolacijo, ki so jo predlagali romunski organi za leto zahtevka 2009, še toliko nujnejša (glej točko 48 zgoraj).
V teh okoliščinah na podlagi obrazložitve izpodbijanega sklepa, kot izhaja iz zbirnega poročila in korespondence med Komisijo in romunskimi organi v upravnem postopku, dokazane z dokumenti iz spisa, ni mogoče razumeti, ali je Komisija od leta zahtevka 2009 okrepila svoje zahteve na področju certificiranja v primerjavi s predhodno prakso in zlasti ali je odstopila od prakse, uporabljene za leto zahtevka 2008.
Taka obrazložitev zato ne omogoča niti Romuniji, da se seznani z utemeljitvijo Komisije glede zavrnitve uporabe predlagane metode izračuna z ekstrapolacijo in da presodi, ali je bila pri tej zavrnitvi morda storjena napaka, ki omogoča izpodbijanje zakonitosti pred sodiščem Unije, niti Splošnemu sodišču, da izvede svojo nadzor v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah 42 in 43 zgoraj.
Iz navedenega izhaja, da je treba očitek nezadostne obrazložitve sprejeti v delu, v katerem je Komisija v izpodbijanem sklepu zavrnila uporabo metode izračuna z ekstrapolacijo, predlagano za leto zahtevka 2009.
Leto zahtevka 2010
Glede leta zahtevka 2010 je v uradnem obvestilu z dne 21. avgusta 2013 in v zbirnem poročilu izrecno navedeno, da se je Komisija oprla na sistem okrepljenega zagotavljanja. V teh dokumentih je namreč navedeno, da so ti romunski organi predložili okrepljeno zagotavljanje, ki ga je zagotovil certifikacijski organ.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je Komisija pravno zadostno obrazložila zavrnitev uporabe sistema izračuna z ekstrapolacijo, ki so ga predlagali romunski organi, s tem, da je v zbirnem poročilu navedla naslednja razloga. Po eni strani je Komisija navedla, da je certifikacijski organ poudaril verjeten obstoj stopnje napake 1,9975 %, katere zgornja meja pa je 4,24 %. Po drugi strani je navedla, da je Računsko sodišče v svojem revizijskem poročilu o odobritvi kontrolnih statistik za odhodke EKJS, ki jih zajema IAKS (postopek okrepljenega zagotavljanja) za proračunsko leto 2011, ki ustreza letu zahtevka 2010, s strani romunskega certifikacijskega organa ugotovilo neobstoj zanesljivosti nadzora, ki ga je opravil ta organ, ker ta ni bil usklajen s smernicami Komisije in ni ugotovil nekaterih nepravilnosti.
Očitek, ki se nanaša na nezadostno obrazložitev izpodbijanega sklepa v delu, v katerem je z njim zavrnjena uporaba metode izračuna z ekstrapolacijo, predlagana za leto zahtevka 2010, je treba zato zavrniti.
Obrazložitev naložitve pavšalne stopnje v višini 10 % za leto zahtevka 2009 in pavšalne stopnje v višini 5 % za leto zahtevka 2010
Neodvisno od vprašanja same utemeljenosti uporabe pavšalnega popravka za zadevni leti zahtevkov je treba preučiti, ali je izbira pavšalne stopnje v višini 10 % za leto zahtevka 2009 in pavšalne stopnje v višini 5 % za leto zahtevka 2010 zadostno obrazložena.
Obrazložitev izbire pavšalne stopnje v višini 10 % za leto zahtevka 2009
Prvič, ker razlogi za izbiro stopnje pavšalnega popravka v višini 10 % za leto zahtevka 2009 niso jasno razvidni iz zbirnega poročila, ki se v bistvu omejuje na navedbo, da je zaradi pomanjkljivosti delovanja LPIS-GIS in administrativnih navzkrižnih pregledov, ki pomenijo neizvajanje ključnega pregleda in dokazujejo neučinkovitost nadzornega sistema, kar pomeni tveganje visoke izgube za sklade, naložitev stopnje popravka v višini 10 % glede EKJS in EKSRP utemeljena.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je v dokumentu VI/5330/97 določena uporaba stopnje v višini 10 % med drugim, če je eden ali več ključnih pregledov izveden tako slabo ali tako redko, da je neučinkovit za določitev upravičenosti zahteve za pomoč. Ta dokument pa določa zgolj uporabo stopnje 5 %, kadar so izvedeni vsi ključni pregledi, vendar ne tako obsežno, pogosto ali strogo, kot zahteva ureditev.
Vendar Komisija niti v zbirnem poročilu niti v korespondenci z romunskimi organi ni navedla razlogov, iz katerih meni, da je mogoče nefunkcionalnost LPIS‑GIS (pomanjkljivosti A in B) in slabosti administrativnih navzkrižnih pregledov (pomanjkljivosti C, D in E) izenačiti z neučinkovitostjo enega ali več ključnih pregledov. Izrecna obrazložitev v zvezi s tem bi bila še toliko nujnejša, ker je po uvedbi romunskega LPIS-GIS po pristopu Romunije potekalo izvajanje akcijskega načrta (točka 7 zgoraj).
Drugič, argumentacija Komisije v zvezi z razlogi za uporabo stopnje v višini 10 % je nedosledna. Komisija namreč v odgovoru na tožbo trdi, da vsaka od pomanjkljivosti od A do E sama upravičuje tako stopnjo, ker gre za neizvedbo ključnega pregleda.
Vendar Komisija v dupliki uporabo stopnje v višini 10 % utemeljuje s „kopičenjem nefunkcionalnosti LPIS-GIS in slabosti administrativnih navzkrižnih pregledov“, torej s kopičenjem pomanjkljivosti od A do E. Komisija poudarja pomembnost LPIS-GIS, pri čemer pravzaprav navaja, da nefunkcionalnost LPIS-GIS ni edini element, ki upravičuje uporabo stopnje v višini 10 %. V zvezi s tem opozarja, da je v skladu s sodno prakso „identifikacija enot rabe ali poljin ključni element pravilne uporabe sistema, ki je vezan na površino“, da bi „neobstoj zanesljivega sistema identifikacije enot rabe in poljin sam po sebi pomenil veliko tveganje za proračun Unije“ in da „bi pomanjkljivost LPIS-GIS tako sama po sebi upravičila uporabo pavšalne stopnje 5 %“ (sodba z dne 16. junija 2015, Portugalska/Komisija,
T‑3/11
, neobjavljena,
EU:T:2015:388
, točka
). Komisija tako pojasnjuje, da pomanjkljivost A sama po sebi ne more upravičiti uporabe pavšalne stopnje v višini 10 %. Komisija naj bi se tako za naložitev stopnje v višini 10 % oprla na kombinacijo pomanjkljivosti od A do E, ki naj bi pomenila neučinkovitost nadzornega sistema, ki utemeljuje naložitev take stopnje v skladu z dokumentom VI/5330/97 (glej točko 111 zgoraj).
Vendar taka razlaga, ki je navedena v dupliki in ki jo je Komisija potrdila na obravnavi v odgovoru na vprašanje Splošnega sodišča, ni jasno razvidna iz zbirnega poročila in je v nasprotju z argumentacijo, ki jo je Komisija navedla v odgovoru na tožbo (glej točko 113 zgoraj).
Iz vseh teh razlogov je treba ugotoviti, da izpodbijani sklep v delu, v katerem določa stopnjo popravka v višini 10 % za leto zahtevka 2009, ni zadostno obrazložen.
Obrazložitev izbire pavšalne stopnje v višini 5 % za leto zahtevka 2010
Komisija v zbirnem poročilu uporabo pavšalne stopnje v višini 5 % za leto zahtevka 2010 utemeljuje s „pomanjkljivostmi delovanja LPIS-GIS in administrativnih navzkrižnih pregledov, ki pomenijo neizvajanje ključnega pregleda in dokazujejo neučinkovitost nadzornega sistema, kar pomeni tveganje visoke izgube za sklade“. Komisija pojasnjuje, da „[je] glede na izboljšave, ki so jih leta 2010 izvedli romunski organi in ki, natančneje, [zajemajo] posodobitev posnetkov in izboljšavo administrativnih navzkrižnih pregledov (nov program za izogibanje dvojnemu ali nepravilnemu izplačevanju), upravičen popravek v višini 5 %“.
Vendar v okviru preverjanja različnih ugotovljenih pomanjkljivosti zbirno poročilo za leto zahtevka 2010 omenja zgolj pomanjkljivosti A in B, ki se nanašata na pomanjkljivosti LPIS-GIS, ne pa pomanjkljivosti C, D in E, ki se nanašajo na administrativne navzkrižne preglede. Enako velja za odgovor na tožbo.
Komisija je v odgovoru na vprašanje Splošnega sodišča na obravnavi poudarila, da je naložitev stopnje v višini 5 % utemeljila s pomanjkljivostmi A in B, ki izhajata iz nenatančnosti LPIS-GIS in netočnosti informacij, ki so jih predložili kmetje. Vendar je dodala, da pomanjkljivost A sama po sebi upravičuje uporabo stopnje v višini 5 %.
Nedoslednost zbirnega poročila, ki čeprav se sklicuje zgolj na pomanjkljivosti LPIS-GIS (pomanjkljivosti A in B) v zvezi z pomanjkljivostmi, ugotovljenimi za leto zahtevka 2010 (glej točko 118 zgoraj), navaja tudi slabosti pri administrativnih navzkrižnih pregledih (pomanjkljivosti C, D in E) za upravičitev uporabe stopnje v višini 5 % (glej točko 117 zgoraj), lahko povzroči zgolj resen dvom glede tega, ali je bila izbira te stopnje utemeljena s kopičenjem dveh vrst omenjenih pomanjkljivosti ali pa zgolj na podlagi pomanjkljivosti LPIS-GIS.
Poleg tega na podlagi zbirnega poročila zaradi njegove nenatančnosti in dvoumnosti nikakor ni mogoče razumeti, da je Komisija menila, da sama pomanjkljivost A, ki se nanaša na pomanjkljivost LPIS-GIS, zadošča za utemeljitev stopnje v višini 5 %, kot je to pojasnila ta institucija na obravnavi (glej točko 119 zgoraj).
Zato je treba ugotoviti, da izpodbijani sklep v delu, v katerem določa stopnjo popravka v višini 5 % za leto zahtevka 2010, ni zadostno obrazložen.
Ugotovitve glede preučitve drugega tožbenega razloga
Iz vseh navedenih preudarkov izhaja, da je drugi tožbeni razlog za leti zahtevkov 2009 in 2010 utemeljen v delu, v katerem se nanaša na zavrnitev posamične ocene finančnega vpliva pomanjkljivosti, ki so jo predlagali romunski organi, v izpodbijanem sklepu (glej točko 80 zgoraj).
Ta tožbeni razlog je za celotno leto zahtevka 2009 vsekakor utemeljen tudi v delu, v katerem se nanaša na zavrnitev Komisije, da uporabi metodo izračuna z ekstrapolacijo (glej točko 105 zgoraj).
Enako je drugi tožbeni razlog treba sprejeti tudi v delu, v katerem se nanaša na izbiro pavšalne stopnje v višini 10 % za leto zahtevka 2009 (glej točko 116 zgoraj) in stopnje v višini 5 % za leto zahtevka 2010 (glej točko 122 zgoraj).
Zato je treba glede leta zahtevka 2009 izpodbijani sklep v celoti razglasiti za ničen v delu, v katerem se nanaša na Romunijo, zaradi nezadostne obrazložitve, ne da bi bilo treba v zvezi s tem letom zahtevka preučiti prvi in tretji tožbeni razlog.
Glede leta zahtevka 2010 je treba izpodbijani sklep prav tako v celoti razglasiti za ničen zaradi nezadostne obrazložitve, ker nalaga stopnjo pavšalnega popravka, ne da bi bila v njem pravno zadostno obrazložena zavrnitev metode izračuna, ki temelji na posamični oceni ugotovljenih pomanjkljivosti in ki so jo predlagali romunski organi (glej točko 123 zgoraj).
Iz člena 52(2) Uredbe št. 1306/2013, ki v bistvu potrjuje smernice, opredeljene v dokumentu VI/5330/97, namreč izhaja, da lahko Komisija pavšalne popravke uporabi le, „kadar zaradi narave primera ali zato, ker država članica Komisiji ni predložila potrebnih informacij, s sorazmernim prizadevanjem ni mogoče natančneje opredeliti finančne škode, povzročene Uniji“.
Ker je imela Romunija v obravnavanem primeru torej možnost predlagati posamično oceno finančnega vpliva ugotovljenih pomanjkljivosti, Komisija ni smela uporabiti pavšalnega popravka, ne da bi ustrezno obrazložila in utemeljila zavrnitev predlagane ocene, če ta ni zahtevala nesorazmernih prizadevanj, česar Komisija ne trdi (glej točki 55 in 56 zgoraj).
Iz tega sledi, da je treba izpodbijani sklep v delu, v katerem se nanaša na Romunijo, v celoti razglasiti za ničen zaradi nezadostne obrazložitve, ker se v njem uporabi stopnja pavšalnega popravka za leti zahtevkov 2009 in 2010, ne da bi bilo treba preučiti preostala tožbena razloga.
Stroški
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
Ker Komisija s svojimi predlogi ni uspela, ji je treba v skladu s predlogom Romunije naložiti plačilo vseh stroškov tega postopka.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (sedmi senat)
razsodilo:

1.
Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2015/103 z dne 16. januarja 2015 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije se razglasi za ničen v delu, v katerem se nanaša na Romunijo.

2.
Evropska komisija nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Romunija.

M. Van der Woude
M. Kancheva
I. Ulloa Rubio
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 16. februarja 2017.
Podpisi
Kazalo

Dejansko stanje

Postopek in predlogi strank

Pravo

Uvodne ugotovitve

Obrazložitev zavrnitve izvedbe posamične ocene finančnega vpliva različnih pomanjkljivosti

Obrazložitev zavrnitve uporabe metode izračuna z ekstrapolacijo na podlagi stopenj napak kontrolnih statistik

Leto zahtevka 2009

Leto zahtevka 2010

Obrazložitev naložitve pavšalne stopnje v višini 10 % za leto zahtevka 2009 in pavšalne stopnje v višini 5 % za leto zahtevka 2010

Obrazložitev izbire pavšalne stopnje v višini 10 % za leto zahtevka 2009

Obrazložitev izbire pavšalne stopnje v višini 5 % za leto zahtevka 2010

Ugotovitve glede preučitve drugega tožbenega razloga

Stroški
(
*1
)	Jezik postopka: romunščina.