CELEX: 62018CJ0595
Обжалване
Конкуренция
Картели
Европейски пазар на електрически кабели
Разпределяне на пазара в рамките на проекти
Регламент (ЕО) № 1/2003
Член 23, параграф 2
Възможност за търсене на отговорност за неправомерното поведение на едно дружество от друго дружество
Презумпция за действително упражняване на решаващо влияние
Дружество, контролиращо всички права на глас, произтичащи от акциите на друго дружество

С жалбата си The Goldman Sachs Group Inc. моли да се отмени решение на Общия съд на Европейския съюз от 12 юли 2018 г., The Goldman Sachs Group/Комисия (T‑419/14, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“,
EU:T:2018:445
), с което той отхвърля жалбата му за отмяна, от една страна, на Решение C(2014) 2139 окончателен на Комисията от 2 април 2014 година относно производство по член 101 [ДФЕС] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело AT.39610 — Eлектропроводи) (наричано по-нататък „спорното решение“) в частта, която се отнася до него, и от друга страна — за намаляване на размера на наложената му глоба.
Правна уредба
Член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 ДФЕС и 102 ДФЕС] (
ОВ L 1, 2003 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167) гласи:
„С решение Комисията може да налага санкции на предприятия и на сдружения на предприятия, когато умишлено или поради небрежност:
а)
нарушават член [101 ДФЕС] или [102 ДФЕС][…]
[…]“.
Обстоятелствата по спора и спорното решение
Обстоятелствата по спора са изложени в точки 1—22 и 47 от обжалваното съдебно решение и за нуждите на настоящото производство могат да бъдат обобщени, както следва.
Жалбоподателят, The Goldman Sachs Group, е дружество, установено в Съединените американски щати, което действа като търговска банка и инвестиционно дружество на основните световни финансови пазари. От 29 юли 2005 г. до 28 януари 2009 г. то е (непряко) дружество майка — чрез фондове „GS Capital Partners V“ (наричани по-нататък „фондовете GSCP V“) и други дружества посредници — Prysmian SpA, както и изцяло притежаваното от последното дъщерно дружество, Prysmian Cavi e Sistemi Srl (наричано по-нататък „PrysmianCS“), първоначално Pirelli Cavi e Sistemi Energia SpA, а впоследствие Prysmian Cavi e Sistemi Energia Srl. Prysmian и Prysmian CS са две установени в Италия дружества и образуват общо групата Prysmian, световен лидер в сектора на подводните и подземните електрически кабели.
Докато участието на жалбоподателя в капитала на Prysmian първоначално възлиза на 100 % от дяловете, равнището на това участие е намаляло след две прехвърляния на дялове, извършени на 7 септември 2005 г. и 21 юли 2006 г., като първоначално възлиза на 91,1 %, а след това — на 84,4 % до 3 май 2007 г. — датата, на която част от дяловете на Prysmian е предложена на борсата в Милано (Италия) с първоначално първично публично предлагане (наричано по-нататък „ППП“).
След приключване на производство по прилагане на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство от 2 май 1992 г. (
ОВ L 1, 1994 г., стр. 3
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 53, стр. 4), на 2 април 2014 г. Комисията приема спорното решение.
В член 1 от това решение Комисията констатира, че жалбоподателят и 24 други дружества, включително Prysmian и PrysmianCS, са участвали в картел, което представлява единно продължено нарушение на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП в сектора на подводните и/или подземните електрически кабели за (много) високо напрежение (наричано по-нататък „разглежданото нарушение“).
В член 1, параграф 5, буква в) от спорното решение жалбоподателят е признат за отговорен за разглежданото нарушение в качеството му на дружество майка на Prysmian и на Prysmian Cavi e Sistemi Energia в периода от 29 юли 2005 г. до 28 януари 2009 г. (наричан по-нататък „периодът на нарушението“).
В това отношение Комисията презумира, от една страна, че Prysmian е упражнявало решаващо влияние върху пазарното поведение на Prysmian Cavi e Sistemi Energia през този период, а от друга страна, че между 29 юли 2005 г. и 3 май 2007 г. жалбоподателят е упражнявал решаващо влияние върху пазарното поведение на Prysmian и следователно на Prysmian Cavi e Sistemi Energia.
Освен това, след анализ на икономическите, организационните и юридическите връзки на жалбоподателя с посочените дружества Комисията стига до извода, че той действително е упражнявал решаващо влияние върху пазарното поведение на Prysmian и следователно на Prysmian Cavi e Sistemi Energia в периода на нарушението.
При тези условия, както следва от член 2, буква е) от спорното решение, Комисията е наложила на жалбоподателя глоба в размер на 37303000 EUR, съвместно и солидарно с Prysmian и PrysmianCS.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
На 17 юни 2014 г. жалбоподателят подава жалба в секретариата на Общия съд, като иска, от една страна, да се отмени спорното решение в отнасящата се до него част и от друга страна, да се намали размерът на наложената му глоба.
В подкрепа на исканията си за отмяна на спорното решение жалбоподателят изтъква пет основания пред Общия съд, като първото от тях по-специално е нарушение на член 101 ДФЕС и на член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003, както и грешка при прилагане на правото и явна грешка в преценката.
С определение от 25 юни 2015 г. Общият съд допуска Prysmian и PrysmianCS да встъпят в производството в подкрепа на исканията на Комисията.
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля изцяло жалбата.
Общият съд по същество приема, че що се отнася до периода от 29 юли 2005 г. до 3 май 2007 г., Комисията правилно се е основала на презумпция за действително упражняване на решаващо влияние от жалбоподателя върху пазарното поведение на Prysmian и Prysmian Cavi e Sistemi Energia.
Според Общия съд, когато дружество майка притежава всички права на глас, произтичащи от акциите на неговото дъщерно дружество, особено в съчетание със силно мажоритарно дялово участие в капитала на посоченото дъщерно дружество, както в настоящия случай, това дружество майка се намира в сходно положение с това на изключителен собственик на посоченото дъщерно дружество, така че дружеството майка е в състояние да определя икономическата и търговска стратегия на дъщерното дружество, въпреки че не притежава целия или почти целия дружествен капитал на последното.
Освен това Общият съд е постановил, че Комисията е могла да приеме, без да допусне грешка, че жалбоподателят е упражнявал решаващо влияние върху пазарното поведение на Prysmian и на Prysmian Cavi e Sistemi Energia през целия период на нарушението, като се е основала, първо, на правомощието на жалбоподателя да назначава членовете на различни управителни съвети на Prysmian, второ, на правото на жалбоподателя да свиква общи събрания на акционерите на Prysmian и да предлага освобождаването от длъжност на членове на управителния съвет или на целия състав управителен съвет на посоченото дружество, трето, на правомощията, делегирани на жалбоподателя от ръководителите на подразделението за преки инвестиции на неговия отдел Merchant Banking (Principal Investment Area, по-нататък „PIA“) в управителния съвет на Prysmian и участието им в неговия стратегически съвет, четвърто, на обстоятелството, че на жалбоподателя е предоставяна редовна актуална информация и месечни доклади от Prysmian, пето, на мерките, изброени от Комисията в спорното решение, които имат за цел да гарантират продължаващото решаващо влияние от страна жалбоподателя след ППП, и шесто, на доказателството, че поведението на жалбоподателя е било като на индустриален собственик.
Искания на страните пред Съда
Жалбоподателят моли Съда:
–
да отмени обжалваното съдебно решение,
–
да отмени изцяло или частично (например считано от май 2007 г. или от ноември 2007 г. нататък, когато жалбоподателят и неговите дъщерни дружества са притежавали съответно само около 45 % и 26 % от дяловете в Prysmian) членове 1—4 от спорното решение в частта, в която се отнасят до жалбоподателя, и/или
–
да намали глобата, наложена на жалбоподателя на основание член 2 от спорното решение, и
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване.
Комисията моли Съда:
–
да отхвърли жалбата, и
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
Prysmian и PrysmianCS молят Съда:
–
да отхвърли жалбата, и
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски, включително свързаните с встъпването им в подкрепа на исканията на Комисията.
По жалбата
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят посочва две основания за отмяна. Първото основание е нарушение на член 101 ДФЕС и член 23, параграф 2 от Регламент 1/2003, доколкото е прието, че жалбоподателят носи отговорност за нарушението на правото на конкуренция на Съюза, извършено от Prysmian и PrysmianCS в периода от 29 юли 2005 г. до 3 май 2007 г. (наричан по-нататък „периодът преди ППП“). Второто основание е нарушение на член 101 ДФЕС и на член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003, доколкото е прието, че жалбоподателят носи отговорност за същото нарушение за периода от 3 май 2007 г. до 28 януари 2009 г. (наричан по-нататък „периодът след ППП“). Освен това жалбоподателят иска от Съда да постанови, че всяко намаление на размера на глобата, постановено в полза на Prysmian и PrysmianCS, се прилага и за жалбоподателя, като намали размера на глобата, наложена му солидарно с последните, в случай че Съдът уважи жалбата на посочените дружества срещу решение на Общия съд от 12 юли 2018 г., Prysmian и Prysmian Cavi e Sistemi/Комисия (
T‑475/14
,
EU:T:2018:448
).
По първото основание
Първото основание се състои от три части.
По първата част от първото основание
–
Доводи на страните
В рамките на първата част от първото основание, която се отнася до точки 49, 50 и 52 от обжалваното съдебно решение, жалбоподателят твърди, че Общият съд неправилно е приел, че Комисията не е допуснала грешка, доколкото е приела, че жалбоподателят носи отговорност за разглежданото нарушение за периода преди ППП, като се е позовала на презумпция за действително упражняване на решаващо влияние от жалбоподателя върху Prysmian и PrysmianCS.
В това отношение жалбоподателят поддържа, че участието му във фондовете GSCP V било едва около 33 %, като останалата част от капитала била притежавана от независими трети инвеститори. Освен това през периода преди ППП участието на тези фондове в капитала на Prysmian се увеличило и с изключение на първите 41 дни най-напред било около 91 %, а след това около 84 %. От практиката на Съда обаче следвало, че презумпцията за действително упражняване на решаващо влияние се прилагала само когато дружеството майка притежава целия или почти целия капитал на своето дъщерно дружество. Общият съд неправилно приел, че когато дружество майка притежава всички права на глас, произтичащи от акциите на неговото дъщерно дружество, по-специално в съчетание с силно мажоритарно участие в капитала на това дъщерно дружество, посоченото дружество майка се намира в аналогично положение с това на изключителния собственик на това дъщерно дружество.
Според жалбоподателя презумпцията за действително упражняване на решаващо влияние не може да се приложи при такива обстоятелства съгласно основния принцип, че презумпциите трябва да се прилагат ограничително. В това отношение подходът на Общия съд не бил в съответствие с решение от 10 септември 2009 г., Akzo Nobel и др./Комисия (
C‑97/08 P
,
EU:C:2009:536
), в което Съдът признава наличието на такава презумпция. Освен това направеното от Общия съд тълкуване било неправилно с оглед на целта на посочената презумпция, тъй като заменяло лесното доказване на наличието на дялово участие, обхващащо всички дялове, посредством бързи справки в търговския регистър, което било източник на правна сигурност и лесно осъществимо, със задълбочено доказване на наличието на специфични за конкретния случай обстоятелства, които позволявали на дружеството майка действително да упражнява решаващо влияние. Накрая, в решението си от 12 юли 2018 г., Pirelli & C./Комисия (
T‑455/14
, непубликувано,
EU:T:2018:450
) Общият съд възприел диаметрално противоположно тълкуване по отношение на същото дъщерно дружество и същото нарушение.
Комисията, подпомагана от Prysmian и PrysmianCS, оспорва тези доводи. Според нея доводът на жалбоподателя, че след като притежавал само 33 % от капитала на фондовете GSCP V, презумпцията за действително упражняване на решаващо влияние не можела да се приложи в настоящия случай, трябва да се отхвърли като недопустим, тъй като не е бил изтъкнат пред Общия съд. Във всеки случай този довод бил неоснователен, тъй като жалбоподателят контролирал самостоятелно и изцяло инвестиционните решения на фондовете GSCP V.
В писмената си реплика жалбоподателят поддържа, че пред Общия съд изрично посочил, че обстоятелството, че действително притежава участие във фондовете GSCP V, не било достатъчно, за да позволи на Комисията да се позове на презумпцията за действително упражняване на решаващо влияние в това отношение.
–
Съображения на Съда
Що се отнася, на първо място, до довода на жалбоподателя, че признатата в съдебната практика презумпция за действително упражняване на решаващо влияние не е приложима в случая, тъй като участието му във фондовете GSCP V е било около 33 %, а останалата част от капитала на тези фондове била притежавана от независими трети инвеститори, следва да се припомни, че както констатира Общият съд в точки 48 и 64 от обжалваното съдебно решение, в спорното решение Комисията се е основала на презумпция за действително упражняване на решаващо влияние от страна на жалбоподателя върху поведението на Prysmian и косвено върху поведението на PrysmianCS, като се опира не на размера на косвеното участие на жалбоподателя в капитала на Prysmian, а на констатацията, че жалбоподателят контролира всички права на глас, произтичащи от акциите на Prysmian.
В жалбата си обаче жалбоподателят не оспорва нито тази констатация на Общия съд, нито обстоятелството, че е продължавал да упражнява контрол върху 100 % от посочените права на глас през целия период преди ППП, дори след прехвърлянето на дялове в Prysmian, извършено на 7 септември 2005 г. и на 21 юли 2006 г. При тези обстоятелства доводът на жалбоподателя, основан на факта, че участието му във фондовете GSCP V е възлизало на едва около 33 %, при всички положения трябва да се отхвърли като несъстоятелен.
Що се отнася, на второ място, до доводите на жалбоподателя относно констатацията на Общия съд, че Комисията е имала право да се основе на презумпция за действително упражняване на решаващо влияние от дружеството майка върху поведението на дъщерното му дружество, следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика дружеството майка може да носи отговорност за поведението на дъщерно дружество по-конкретно когато, макар и да има отделна правосубектност, това дъщерно дружество не определя по самостоятелен начин своето поведение на пазара, а изпълнява главно указанията, дадени му от дружеството майка, по-специално с оглед на икономическите, организационните и правните връзки между тези два правни субекта (решение от 24 юни 2015 г., Fresh Del Monte Produce/Комисия и Комисия/Fresh Del Monte Produce,
C‑293/13 P и C‑294/13 P
,
EU:C:2015:416
, т.
и цитираната съдебна практика).
От постоянната съдебна практика следва също и че в особения случай, когато дружество майка пряко или косвено притежава изцяло или почти изцяло капитала на свое дъщерно дружество, което е извършило нарушение на правилата на Съюза в областта на конкуренцията, от една страна, дружеството майка може да упражнява решаващо влияние върху поведението на дъщерното си дружество, а от друга страна, съществува оборима презумпция, че посоченото дружество майка действително упражнява такова влияние. При тези обстоятелства е достатъчно Комисията да докаже, че целият или почти целият капитал на дъщерно дружество е притежаван от неговото дружество майка, за да може да се презумира, че последното действително упражнява решаващо влияние върху търговската политика на това дъщерно дружество. След това Комисията ще може да приеме, че дружеството майка отговаря солидарно за заплащането на наложената на дъщерното му дружество глоба, освен ако това дружество майка, което следва да обори тази презумпция, не представи достатъчно доказателства, въз основа на които може да се установи, че неговото дъщерно дружество има самостоятелно поведение на пазара (решение от 28 октомври 2020 г., Pirelli & C./Комисия,
C‑611/18 P
, непубликувано,
EU:C:2020:868
, т.
и цитираната съдебна практика).
Ето защо, освен ако тази презумпция не е оборена, тя означава, че действителното упражняване на решаващо влияние от дружеството майка върху дъщерното му дружество се счита за доказано и е основание Комисията да търси отговорност от първото дружество за поведението на второто, без да е необходимо да представя никакво допълнително доказателство. Следователно прилагането на презумпцията за действително упражняване на решаващо влияние не е обусловено от представянето на допълнителни доказателства за действителното упражняване на влияние от дружеството майка (решение от 26 октомври 2017 г., Global Steel Wire и др./Комисия,
C‑457/16 P и C‑459/16 P—C‑461/16 P
, непубликувано,
EU:C:2017:819
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
Безспорно е наистина, че през периода преди ППП жалбоподателят не е притежавал целия капитал на Prysmian, тъй като, както следва от точка 47 от обжалваното съдебно решение, дяловото участие на фондовете GSCP V в капитала на Prysmian през този период, с изключение на първите 41 дни, най-напред е възлизало на около 91 %, а след това на около 84 %. Безспорно е също така, че в спорното решение Комисията не е приела, че това участие е означавало, че жалбоподателят е притежавал почти целия капитал на Prysmian.
От цитираната в точки 31—33 от настоящото решение съдебна практика обаче следва, че презумпцията за действително упражняване на решаващо влияние не се основава на простото притежаване на целия или почти целия капитал на дъщерното дружество само по себе си, а на степента на контрол от страна на дружеството майка върху дъщерното му дружество, до която води това притежаване. Следователно Общият съд е могъл, без да допусне грешка при прилагане на правото, да приеме по същество в точка 50 от обжалваното съдебно решение, че дружество майка, което притежава всички права на глас, произтичащи от акциите на неговото дъщерно дружество, се намира в това отношение в положение, аналогично на това на дружество, притежаващо целия или почти целия капитал на дъщерното дружество, така че дружеството майка е в състояние да определя икономическата и търговска стратегия на дъщерното дружество. Всъщност дружество майка, което притежава всички права на глас, произтичащи от акциите на своето дъщерно дружество, може, също като дружество майка, притежаващо целия или почти целия капитал на своето дъщерно дружество, да упражнява решаващо влияние върху поведението на последното.
От това следва, че противно на твърденията на жалбоподателя, Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че след като дружество майка притежава всички права на глас, произтичащи от акциите на неговото дъщерно дружество, Комисията има право да се основе на презумпция за действително упражняване на решаващо влияние от страна на това дружество майка върху пазарното поведение на дъщерното му дружество.
Другите изтъкнати от жалбоподателя доводи не поставят под въпрос този извод.
Всъщност, първо, презумпцията за упражнявано от дружеството майка решаващо влияние върху неговото дъщерно дружество цели по-конкретно да се поддържа равновесие между, от една страна, голямото значение на целта да бъдат наказани действията, които противоречат на правилата на конкуренцията, по-специално на член 101 ДФЕС, и да се предотврати тяхното повторно извършване и от друга страна, изискванията на някои общи принципи на правото на Съюза, като по-конкретно принципите на презумпция за невиновност, на индивидуализиране на наказанията и на правна сигурност, както и правото на защита, включително принципа на равни процесуални възможности (вж. в този смисъл решение от 18 юли 2013 г., Schindler Holding и др./Комисия,
C‑501/11 P
,
EU:C:2013:522
, т.
и цитираната съдебна практика).
Наистина, както изтъква жалбоподателят, идентифицирането на лицата, които притежават гласовете, свързани с акциите на дадено дружество, може евентуално да се окаже по-трудно от определянето на лицата, които притежават тези акции. От една страна, обаче нищо не сочи, че подобни затруднения могат да засегнат правната сигурност. Всъщност дружество майка, което, без да притежава всички или почти всички акции на своето дъщерно дружество, си е запазило или е придобило всички права на глас, произтичащи от тези акции, очевидно не може да не знае, че случаят е такъв.
От друга страна, следва да се припомни, че Комисията изобщо не е длъжна да се основава единствено на посочената презумпция. Всъщност няма пречка Комисията да установи действителното упражняване на решаващо влияние от дружество майка върху негово дъщерно дружество, като се основе на други доказателства или на съчетание от такива доказателства и посочената презумпция (решение от 26 октомври 2017 г., Global Steel Wire и др./Комисия,
C‑457/16 P и C‑459/16 P—C‑461/16 P
, непубликувано,
EU:C:2017:819
, т.
и цитираната съдебна практика).
Второ, жалбоподателят не само не уточнява по какъв начин в случая тълкуването на Общия съд противоречи на възприетото в предходно решение, но този довод е и несъстоятелен, тъй като, както следва от точки 31—36 от настоящото решение, Общият съд правилно е приел, че Комисията може да се основе на презумпцията за действително упражняване на решаващо влияние.
От това следва, че първата част от първото основание трябва се отхвърли по същество.
По втората част от първото основание
–
Доводи на страните
С втората част от първото основание, която се отнася до точки 71—78 от обжалваното съдебно решение, жалбоподателят упреква Общия съд, от една страна, че неправилно е приел, че той трябва да обори, що се отнася до периода преди ППП, презумпцията за действително упражняване на решаващо влияние върху пазарното поведение на дъщерното му дружество, тъй като той не можел да изисква от него да обори презумпция, която не се прилага.
От друга страна, и при всички положения, като тълкувал неправилно приложимите в случая правни изисквания, Общият съд не преценил правилно изтъкнатите от жалбоподателя доводи и представените от него доказателства за оборване на презумпцията за действително упражняване на решаващо влияние.
В това отношение жалбоподателят отбелязва, първо, че с някои от посочените от Общия съд доказателства не можело да се установи, че поведението на фондовете GSCP V е било различно от това на обикновен финансов инвеститор. Второ, като отхвърлил довода на жалбоподателя, че търговската политика на Prysmian е била определяна от състава на неговите управители, с мотива че жалбоподателят не е представил електронно съобщение или специален протокол, потвърждаващ този довод, Общият съд изискал от него да направи probatio diabolica. Трето, Общият съд неправилно не придал значение на обстоятелството, че фондовете GSCP V или жалбоподателят изобщо не са посочени в отговора на Prysmian на искането на Комисията за предоставяне на информация. Четвърто, без да посочи мотиви в тази насока, Общият съд приел, че публичните изявления за независимост и за липса на контрол, направени навремето от управителния съвет на Prysmian, са били лъжливи и са били направени в нарушение на италианското право. Пето, Общият съд неправилно отхвърлил довода му, че фондовете GSCP V не са давали указания на Prysmian, с мотива че този довод бил изложен по противоречив начин.
Комисията, подкрепяна от Prysmian и PrysmianCS, оспорва тези доводи. Според нея доводите на жалбоподателя относно разглеждането на доказателствата, които той е представил, за да обори прилагането на презумпцията за действително упражняване на решаващо влияние, всъщност имат за цел Съдът да извърши нова преценка на тези доказателства и следователно е недопустим.
–
Съображения на Съда
На първо място, следва да се отбележи, че доводът на жалбоподателя относно твърдяното обръщане от страна на Общия съд на тежестта на доказване се основава на предпоставката, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че в случая Комисията може да се основе на презумпция за действително упражняване на решаващо влияние, за да търси отговорност от жалбоподателя за разглежданото нарушение, що се отнася до периода преди ППП. Като се има предвид обаче, че както следва от точка 36 от настоящото решение, в това отношение в обжалваното съдебно решение не е допусната грешка при прилагане на правото, този довод трябва да се отхвърли.
На второ място, следва да се припомни, че съгласно член 256, параграф 1, втора алинея ДФЕС и член 58, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз обжалването пред Съда се ограничава само до правни въпроси. Общият съд единствено е компетентен да установява и преценява относимите факти, както и да преценява доказателствата. Следователно преценката на тези факти и доказателства, освен в случай на тяхното изопачаване, не представлява правен въпрос, който в това си качество да подлежи на контрол от Съда в рамките на производство по обжалване (решение от 26 септември 2018 г., Philips и Philips France/Комисия,
C‑98/17 P
, непубликувано,
EU:C:2018:774
, т.
и цитираната съдебна практика).
За разлика от това правото на контрол на Съда върху направените от Общия съд фактически констатации обхваща по-специално въпроса дали правилата относно доказателствената тежест и събирането на доказателствата са били спазени (решения от 18 януари 2017 г., Toshiba/Комисия,
C‑623/15 P
, непубликувано,
EU:C:2017:21
, т.
и от 14 юни 2018 г., Makhlouf/Съвет,
C‑458/17 P
, непубликувано,
EU:C:2018:441
, т.
).
Като се има предвид, че в случая жалбоподателят не е изтъкнал изопачаване на фактите и на доказателствата от Общия съд, доводите му относно разглеждането на доказателствата, посочени за оборване на презумпцията за действително упражняване на решаващо влияние, трябва да се отхвърлят като недопустими.
На трето място, доколкото доводите, изтъкнати в рамките на втората част от първото основание, биха могли да се приемат за допустими съгласно съдебната практика, припомнена в точки 48 и 49 от настоящото решение, следва да се отбележи, първо, че обратно на твърденията на жалбоподателя, в точки 70 и 71 от обжалваното съдебно решение Общият съд не е изискал от него да направи probatio diabolica, а по същество само е припомнил, че жалбоподателят носи тежестта на доказване, за да обори разглежданата презумпция.
Второ, в точки 73 и 74 от обжалваното съдебно решение Общият съд изобщо не е приел, че публичните изявления за независимост, направени от управителния съвет на Prysmian, са били лъжливи и противоречащи на италианското право. Всъщност Общият съд само е констатирал, че сами по себе си тези изявления не могат да докажат истинността на тяхното съдържание и че упражняването на решаващо влияние трябва да се преценява въз основа на конкретни доказателства.
Трето, макар жалбоподателят да упреква Общия съд, че неправилно е отхвърлил изложения в точка 50 от жалбата му довод, че фондовете GSCP V не са давали указания на Prysmian, следва да се отбележи, че той не уточнява по какъв начин Общият съд би могъл да схване този довод в различен от изложения от него в точка 76 от обжалваното съдебно решение обхват, нито кои доказателства не е разгледал в това отношение, като се има предвид, че той е взел отношение по доводите, на които се е позовавал жалбоподателят в тази част от жалбата, в рамките на втората част от въпросното основание.
От това следва, че втората част от първото основание трябва да се отхвърли отчасти като недопустима и отчасти по същество.
По третата част от първото основание
–
Доводи на страните
В третата част от първото основание жалбоподателят твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е потвърдил извода, до който стига Комисията в спорното решение, че в периода преди ППП той действително е упражнявал решаващо влияние върху Prysmian.
Комисията, Prysmian и PrysmianCS считат, че тази част е недопустима, тъй като с нея Съдът се приканва да извърши нова преценка на фактите и доказателствата, разгледани в първоинстанционното производство. Във всеки случай тази част следвало да се отхвърли по същество.
–
Съображения на Съда
В това отношение следва да се припомни, че както следва от точки 9 и 10 от настоящото решение, в спорното решение Комисията се основава на два мотива, за да приеме, че жалбоподателят носи отговорност за разглежданото нарушение през периода преди ППП. От една страна, Комисията се основава на презумпция за действително упражняване на решаващо влияние, тъй като жалбоподателят е притежавал всички права на глас, произтичащи от акциите на Prysmian. От друга страна, тя приема, че жалбоподателят действително е упражнявал такова влияние върху Prysmian.
Както обаче следва от анализа на първата част на това основание, Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че в случая Комисията правилно се е позовала на презумпция за действително упражняване на решаващо влияние, за да установи отговорността на жалбоподателя за разглежданото нарушение за периода преди ППП. Освен това от анализа на втората част на това основание следва, че Общият съд не е допуснал и грешка при прилагане на правото, като в случая е заключил, че жалбоподателят не е успял да обори тази презумпция.
При тези обстоятелства третата част от първото основание, която се отнася до изводите на Общия съд относно второто основание, на което се опира Комисията, за да търси отговорност от жалбоподателя за разглежданото нарушение в периода преди ППП, трябва да се отхвърли като неотносима.
Следователно първото правно основание трябва да бъде отхвърлено като отчасти недопустимо и отчасти по същество.
По второто основание
Второто основание, което се отнася до точки 81—144 от обжалваното съдебно решение, се състои от три части.
По първата част от второто основание
–
Доводи на страните
В първата част от второто основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, първо, като се е основал на обстоятелства, отнасящи се за периода преди ППП, за да потвърди преценката на Комисията, че отговорността на жалбоподателя може да бъде ангажирана и за периода след ППП, второ, като е приел само, че ППП не е променило нищо, и трето, като е обърнал на практика тежестта на доказване в ущърб на жалбоподателя. ППП на Prysmian обаче представлявало решаващ обрат за това дружество. От 3 май 2007 г. фондовете GSCP V притежавали едва около 46 % от капитала на Prysmian, а към 12 ноември 2007 г. това участие е възлизало на едва около 26 %. Освен това, считано от 3 май 2007 г., на Prysmian е наложено задължение за прозрачност по отношение на пазара.
Възприетият от Общия съд подход противоречал и на изводите, произтичащи по-специално от точка 34 от решение от 16 юни 2016 г., Evonik Degussa и AlzChem/Комисия (
C‑155/14 P
,
EU:C:2016:446
), съгласно които, от една страна, за да прецени дали дадено дъщерно дружество определя самостоятелно поведението си на пазара или прилага главно указанията, които са му дадени от неговото дружество майка, тази юрисдикция трябва да извърши преценка на настъпилите в периода на нарушението факти, а от друга страна, свързани с предишен период обстоятелства могат да се вземат предвид само при условие че Общият съд може да установи, че тези обстоятелства са от значение за съответния период, и не прилага автоматично за този период изводите, направени въз основа на преценката на посочените обстоятелства.
Според жалбоподателя Общият съд е приложил неправилно тази съдебна практика, като в точки 93, 94 и 133 от обжалваното съдебно решение се е позовал, от една страна, само на случай, настъпил след периода на нарушението, когато фондовете GSCP V са прекратили назначаването на членове на управителния съвет на Prysmian, и от друга страна, на факта, че управителният съвет, назначен преди ППП, е останал непроменен след ППП, тъй като нито едно от тези две обстоятелства не е имало значение за твърдяното действително упражняване на решаващо влияние от страна на жалбоподателя върху Prysmian в периода след OPI. Също така в точка 92 от обжалваното съдебно решение Общият съд не трябвало да се позовава на контрола върху правата на глас или на мажоритарното участие в общото събрание на акционерите на Prysmian, тъй като те вече не съществували в периода след ППП. Освен това, макар да признава, че за да може да търси отговорност от дружеството майка за поведението на дъщерно дружество, Комисията не може да се задоволи с констатацията, че дружеството майка е в състояние да упражнява решаващо влияние върху поведението на своето дъщерно дружество, а трябва да провери и дали това влияние действително е било упражнено, Общият съд основал изводите си на обстоятелства, които най-много могат да разкрият възможност за упражняване на определено влияние, и потвърдил изводите, които се основават на пристрастните изявления на Prysmian.
Комисията твърди, че второто основание е недопустимо, тъй като приканва Съда да направи нова преценка на разгледаните в първоинстанционното производство факти и доказателства. Във всички случаи то следвало да се отхвърли по същество.
Prysmian и PrysmianCS поддържат, че първата част от второто основание следва да се отхвърли по същество.
–
Съображения на Съда
Що се отнася до допустимостта на първата част от второто основание, следва да се припомни, че от постоянната практика на Съда следва, че за да се прецени дали дружеството майка може да упражнява решаващо влияние върху пазарното поведение на дъщерното си дружество, следва да се вземат предвид всички релевантни елементи относно икономическите, организационните и юридическите връзки, които свързват дъщерното дружество с неговото дружество майка, и по този начин да се вземе предвид икономическата действителност. Освен това изводът, че дружеството майка действителното оказва решаващо влияние върху поведението дъщерното дружество, може да се направи въз основа на съвкупност от непротиворечиви доказателства, дори и нито едно от тези доказателства, разглеждани поотделно, да не е достатъчно, за да се установи съществуването на такова влияние (решение от 18 януари 2017 г., Toshiba/Комисия,
C‑623/15 P
, непубликувано,
EU:C:2017:21
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
От постоянната съдебна практика следва също така, че в рамките на тази дейност Общият съд следва да извърши преценка на настъпилите в периода на нарушението факти, без обаче да се засяга възможността да се основе на свързани с предишен период обстоятелства, доколкото може да установи, че тези обстоятелства са релевантни за периода на нарушението, и не прилага автоматично за този период изводите, направени въз основа на преценката на настъпили преди това обстоятелства (решение от 16 юни 2016 г., Evonik Degussa и AlzChem/Комисия,
C‑155/14 P
,
EU:C:2016:446
, т.
).
Доколкото обаче с доводите си в рамките на първата част от второто основание жалбоподателят упреква по същество Общия съд, че при това разглеждане се е основал на обстоятелства, които не се отнасят за разглеждания период, и че е разместил тежестта на доказване, тези доводи се отнасят до правни въпроси, които могат да бъдат повдигнати в рамките на производство по обжалване.
За сметка на това доводите, с които се поставя под въпрос преценката на доказателствата, направена от Общия съд в рамките на това разглеждане, не са допустими в производството по обжалване с оглед на съдебната практика, припомнена в точки 48 и 49 от настоящото решение, тъй като жалбоподателят не твърди, че Общият съд е изопачил тези доказателства.
По същество следва да се констатира, че в точки 81—144 от обжалваното съдебно решение Общият съд е разгледал въпроса дали жалбоподателят, от една страна, в периода преди ППП и от друга страна, в периода след ППП е упражнявал решаващо влияние върху пазарното поведение на Prysmian. Във връзка с това той е разгледал подробно осемте обстоятелства, на които се основава Комисията в това отношение. Сред обстоятелствата, които се отнасят до целия период на нарушението, Общият съд е разгледал по-специално правомощието за назначаване на членовете на различни управителни съвети на Prysmian, както и правомощието за свикване общите събрания на акционерите и за предлагане на освобождаване от длъжност на членовете на управителния съвет или целите управителни съвети.
От този анализ изобщо не следва, че за да провери дали жалбоподателят е упражнявал решаващо влияние върху пазарното поведение на Prysmian в периода след ППП, Общият съд се е основал на обстоятелства, отнасящи се до периода преди ППП, или е обърнал доказателствената тежест в ущърб на жалбоподателя. Всъщност от този анализ, и по-специално от точки 93, 94 и 133 от обжалваното съдебно решение, е видно, че Общият съд не само не е приел, че ППП не е внесло промени в това отношение, но и надлежно е взел предвид обстоятелствата, посочени от Комисията в спорното решение, като е разграничил ясно периодите преди ППП и след ППП. Следователно доводите на жалбоподателя, посочени в точка 62 от настоящото решение, произтичат от неправилно тълкуване на обжалваното съдебно решение и поради това трябва да се отхвърлят като неоснователни.
Ето защо втората част на първото правно основание трябва да бъде отхвърлена като отчасти недопустима и отчасти по същество.
По втората и третата част от второто основание
–
Доводи на страните
Във втората част от второто основание жалбоподателят твърди, че Общият съд неправилно е приел, че жалбоподателят бил представляван в необходимата степен в управителния съвет на Prysmian, за да повлияе на пазарното поведение на това дружество.
На първо място, напълно погрешно било твърдението на Общия съд, че запазването на същия състав на управителния съвет на Prysmian в периода след ППП сочело, че той е продължил да упражнява контрол върху този съвет след ППП. Този съвет е бил назначен на общото събрание на акционерите от 28 февруари 2007 г. и е включвал десет членове, от които само трима са били управители на PIA. Тъй като за приемането на решение от страна на посочения съвет е необходимо обикновено мнозинство, участващите в този съвет управители на PIA никога не били в състояние да контролират ефективно целия управителен съвет на Prysmian. Освен това Общият съд направил неправилна преценка на доказателствата в преписката по делото, като не взел предвид факта, че в периода след ППП на всеки от управителите на PIA, които са и членове на управителния съвет на Prysmian, е забранено да действат единствено или основно в полза на други страни, включително на жалбоподателя.
На второ място, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, що се отнася до ролята на двама независими членове на управителния съвет на Prysmian, които нямат изпълнителни функции (наричани по-нататък „разглежданите членове на управителния съвет“).
В това отношение жалбоподателят изтъква, първо, че що се отнася до твърдението на Общия съд, че жалбоподателят е поддържал връзки с поне 50 % от членовете на управителния съвет на Prysmian с оглед на поддържаните връзки с разглежданите членове на управителния съвет, тези твърдени връзки, по-специално чрез „предходни консултантски услуги“ или „договори за консултантски услуги“, изобщо не били разгледани и не били описани правилно в обжалваното съдебно решение. Общият съд също така не доказал, че тези твърдени връзки са могли да надделеят или са надделели над задължението за независимост на разглежданите членове на управителния съвет спрямо всички акционери.
От съдебната практика следвало, че само съвместяването на функции по необходимост водело до положение, в което дружеството майка оказва решаващо влияние върху пазарното поведение на своето дъщерно дружество. В случая обаче разглежданите членове на управителния съвет не били нито членове на управителния съвет на жалбоподателя, нито представители, нито дори ръководни служители на последния. Освен това нито един от тях не заемал ръководна длъжност в жалбоподателя.
Освен това, като приел, че жалбоподателят не е доказал липсата на връзка с разглежданите членове на управителния съвет, Общият съд обърнал тежестта на доказване.
Накрая, дори да се предположи, че разглежданите членове на управителния съвет следва да се вземат предвид заедно с управителите на PIA, те заедно не съставлявали мнозинството от управителния съвет на Prysmian, а само петима от десетте членове, т.е. половината от този съвет, което означавало, че те не можели да приемат сами решенията на управителния съвет.
Второ, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, която представлява изопачаване на съответните доказателства, тъй като отхвърлил доказателствената стойност на изявленията на управителния съвет на Prysmian, потвърждаващи независимостта на членовете му, и по този начин отново разместил тежестта на доказване. След ППП Prysmian било длъжно да назначи определен брой независими членове на управителния си съвет. В това отношение била изключена всякаква форма на родство или на професионални отношения между даден управител и дружеството, включително другите предприятия от групата или основните акционери. Управителният съвет на Prysmian обаче многократно официално потвърдил че независимите членове на управителния съвет действително са независими. Ако Prysmian имал и най-малкото съмнение относно верността на тези твърдения, за тях са щели да му бъдат наложени граждански, административни и евентуално наказателноправни санкции съгласно италианското право.
На трето място, Общият съд направил противоречива преценка на доказателствата в обжалваното съдебно решение, като, от една страна, в точка 108 от обжалваното съдебно решение заключил, че самият факт, че управителният съвет на Prysmian е преценил, че някои от членовете на управителния съвет са независими, не може да докаже липсата на връзки с жалбоподателя, а следователно и действителната независимост на тези членове на управителния съвет, а от друга страна, в точка 136 от това съдебно решение приел, че тъй като става дума за протокол от заседание на този съвет, който възпроизвеждал забележките на участниците, жалбоподателят трябвало да представи доказателства за противното.
В третата част от второто основание жалбоподателят твърди, че нито едно от останалите доказателства, изтъкнати от Общия съд, не е достатъчно само по себе си или заедно с други доказателства, за да се установи действителното упражняване на решаващо влияние от жалбоподателя върху Prysmian през периода след ППП.
На първо място, правото на фондовете GSCP V да назначават членовете на управителния съвет на Prysmian, както и правото им да свикват общи събрания на акционерите и да предлагат освобождаването от длъжност на членовете на управителния съвет или на целия управителен съвет, не доказвали, че чрез тези фондове жалбоподателят е бил в състояние да упражнява решаващо влияние върху Prysmian. Всъщност, що се отнася до правата за назначаване, съгласно практиката на Общия съд се изисквало да се докаже, че така назначените членове на управителния съвет разполагат с правомощието да установят ефективен контрол върху целия управителен съвет.
На второ място, що се отнася до правомощията, делегирани на управителите на PIA преди ППП, назначаването им в стратегическия съвет на Prysmian след ППП, получаването на редовна актуална информация и месечни доклади, както и другите мерки, приети след ППП и посочени в точка 130 от обжалваното съдебно решение, нито едно от тях, поотделно или заедно, не представлявало доказателство за действителното упражняване на решаващо влияние върху Prysmian.
На трето място, била неправилна констатацията на Общия съд в точки 140—142 от обжалваното съдебно решение, че жалбоподателят е възприел типично поведение на индустриален собственик по отношение на Prysmian. Освен това Общият съд допуснал явна грешка при прилагане на правото, като не се съобразил със съдебната практика, съгласно която не можело да се търси отговорност за нарушенията на правото на конкуренцията от обикновен финансов инвеститор като жалбоподателя.
Комисията поддържа, че втората и третата част от второто правно основание са недопустими по вече изложените в точка 65 от настоящото решение съображения. Освен това втората част била неотносима. При условията на евентуалност Комисията поддържа, че тези две части следва да се отхвърлят по същество
Prysmian и PrysmianCS твърдят, че тези две части са недопустими, а при условията на евентуалност — че те следва да се отхвърлят по същество.
–
Съображения на Съда
Първо, доколкото жалбоподателят упреква Общия съд, че не е взел отношение по доводите му относно наличието и релевантността на връзките между него и членовете на управителния съвет на Prysmian, следва да се отбележи, че като се е основавал и се е позовал в точка 106 от обжалваното съдебно решение на съображения 761 и 762 от спорното решение, както и на съответните бележки под линия към тях, Общият съд е идентифицирал в достатъчна степен разглежданите връзки. Освен това от точки 106—108 от това съдебно решение следва, че Общият съд е приел, че в случая тези връзки са били от такова естество, че могат да се считат за едно от обстоятелствата, на които Комисията може да се основе, за да докаже, че жалбоподателят е упражнявал решаващо влияние върху поведението на Prysmian.
В това отношение следва да се припомни, че от цитираната в точка 67 от настоящото решение съдебна практика следва, че изводът, че дружеството майка действителното оказва решаващо влияние върху поведението дъщерното дружество, може да се направи въз основа на съвкупност от непротиворечиви доказателства, дори и нито едно от тези доказателства, разглеждани поотделно, да не е достатъчно, за да се установи съществуването на такова влияние.
Второ, що се отнася до твърдяната противоречива преценка на доказателствата от Общия съд, следва да се отбележи, че доводите на жалбоподателя се отнасят до точки 108 и 136 от обжалваното съдебно решение. В точка 108 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че единствено фактът, че този управителен съвет е определил някои от своите членове като независими и дори е публикувал, както твърди жалбоподателят, такава оценка в докладите за управление на предприятието, сам по себе си не може да постави под съмнение констатацията на Комисията, че същите тези управители в действителност не са престанали да поддържат връзки с жалбоподателя. Така Общият съд по същество посочва, че преценките на управителния съвет са могли да бъдат опровергани от констатациите на Комисията. Тази преценка обаче по никакъв начин не противоречи на изложеното в точка 136 от обжалваното съдебно решение съображение относно забележка, описана в официален протокол на управителния съвет на Prysmian, че такъв документ е трябвало да възпроизведе забележките, които участниците в този съвет са искали да изразят.
Трето, по отношение на твърдяното обръщане на тежестта на доказване, що се отнася до ролята на разглежданите членове на управителния съвет, достатъчно е да се отбележи, че доводите на жалбоподателя се основават на неправилно тълкуване на обжалваното съдебно решение. Всъщност в точка 106 от това съдебно решение, след като е преценил посочените от Комисията доказателства и е стигнал до извода, че подкрепените с тези доказателства лични връзки представляват релевантно обстоятелство при разглеждането на въпроса дали жалбоподателят е упражнявал действителен контрол върху Prysmian, Общият съд по същество само е констатирал, че жалбоподателят не е успял да оспори този извод.
Четвърто, що се отнася до довода на жалбоподателя, че от съдебната практика следва, че само съвместяването на функции по необходимост поставя дружеството майка в положение да влияе по решаващ начин върху поведението на дъщерното му дружество на пазара и че в случая такова положение не е налице, следва да се припомни, че както отбелязва Общият съд в точка 107 от обжалваното съдебно решение, от съдебната практика следва, че е налице единен стопански субект, образуван от дружеството майка и неговото дъщерно дружество, не само когато са налице официални отношения между тях, но такъв субект може да се породи и по неформален начин в резултат по-конкретно от съществуването на връзка в персонално отношение между двете правни образувания, които съставляват подобен стопански субект (вж. в този смисъл решение от 11 юли 2013 г., Комисия/Stichting Administratiekantoor Portielje,
C‑440/11 P
,
EU:C:2013:514
, т.
).
От практиката на Съда обаче не следва, че връзките в персонално отношение между две дружества биха могли да са релевантни в това отношение само в случай на съвместяване на функции. Всъщност релевантността на такива връзки в персонално отношение се изразява в обстоятелството, че те могат да сочат, че макар дадено лице да извършва дейност за дадено дружество, с оглед на връзките си с друго дружество, то в действителност преследва интересите на последното. Такъв е случаят впрочем и когато лице, което е член на управителния съвет на дружество, е свързано с друго дружество посредством „предходни консултантски услуги“ или „договори за консултантски услуги“, както отбелязва Общият съд в точка 106 от обжалваното съдебно решение.
От това следва, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че такива връзки в персонално отношение по принцип могат да бъдат релевантни, за да се установи дали дружеството майка може да упражнява решаващо влияние върху пазарното поведение на дъщерното си дружество.
Пето, що се отнася до другите доводи, изтъкнати от жалбоподателя в рамките на втората и третата част от второто основание, изглежда, че с всички тези доводи жалбоподателят всъщност само поставя под въпрос фактическите преценки на Общия съд в рамките на направения от него анализ на относимите в случая доказателства и по този начин цели да накара Съда да замени преценката на Общия съд със своята собствена.
Както обаче бе припомнено в точки 48 и 49 от настоящото решение, единствено Общият съд е компетентен да установява и преценява относимите факти, както и да преценява доказателствата и освен в случай на изопачаването им преценката на тези факти и доказателства не представлява правен въпрос, който в това си качество да подлежи на контрол от страна на Съда в рамките на производство по обжалване.
Съдът е уточнил също, че когато жалбоподател твърди, че Общият съд е изопачил доказателствата, той трябва точно да посочи доказателствата, които са били изопачени от него, и да докаже грешките в анализа, които според него са довели Общия съд до това изопачаване (решение от 28 ноември 2019 г., Brugg Kabel и Kabelwerke Brugg/Комисия,
C‑591/18 P
, непубликувано,
EU:C:2019:1026
, т.
и цитираната съдебна практика).
Наистина жалбоподателят твърди, че Общият съд е изопачил смисъла на изявленията на управителния съвет на Prysmian, потвърждаващи, че независимите членове на този съвет действително са били независими. Жалбоподателят обаче не е доказал по какъв начин Общият съд е изопачил въпросните доказателства.
Всъщност, следва да се припомни, че в това отношение в точка 108 от обжалваното съдебно решение Общият съд е приел, че единствено фактът, че този управителен съвет е преценил, че някои от неговите членове са независими и дори е публикувал такава оценка в докладите за управление на предприятието, сам по себе си не може да постави под съмнение констатацията на Комисията, че същите тези членове на управителния съвет в действителност не са престанали да поддържат връзки с жалбоподателя.
Като се има предвид, че жалбоподателят не е доказал никакво изопачаване на фактите или на доказателствата, неговите доводи, които имат за цел да поставят под въпрос преценката на Общия съд на тези факти и доказателства, трябва да се отхвърлят като недопустими.
Следователно второто правно основание трябва да бъде отхвърлено като отчасти недопустимо и отчасти по същество.
Що се отнася до искането на жалбоподателя спрямо него да се прилага всяко намаление на размера на глобата, постановено в полза на Prysmian и PrysmianCS, като се намали размерът на наложената му солидарно с тях глоба, в случай че Съдът уважи жалбата, подадена от посочените дружества срещу решението на Общия съд от 12 юли 2018 г., Prysmian и Prysmian Cavi e Sistemi/Комисия (
T‑475/14
,
EU:T:2018:448
), достатъчно е да се отбележи, че Съдът е отхвърлил тази жалба с решение от 24 септември 2020 г., Prysmian и Prysmian Cavi e Sistemi/Комисия (
C‑601/18 P
,
EU:C:2020:751
).
Следователно, тъй като не е налице нито едно от основанията, изтъкнати от жалбоподателя в подкрепа на жалбата му, тя следва да бъде изцяло отхвърлена.
По съдебните разноски
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда, който се прилага по отношение на производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от този правилник, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
Тъй като жалбоподателят е загубил делото и Комисията е направила искане да бъде осъден да заплати съдебните разноски, той трябва да бъде осъден да понесе направените от него съдебни разноски, както и съдебните разноски на Комисията.
Съгласно член 184, параграф 4 от Процедурния правилник, ако не е жалбоподател, встъпилата в първоинстанционното производство страна може да бъде осъдена да заплати съдебните разноски във връзка с производството по обжалване само ако е участвала в писмената или устната фаза на производството пред Съда. Когато такава страна участва в производството, Съдът може да реши тя да понесе направените от нея съдебни разноски.
Тъй като Prysmian и PrysmianCS са участвали в производството пред Съда, следва да се постанови, че с оглед на обстоятелствата в случая те следва да понесат направените от тях съдебни разноски.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда The Goldman Sachs Group Inc. да заплати наред с направените от него съдебни разноски и тези на Европейската комисия.

3)
Prysmian SpA и Prysmian Cavi e Sistemi Srl понасят направените от тях съдебни разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.