CELEX: 62015TJ0026
Apelācija
Civildienests
Iecelšana amatā
Regulatīvas aģentūras izpilddirektora atlases un amatā iecelšanas procedūra
EMA
Priekšatlases komitejas veikta priekšatlase
EMA valdes veikta iecelšana amatā
Priekšatlases komitejas sastāvs
Priekšatlases komitejas locekļa un EMA valdes locekļa amatu apvienošana
Objektivitāte

Ar savu apelācijas sūdzību, kas iesniegta saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu I pielikuma 9. pantu, Eiropas Kopienu Komisija lūdz atcelt Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 13. novembra spriedumu
Hristov
/Komisija un
EMA
(F‑2/12, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”,
EU:F:2014:245
), ar kuru Civildienesta tiesa tostarp atcēla Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmumu, atbilstoši kuram tā ierosināja Eiropas Zāļu aģentūras (
EMA
) valdei priekšatlases komitejas ieteikto un padomdevējas komitejas amatā iecelšanas jautājumos apstiprināto četru kandidātu sarakstu (turpmāk tekstā – “Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmums”).
Tiesvedības rašanās fakti
Tiesvedības rašanās fakti pārsūdzētajā spriedumā ir izklāstīti šādi:
“13
2009. gada 10. decembrī
EMA
valde saskaņā ar [Komisijas 2009. gada 12. janvāra] Pamatnostādņu [par pārvaldes iestāžu, izpildaģentūru un kopuzņēmumu direktoru atlasi un iecelšanu amatā] 7.1. punktu iecēla
EMA
valdes locekli
A
. par novērotāju priekšatlases komitejā. Saskaņā ar šo noteikumu priekšatlases komiteja sastāv no trīs Komisijas augstākās vadības ierēdņiem, kuriem ir jābūt vismaz tādai pašai pakāpei un tāda paša līmeņa amatam kā
EMA
direktoram.
2010. gada 15. janvārī Komisija
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
publicēja paziņojumu par izpilddirektora amata vakanci (AD 14 pakāpe) Eiropas Zāļu aģentūrā (
EMA
) (
OV C 9 A, 1. lpp.
). Tika piedāvāts AD 14 pakāpes pagaidu darbinieka amats, un pieteikumi bija jāiesniedz ne vēlāk kā līdz 2010. gada 17. februārim. [
Emil Hristov
] pieteikumu iesniedza 2010. gada 16. februārī.
2010. gada 31. martā priekšatlases komiteja pārbaudīja iesniegtos pieteikumus saskaņā ar Pamatnostādņu 7.2.1. punktu. Šajā ziņā minētā komiteja atzina, ka paziņojums par vakanci nebija izziņots pienācīgā līmenī. Tāpēc Komisija paziņojumu par vakanci nolēma publicēt vēlreiz.
[..]
2010. gada 7. oktobrī notika
EMA
valdes sanāksme. Šajā sanāksmē, kurā it īpaši piedalījās
B
un
C
attiecīgi kā priekšsēdētājs un valdes loceklis un kā valdes loceklis, tika pieņemts lēmums sākt
EMA
izpilddirektora atlases procedūru, kurā tika sīki aprakstīti dažādi šīs procedūras posmi un norādīts, ka lēmums tikšot publicēts
EMA
tīmekļa vietnē.
2010. gada 30. oktobrī Komisija publicēja strīdīgo paziņojumu par vakanci. Kandidātiem bija jāatbilst tiem pašiem atlases un piemērotības kritērijiem, kādi bija noteikti iepriekšējā paziņojumā par vakanci, izņemot vienu atlases kritēriju. Proti, kamēr pirmajā paziņojumā par vakanci bija noteikts, ka kandidātiem bija jābūt “pierādāmai pieredzei augstākā līmeņa personāla vadībā daudzkultūru vidē”, strīdīgajā paziņojumā par vakanci bija prasīta “pierādāma pieredze liela skaita darbinieku vadībā augstākā līmenī; daudzkultūru vidē iegūta pieredze [tiek] uzskatīta par priekšrocību”.
Veselības ĢD Cilvēkresursu nodaļas vadītāja vietnieks ar 2010. gada 3. novembra elektroniskā pasta vēstuli informēja [
E
.
Hristov
] par strīdīgā paziņojuma par vakanci publicēšanu. Šajā elektroniskā pasta vēstulē viņš ierosināja [
E
.
Hristov
] no jauna atsūtīt apliecinošus dokumentus, kurus viņš bija pievienojis savam pieteikumam pēc pirmā paziņojuma par vakanci publicēšanas, lai atjauninātu viņa profesionālos datus, [
E
.
Hristov
] tos nosūtīja ar 2010. gada 23. novembra vēstuli, kas Komisijā tika saņemta nākamajā dienā.
[..]
Izskatāmajā lietā priekšatlases komitejas sastāvā bija priekšsēdētājs un trīs citi locekļi. Priekšatlases komitejas priekšsēdētājas amats tika uzticēts Veselības ĢD, kam kā
EMA
aizbildnības ģenerāldirektorātam bija jāuzrauga tās darbība, ģenerāldirektorei. Divi no trim pārējiem locekļiem bija Veselības ĢD ierēdņi un trešais – Pētniecības un inovāciju ģenerāldirektorāta ierēdnis. Priekšatlases komitejas priekšsēdētāja, šajā gadījumā
D
, un viens no diviem Veselības ĢD ierēdņiem vienlaikus bija
EMA
valdes locekļi – Komisijas pārstāvji saskaņā ar Regulas Nr. 726/2004 65. panta 3. punktu.
2011. gada 12. janvārī priekšatlases komiteja pārbaudīja 62 pieteikumus
EMA
izpilddirektora amatam. Pēc veiktās pārbaudes priekšatlases komiteja nolēma uzaicināt uz interviju deviņus kandidātus, tostarp [
E
.
Hristov
]. Tomēr vienu no šiem deviņiem kandidātiem priekšatlases komiteja noraidīja pirms intervijas.
2011. gada 8. februārī [
E
.
Hristov
], kā arī septiņus citus atlasītus kandidātus intervēja priekšatlases komiteja. Šajā saistībā komiteja izmantoja tās sagatavoto vērtēšanas tabulu.
Pēc intervijām astoņi kandidāti tika vērtēti 100 punktu skalā un sakārtoti augošā secībā pēc piešķirto punktu skaita. [
E
.
Hristov
] bija zemākais punktu skaits, proti, 61 no 100 punktiem. Pārējie septiņi kandidāti ieguva 69–85 punktus no 100.
2011. gada 7. martā priekšatlases komiteja sagatavoja ziņojumu, kurā sniedza informāciju par katru intervēto kandidātu, un nolēma ieteikt četru kandidātu kandidatūras, kas bija ieguvuši labākos rezultātus (no 75 līdz 85 punktiem no 100) [..].
Saņēmusi priekšatlases komitejas ziņojumu, Komisijas padomdevēja komiteja amatā iecelšanas jautājumos (turpmāk tekstā – “
CCN
”) izskatīja 62 pieteikumus
EMA
izpilddirektora amatam. Pēc pārbaudes
CCN
2011. gada 14. martā sniedza Pamatnostādņu 8.2.1. punktā paredzēto iepriekšējo atzinumu. Saskaņā ar
CCN
iepriekšējo atzinumu tikai četri priekšatlases komitejas piedāvātie kandidāti bija jāuzaicina piedalīties pārbaudījumos vērtēšanas centrā, kā arī uz interviju ar
CCN
. Ar tās pašas dienas vēstuli sekretārs, kurš veica
CCN
pienākumus, informēja [
E
.
Hristov
], ka
CCN
nolēma nenoraidīt priekšatlases komitejas atzinumu, saskaņā ar kuru citi kandidāti labāk par viņu apvienoja savas prasmes un pieredzi, kā tas ir prasīts strīdīgajā paziņojumā par vakanci, un tādējādi neuzaicināt viņu uz interviju.
Pēc pārbaudījumiem vērtēšanas centrā priekšatlases komitejas piedāvātie četri kandidāti tika uzaicināti uz interviju ar
CCN
, kas notika 2011. gada 7. aprīlī. Tajā pašā dienā
CCN
sniedza atzinumu par priekšatlases komitejas ieteikto četru kandidātu atbilstību nosacījumiem, lai pildītu
EMA
izpilddirektora amata pienākumus.
Par veselības un patērētāju tiesību aizsardzību atbildīgais Komisijas loceklis (turpmāk tekstā – “aizbildnības komisārs”) intervēja priekšatlases komitejas un
CCN
ieteiktos četrus kandidātus. Pēc tam Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts, vienojoties ar Komisijas priekšsēdētāju un aizbildnības komisāru, ierosināja Komisijas locekļiem ieteikt šos četrus kandidātus
EMA
valdei.
2011. gada 20. aprīlī Komisija oficiāli pieņēma lēmumu ierosināt
EMA
valdei priekšatlases komitejas un
CCN
piedāvāto četru kandidātu sarakstu [..].
2011. gada 5. maijā
EMA
valde rīkoja ārkārtas sanāksmi, lai izvēlētos jauno
EMA
izpilddirektoru. Šajā sanāksmē tika grozīta 2010. gada 7. oktobrī apstiprinātā izpilddirektora atlases procedūra un tika intervēti četri Komisijas piedāvātie kandidāti. Tā kā vienošanos par [izpilddirektora] vārdu nebija iespējams panākt, tika nolemts, ka nākamajā mēnesī
EMA
valde rīkos sanāksmi, lai lemtu par četriem Komisijas piedāvātajiem kandidātiem.
Ar 2011. gada 27. maija vēstuli, kas reģistrēta Komisijā 2011. gada 9. jūnijā, [
E
.
Hristov
] iesniedza sūdzību par “to, kā norisinājās konkurss [Komisijā]”.
2011. gada 8. jūnijā
EMA
valde
EMA
izpilddirektora amatam izvēlējās
C
.
2011. gada 13. jūlijā
C
tika uzklausīts Parlamenta Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komitejā.
Ar 2011. gada 22. septembra vēstuli Parlamenta priekšsēdētājs informēja
EMA
, ka pēc C intervijas ar iepriekš minēto komiteju Parlaments atbalstīja
C
iecelšanu par jauno
EMA
izpilddirektoru.
Ar Komisijas 2011. gada 6. oktobra lēmumu [
E
.
Hristov
] ar 2011. gada 27. maija vēstuli iesniegtā sūdzība tika noraidīta.
Ar tā paša 2011. gada 6. oktobra lēmumu
EMA
valde par izpilddirektoru iecēla
C
(turpmāk tekstā – “
EMA
valdes 2011. gada 6. oktobra lēmums”).
Ar 2012. gada 6. janvāra vēstuli, kas tajā pašā dienā tika nosūtīta pa faksu un pa pastu, [
E
.
Hristov
] iesniedza
EMA
līgumslēdzējinstitūcijā sūdzību par
EMA
valdes 2011. gada 6. oktobra lēmumu.
Ar prasības pieteikumu, kas Civildienesta tiesas kancelejā iesniegts 2012. gada 9. janvārī, [
E
.
Hristov
] lūdza apturēt
EMA
valdes 2011. gada 6. oktobra lēmuma izpildi, izmantojot pagaidu noregulējumu. Šis pieteikums par pagaidu noregulējumu tika noraidīts ar 2012. gada 20. marta rīkojumu Hristov/Komisija un EMA (
F‑2/12 R
,
EU:F:2012:35
).
2012. gada 6. janvāra sūdzība tika noraidīta ar
EMA
līgumslēdzējinstitūcijas 2012. gada 16. maija lēmumu.”
Tiesvedība pirmajā instancē un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Civildienesta tiesas kancelejā iesniegts 2012. gada 9. janvārī un reģistrēts ar numuru F‑2/12,
E
.
Hristov
cēla prasību, kura ir vērsta uz it īpaši uz to, no vienas puses, lai tiktu atcelts, pirmkārt, priekšatlases komitejas lēmums, ar kuru tika izveidots četru kandidātu saraksts, kuru skaitā viņš netika iekļauts, otrkārt, Komisijas padomdevējas komitejas amatā iecelšanas jautājumos (turpmāk tekstā – “
CCN
”) 2011. gada 14. marta lēmums uzaicināt uz interviju vienīgi priekšatlases komitejas sarakstā iekļautos četrus kandidātus, treškārt,
CCN
2011. gada 7. aprīļa lēmums ņemt vērā priekšatlases komitejas priekšlikumus, ceturtkārt, Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmums, piektkārt, Komisijas 2011. gada 6. oktobra lēmums par 2011. gada 27. maija sūdzības noraidīšanu, sestkārt, valdes 2011. gada 6. oktobra lēmums iecelt
C EMA
izpilddirektora amatā; no otras puses, lai tiktu atlīdzināts morālais kaitējums, kas, iespējams, viņam nodarīts ar šo lēmumu pieņemšanu, un, visbeidzot, lai tiktu organizēts jauns “konkurss”, ievērojot tiesībās paredzētās procedūras.
Civildienesta tiesa noraidīja kā nepieņemamus, pirmkārt, prasījumu par jauna “konkursa” organizēšanu, jo ar to tika izvirzīts prasījums dot rīkojumu, un, otrkārt,
E
.
Hristov
prasījumu atcelt Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmuma sagatavojošos aktus, tas ir, priekšatlases komitejas lēmumu, ar kuru tika izveidots četru kandidātu saraksts, un divus
CCN
2011. gada 14. marta un 2011. gada 7. aprīļa lēmumus (pārsūdzētā sprieduma 58.–63. punkts). Tāpat tā nosprieda, ka prasījums atcelt valdes 2011. gada 6. oktobra lēmumu, ciktāl tas ir vērsts pret Komisiju, ir nepieņemams, jo pēdējā minētā nav šī lēmuma autore (pārsūdzētā sprieduma 69. punkts).
Turklāt tā uzskatīja, ka Komisijas 2011. gada 6. oktobra lēmums par 2011. gada 27. maija sūdzības noraidīšanu satur precizējumus par Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmuma sagatavojošiem aktiem, kā arī motīvus, uz kuriem pamatojoties Komisija pieņēma šo minēto lēmumu. Tāpēc tā nosprieda, ka tai ir jāpārbauda prasījums atcelt Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmumu, kā tas tika precizēts ar 2011. gada 6. oktobra lēmumu, ar kuru ir noraidīta 2011. gada 27. maija sūdzība (pārsūdzētā sprieduma 68. punkts).
Lai pamatotu savus prasījumus atcelt Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmumu,
E
.
Hristov
norādīja četrus pamatus. Civildienesta tiesa uzskatīja, ka pirmais pamats ir jāsaprot kā tāds, kurš attiecas uz priekšatlases komitejas izveides noteikumu pārkāpumu, un tā pirmā daļa ir saistīta ar to, ka šīs komiteja dalībnieki tika iecelti pāra skaitā, un otrā daļa ir saistīta ar
EMA
valdes locekļa un priekšatlases komitejas locekļa amatu apvienošanu.
Civildienesta tiesa pirmām kārtām izskatīja pirmā pamata otro daļu un apmierināja to, izsakot šādus apsvērumus:
“81
Attiecībā uz konkursiem tika nospriests, ka plašā rīcības brīvība, kāda ir piešķirta konkursa atlases komisijai, nosakot kandidātu kārtoto mutvārdu pārbaudījumu nosacījumus un detalizētu saturu, ir jākompensē, rūpīgi ievērojot noteikumus, kuri reglamentē šo pārbaudījumu rīkošanu (spriedumi Girardot/Komisija,
T‑92/01
,
EU:T:2002:220
,
24.
punkts, un Christensen/Komisija,
T‑336/02
,
EU:T:2005:115
,
38.
punkts).
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru konkursa atlases komisijai ir jānodrošina, lai tās vērtējumi par visiem pārbaudāmajiem kandidātiem mutvārdu pārbaudījumu laikā tiktu balstīti uz vienlīdzīgiem un objektīviem nosacījumiem (spriedums Pantoulis/Komisija,
T‑290/03
,
EU:T:2005:316
,
90.
punkts).
Lai arī izskatāmajā lietā priekšatlases komiteja nav konkursa atlases komisija un tās viedoklis nav saistošs ne
CCN
, ne Komisijai, izskatāmajā lietā šo judikatūru tomēr var piemērot, jo priekšatlases komitejas tāpat kā atlases komisijas mērķis ir izvēlēties labākos kandidātus no tiem, kas pēc strīdīgā paziņojuma par vakanci publicēšanas bija iesnieguši pieteikumus, un tai bija ievērojama rīcības brīvība priekšatlases pārbaudījumu organizēšanā (par iekšējas personāla atlases komisiju skat. spriedumu CG/EIB,
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
,
60.
punkts).
Tāpēc saskaņā ar labas pārvaldības un vienlīdzīgas attieksmes principiem Komisijai bija jānodrošina pirmās atlases procedūras kārtas, kurai bija jānorisinās priekšatlases komitejā, laba norise. No tā izriet, ka visiem Komisijas ieceltajiem priekšatlases komitejas locekļiem ir jābūt nepieciešamai neatkarībai, lai nevarētu tikt apšaubīta viņu objektivitāte (skat. spriedumu CG/EIB,
EU:F:2014:187
,
61.
punkts).
Turklāt ir jānorāda, ka labas pārvaldības princips, ar kuru ir saistīts kompetentas iestādes pienākums rūpīgi un objektīvi pārbaudīt visus attiecīgos lietas faktus, ir nostiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, kurai kopš Lisabonas līguma stāšanās spēkā 2009. gada 1. decembrī ir tāds pats juridiskais spēks kā Līgumiem un kuras 41. pantā ar nosaukumu “Tiesības uz labu pārvaldību” ir noteikts, ka ikvienai personai ir tiesības uz objektīvu jautājumu izskatīšanu Savienības iestādēs un struktūrās.
Civildienesta tiesai ir jāpārbauda, vai priekšatlases komiteja tika izveidota un darbojās likumīgi, it īpaši ievērojot tās objektivitātes pienākumu, jo šis objektivitātes pienākums ir viens no noteikumiem, kas reglamentē atlases komisiju darbu un pēc analoģijas priekšatlases komitejas darbu, un ir pakļauts pārbaudei Savienības tiesā (par atlases komisijām skat. rīkojumu Meierhofer/Komisija
F‑74/07
RENV,
EU:F:2011:63
,
62.
punkts).
Izskatāmajā lietā, pirmkārt, no Pamatnostādņu 7.2. punkta izriet, ka priekšatlases komiteja sāk atlases procedūru, ar kontrolsaraksta palīdzību pārbaudot, vai kandidāti izpilda atbilstības kritērijus, un, balstoties uz paziņojumā par vakanci noteiktajiem atlases kritērijiem, izstrādā vērtēšanas tabulu, kas tai ļauj salīdzināt kandidātu profilu atbilstību meklējamo īpašo prasību kopumam un minētajā paziņojumā prasītajām īpašajām kompetencēm. Pēc šī novērtējuma veikšanas priekšatlases komiteja apstiprina pirmo iepriekšēji atlasīto kandidātu, kurus tā uzskata par atbilstošākajiem meklējamajam profilam, sarakstu un uzaicina minētos kandidātus uz interviju. Pēc intervijām tā nosūta
CCN
visaptverošu ziņojumu, kurā ir ietverta informācija par katru interviju, visu kandidātu, neatkarīgi no tā, vai viņi tika intervēti vai ne, kvalitatīvu novērtējumu, kā arī kvalificētāko kandidātu sarakstu. Otrkārt, no Regulas Nr. 726/2004 64. panta un Pamatnostādņu 10.3. punkta izriet, ka
EMA
valdei izpilddirektors ir jāizvēlas no Komisijas piedāvātajiem kandidātiem.
Tātad priekšatlases komitejai ir tiesības ieteikt
CCN
vairākus kandidātus, kamēr lēmums par
EMA
izpilddirektora iecelšanu ir jāpieņem
EMA
valdei. Tādējādi rodas jautājums, vai
D
un
E
, kas bija gan priekšatlases komitejas – piedāvātājas instances – locekļi, gan
EMA
valdes – lēmējinstances – locekļi, ir pildījuši objektivitātes pienākumu, ņemot vērā priekšatlases komitejas un
EMA
valdes atšķirīgo kompetenci.
Šajā ziņā Civildienesta tiesa norāda, ka, lai arī priekšatlases komitejas piedāvāto kandidātu saraksta projekts nav saistošs nedz
CCN
, nedz Komisijai, šī saraksta projektam un visu kandidātu kvalitatīvajam novērtējumam, kuru priekšatlases komiteja iekļauj savā ziņojumā, tomēr ir svarīga nozīme atlases procedūrā, jo, pirmkārt,
CCN
tie ir jāņem vērā un, otrkārt, aizbildnības komisārs saskaņā ar Pamatnostādņu 8.3. punktu intervē tikai tos kandidātus, kurus savā galīgajā atzinumā ir izvirzījusi
CCN
. Tāpēc nevar noliegt, ka priekšatlases komitejai ir izšķiroša ietekme uz to kandidātu galīgo sarakstu, kurus Komisija piedāvā
EMA
valdei.
Tāpat Civildienesta tiesa, pirmkārt, konstatē, ka priekšatlases komitejas locekļiem, kuri vienlaikus ir
EMA
valdes locekļi, būs pilnvaras personiski vai ar savu vietnieku starpniecību valdes sanāksmē balsot par viena vai vairāku Komisijas piedāvāto kandidātu iecelšanu amatā. Civildienesta tiesa, otrkārt, norāda, ka
EMA
valdes locekļiem var būt īpaši svarīga loma valdes apspriedēs neatkarīgi no tā, vai viņi izmanto savas balsošanas tiesības, un ka katrā ziņā viņiem ir tieša saikne ar citiem valdes locekļiem.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir jāsecina, ka priekšatlases komitejas locekļa un
EMA
valdes locekļa amatu apvienošana var apdraudēt personu, kas šos amatus apvieno, neatkarību un objektivitāti.
Tādējādi, nespriežot par debašu saturu, kas notika starp priekšatlases komitejas locekļiem, un dažādu šīs komitejas locekļu, tostarp
D
un
E
, nostāju, ir jāsecina, ka tikai tā iemesla dēļ, ka
D
un
E
bija priekšatlases komitejas locekļi, viņi nav pildījuši savu objektivitātes pienākumu. Tādējādi, ciktāl katram priekšatlases komitejas loceklim ir jābūt neatkarīgam, lai priekšatlases komitejas objektivitāte kopumā netiktu aizskarta, ir jāatzīst, ka priekšatlases komitejas objektivitātes pienākums kopumā netika izpildīts.
Ar Komisijas izvirzītajiem argumentiem šo secinājumu nevar apšaubīt.
Pirmkārt, attiecībā uz argumentu, ka par priekšatlases komitejas locekļiem ieceltie
EMA
valdes locekļi nekādā gadījumā priekšatlases komitejā nepārstāvēja
EMA
valdi un nerīkojās tās vārdā un ka faktiski priekšatlases komitejā
EMA
valdi pārstāvēja novērotājs, kas šajā gadījumā ir
A
, pietiek norādīt, ka [
E. Hristov
]
A
kā novērotāja dalību priekšatlases komitejas darbā nav apstrīdējis. Tādējādi, kā ir nospriests [iepriekš] šī sprieduma 92. punktā, jau ar to vien, ka
D
un
E
, kas abi bija
EMA
valdes locekļi, bija priekšatlases komitejas locekļi, netika pildīts objektivitātes pienākums. Turklāt no lietas materiāliem izriet, ka
D
bija piedalījusies
EMA
valdes 2011. gada 5. maija un 8. jūnija sanāksmēs, kurās tika apspriesta jaunā
EMA
izpilddirektora iecelšana amatā, viņa bija piedalījusies intervijās ar četriem kandidātiem, kuri tika piedāvāti ar Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmumu, kā arī debatēs, pēc kurām tika panākta vienošanās par
C
iecelšanu amatā. Šis apstāklis liecina, ka [
E. Hristov
] šaubas par
D
, kas vadīja priekšatlases komitejas darbu, objektivitāti ir pamatotas.
Turklāt Komisijas arguments, saskaņā ar kuru fakts, ka tikai divi no
EMA
35 valdes locekļiem vienlaikus bija priekšatlases komitejas locekļi, neļaujot uzskatīt, ka
EMA
valdes locekļi būtu aizstājuši priekšatlases komitejas vērtējumu ar savējo, nevar tikt pieņemts. Proti, pat pieņemot, ka ne
D
, ne
E
nebūtu piedalījušies
EMA
valdes 2011. gada 5. maija un 8. jūnija sanāksmē, viņi tomēr piedalījās priekšatlases komitejas sanāksmēs un, būdami šīs komitejas locekļi, varēja ietekmēt citu priekšatlases komitejas locekļu vērtējumu par katru atsevišķu kandidātu.
Tāpat ir jānoraida Komisijas arguments, ka
D
un
E
iecelšana par priekšatlases komitejas locekļiem bija objektīvi pamatota un pat nepieciešama, jo viņi abi bija eksperti šajā jomā. Proti, kā Komisija tiesas sēdē ir atzinusi, nebija neiespējams priekšatlases komitejā iecelt ekspertus, kas nav
EMA
valdes locekļi. Turklāt Civildienesta tiesa norāda, ka Pamatnostādnes ļauj izvairīties no situācijas, kad priekšatlases komitejas locekļi vienlaikus ir arī
EMA
valdes locekļi. Proti, Pamatnostādņu 7.1. punktā, pirmkārt, aizbildnības ģenerāldirektorātam ir atļauts priekšatlases komitejas locekļus izvēlēties no vairākiem augstākās vadības ierēdņiem, paredzot, ka priekšatlases komitejas sastāvā ir aizbildnības ģenerāldirektorāta ģenerāldirektors vai ģenerāldirektora vietnieks, aizbildnības ģenerāldirektorāta direktors un cita ģenerāldirektorāta direktors. Otrkārt, minētajā noteikumā ir paredzēts, ka priekšatlases komitejas locekļi “parasti” tiek iecelti no minētajiem ierēdņiem. Tādējādi, ja izrādās, ka tādā gadījumā kā izskatāmajā lietā Pamatnostādņu 7.1. punktā minētās personas, proti, aizbildnības ģenerāldirektorāta ģenerāldirektors, ģenerāldirektora vietnieks un direktors, jau ir attiecīgās aģentūras valdes locekļi, priekšatlases komitejā var tikt ieceltas citas personas.
Tāpat ir jānoraida Komisijas arguments, ka nav neviena noteikuma, ar kuru būtu aizliegts
EMA
valdes locekli iecelt par priekšatlases komitejas locekli. Proti, kā tikko ir konstatējusi Civildienesta tiesa, vienai personai apvienojot šos divus amatus, netiek pildīts priekšatlases komitejas objektivitātes pienākums un tādējādi ir pārkāpts Hartas 41. pants.
Visbeidzot Komisijas arguments, ka ar Noteikumu 11.a pantu tiek garantēta priekšatlases komitejas locekļu objektivitāte, arī ir jānoraida. Proti, lai arī saskaņā ar Noteikumu 11.a pantu ikvienam ierēdnim ir pienākums atturēties no tādas lietas izskatīšanas, kurā personīga interese varētu mazināt viņa neatkarību, un, kā tas izriet no lietas materiāliem,
A
, kā arī viens no priekšatlases komitejas locekļiem nepiedalījās intervijā ar vienu kandidātu, tomēr
D
un
E
, lai gan ir Noteikumu 11.a pants, neiebilda pret viņu iecelšanu par priekšatlases komitejas locekļiem un piedalījās visās intervijās ar kandidātiem, un
EMA
valdes 2011. gada 5. maija un 8. jūnija sanāksmēs
D
saskaņā ar valdes reglamenta 11. panta 3. punktu nebija deklarējusi iespējamo interesi, kas mazina viņas neatkarību.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, pirmā pamata otrā daļa attiecībā uz
EMA
valdes locekļa un priekšatlases komitejas locekļa amatu apvienošanu ir jāatzīst par pamatotu.”
Civildienesta tiesa secināja, ka prasījumi atcelt Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmumu ir jāapmierina un nav vajadzības izskatīt nedz pirmā pamata pirmo daļu, nedz arī citus minēta lēmuma atcelšanas prasījumu pamatojumam izvirzītos pamatus (pārsūdzētā sprieduma 100. punkts).
Attiecībā uz prasījumiem atcelt valdes 2011. gada 6. oktobra lēmumu Civildienesta tiesa norādīja, ka minētā valde par
EMA
izpilddirektoru ir varējusi iecelt tikai vienu no kandidātiem, kas bija iekļauti ar Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmumu pieņemtajā sarakstā. Turklāt tā atgādināja, ka pēdējais minētais lēmums ir jāatceļ un tādējādi valdes 2011. gada 6. oktobra lēmums arī ir jāatceļ (pārsūdzētā sprieduma 101. punkts).
Prasījumus atlīdzināt kaitējumu Civildienesta tiesa noraidīja, uzskatot, ka viss morālais kaitējums, kas [
E. Hristov
] varējis tikt nodarīts Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmuma un valdes 2011. gada 6. oktobra lēmuma prettiesiskuma dēļ, ir pietiekami un pienācīgi atlīdzināts ar šo lēmumu atcelšanu (pārsūdzētā sprieduma 105.–108. punkts).
Tiesvedība Vispārējā tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
Ar procesuālu rakstu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2015. gada 20. janvārī, Komisija iesniedza šo apelācijas sūdzību.
2015. gada 3. aprīlī
E
.
Hristov
iesniedza atbildes rakstu uz apelācijas sūdzību.
2015. gada 5. maijā apelācijas palātas priekšsēdētājs, pamatojoties uz 1991. gada 2. maija Vispārējās tiesas Reglamenta 143. panta 1. punktu, atļāva Komisijai iesniegt replikas rakstu.
Komisija iesniedza savu replikas rakstu 2015. gada 12. jūnijā, un
E
.
Hristov
savu atbildes rakstu uz repliku 2015. gada 28. jūlijā.
Mutvārdu process tika pabeigts 2015. gada 28. jūlijā.
Pēc tiesneša referenta ziņojuma Vispārējā tiesa (apelācijas palāta) konstatēja, ka Vispārējās tiesas reglamenta 207. panta 1. punktā paredzētajā trīs nedēļu termiņā pēc tam, kad tika izsniegts dokuments par rakstveida procesa pabeigšanu, lietas dalībnieki nav iesnieguši pieteikumu par tiesas sēdes rīkošanu. Vispārējā tiesa, piemērojot minētā reglamenta 207. panta 2. punktu, nolēma izlemt lietu bez tiesvedības mutvārdu daļas.
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
—
nodot lietu atpakaļ Civildienesta tiesai pārējo prasības pamatu izskatīšanai;
—
atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.
Prasības pieteikumā Komisija precizē, ka tās apelācijas sūdzība ir vērsta pret pārsūdzētā sprieduma 81.–98. punktu, uz kuriem ir balstīts šī sprieduma rezolutīvās daļas 1) punkts, ar kuru tika atcelts Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmums, tomēr Komisija norāda, ka šī atcelšana obligāti nozīmētu šīs pašas rezolutīvās daļas 2) punkta, ar kuru tika atcelts
EMA
valdes 2011. gada 6. oktobra lēmums, atcelšanu.
E. Hristov
prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
noraidīt apelācijas sūdzību;
—
piespriest Komisijai atlīdzināt administratīvā procesa izdevumus un tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
Ir jāsecina, ka ar savu apelācijas sūdzību, ciktāl Komisija norāda, ka šī sūdzība ir vērsta pret pārsūdzētā sprieduma 81.–98. punktu, Komisija lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to ir ticis atcelts tās 2011. gada 20. aprīļa lēmums, ar kuru Komisija ierosināja
EMA
valdei četru kandidātu sarakstu.
Lai pamatotu savu apelācijas sūdzību, Komisija izvirza trīs pamatus. Pirmais pamats attiecas uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 30. panta un III pielikuma, objektivitātes principa, labas pārvaldības principa un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta pārkāpumu, kā arī pamatojuma neesamību. Otrais un trešais pamats, kas ir izvirzīti pakārtoti, attiecas uz Savienības tiesību un it īpaši samērīguma principa pārkāpumu, ciktāl attiecīgi, pirmkārt, Civildienesta tiesa neesot pārbaudījusi, vai norādītā pārkāpuma neesamības gadījumā apstrīdētā lēmuma saturs būtu bijis atšķirīgs, un, otrkārt, Civildienesta tiesa neesot izsvērusi iesaistītās intereses un ierobežojusi pārsūdzētā sprieduma sekas.
Vispirms ir jāizskata pirmais pamats.
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija būtībā iebilst, ka Civildienesta tiesa esot nospriedusi, ka Komisija ir pārkāpusi objektivitātes un labas pārvaldības principus, pamatojoties uz vienkāršu neobjektivitātes prezumpciju attiecībā tikai uz vienu personu
D
vienīgi tā iemesla dēļ, ka tā ir piedalījusies priekšatlases komitejas sēdēs, būdama
EMA
valdes locekle.
Komisija uzskata, ka neobjektivitāti attiecībā uz kādu personu nevarot prezumēt, bet tā esot jāpierāda, “pamatojoties uz objektīvām, atbilstīgām un saskanīgām” norādēm, kā tas izrietot no judikatūras, it īpaši no 2014. gada 10. jūlija sprieduma CG/EIB (
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
,
65.
punkts). Šī prasība, kas ir piemērojama attiecībā uz konkursa atlases komisijas locekli, kurš pilda patiesas lēmumpieņemšanas pilnvaras, esot spēkā arī attiecībā uz priekšatlases komitejas locekli, kurš vienīgi sniedz viedokli. Tomēr šajā lietā šādu norāžu neesot. Turklāt pirmajā instancē notikušajā tiesas sēdē
E
.
Hristov
esot norādījis, ka viņš nepazīst
D
un ka tādējādi viņam ar viņu nav bijušas sliktas attiecības.
Komisija piebilst, ka pārsūdzētā sprieduma 88. punktu varot interpretēt kā tādu, kas liek saprast, ka divi Komisijas ierēdņi –
D
un
E
– ir piedalījušies priekšatlases komitejas sēdēs un abi ir balsojuši
EMA
valdes ietvaros. Tomēr tas tā neesot bijis, jo
E
esot bijis
D
vietnieks un tātad neesot varējis balsot
EMA
valdē vienlaikus ar viņu.
Turklāt Komisija uzskata, ka pārsūdzētā sprieduma 91. un 92. punktā uzstādītā neobjektivitātes prezumpcija esot balstīta uz vairākām kļūdām tiesību piemērošanā.
Pirmo kļūdu veidojot pārsūdzētā sprieduma 81.–84. punktā veiktā priekšatlases komitejas pielīdzināšana konkursa atlases komisijai. Šajā lietā, ņemot vērā, ka runa nav par ierēdņa pieņemšanu darbā, neesot jāpiemēro nedz Civildienesta noteikumu 30. pants, nedz arī III pielikums. Komisija uzskata, ka šajā lietā saistībā ar pagaidu darbinieka pieņemšanu darbā esot bijis piemērojams tikai Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 12. pants, kurā pagaidu darbinieka pieņemšanai darbā nav paredzēta nekāda īpaša procedūra. Komisija pieļauj, ka pagaidu darbinieka pieņemšanas darbā procedūrai ir jābūt objektīvai un neatkarīgai. Tomēr tā norāda, ka, runājot par pagaidu darbiniekiem, objektivitātes un neatkarības pienākumu nevarot balstīt uz Civildienesta noteikumu 30. pantu un III pielikumu.
Priekšatlases komitejas pielīdzināšana konkursa atlases komisijai esot kļūdaina arī tāpēc, ka konkursa atlases komisija, kas pilnībā neatkarīgi īsteno patiesas lēmumpieņemšanas pilnvaras un kuras lēmumus iecēlējinstitūcija nevar grozīt, ir atšķirīga no priekšatlases komitejas, kas ir pilnībā konsultatīvs orgāns un kuras lēmumi nesaista iestādi, kura pieņem lēmumus. Komisija uzskata, ka pārsūdzētais spriedums šajā jautājumā jebkurā gadījumā neesot pamatots.
Turpmāk Komisija kritizē pārsūdzētā sprieduma 85. punktu, saskaņā ar kuru objektivitātes pienākums ir daļa no Pamattiesību hartas 41. pantā nostiprinātā labas pārvaldības principa. Komisija uzskata, ka ar tiesību normas rangu normu hierarhijā nepietiekot, lai paskaidrotu, kāpēc tā ir piemērojama konkrētiem lietas apstākļiem. Jebkurā gadījumā labas pārvaldības principa pārkāpums neesot atbilstošs atcelšanas pamats.
Komisija norāda, ka no pārsūdzētā sprieduma 89. punkta, kurā Civildienesta tiesa vispirms ir pamatoti pieļāvusi, ka priekšatlases komitejas viedoklis nav saistošs nedz
CCN
, nedz arī Komisijai, bet pēc tam ir secinājusi, ka priekšatlases komitejai “ir izšķiroša ietekme uz to kandidātu galīgo sarakstu, kurus Komisija piedāvā
EMA
valdei”, izrietot kļūda tiesību piemērošanā. Šī pretruna veidojot kļūdu tiesību piemērošanā vai pat pierādījumu sagrozīšanu vai pamatojuma pretrunas.
Kas attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 90. punktu, atbilstoši kuram
EMA
valdes locekļiem, kuri piedalās priekšatlases komitejas darbā, ir īpaši svarīga loma minētās valdes apspriedēs, – vispirms tas neesot pamatots, jo Civildienesta tiesa šajā ziņā nesniedzot nekādus paskaidrojumus. Turklāt pārsūdzētā sprieduma 90. punktā ietvertais apgalvojums neesot pamatots ne ar vienu pierādījumu.
Visu šo iemeslu dēļ Komisija uzskata, ka līdzās tam, ka Civildienesta tiesas pārsūdzētā sprieduma 91. un 92. punktā izdarītais secinājums neesot pareizi pamatots, tas esot acīmredzami tiesiski kļūdains.
E. Hristov
vispirms norāda, ka, ciktāl, pirmkārt, Civildienesta tiesā nav tikusi apgalvota personīga konflikta starp
D
un viņu pašu esamība un, otrkārt, šis aspekts pārsūdzētajā spriedumā nav ticis izskatīts, šis Komisijas izvirzītais faktiskais apstāklis Vispārējās tiesas veicamajā lietas izskatīšanā neesot nozīmīgs.
Turpmāk
E
.
Hristov
norāda, ka Komisijas sniegtajam precizējumam, saskaņā ar kuru un pretēji tam, kas, šķiet, izriet no pārsūdzētā sprieduma,
EMA
valdes sēdēs
E
nav varējis balsot vienlaikus ar
D
, jo viņš ir bijis viņas vietnieks pēdējās minētās prombūtnes gadījumā, tāpat neesot nozīmes šajā lietā.
E
.
Hristov
norāda, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 90. un 95. punkta, ka Civildienesta tiesa savus secinājumus par objektivitātes prasības pārkāpumu esot izdarījusi neatkarīgi no jautājuma, vai
E
un
D
ir īstenojuši savas balsstiesības
EMA
valdē un vai tie ir kopīgi piedalījušies 2011. gada 5. maija un 8. jūnija valdes sēdēs. Turklāt no pārsūdzētā sprieduma 94. punkta izrietot, ka vienīgi
D
ir piedalījusies 2011. gada 5. maija un 8. jūnija valdes sēdēs.
E. Hristov
turklāt atgādina, ka objektivitātes un labas pārvaldības principu pārkāpums izrietot no lietas dalībnieku neapstrīdētā fakta, ka divi no četriem priekšatlases komitejas locekļiem ir bijuši arī
EMA
valdes locekļi, un neesot nedz jāpierāda, ka šo amatu apvienošana būtu ietekmējusi
D
un
E
rīcību un viņu lēmumus atlases procedūras gaitā, nedz arī jāpauž nostāja par apspriežu, kas ir notikušas starp priekšatlases komitejas locekļiem, saturu.
E. Hristov
arī norāda, ka, pretēji Komisijas apgalvojumiem, pārsūdzētā sprieduma 81., 82. un 83. punktā Civildienesta tiesa neesot atsaukusies nedz uz Civildienesta noteikumu 30. pantu, nedz arī uz III pielikumu.
Visbeidzot
E
.
Hristov
piebilst, ka, ja tiktu pieļauts, kā to norādot Komisija, ka, ievērojot apstākli, ka priekšatlases komitejas lēmumi nav saistoši, vienlīdzības un objektivitātes nosacījumi šajā komitejā notiekošajā procedūrā nav jānodrošina, tas nozīmētu, ka šim procedūras posmam nav jēgas.
E
.
Hristov
arī atgādina, ka no pārsūdzētā sprieduma 89. punkta izrietot, ka
CCN
ir jāņem vērā priekšatlases komitejas piedāvātais kandidātu saraksta projekts, to novērtējums un šīs komitejas ziņojums un ka priekšatlases komiteja īsteno izšķirošu ietekmi uz to kandidātu galīgo sarakstu, kurus Komisija piedāvā
EMA
valdei.
Vispārējās tiesas vērtējums
Ir jāatgādina, ka saskaņā ar to, ko ir uzskatījusi Civildienesta tiesa,
EMA
izpilddirektora atlases un iecelšanas amatā procedūrā
D
un
E
, kas ir piedalījušies priekšatlases komitejas sēdēs un ir bijuši
EMA
valdes locekļi, nav pildījuši savu objektivitātes pienākumu priekšatlases komitejā “tikai tā iemesla dēļ, ka [..] bija [šīs] komitejas locekļi” (pārsūdzētā sprieduma 92. punkts). Civildienesta tiesa ir uzskatījusi, ka “priekšatlases komitejas locekļa un
EMA
valdes locekļa amatu apvienošana var apdraudēt personu, kas šos amatus apvieno, neatkarību un objektivitāti” (pārsūdzētā sprieduma 91. punkts). Civildienesta tiesa ir secinājusi, ka “priekšatlases komitejas objektivitātes pienākums kopumā netika izpildīts” (pārsūdzētā sprieduma 92. punkts).
Šajā ziņā ir jānorāda, ka no Civildienesta tiesas lietas materiāliem un lietas dalībnieku Vispārējā tiesā iesniegtajiem procesuālajiem rakstiem izriet, ka
EMA
valdē
E
ir bijis
D
vietnieks. Kā izriet arī no pārsūdzētā sprieduma 94. punkta,
D
ir piedalījusies
EMA
valdes sanāksmēs notikušajās apspriedēs, kuru rezultātā ir notikusi
C
iecelšana amatā.
Turpmāk ir uzskatāms, ka Civildienesta tiesā
E
.
Hristov
nav apstrīdējis
D
vai
E
subjektīvo objektivitāti, ko abi lietas dalībnieki turklāt ir apstiprinājuši Vispārējā tiesā. Tātad Civildienesta tiesa ir spriedusi tikai par jautājumu, vai priekšatlases komiteja nav bijusi objektīvi neitrāla
D
un
E
amatu apvienošanas dēļ.
Tādējādi Vispārējai tiesai ir jāpārbauda, vai Civildienesta tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, secinot par
D
un
E
un tātad priekšatlases komitejas kopumā objektivitātes trūkumu tikai tā iemesla dēļ, ka viņi ir bijuši priekšatlases komitejas locekļi un
EMA
valdes locekļi – attiecīgi pilntiesīgas locekles un viņas vietnieka statusā.
Šajā ziņā ir jāpārbauda, vai pārsūdzētā sprieduma 83.–90. punktā norādītie apsvērumi, uz kuriem Civildienesta tiesa ir pamatojusies, lai secinātu par priekšatlases komitejas kopumā objektivitātes pienākuma pārkāpumu, kas ir minēts norādītā sprieduma 92. punktā, nav tiesiski kļūdaini.
Pirmkārt, pretēji tam, ko norāda Komisija, pamatodamās uz pārsūdzētā sprieduma 81.–84. punktu, Civildienesta tiesa nav pamatojusi priekšatlases komitejas dalībniekiem piemērojamo neatkarības un objektivitātes pienākumu ar Civildienesta noteikumu 30. panta un III pielikuma noteikumiem. Nedz no pārsūdzētā sprieduma 81.–84. punkta, nedz arī no minētā sprieduma daļas “Atbilstošās tiesību normas” neizriet, ka Civildienesta tiesa šajā lietā būtu pamatojusies uz šiem noteikumiem.
Otrkārt, Komisija nevar uzskatīt, ka Civildienesta tiesa, pieļaujot, ka judikatūra, kas ir piemērojama konkursa atlases komisijām, ir piemērojama arī priekšatlases komitejām, priekšatlases komiteju būtu “pielīdzinājusi” konkursa atlases komisijai. Vispirms ir jākonstatē, ka pārsūdzētā sprieduma 83. punktā Civildienesta tiesa ir tieši norādījusi, ka “priekšatlases komiteja nav konkursa atlases komisija”. Tomēr tā ir nospriedusi, ka priekšatlases komitejas tāpat kā atlases komisijas mērķis ir izvēlēties labākos kandidātus un tai ir ievērojama rīcības brīvība priekšatlases pārbaudījumu organizēšanā un ka tādējādi saskaņā ar labas pārvaldības un vienlīdzīgas attieksmes principiem Komisijai ir jānodrošina atlases procedūras kārtas, kurai ir jānorisinās priekšatlases komitejā, laba norise, prasot, lai visiem šīs komitejas locekļiem būtu nepieciešamā neatkarība, lai nevarētu tikt apšaubīta viņu objektivitāte (pārsūdzētā sprieduma 83. un 84. pants).
Turklāt Komisija nevar uzskatīt, ka Civildienesta tiesa nav izskaidrojusi iemeslus, kuru dēļ konkursa atlases komisijām piemērojamās neatkarības un objektivitātes prasības ir attiecināmas arī uz priekšatlases komisijām. Šie paskaidrojumi izriet gan no pārsūdzētā sprieduma 83. punkta, gan arī no 84. un 85. punkta.
Turklāt ir jānorāda, ka Komisija neizsaka nevienu juridisku argumentu, ar ko varētu apstrīdēt pārsūdzētā sprieduma 83. un 84. punktā norādītās prasības. Tā vienīgi apgalvo, ka konkursa atlases komisiju, kurai ir patiesa rīcības brīvība, nevarot salīdzināt ar priekšatlases komiteju, kura ir pilnībā konsultatīvs orgāns. Civildienesta tiesa ne vien nav šo slēpusi šo atšķirību, pārsūdzētā sprieduma 83. punktā norādīdama, ka “priekšatlases komiteja nav konkursa atlases komisija un tās viedoklis nav saistošs ne
CCN
, ne Komisijai”, bet Komisija turklāt nepierāda, kādā veidā ar šo apsvērumu var apstrīdēt nepieciešamību nodrošināt, lai priekšatlases komitejas locekļi rīkotos pilnībā neatkarīgi un objektīvi.
Treškārt, pretēji tam ko apgalvo Komisija, Civildienesta tiesa nepamato objektivitātes pienākuma piemērošanu šajā lietā ar rangu, kas tam ir tiesību normu hierarhijā. Šajā ziņā ir jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 85. punktā Civildienesta tiesa vienīgi atgādina, ka labas pārvaldības princips, ar kuru ir saistīts iestādēm uzliktais objektivitātes pienākums, ir nostiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, kurai kopš Lisabonas līguma stāšanās spēkā ir tāds pats juridiskais spēks kā Līgumiem. Turklāt Komisija šo apsvērumu nav apstrīdējusi.
Ceturtkārt, saistībā ar Komisijas apgalvojumu, ka iespējamais labas pārvaldības principa pārkāpums “nav zināms atcelšanas pamats”, pietiek konstatēt, ka no pārsūdzētā sprieduma skaidri izriet, ka Civildienesta tiesa
E
.
Hristov
šajā tiesā izvirzītā pirmā pamata otro daļu ir izskatījusi, ņemot vērā tostarp objektivitātes pienākumu, un nav aprobežojusies tikai ar labas pārvaldības principa ņemšanu vērā.
Piektkārt, ir jānorāda, ka Civildienesta tiesa nav nonākusi pretrunās, pirmkārt, norādot, ka priekšatlases komitejas piedāvāto kandidātu saraksta projekts nav saistošs nedz
CCN
, nedz Komisijai, un, otrkārt, atzīstot, ka priekšatlases komiteja īsteno “izšķirošu ietekmi” uz to kandidātu galīgo sarakstu, kurus Komisija piedāvā
EMA
valdei. Lai gan starp lietas dalībniekiem nav strīda par to, ka priekšatlases komitejas
CCN
piedāvātais kandidātu saraksta projekts nav saistošs un, kā norāda Komisija, ka
CCN
un Komisija var apstiprināt citus kandidātus, nevis tos, kuru vārdi ir iekļauti šajā saraksta projektā, tomēr, kā izriet no Komisijas 2009. gada 12. janvāra Pamatnostādņu par pārvaldes iestāžu, izpildaģentūru un kopuzņēmumu direktoru atlasi un iecelšanu amatā, kas ir minētas pārsūdzētā sprieduma 9. punktā, 8.2.1. un 8.3. punkta, kā arī no šī sprieduma 89. punkta, šim saraksta projektam “ir svarīga nozīme atlases procedūrā”, jo, pirmkārt,
CCN
šis saraksts ir jāņem vērā un, otrkārt, aizbildnības komisārs, tas ir, par veselības un patērētāju tiesību aizsardzību atbildīgais Komisijas loceklis, intervē tikai tos kandidātus, kurus savā galīgajā atzinumā ir izvirzījusi
CCN
.
Tādējādi ir uzskatāms, ka pārsūdzētā sprieduma 89. punktā nav nekādas pretrunas. Tomēr, lai gan Civildienesta tiesa ir varējusi pamatoti uzskatīt, ka priekšatlases komitejas sagatavotajam kandidātu saraksta projektam ir svarīga nozīme turpmākajā atlases procedūrā, tā nav pierādījusi, ka
D
kā pilntiesīgas locekles un
E
kā
D
vietnieka piederība
EMA
valdei ir varējusi ietekmēt viņu brīvību rīkoties priekšatlases komitejā pilnībā objektīvi un neatkarīgi un tādējādi radīt pamatotas šaubas par viņu dalības šajā komitejā objektivitāti. Kā Komisija ir norādījusi prasības pieteikumā, Civildienesta tiesa nav pierādījusi, ka
D
dalībai
EMA
valdē ir bijusi “praktiska nozīme” saistībā ar viņas lomu priekšatlases komitejas sastāvā.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka, lai spriestu par Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmuma tiesiskumu saistībā ar priekšatlases komitejas objektivitātes prasību, Civildienesta tiesai ir bijis jāpamatojas uz brīdi, kad priekšatlases komiteja ir piedāvājusi četru kandidātu kandidatūras, kas ir saņēmuši labākos rezultātus.
Šajā kandidātu atlases procedūras, kuras iznākumā bija jābūt ieceltam
EMA
izpilddirektoram, posmā apstāklis, ka
D
un
E
tāpat ir bijuši
EMA
valdes locekļi attiecīgi pilntiesīgas locekles un viņas vietnieka statusā, pats par sevi neliek apšaubīt viņu kā priekšatlases komitejas locekļu objektivitāti. Vienīgi piederība priekšatlases komitejai un
EMA
valdei nevar būt priekšatlases komitejas dalībnieku neobjektivitātes saistībā ar šajā komitejā notiekošo procedūru prezumpcijas pamats.
Ir jāuzsver, ka šajā lietā jautājums nav par
EMA
valdes objektivitāti un it īpaši par to, vai
D
vai
E
ir varējuši piedalīties lēmuma saistībā ar
EMA
izpilddirektora iecelšanu pieņemšanā, kad viņi ir piedalījušies agrākā iecelšanas procedūras posmā.
Turklāt no šiem apsvērumiem izriet, ka Civildienesta tiesas pārsūdzētā sprieduma 90. punktā norādītajam pamatojumam attiecībā uz priekšatlases komitejas locekļu hipotētisko rīcību
EMA
valdes sēdēs nav nozīmes, pārbaudot Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmuma tiesiskumu.
No visa iepriekš minētā izriet, ka Civildienesta tiesa ir kļūdaini nospriedusi, pirmkārt, ka
D
un
E
, kas attiecīgi ir bijuši
EMA
valdes pilntiesīga locekle un viņas vietnieks, nav pildījuši savu objektivitātes pienākumu tikai ar to vien, ka viņi ir piedalījušies priekšatlases komitejas sēdēs, un, otrkārt, kas izriet no iepriekš minētā, ka priekšatlases komitejas kopumā objektivitātes pienākums nav ticis izpildīts.
No tā izriet, ka pirmais apelācijas sūdzības pamats ir jāapmierina un nav vajadzības izskatīt citus Komisijas minētajā apelācijas sūdzībā izvirzītos pamatus un argumentus.
Tādējādi pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ, ciktāl tajā ir paredzēta Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmuma atcelšana.
Par pārsūdzētā sprieduma daļējas atcelšanas sekām
Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu I pielikuma 13. panta 1. punktam, ja apelācijas sūdzība ir pamatota, Vispārējā tiesa atceļ Civildienesta tiesas nolēmumu un pati taisa nolēmumu attiecīgajā lietā. Tā nodod lietu atpakaļ sprieduma pieņemšanai Civildienesta tiesā gadījumos, ja tiesvedības apstākļi neļauj Tiesai nākt klajā ar lēmumu.
Šajā lietā Civildienesta tiesai būs jāpārbauda, vai vēl ir jāizskata citi
E
.
Hristov
pirmā pamata otrās daļas ietvaros norādītie argumenti, nevis tie, uz kuru pamatā tā ir nospriedusi pārsūdzētajā spriedumā, ka pirmā pamata otrā daļa ir pamatota.
Turklāt ir jānorāda, ka Civildienesta tiesa nav izskatījusi nedz
E
.
Hristov
izvirzītā pirmā pamata pirmo daļu, nedz arī otro, trešo un ceturto pamatu.
Tādējādi lieta ir jānodod atpakaļ Civildienesta tiesai un šajā ziņā ir jāprecizē, ka tai attiecīgajā gadījumā būs jāizdara secinājumi par ietekmi, ko Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmuma iespējamais prettiesiskums rada attiecībā uz
EMA
valdes 2011. gada 6. oktobra lēmuma tiesiskumu.
Tiesāšanās izdevumi
Tā kā lieta tiek nodota atpakaļ Civildienesta tiesai, lēmuma pieņemšana par tiesāšanās izdevumiem šajā apelācijas tiesvedībā ir jāatliek.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (apelācijas palāta)
nospriež:

1)
Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2014. gada 13. novembra spriedumu
Hristov
/Komisija un
EMA
(F‑2/12) daļēji atcelt, ciktāl ar šo spriedumu tika atcelts Eiropas Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmums, atbilstoši kuram tā ierosināja Eiropas Zāļu aģentūras (
EMA
) valdei priekšatlases komitejas ieteikto un padomdevējas komitejas amatā iecelšanas jautājumos apstiprināto četru kandidātu sarakstu;

2)
nodot lietu atpakaļ Civildienesta tiesai, lai tā spriestu par prasījumiem atcelt Komisijas 2011. gada 20. aprīļa lēmumu, atbilstoši kuram tā ierosināja
EMA
valdei priekšatlases komitejas ieteikto un padomdevējas komitejas amatā iecelšanas jautājumos apstiprināto četru kandidātu sarakstu, ievērojot
Emil Hristov
izvirzītos iebildumus un pamatus, par kuriem Civildienesta tiesa nav spriedusi.

3)
atlikt lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.

Jaeger
Kanninen
Van der Woude
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2016. gada 5. jūlijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.