CELEX: 62019CJ0914
Řízení o předběžné otázce
Sociální politika
Zásada rovného zacházení v zaměstnání a povolání
Směrnice 2000/78/ES
Článek 6 odst. 1
Listina základních práv Evropské unie
Článek 21
Zákaz jakékoli diskriminace na základě věku
Vnitrostátní právní úprava, která stanoví věkovou hranici 50 let pro přístup k povolání notáře
Odůvodnění

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 10 SFEU, článku 21 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), jakož i čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (
Úř. věst. 2000, L 303, s. 16
; Zvl. vyd. 05/04, s. 79).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Ministero della Giustizia (ministerstvo spravedlnosti, Itálie) a GN ve věci stanovení věkové hranice 50 let pro účast ve výběrovém řízení na obsazení 500 notářských míst, prostřednictvím dekretu generálního ředitele tohoto ministerstva ze dne 21. dubna 2016 o vyhlášení tohoto výběrového řízení.
Právní rámec
Unijní právo
Bod 6 odůvodnění směrnice 2000/78 zní následovně:
„Charta základních sociálních práv pracovníků přijatá Společenstvím uznává důležitost boje proti všem formám diskriminace, včetně potřeby přijímat vhodná opatření k sociální a hospodářské integraci starších osob a zdravotně postižených osob.“
Podle článku 1 je „[ú]čelem této směrnice je stanovit obecný rámec pro boj s diskriminací na základě náboženského vyznání či víry, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace v zaměstnání a povolání, s cílem zavést v členských státech zásadu rovného zacházení“.
Článek 2 odst. 1 a 2 uvedené směrnice stanoví:
„1.   Pro účely této směrnice se ‚zásadou rovného zacházení‘ rozumí neexistence jakékoli přímé nebo nepřímé diskriminace na jakémkoli základě uvedeném v článku 1.
2.   Pro účely odstavce 1 se
a)
‚přímou diskriminací‘ rozumí, pokud se s jednou osobou zachází méně příznivě, než se zachází nebo zacházelo nebo by se zacházelo s jinou osobou ve srovnatelné situaci na základě jednoho z důvodů uvedených v článku 1;
[…]“
Článek 3 odst. 1 písm. a) směrnice 2000/78 upřesňuje:
„V rámci pravomocí svěřených Společenství se tato směrnice vztahuje na všechny osoby ve veřejném i soukromém sektoru, včetně veřejných subjektů, pokud jde o
a)
podmínky přístupu k zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo k povolání, včetně kritérií výběru a podmínek náboru bez ohledu na obor činnosti a na všech úrovních profesní hierarchie včetně získávání praktických zkušeností [včetně povyšování];
[…]“
Článek 6 uvedené směrnice, nadepsaný „Opodstatněnost rozdílů v zacházení na základě věku“, v odstavci 1 stanoví:
„Bez ohledu na čl. 2 odst. 2 mohou členské státy stanovit, že rozdíly v zacházení na základě věku nepředstavují diskriminaci, jestliže jsou v souvislosti s vnitrostátními právními předpisy objektivně a rozumně odůvodněny legitimními cíli, zejména legitimními cíli politiky zaměstnanosti, trhu práce a odborného vzdělávání, a jestliže prostředky k dosažení uvedených cílů jsou přiměřené a nezbytné.
Tyto rozdíly v zacházení mohou zahrnovat zejména:
a)
stanovení zvláštních podmínek pro přístup k zaměstnání a odbornému vzdělávání, pro zaměstnání a povolání včetně podmínek propuštění a odměňování, a to pro mladé pracovníky, starší osoby a osoby s pečovatelskými povinnostmi za účelem podpory jejich pracovního začlenění nebo zajištění jejich ochrany;
b)
stanovení minimálních podmínek věku, odborné praxe nebo let služby pro přístup k zaměstnání nebo k určitým výhodám spojeným se zaměstnáním;
c)
stanovení maximálního věku pro přijetí, který je založen na požadavcích dotyčného pracovního místa na odbornou přípravu nebo na potřebě přiměřené doby zaměstnání před odchodem do důchodu.“
Italské právo
Článek 1 legge n. 1365, Norme per il conferimento dei posti notarili (zákon č. 1365 o pravidlech pro obsazování notářských míst) ze dne 6. srpna 1926 (GURI č. 192 ze dne 19. srpna 1926), ve znění použitelném na skutkový stav v původním řízení (dále jen „zákon č. 1365/1926“), zní následovně:
„Notáři jsou jmenováni dekretem prezidenta republiky po výběrovém řízení na základě zkoušek, které se koná v Římě nejméně jednou ročně, na počet míst, které určí ministr spravedlnosti.
[…]
Aby byli uchazeči připuštěni k účasti ve výběrovém řízení:
[…]
b) v den vyhlášení výběrového řízení nesmí dosáhnout věku 50 let;
[…]“
Článek 7 zákona č. 1365/1926 stanoví:
„Notáři vykonávající své funkce se svých funkcí zprošťují dekretem prezidenta republiky, jakmile dosáhnou věku 75 let.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Dekretem ze dne 21. dubna 2016 ministerstvo spravedlnosti vyhlásilo výběrové řízení na základě zkoušek za účelem obsazení 500 notářských míst. Tento dekret, v souladu s článkem 1 zákona č. 1365/1926, stanovil pro účast v tomto výběrovém řízení věkovou hranici 50 let.
Paní GN uvedený dekret, kterým byla vyloučena její účast na písemné zkoušce z důvodu, že ke dni vyhlášení výběrového řízení dosáhla věku 50 let, napadla u Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (správní soud pro region Lazio, Itálie).
Tento soud vydal předběžné opatření, kterým bylo GM umožněno zúčastnit se výběrového řízení. GM úspěšně složila všechny zkoušky uvedeného výběrového řízení.
Rozsudkem ze dne 28. listopadu 2019 uvedený soud prohlásil žalobu GN za nepřípustnou z důvodu, že tím, že uspěla ve zkouškách dotčeného výběrového řízení, ztratila veškerý právní zájem na projednání žaloby.
Ministerstvo spravedlnosti podalo proti tomuto rozsudku odvolání ke Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie), má přitom za to, že Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (správní soud pro region Lazio) měl žalobu podanou GN zamítnout ve věci samé a neměl zohlednit úspěšné složení zkoušek předmětného výběrového řízení ze strany GN.
Předkládající soud má za to, že Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (správní soud pro region Lazio) měl žalobu, kterou podala GN proti té části dekretu ze dne 21. dubna 2016, která stanoví věkovou hranici 50 let pro účast ve výběrovém řízení na přístup k povolání notáře, prohlásit za přípustnou. Dále má za to, že tato věková hranice je v souladu s platnými vnitrostátními právními předpisy, a to s článkem 1 zákona č. 1365/1926. Consiglio di Stato (Státní rada) má nicméně pochybnosti o slučitelnosti tohoto ustanovení se směrnicí 2000/78, pro účely vyřešení sporu, který jí byl předložen k rozhodnutí, proto považovala za nutné obrátit se na Soudní dvůr.
Podle tohoto soudu vyvstává zejména otázka, zda lze uvedené ustanovení považovat za odůvodněné s ohledem na cíle, které před ním uvedlo ministerstvo spravedlnosti, které mají zajistit stabilitu výkonu povolání notáře po značnou dobu, aniž by byla ovlivněna rozpočtová rovnováha systému sociálního zabezpečení tohoto povolání tím, že brání osobám blížícím se věku odchodu do důchodu v přístupu k tomuto povolání.
Za těchto okolností se Consiglio di Stato (Státní rada) rozhodla přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Brání článek 21 [Listiny], článek 10 SFEU a článek 6 směrnice [2000/78] v rozsahu, v němž zakazují diskriminaci na základě věku při přístupu k zaměstnání, tomu, aby členský stát stanovil věkovou hranici pro přístup k povolání notáře?“
K předběžné otázce
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda článek 21 Listiny a čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví věkovou hranici 50 let pro účast na výběrovém řízení na přístup k povolání notáře.
Úvodem je třeba připomenout, že zákaz jakékoli diskriminace založené mimo jiné na věku je zakotven v článku 21 Listiny a že tento zákaz byl v oblasti zaměstnání a povolání konkretizován směrnicí 2000/78 (rozsudek ze dne 7. února 2019, Escribano Vindel,
C‑49/18
,
EU:C:2019:106
, bod
a citovaná judikatura).
Za těchto podmínek je třeba za účelem odpovědi na položenou otázku nejprve zjistit, zda právní úprava dotčená ve věci v původním řízení spadá do rozsahu působnosti směrnice 2000/78 a zda obsahuje rozdílné zacházení na základě věku. V případě kladné odpovědi je třeba zadruhé ověřit, zda toto rozdílné zacházení může být odůvodněno s ohledem na čl. 6 odst. 1 této směrnice.
Pokud jde zaprvé o otázku, zda právní úprava dotčená ve věci v původním řízení spadá do rozsahu působnosti směrnice 2000/78, jak z názvu a preambule, tak z obsahu a účelu této směrnice vyplývá, že jejím cílem je stanovit obecný rámec k tomu, aby bylo každé osobě zajištěno rovné zacházení „v zaměstnání a povolání“ tím, že jí poskytne účinnou ochranu proti diskriminaci na základě některého z důvodů uvedených v jejím článku 1, k nimž patří i věk (rozsudek ze dne 13. listopadu 2014, Vital Pérez,
C‑416/13
,
EU:C:2014:2371
, bod
a citovaná judikatura).
Kromě toho, zejména z čl. 3 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice vyplývá, že v rámci pravomocí svěřených Evropské unii se tato směrnice vztahuje na všechny osoby ve veřejném i soukromém sektoru, včetně veřejných subjektů, pokud jde zejména o podmínky přístupu k zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo k povolání, včetně kritérií výběru a podmínek náboru bez ohledu na obor činnosti a na všech úrovních profesní hierarchie.
Článek 1 zákona č. 1365/1926 tím, že stanoví, že výběrového řízení na přístup k povolání notáře se mohou zúčastnit pouze uchazeči, kteří jsou ke dni vyhlášení výběrového řízení mladší 50 let, ovlivňuje podmínky náboru v rámci tohoto povolání. Právní úpravu, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, je tedy nutno považovat za právní úpravu zavádějící pravidla týkající se podmínek náboru ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice 2000/78.
Za těchto okolností spadá právní úprava, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, do rozsahu působnosti směrnice 2000/78.
Pokud jde zadruhé o otázku, zda právní úprava, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, zakládá rozdílné zacházení na základě věku ve smyslu čl. 2 odst. 1 směrnice 2000/78, je třeba připomenout, že podle tohoto ustanovení se „zásadou rovného zacházení“ rozumí neexistence jakékoli přímé nebo nepřímé diskriminace na jakémkoli základě uvedeném v článku 1 této směrnice. Článek 2 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice upřesňuje, že pro účely použití odstavce 1 tohoto článku 2 se přímou diskriminací rozumí, pokud se s jednou osobou zachází méně příznivě, než s jinou osobou ve srovnatelné situaci na základě jednoho z důvodů uvedených v článku 1 uvedené směrnice (rozsudek ze dne 12. ledna 2010, Wolf,
C‑229/08
,
EU:C:2010:3
, bod
a citovaná judikatura).
V projednávané věci vede použití článku 1 zákona č. 1365/1926 k tomu, že se s určitými osobami zachází méně příznivě než s jinými osobami, které se nachází ve srovnatelné situaci, z důvodu, že překročily věk 50 let. Takovéto ustanovení proto zahrnuje rozdílné zacházení na základě věku ve smyslu ustanovení článku 1 ve spojení s čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 2000/78.
Z toho vyplývá, že zatřetí je třeba zkoumat, zda je toto rozdílné zacházení odůvodněno s ohledem na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice, či nikoliv.
Je třeba připomenout, že první pododstavec tohoto ustanovení stanoví, že rozdílné zacházení na základě věku nepředstavuje diskriminaci, jestliže je v rámci vnitrostátního práva objektivně a rozumně odůvodněno legitimními cíli, zejména legitimními cíli politiky zaměstnanosti, trhu práce a odborného vzdělávání, a jestliže prostředky k dosažení uvedených cílů jsou přiměřené a nezbytné.
Článek 6 odst. 1 druhý pododstavec písm. a) a c) směrnice 2000/78 rovněž upřesňuje, že tyto rozdíly v zacházení mohou zahrnovat zejména stanovení zvláštních podmínek pro přístup k zaměstnání pro mladé pracovníky za účelem podpory jejich pracovního začlenění nebo stanovení maximálního věku pro přijetí, který je založen na požadavcích dotyčného pracovního místa na odbornou přípravu nebo na potřebě přiměřené doby zaměstnání před odchodem do důchodu.
Kromě toho je třeba připomenout, že členské státy mají široký prostor nejen pro uvážení, zda sledovat určitý cíl v oblasti sociální politiky a politiky zaměstnanosti, ale i pro vymezení opatření k dosažení tohoto cíle. Tento prostor pro uvážení nesmí ovšem vést k tomu, že zásada zákazu diskriminace na základě věku bude zbavena své podstaty (rozsudek ze dne 12. října 2010, Ingeniørforeningen i Danmark,
C‑499/08
,
EU:C:2010:600
, bod
a citovaná judikatura).
V projednávané věci z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že zákon č. 1365/1926 neupřesňuje cíl, který sleduje v článku 1, jenž stanoví věkovou hranici 50 let pro účast ve výběrovém řízení na přístup k povolání notáře. Italská vláda ve svém písemném vyjádření uvádí, že vnitrostátní právní úprava, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, sleduje tři cíle, a to především záruku stability výkonu povolání notáře po značnou dobu před odchodem do důchodu, aby byla zachována životaschopnost systému sociálního zabezpečení, dále nutnost chránit řádný výkon notářských pravomocí, které se vyznačují vysokým stupněm odbornosti, a konečně usnadnění generační obnovy a omlazení této profese.
V této souvislosti je třeba nejprve připomenout, že z článku 6 odst. 1 směrnice 2000/78 nelze dovodit, že skutečnost, že předmětná vnitrostátní právní úprava neupřesňuje sledovaný cíl, automaticky vylučuje to, že tato právní úprava může být odůvodněna na základě tohoto ustanovení. Při neexistenci takového upřesnění je nicméně důležité, aby jiné skutečnosti, vycházející z obecného kontextu předmětného opatření, umožňovaly identifikaci cíle tohoto opatření za účelem výkonu soudního přezkumu jak jeho legitimity, tak přiměřenosti a nezbytnosti prostředků použitých k dosažení tohoto cíle (rozsudek ze dne 21. července 2011, Fuchs a Köhler,
C‑159/10 a C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, bod
). Kromě toho souběžné uplatnění několika cílů, které spolu vzájemně souvisejí nebo jsou seřazeny podle míry důležitosti, nepředstavuje překážku existence legitimního cíle ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 (rozsudek ze dne 2. dubna 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, bod
a citovaná judikatura).
Pokud jde zaprvé o cíl zajistit stabilitu výkonu povolání notáře po značnou dobu před odchodem do důchodu, aby byla zachována životaschopnost systému sociálního zabezpečení, je třeba uvést, že čl. 6 odst. 1 písm. c) umožňuje stanovení maximálního věku pro přijetí, který je založen na nutnosti přiměřené doby zaměstnání před odchodem do důchodu. Pokud přitom jde o zachování systému sociálního zabezpečení notářů, ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že podle článku 10 nařízení, které upravuje činnost sociálního zabezpečení a solidarity Cassa Nazionale del Notariato (Národní důchodový fond notářů, Itálie), který spravuje tento systém, je nárok na vyplácení důchodu pro notáře, kteří ukončují svoji činnost v maximálním věku povoleném pro výkon tohoto povolání, tedy ve věku 75 let, podle článku 7 zákona č. 1365/1926 podmíněn skutečností, že toto povolání vykonávali po dobu 20 let. Jak uvedla Evropská komise ve svém písemném vyjádření, nárok na důchod, který mají notáři na základě tohoto nařízení, zřejmě nesouvisí s věkovou hranicí 50 let stanovenou v článku 1 uvedeného zákona pro připuštění k účasti na výběrových řízeních, patrně ale souvisí s minimální dobou výkonu povolání. Podmínky stanovené uvedeným důchodovým fondem pro zachování životaschopnosti systému sociálního zabezpečení notářů se tak jeví být nezávislé na této věkové hranici, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
Pokud jde zadruhé o nutnost chránit řádný výkon notářských pravomocí, které se vyznačují vysokým stupněm odbornosti, je třeba uvést, že čl. 6 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78 skutečně umožňuje stanovení maximálního věku pro přijetí, který je založen na požadavcích dotyčného pracovního místa na odbornou přípravu.
Komise však v této souvislosti zdůraznila, že podle vnitrostátní právní úpravy musí mít uchazeč ve výběrovém řízení na notáře diplom v oboru právo a osvědčit praxi notářského čekatele v délce 18 měsíců, která slouží jako obvyklý nástroj pro uvedení do notářského povolání; všichni kandidáti, kteří uspěli ve výběrovém řízení na notáře, se přitom považují za způsobilé vykonávat notářské povolání po absolvování povinné zkušební doby v délce 120 dnů. Z toho vyplývá, s výhradou ověření v této souvislosti předkládajícím soudem, že věková hranice 50 let stanovená v článku 1 zákona č. 1365/1926 patrně nesleduje cíl uvedený v předchozím bodě.
Zatřetí, pokud jde o cíl usnadnit generační obnovu a omladit notářskou profesi, je třeba připomenout, že legitimitu takového cíle obecného zájmu týkajícího se politiky zaměstnanosti nelze rozumně zpochybnit, jelikož patří mezi cíle výslovně uvedené v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci směrnice 2000/78, a že podpora vysoké úrovně zaměstnanosti je podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce SEU jedním z cílů sledovaných Unií (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 2. dubna 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, bod
a citovaná judikatura).
Kromě toho je třeba připomenout, že podpora zaměstnávání nesporně představuje legitimní cíl sociální politiky nebo politiky zaměstnanosti členských států, zejména pokud jde o podporu přístupu mladé generace k výkonu povolání (rozsudek ze dne 19. července 2017, Abercrombie & Fitch Italia,
C‑143/16
,
EU:C:2017:566
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Zejména cíl spočívající v nastolení vyvážené věkové skladby mezi mladými a staršími zaměstnanci za účelem podpory přijímání nových zaměstnanců a povyšování mladých zaměstnanců, optimalizace řízení lidských zdrojů a rovněž předcházení případným sporům týkajícím se schopnosti zaměstnance vykonávat pracovní činnost po překročení určitého věku, který zároveň sleduje poskytování kvalitní služby v oblasti notářství, může představovat legitimní cíl politiky zaměstnanosti a trhu práce (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 21. července 2011, Fuchs a Köhler,
C‑159/10 a C‑160/10
,
EU:C:2011:508
, bod
).
V projednávaném případě je třeba uvést, že podle článku 7 zákona č. 1365/1926 může notář vykonávat svoji činnost až do dovršení věku 75 let. Italská vláda kromě toho neuvedla skutečnosti, které by nasvědčovaly tomu, že různé věkové skupiny by se na konkrétním trhu práce notářských činností mohly dostat do vzájemné konkurence. Naopak, ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, vyplývá, že v rámci výběrového řízení na notáře, dotčeného ve věci v původním řízení, bylo po zkouškách tohoto výběrového řízení připuštěno pouze 419 kandidátů, zatímco notářských míst vyhrazených podle článku 1 tohoto zákona osobám mladším 50 let, bylo dostupných 500. Věkové omezení zavedené tímto článkem se tedy nejeví – s výhradou ověření předkládajícím soudem – jako omezení, které má podporovat přístup mladých právníků k povolání notáře.
Za těchto podmínek je třeba s ohledem na skutečnosti uvedené v bodech 33 až 39 tohoto rozsudku konstatovat, že i když cíle zajištění stability výkonu povolání notáře po značnou dobu před odchodem do důchodu, ochrany řádného výkonu notářských pravomocí a usnadnění generační obnovy, jakož i omlazení této profese, na které odkazuje italská vláda, lze považovat za legitimní cíle ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78, vnitrostátní ustanovení, o které se jedná ve věci v původním řízení, takovéto cíle patrně nesleduje, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.
V případě, že by tento soud nicméně dospěl k závěru, že toto ustanovení sleduje tyto cíle, je podle samotného znění čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 dále třeba, aby prostředky použité k dosažení uvedených cílů byly „přiměřené a nezbytné“.
Přísluší tedy předkládajícímu soudu, aby ověřil, zda článek 1 zákona č. 1365/1926 umožňuje dosáhnout stejných cílů, aniž by však nepřiměřeně zasahoval do legitimních zájmů uchazečů o povolání notáře ve věku 50 nebo více let, kteří jsou v důsledku tohoto ustanovení zbaveni možnosti vykonávat toto povolání.
V této souvislosti je třeba připomenout, že příslušným orgánům členských států přísluší nalézt spravedlivou rovnováhu mezi jednotlivými dotčenými zájmy (rozsudek ze dne 2. dubna 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, bod
a citovaná judikatura).
Zákaz diskriminace na základě věku uvedený v čl. 21 odst. 1 Listiny totiž musí být vykládán ve světle práva pracovat zakotveného v čl. 15 odst. 1 Listiny. Z toho vyplývá, že zvláštní pozornost musí být věnována účasti starších pracovníků na pracovním životě, a tím také na hospodářském, kulturním a společenském životě. Setrvání těchto osob v aktivním životě podporuje zejména diverzitu v zaměstnání. Zájem na ponechání uvedených osob v pracovní činnosti musí být nicméně zohledněn současně s jinými, případně rozdílnými, zájmy (rozsudek ze dne 2. dubna 2020, Comune di Gesturi,
C‑670/18
,
EU:C:2020:272
, bod
a citovaná judikatura).
Pokud jde o první cíl, kterého se dovolává italská vláda, stačí přitom připomenout, jak již bylo uvedeno v bodě 33 tohoto rozsudku, že nárok na vyplácení starobních důchodů notářům, kteří ukončují výkon svých funkcí při dosažení maximálního věku 75 let povoleného pro výkon tohoto povolání, je podmíněn tím, že toto povolání vykonávali po dobu nejméně 20 let.
Zdá se tedy, že článek 1 zákona č. 1365/1926 tím, že stanoví věkovou hranici pro přístup k povolání notáře na 50 let bez ohledu na tuto minimální délku výkonu činnosti, která je nutná, aby bylo možné požádat o vyplácení starobního důchodu, pokud notář dosáhl této maximální věkové hranice 75 let, překračuje meze toho, co je nezbytné pro účely zaručení stability výkonu povolání notáře po značnou dobu, aby byla zachována životaschopnost systému sociálního zabezpečení, což však přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
Pokud jde o druhý cíl uvedený italskou vládou, jak bylo uvedeno v bodě 34 tohoto rozsudku, čl. 6 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78 umožňuje stanovit maximální věk pro přijetí s ohledem na požadavky, které dotyčné pracovní místo klade na odbornou přípravu. Jak přitom bylo zdůrazněno v bodě 35 tohoto rozsudku, jelikož se tato odborná příprava v případě uchazečů, kteří uspěli ve výběrovém řízení na notáře, omezuje na povinnou zkušební dobu v délce 120 dnů, zatímco tito uchazeči budou moci vykonávat svoji činnost až do dovršení věku 75 let, zdá se, že skutečnost, že je účast v tomto výběrovém řízení vyhrazena uchazečům mladším 50 let, překračuje meze toho, co je nezbytné pro dosažení cíle spočívajícího v zajištění odborné přípravy požadované pro tuto činnost.
Pokud jde o třetí cíl, přísluší předkládajícímu soudu, aby ověřil, zda v projednávaném případě vnitrostátní zákonodárce při výkonu svého širokého prostoru pro uvážení, kterým v oblasti sociální politiky a politiky zaměstnanosti disponuje, nalezl spravedlivou rovnováhu mezi cílem usnadnit generační obnovu a omladit notářskou profesi na straně jedné a nutností zachovat účast starších pracovníků na profesním životě, protože tito pracovníci jsou z důvodu tohoto charakteristického rysu zranitelnější, na straně druhé. Kromě toho, jak uvádí bod 6 odůvodnění směrnice 2000/78, Charta Společenství základních sociálních práv pracovníků, která byla přijata na zasedání Evropské rady konaném dne 9. prosince 1989 ve Štrasburku, uznává potřebu přijímat vhodná opatření k sociální a hospodářské integraci starších osob.
V této souvislosti je třeba uvést, že stanovení věkové hranice 50 let pro připuštění k účasti ve výběrovém řízení pro účely přístupu k povolání notáře má za následek zvýšení dostupnosti pracovních míst, která mohou být obsazena mladými uchazeči, a může tedy představovat vhodný prostředek k dosažení cíle usnadnění generační obměny a omlazení této profese, pokud však takovéto opatření nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle, a nepředstavuje nepřiměřený zásah do zájmů dotčených osob. V tomto kontextu přísluší vnitrostátnímu soudu nejen zohlednit způsobilost těchto osob vykonávat toto povolání, ale i zohlednit újmu, kterou toto opatření může způsobit dotyčným osobám (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 6. listopadu 2012, Komise v. Maďarsko,
C‑286/12
,
EU:C:2012:687
, bod
).
V projednávaném případě nebylo tvrzeno, že zavedení věkové hranice 50 let pro připuštění k účasti na tomto výběrovém řízení je odůvodněno způsobilostí těchto uchazečů vykonávat toto povolání. A dále, jak vyplývá z bodu 39 tohoto rozsudku, v rámci výběrového řízení na notáře, o které se jedná ve věci v původním řízení, nebyl obsazen nezanedbatelný počet pracovních míst, a mladí uchazeči tedy neměli přístup k povolání notáře a uchazeči, kteří dosáhli věku 50 let, byli zbaveni možnosti uplatnit své schopnosti tím, že se zúčastní uvedeného výběrového řízení, článek 1 zákona č. 1365/1926 tedy tím, že stanoví tuto věkovou hranici, jde patrně nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle usnadnění generační obnovy a omlazení této profese.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět, že článek 21 Listiny a čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78 musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví věkovou hranici 50 let pro účast na výběrovém řízení na přístup k povolání notáře, pokud se tato právní úprava nejeví jako právní úprava sledující cíle, kterými je zaručení stability výkonu tohoto povolání po značnou dobu před odchodem do důchodu, ochrana řádného výkonu notářských pravomocí a usnadnění generační obnovy, jakož i omlazení uvedené profese, a v každém případě jde nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

Článek 21 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví věkovou hranici 50 let pro účast na výběrovém řízení na přístup k povolání notáře, pokud se tato právní úprava nejeví jako právní úprava sledující cíle, kterými je zaručení stability výkonu tohoto povolání po značnou dobu před odchodem do důchodu, ochrana řádného výkonu notářských pravomocí a usnadnění generační obnovy, jakož i omlazení uvedené profese, a v každém případě jde nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: italština.