CELEX: 62016CJ0642
Eelotsusetaotlus
Intellektuaalomand
Kaubamärgiõigus
Määrus (EÜ) nr 207/2009
Artikkel 13
Kaubamärgist tulenevate õiguste ammendumine
Paralleelimport
Kaubamärgiga tähistatud toote ümberpakendamine
Uus märgistus
Meditsiinivahenditele kohaldatavad tingimused

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 [Euroopa Liidu] kaubamärgi kohta (
ELT 2009, L 78, lk 1
) artikli 13 lõike 2 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille üks pool on Junek Europ-Vertrieb GmbH, meditsiiniliste hügieenitoodete ja sidemematerjalide paralleelimportija, ja teine pool Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG, nimetatud toodete tootja, ja mille ese on viimati nimetatu toodetud sidemematerjalid, mida Junek Europ-Vertrieb on pärast nende uut märgistamist paralleelselt importinud ja turustanud Saksamaal.
Õiguslik raamistik
Määruse nr 207/2009 artiklis 13 „[EL] kaubamärgist tulenevate õiguste ammendumine“ on sätestatud:
„1.   [EL] kaubamärk ei anna selle omanikule õigust keelata kaubamärgi kasutamist seoses kaupadega, mille kõnealuse kaubamärgi all on ühenduse turule lasknud kaubamärgiomanik või mis on seal turule lastud tema loal.
2.   Lõiget 1 ei kohaldata, kui omanikul on õiguslik põhjendus olla vastu kaupade täiendavale turustamisele, eriti kui kaupade olukord on pärast turuleviimist muutunud või kahjustada saanud.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Lohmann & Rauscher Internationalile kuulub 22. juunil 2010 kaupadele „meditsiinilised hügieenitooted“, „plaastrid“ ja „sidemematerjalid“ registreeritud EL kaubamärk nr 8852279 Debrisoft. Ta toodab ja turustab toodet „Debrisoft zum Debridement, STERILE, 10x10 cm, 5 Stück“, mis kujutab endast haavade pindmiseks puhastamiseks kasutatavat sidemematerjali.
Junek Europ-Vertrieb, Austrias asuv äriühing, turustab paralleelimpordi raames Lohmann & Rauscher Internationali toodetud ja Austriasse eksporditud meditsiinilisi hügieenitooteid ja sidemematerjale Saksamaal.
Lohmann & Rauscher International ostis 25. mail 2012 ühest Düsseldorfi (Saksamaa) apteegist karbi Junek Europ-Vertriebi poolt eelnevalt Austriast imporditud toodet „Debrisoft zum Debridement, STERILE, 10x10 cm, 5 Stück“. Sellele karbile oli nimetatud äriühing enne apteegile müümist kinnitanud järgmiste andmetega sildi (edaspidi „vaidlusalune silt“), mis sisaldas järgmist teavet: importimise eest vastutav ettevõtja, tema aadress ja telefoninumber, vöötkood ja keskregistri ravimikood. Silt oli kinnitatud karbi tekstita küljele ja see ei katnud kinni Lohmann & Rauscher Internationali kaubamärki.
Toote pakendit oli muudetud allpool näidatud viisil ja vaidlusalune silt asus all vasakul:
Vaidlusalune silt on suurendatud kujul järgmine:
Junek Europ-Vertrieb ei olnud Lohmann & Rauscher Internationali asjaomase toote reimpordist eelnevalt teavitanud ega esitanud talle ka vaidlusaluse sildi kinnitamise teel muudetud tootepakendit. Lohmann & Rauscher International leidis, et Junek Europ-Vertriebi tegevus kujutab endast talle kuuluva kaubamärgi Debrisoft õiguste rikkumist.
Ta esitas seetõttu Landgericht Düsseldorf’ile (Düsseldorfi esimese astme kohus, Saksamaa) hagi, milles ta muu hulgas palus trahvi ähvardusel keelata Junek Europ-Vertriebil kasutada äritegevuses ilma tema loata kõnealust kaubamärki sidemematerjali märgistamiseks ja kohustada kõnealust äriühingut asjaomased tooted turult tagasi kutsuma, kõrvaldama ja hävitama.
Landgericht Düsseldorf (Düsseldorfi esimese astme kohus, Saksamaa) rahuldas selle hagi.
Oberlandesgericht Düsseldorf (liidumaa kõrgeim üldkohus Düsseldorfis, Saksamaa) lükkas tagasi Junek Europ-Vertriebi apellatsioonkaebuse Landgericht Düsseldorfi (Düsseldorfi esimese astme kohus, Saksamaa) otsuse peale, põhjendusel, et kaubamärgi kasutamise keeld hõlmab üksnes Saksamaad. Junek Europ-Vertrieb esitas seejärel Bundesgerichtshofile (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) kassatsioonkaebuse.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et vaidluse lahendamine sõltub vastusest küsimusele, kas Euroopa Kohtu välja töötatud põhimõtted seoses ravimite paralleelse impordiga, mille kohaselt on kaubamärgist tulenevate õiguste ammendumise eelduseks kaubamärgiomaniku eelnev teavitamine ja talle nõudmise korral pakendi näidise esitamine, on kohaldatavad ka meditsiinivahendite paralleelsele impordile.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et esiteks mõjutab Euroopa Kohtu praktika kohaselt kaubamärgiga tähistatud ravimite ümberpakendamine kui selline kaubamärgi peamist ülesannet tagada selle kaubamärgiga tähistatud toote päritolu. Ta viitab selles osas eelkõige 23. aprilli 2002. aasta kohtuotsusele Boehringer Ingelheim jt (
C-143/00
,
EU:C:2002:246
) ja 26. aprilli 2007. aasta kohtuotsusele Boehringer Ingelheim jt (
C-348/04
,
EU:C:2007:249
), milles Euroopa Kohus asus seisukohale, et kolmanda isiku poolt ilma kaubamärgi omaniku loata ravimi ümberpakendamisega võib kaasneda tegelik oht sellele päritolutagatisele ja mõiste „ümberpakendamine“ hõlmab ka pakendile uue sildi kinnitamist.
Teiseks nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 13 lõike 2 kohane kaubamärgiomaniku vastuseis ümberpakendatud ravimite turustamisele, mis on erand kaupade vabast liikumisest, ei ole aga lubatav, kui selle õiguse kasutamine kaubamärgiomaniku poolt kujutab endast liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piiramist ELTL artikli 36 tähenduses (11. juuli 1996. aasta kohtuotsus Bristol-Myers Squibb jt,
C‑427/93, C‑429/93 ja C‑436/93
,
EU:C:1996:282
, ning 26. aprilli 2007. aasta kohtuotsus Boehringer Ingelheim jt,
C‑348/04
,
EU:C:2007:249
). Seega võib kaubamärgiomanik keelata talle kuuluva kaubamärgiga märgistatud ravimi igasuguse ümberpakendamisega kaasnevad muudatused – mis võivad juba oma olemusest tulenevalt seada ohtu selle ravimi algse seisukorra –, välja arvatud juhul, kui on täidetud järgnevad viis tingimust:
–
tuvastatakse, et kaubamärgiõiguste kasutamine nende omaniku poolt selleks, et takistada ümberpakendatud toodete turustamist selle kaubamärgi all, aitab kaasa liikmesriikide turgude kunstlikule eraldamisele;
–
tõendatakse, et ümberpakendamine ei mõjuta pakendis sisalduva toote algset seisukorda;
–
uuel pakendil märgitakse selgelt toote ümberpakendaja ja tootja nimed;
–
ümberpakendatud toote esitus ei ole selline, mis võib kahjustada kaubamärgi ja selle omaniku mainet; seega ei või pakend olla kahjustatud, halva kvaliteediga või ebamäärane;
–
importija teavitab enne ümberpakendatud toote turule viimist kaubamärgi omanikku ja esitab talle tema nõudmisel ümberpakendatud toote näidise.
Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et nende põhimõtete kohaldatavus ei piirdu ravimite paralleelse impordi juhtumitega. Nii otsustas Euroopa Kohus 11. novembri 1997. aasta kohtuotsuses Loendersloot (
C‑349/95
,
EU:C:1997:530
), et ravimite ümberpakendamist puudutavad kriteeriumid on põhimõtteliselt kohaldatavad ka alkohoolsete jookide paralleelsele kaubandusele. Ta lisab veel, et vastus küsimusele, millised on kohaldamisele kuuluvad kaubamärgist tulenevate õiguste ammendumise tingimused, sõltub igal üksikjuhul määravatest kaubamärgiomaniku õiguspärastest huvidest.
Kolmandaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et käesoleval juhul on tegemist ümbermärgistamisega. Ta on samal seisukohal kui apellatsioonikohus, et Junek Europ-Vertriebi paigaldatud vaidlusalune silt sisaldab olulist teavet impordiriigi keeles ja selle sildi tõttu võivad tarbijal tekkida kahtlused, et kolmas isik on varasemal turustamisetapil muutnud talle pakutavat kaupa ilma kaubamärgiomaniku loata nii, et see on mõjutanud kauba algset seisukorda.
Neljandaks rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus seoses küsimusega, kas Euroopa Kohtu määratletud põhimõtted ravimite paralleelimpordi kohta on piiranguteta kohaldatavad ka meditsiinivahendite paralleelse impordi suhtes, sest kuigi meditsiinivahendid ei pea läbima sellist loamenetlust nagu ravimid, teeb nende turuleviimiseks vajalik vastavuse hindamise menetlus need aga nii tootjate kui ka tarbijate vaatevinklist eriti tundlikeks toodeteks, mille puhul omandab kaubamärgi päritolutagatis tootja suure vastutuse tõttu erilise tähtsuse.
Ta lisab, et meditsiinivahendid, nagu kõik ravimid, on tooted, mis on vahetult seotud tervisega. Kuna isiklik tervis on tarbija jaoks erilise väärtusega ja erilise tähelepanu all, siis ei saa seada kahtluse alla apellatsioonikohtu seisukohta, et meditsiinivahendid on samamoodi nagu ravimid eriti tundlikud tooted, mille puhul omandab tootele kantud kaubamärgiga tagatav päritolutagatis tootja suure vastutuse tõttu erilise tähtsuse.
Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse […] nr 207/2009 artikli 13 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kui importija on kinnitanud mõnest muust liikmesriigist sise- ja välisoriginaalpakendis imporditud meditsiinivahendi pakendile täiendava välise kleebise, siis võib kaubamärgiomanik keelata selle meditsiinivahendi hilisema turustamise, välja arvatud kui
–
tõendatakse, et kaubamärgiõiguste kasutamine nende omaniku poolt selleks, et takistada uue kleebisega toodete turustamist selle kaubamärgi all, aitab kaasa liikmesriikide turgude kunstlikule eraldamisele;
–
tõendatakse, et uue sildi kinnitamine ei saa mõjutada pakendis sisalduva toote algset seisukorda;
–
pakendil märgitakse selgelt uue kleebise kinnitaja ja tootja nimed;
–
uut kleebist kandva toote esitus ei ole selline, mis võib kahjustada kaubamärgi ja selle omaniku mainet; seega ei või uus kleebis olla kahjustatud, halva kvaliteediga või ebamäärane, ja
–
importija teavitab uue kleebisega toote turule viimisest kaubamärgi omanikku ja esitab talle tema nõudel selle toote näidise?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 207/2009 artikli 13 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgiomanik võib keelata paralleelimportijal sise- ja välisoriginaalpakendis meditsiinivahendi hilisema turustamise, kui importija on lisanud sellele täiendava sildi, nagu kõnealusel juhul. Eelkõige soovib ta teada, kas Euroopa Kohtu poolt 11. juuli 1996. aasta kohtuotsuses Bristol-Myers Squibb jt (
C‑427/93, C‑429/93 ja C‑436/93
,
EU:C:1996:282
) ning 26. aprilli 2007. aasta kohtuotsuses Boehringer Ingelheim jt (
C‑348/04
,
EU:C:2007:249
) välja töötatud põhimõtted on ilma piiranguteta kohaldatavad meditsiinivahendi paralleelimpordile.
Kõigepealt tuleb meelde tuletada Euroopa Kohtu praktikat ning tema poolt välja töötatud põhimõtteid ravimite paralleelimpordi kohta.
Selles osas nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et kaubamärgi peamine ülesanne on tagada sellega tähistatud toote päritolu ning toote ümberpakendamisega kolmanda isiku poolt ilma kaubamärgi omaniku loata võib kaasneda tõeline oht sellele päritolutagatisele (vt selle kohta 10. novembri 2016. aasta kohtuotsus Ferring Lægemidler,
C‑297/15
,
EU:C:2016:857
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohtu praktika kohaselt mõjutab kaubamärgi peamist ülesannet sellega tähistatud toodete ümberpakendamine iseenesest, ilma et peaks sealjuures tuvastama paralleelimportija poolse ümberpakendamise konkreetseid tagajärgi (vt selle kohta 26. aprilli 2007. aasta kohtuotsus
C‑348/04
,
EU:C:2007:249
, punkt
).
Lisaks tuleb märkida, et Euroopa Kohus on otsustanud 21. detsembri 1988. aasta esimese nõukogu direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
EÜT 1989, L 40, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 92) artikli 7 lõike 2 kohta, mis on sõnastatud sarnaselt määruse nr 207/2009 artikli 13 lõikega 2, et selle sätte alusel ei või lubada kaubamärgiomanikul keelata ümberpakendamist, mis on kaupade vaba liikumise erand, kui selle õiguse kasutamine tema poolt kujutab endast liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piiramist ELTL artikli 36 teise lause mõttes (23. aprilli 2002. aasta kohtuotsus Boehringer Ingelheim jt,
C-143/00
,
EU:C:2002:246
, punkt
, ja 26. aprilli 2007. aasta kohtuotsus Boehringer Ingelheim jt,
C-348/04
,
EU:C:2007:249
, punkt
ning seal viidatud kohtupraktika).
Kui kaubamärgiomanik kasutab oma õigust ümberpakendamine keelata, kujutab see endast kõnealust varjatud piiramist viimati nimetatud sätte mõttes juhul, kui see aitab kaasa liikmesriikide turgude kunstlikule eraldamisele ja kui ümberpakendamine toimub pealegi selliselt, et kaubamärgiomaniku seaduslikud huvid on kaitstud, mis tähendab eelkõige seda, et ümberpakendamine ei mõjuta ravimi algset seisukorda ega ole selline, mis kahjustaks kaubamärgi mainet (26. aprilli 2007. aasta kohtuotsus Boehringer Ingelheim jt,
C-348/04
,
EU:C:2007:249
, punkt
ning seal viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohus töötas niisiis välja paralleelimpordi raames kaubamärgiõiguste ammendumise piiranguid puudutavad põhimõtted (11. juuli 1996. aasta kohtuotsus Bristol-Myers Squibb jt,
C-427/93, C-429/93 ja C-436/93
,
EU:C:1996:282
, punkt
, ning 26. aprilli 2007. aasta kohtuotsus Boehringer Ingelheim jt,
C-348/04
,
EU:C:2007:249
, punkt
)
Viidatud kohtupraktika kohaselt on kaubamärgiomanikul esimese direktiivi 89/104 artikli 7 lõike 2 alusel õigus keelata ühest liikmesriigist teise liikmesriiki imporditud ravivahendi hilisem turustamine, kui importija on selle toote ümber pakendanud ning sellele uuesti kinnitanud kaubamärgi, välja arvatud siis, kui:
–
tuvastatakse, et kaubamärgiõiguste kasutamine nende omaniku poolt selleks, et takistada ümberpakendatud toodete turustamist selle kaubamärgi all, aitab kaasa liikmesriikide turgude kunstlikule eraldamisele;
–
tõendatakse, et ümberpakendamine ei mõjuta pakendis sisalduva toote algset seisukorda;
–
pakendil märgitakse selgelt toote ümberpakendaja ja tootja nimed;
–
ümberpakendatud toote esitus ei ole selline, mis võib kahjustada kaubamärgi ja selle omaniku mainet; seega ei või silt olla kahjustatud, halva kvaliteediga või ebamäärane;
–
importija teavitab enne ümberpakendatud toote turule viimist kaubamärgi omanikku ja esitab talle tema nõudmisel ümberpakendatud toote näidise.
Niisiis kohaldatakse eelmises punktis nimetatud viit tingimust, mis täidetuse korral ei võimalda kaubamärgiomanikul toote hilisemale turustamisele õiguspäraselt vastu seista, üksnes juhtumil, kui importija on toote ümber pakendanud.
Euroopa Kohus on mõiste „ümberpakendamine“ kohta täpsustanud, et see hõlmab kaubamärgiga tähistatud ravimitele uue sildi paigaldamist (26. aprilli 2007. aasta kohtuotsus Boehringer Ingelheim jt,
C-348/04
,
EU:C:2007:249
, punkt
).
Samas tuleb rõhutada, et 23. aprilli 2002. aasta kohtuotsuse Boehringer Ingelheim jt (
C‑143/00
,
EU:C:2002:246
) ja 26. aprilli 2007. aasta kohtuotsuse Boehringer Ingelheim jt (
C-348/04
,
EU:C:2007:249
) aluseks olnud kohtuasjades käsitletud faktilised asjaolud puudutasid asjaomaste ravimite pakenditele täiendava sildi paigutamist ja need asjaolud erinevad põhikohtuasjas käsitletavatest asjaoludest.
Nimelt nähtub 23. aprilli 2002. aasta kohtuotsuse Boehringer Ingelheim jt (
C‑143/00
,
EU:C:2002:246
) punktist 7 ja 26. aprilli 2007. aasta kohtuotsuse Boehringer Ingelheim jt (
C‑348/04
,
EU:C:2007:249
) punktist 24, et nende kohtuotsuste aluseks olnud kohtuasjades paigutati mõnel juhul sildid, mis sisaldavad sellist olulist teavet nagu paralleelimportija nimi ja tema paralleelimpordi loa number, teistel juhtudel oli toode ümber pakendatud paralleelimportija kujundatud karpidesse, millele kanti uuesti kaubamärk, ning mõnedel juhtudel oli veel toode ümber pakendatud paralleelimportija kujundatud karpidesse, mis ei kandnud kaubamärki, vaid selle toote üldnimetust. Euroopa Kohus tõdes veel, et kõigil neil ümberpakendamise juhtudel sisaldasid karbid patsientidele mõeldud teabelehte, mis on koostatud impordiriigi keeles ehk inglise keeles, ning neile oli paigutatud asjaomane kaubamärk.
Sellest tuleneb, et nende kohtuotsuste aluseks olnud kohtuasjades oli tegemist paralleelimportija tegevusega, mis ei kujutanud endast mitte ainult asjaomaste ravimite pakenditele täiendava sildi paigutamist või selle pakendi ümberpakendamist, vaid kõigil juhtudel ka originaalpakendi avamist, et lisada asjaomast kaubamärki kandva toote päritolumaa keelest erinevas keeles koostatud teabeleht.
Põhikohtuasja puhul tuleb esiteks esile tuua, et paralleelimportija piirdus käsitletava meditsiinivahendi avamata originaalpakendi tekstita küljele täiendava sildi kinnitamisega. Teiseks olgu märgitud, et see silt on väikesemõõduline ja sellel sisalduv teave on üksnes paralleelimportija nimi, tema aadress ja telefoninumber, vöötkood ja keskregistri ravimikood, mille alusel korraldatakse kaupade saatmine apteekidesse.
Kuna asjaomase meditsiinivahendi pakendit ei asendatud ja selle pakendi algset kuju ei muudetud muul viisil kui väikesemõõdulise sildi paigutamisega, mis ei kata kinni kaubamärki ja mis identifitseerib turuleviimise eest vastutava paralleelimportija, näidates ära tema andmed, vöötkoodi ja keskregistri ravimikoodi, siis ei saa asuda seisukohale, et sellise sildi paigutamine kujutab endast ümberpakendamist 23. aprilli 2002. aasta kohtuotsuse Boehringer Ingelheim jt (
C‑143/00
,
EU:C:2002:246
) ja 26. aprilli 2007. aasta kohtuotsuse Boehringer Ingelheim jt (
C‑348/04
,
EU:C:2007:249
) tähenduses.
Seega ei saa mingil juhul asuda seisukohale, et sellise sildi paigutamine mõjutab kaubamärgi peamist ülesannet tagada tarbijale või lõppkasutajale kaubamärgiga tähistatud toote päritolu.
Neil kaalutlustel tuleb asuda seisukohale, et paralleelimportija Junek Europ‑Vertriebi poolt põhikohtuasjas käsitletava täiendava sildi paigutamine meditsiinivahendi avamata originaalpakendile ei kujuta endast õiguslikku põhjendust, mille alusel võib kaubamärgiomanik Lohmann & Rauscher International asjaomase meditsiinivahendi hilisema turustamise keelata.
Seega vastab põhikohtuasjas esinev olukord määruse nr 207/2009 artikli 13 lõikes 1 sätestatud kaubamärgist tulenevate õiguste ammendumisele.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb küsimusele vastata, et määruse nr 207/2009 artikli 13 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgiomanik ei või keelata paralleelimportijal sise- ja välisoriginaalpakendis meditsiinivahendi hilisemat turustamist, kui importija on lisanud sellele täiendava sildi, nagu sellega on tegemist põhikohtuasjas, mis oma sisu, otstarbe, suuruse, esitlusviisi ja asendi poolest ei kahjusta kõnealuse kaubamärgiga tähistatud meditsiinivahendi päritolutagatist.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:

Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 [Euroopa Liidu] kaubamärgi kohta artikli 13 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgiomanik ei või keelata paralleelimportijal sise- ja välisoriginaalpakendis meditsiinivahendi hilisemat turustamist, kui importija on lisanud sellele täiendava sildi, nagu sellega on tegemist põhikohtuasjas, mis oma sisu, otstarbe, suuruse, esitlusviisi ja asendi poolest ei kahjusta kõnealuse kaubamärgiga tähistatud meditsiinivahendi päritolutagatist.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa