CELEX: 62019CJ0028
Eelotsusetaotlus
Transport
Lennuteenused
Määrus (EÜ) nr 1008/2008
Artikli 23 lõige 1
Lõplikult makstava hinna näitamine
Reisija veebipõhise lennule registreerimise kulu
Käibemaks
Halduskulu ostult, mis tehakse muu krediitkaardiga kui see, mille on heaks kiitnud lennuettevõtja
Lõplikult makstava hinna vältimatud ja prognoositavad koostisosad
Valikupõhised hinnalisad
Mõiste

Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. septembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 1008/2008 ühenduses lennuteenuste osutamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta (
ELT 2008, L 293, lk 3
) artikli 23 lõiget 1.
Taotlus on esitatud esiteks Ryanair Ltd ja Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrusti (konkurentsiamet, Itaalia) (edaspidi „AGCM“) ning teiseks ACGMi ning Ryanair Ltd ja Ryanair DAC vahelises kohtuvaidluses, milles lennuettevõtjale Ryanair (edaspidi „Ryanair“) heidetakse ette ebaausaid kaubandustavasid.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määruse nr 1008/2008 põhjenduses 16 on märgitud:
„Tarbijatel peaks olema võimalik tõhusalt võrrelda erinevate lennuettevõtjate lennuteenuste hindu. Seepärast peaksid ühenduses algavate lennuteenuste eest tarbija poolt lõplikud makstavad hinnad olema igal ajahetkel avalikustatud ning sisaldama kõiki makse, tasusid ja lõive. Ühenduse lennuettevõtjaid õhutatakse samuti näitama lõplikku hinda kolmandatest riikidest ühendusse suunduvate lennuteenuste puhul.“
Selle määruse artikli 2 punktis 18 on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
18)
„piletihinnad“ – hinnad eurodes või kohalikus vääringus, mida makstakse lennuettevõtjatele või nende agentidele või teistele piletimüüjatele reisijate veo eest lennuteenuse osutamisel, ning mis tahes tingimused, mille alusel neid hindasid kohaldatakse, sealhulgas agendile makstav tasu ja tema suhtes kohaldatavad muud tingimused ning muud abiteenused“.
Selle määruse artikli 23 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Avalikkusele mis tahes vormis pakutavate või avaldatud, sealhulgas Internetis kättesaadavad, asutamislepingut kohaldava liikmesriigi territooriumil asuvast lennujaamast algavate lennuteenuste piletihinnad ja lastitariifid sisaldavad kohaldatavaid tingimusi. Lõplikku makstavat hinda näidatakse alati ja see sisaldab kõiki piletihindu ja lastitariife ning samuti avaldamise ajal kohaldatavaid vältimatuid ja prognoositavaid makse, tasusid, lisatasusid ja lõive. Lisaks lõpliku hinna näitamisele esitatakse vähemalt alljärgnev teave:
a)
piletihind või lastitariif;
b)
maksud;
c)
lennujaamatasud ja
d)
muud (nt julgeoleku või kütusega seotud) tasud, lisatasud ja lõivud,
kusjuures punktides b, c ja d nimetatud maksud, tasud ja lõivud on lisatud piletihinnale või lastitariifile. Võimalikud hinnalisad tuleb näidata selgelt, läbipaistval ning üheselt mõistetaval viisil mis tahes broneerimisprotsessi alguses ja tarbijale peab jääma võimalus neid valida või mitte.“
Itaalia õigus
6. septembri 2005. aasta seadusandliku dekreedi nr 206 – tarbijakaitseseadustik (decreto legislativo n. 206 – Codice del consumo;
GURI
nr 235 regulaarne lisa, 8.10.2005) põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „tarbijakaitseseadustik“) artikliga 20 on keelatud ebaausad kaubandustavad, nagu muu hulgas eksitavad kaubandustavad selle seadustiku artiklite 21–23 tähenduses. Eelkõige on seadustiku artikli 20 lõikes 2 täpsustatud, et kaubandustava on ebaaus, kui see on vastuolus ametialase hoolsusega ning kui see seoses tootega oluliselt moonutab või võib moonutada keskmise tarbija majanduskäitumist, kelleni see jõuab või kellele see on suunatud, või rühma keskmise liikme majanduskäitumist, kui kaubandustava on suunatud teatavale tarbijarühmale.
Tarbijakaitseseadustiku artikli 21 lõike 1 punkti d kohaselt võivad eksitavad kaubandustavad muu hulgas puudutada hinda või hinna arvutamise viisi või hinna puhul spetsiifilise eelise olemasolu.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
AGCM tunnistas 15. juuni 2011. aasta otsusega Ryanairi süüdi erinevates kaubandustavades, mis on tarbijakaitseseadustikust lähtuvalt ebaausad, ning määras talle mitu trahvi. Konkreetselt luges AGCM tarbijakaitseseadustiku artikli 20 lõike 2 ja artikli 21 lõike 1 punkti d tähenduses ebaausaks kaubandustavaks selle, kuidas kohaldatavad hinnad olid põhikohtuasjas kõne all olevate asjaolude asetleidmise ajal Ryanairi veebipõhises broneerimissüsteemis (http://Ryanair.com/it) esitatud.
AGCM leidis, et sellel veebisaidil avaldatud hinnad ei sisaldanud teatavaid komponente, mille Ryanair kvalifitseeris valikulisteks kuludeks, nimelt reisija veebipõhise lennule registreerimise kulu, kodumaiseid lende puudutavatele hindadele ja valikulistele lisatasudele kohaldatavat käibemaksu ning halduskulu ostudelt, mis on tehtud muu krediitkaardiga kui see, mille on heaks kiitnud Ryanair (ettemakstud Mastercard), samas kui AGCMi sõnul pandi veebipõhise broneerimisprotsessi käigus nende tegelikult kohustuslike komponentide tasumise kohustus tarbijale ja seetõttu suurenes ka esialgu esitatud hind.
Ryanair esitas Tribunale amministrativo regionale per il Laziole (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia) kaebuse, paludes kõnealune otsus tühistada.
Mis puudutab hindade esitamisega seotud kaubandustava, siis jättis kõnealune kohus 12. aprilli 2012. aasta lahendiga muutmata AGCMi 15. juuni 2011. aasta otsuse ning leidis, et reisija veebipõhise lennule registreerimise kulu ning kodumaiseid lende puudutavatele hindadele ja valikulistele lisatasudele kohaldatav käibemaks ei kujuta endast valikulist kulu, vaid neid tuleb – nagu ka halduskulu ostudelt, mis on tehtud muu krediitkaardiga kui see, mille on heaks kiitnud Ryanair – lugeda „vältimatuks“ kuluks määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 tähenduses, mis on kulu, mille esitamata jätmine broneerimisprotsessi alguses ei võimalda tarbijat nõuetekohaselt teavitada Ryanairi pakutava teenuse tegelikust hinnast.
Mis konkreetselt puudutab halduskulu ostudelt, mis on tehtud muu krediitkaardiga kui see, mille on heaks kiitnud Ryanair, siis otsustas Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus), et selle kulu vältimatus seisneb asjaolus, et tavaostjal, kes soovib Ryanairi veebisaidil teha veebipõhist broneeringut, ei ole konkreetselt ühtegi mõistlikku võimalust, kuidas vältida sellest kulust tingitud hinnatõusu, kuna tal ei ole sellist krediitkaarti, mille on heaks kiitnud Ryanair. Sellega seoses tõdes kõnealune kohus, et määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 eesmärk on tagada lennupileti hinna täielik läbipaistvus alates hetkest, mil huvitatud isik otsustab alustada broneerimisprotsessi, mitte aga kutsuda avalikkust üles enne omandama kõige soodsam maksevahend.
Ryanair esitas Consiglio di Statole (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) apellatsioonkaebuse kohtuotsuse nende osade peale, millega Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus) jättis rahuldamata tema hagi ja jättis muutmata AGCMi otsuse.
Täheldades, et oma praktikas ei ole Euroopa Kohus teinud otsust konkreetselt vaidlusaluse hinna koostisosade kohta, märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus samas, et kohtuvaidluse lahendamiseks on tarvis kindlaks teha, kas neid koostisosasid võib käsitleda määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 teise lause tähenduses vältimatute ja prognoositavate hinnalisade kategooriasse kuuluvatena või selle sätte neljanda lause tähenduses valikupõhiste hinnalisadena. Viimasel juhul palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, kas hinnalisa valikupõhisus võib tähistada kulu, mida valdav osa tarbijatest saab vältida.
Neil asjaoludel otsustas Consiglio di Stato (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [määruse nr 1008/2008] artikli 23 lõike 1 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et vaidlusaluse hinna komponendid, nagu veebipõhise lennule registreerimise kulu ja „halduskulu“ krediitkaardiga tehtud ostult, mis lisanduvad piletihinnale endale, ning kulu, mis seisneb kodumaiseid lende puudutavatele hindadele ja valikulistele lisatasudele kohaldatavas käibemaksus, kuuluvad vältimatute ja prognoositavate hinnalisade kategooriasse või valikupõhiste hinnalisade kategooriasse?
2.
Kas määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 neljandat lauset tuleb tõlgendada nii, et sõna „võimalikud“ tähistab kulu, mida valdav osa tarbijatest saab vältida?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Oma kahes küsimuses, millele tuleb vastata koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et reisija veebipõhise lennule registreerimise kulu, kodumaiseid lende puudutavatele hindadele ja valikulistele lisatasudele kohaldatav käibemaks ja halduskulu ostult, mis tehakse muu krediitkaardiga kui see, mille on heaks kiitnud lennuettevõtja, kuuluvad vältimatute ja prognoositavate hinnalisade kategooriasse selle sätte teise lause tähenduses või valikupõhiste hinnalisade kategooriasse selle sätte neljanda lause tähenduses.
Sellega seoses tuleb esile tuua, et määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 teise lause kohaselt tuleb alati näidata reisija õhuveo eest lõplikult makstavat hinda ja see peab sisaldama eelkõige piletihinda, nagu see on määratletud selle määruse artikli 2 punktis 18, ning samuti pakkumise avaldamise ajal kohaldatavaid vältimatuid ja prognoositavaid makse, tasusid, lisatasusid ja lõive. Määruse artikli 23 lõike 1 kolmandas lauses on täpsustatud, et pakkumises peab olema ära näidatud vähemalt lennujaamatasud ning julgeoleku või kütusega seotud tasud, lisatasud ja lõivud, kui need koostisosad on lisatud piletihinnale.
Sellega seoses on Euroopa Kohus täpsustanud, et määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 teises ja kolmandas lauses viidatud maksud, tasud, lisatasud ja lõivud ei tohi sisalduda piletihinnas, vaid need peavad olema eraldi ära näidatud (6. juuli 2017. aasta kohtuotsus Air Berlin,
C‑290/16
,
EU:C:2017:523
, punkt
). 15. jaanuari 2015. aasta kohtuotsuse Air Berlin (
C‑573/13
,
EU:C:2015:11
) punktist 35 selgub ka, et määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 teise lause tähenduses lõplikult makstava hinna erinevad koostisosad peavad olema ära näidatud lennuteenuste hinna esmakordsel esitamisel.
Lisaks on määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 neljandas lauses sätestatud, et valikupõhised hinnalisad tuleb näidata selgelt, läbipaistval ning üheselt mõistetaval viisil mis tahes broneerimisprotsessi alguses ja tarbijale peab jääma võimalus neid valida või mitte.
Siinkohal selgub 19. juuli 2012. aasta kohtuotsuse ebookers.com Deutschland (
C‑112/11
,
EU:C:2012:487
) punktist 14, et mõiste „võimalikud hinnalisad“ hõlmab hinnalisasid, mis erinevalt lõplikult makstava hinna koostisosadest, millele viidatakse määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 teises ja kolmandas lauses, ei ole vältimatud ja seega kaasnevad teenustega, mis lennuteenust ennast täiendades ei ole reisijate veoks ei kohustuslikud ega ilmtingimata vajalikud, nii et tarbija kas nõustub nendega või keeldub neist. Euroopa Kohus on otsustanud, et hinnalisad, mis tulenevad lennureisi tõrke kindlustusest või registreeritud pagasi veo kindlustusest, tuleb lugeda valikupõhiseks määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 neljanda lause tähenduses (19. juuli 2012. aasta kohtuotsus ebookers.com Deutschland,
C‑112/11
,
EU:C:2012:487
, punkt
, ning 18. septembri 2014. aasta kohtuotsus Vueling Airlines,
C‑487/12
,
EU:C:2014:2232
, punkt
).
Seega selgub määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõikest 1 ja viidatud kohtupraktikast, et oma reisijaveoks mõeldud veebipõhises pakkumises on niisugune lennuettevõtja nagu Ryanair kohustatud hinna esmakordsel esitamisel ära tooma piletihinna ning eraldi ka vältimatud ja prognoositavad maksud, tasud, lisatasud ja lõivud, samas kui ta peab valikupõhised hinnalisad broneerimisprotsessi alguses näitama selgelt, läbipaistval ning üheselt mõistetaval viisil.
Neid asjaolusid arvesse võttes tulebki analüüsida põhikohtuasjas kõne all olevate erinevate hinna koostisosade kvalifitseerimist määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõikest 1 lähtuvalt.
Reisija veebipõhise lennule registreerimise kulu osas tuleb esiteks tõdeda, et vastupidi sellele, mida kinnitavad Austria valitsus ja Euroopa Komisjon oma kirjalikes seisukohtades, ei saa lennule registreerimise ilmtingimata vajalikkusest ja kohustuslikkusest automaatselt järeldada, et see kulu on vältimatu määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 teise lause tähenduses. Lennuettevõtjal peab nimelt olema võimalik pakkuda reisijale erinevaid lennule tasulisi või tasuta registreerimise viise, nagu veebipõhine lennule registreerimine või lennujaamas füüsiliselt kohal olles.
Kui tarbijal palutakse valida vähemalt kahe lennule registreerimise viisi vahel, tuleb neil asjaoludel tõdeda, nagu märkis Prantsuse valitsus oma kirjalikes seisukohtades, et broneerimisprotsessis tarbijale pakutud lennule registreerimise viis ei ole tingimata kohustuslik teenus ega tema veoks ilmtingimata vajalik. Seega, kui lennuettevõtja pakub tasulist veebipõhise lennule registreerimise teenust, võimaldades samas alternatiivseid lahendusi, mis lubavad reisijal end lennule registreerida tasuta, siis ei saa reisija veebipõhise lennule registreerimise kulu lugeda lõplikult makstava hinna vältimatuks koostisosaks määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 teise lause tähenduses, vaid see tuleb kvalifitseerida selle sätte neljanda lause tähenduses valikupõhiseks hinnalisaks, millega tarbija kas nõustub või keeldub sellest.
Sellist kulu saab lugeda vältimatuks vaid juhul, kui kõik lennuettevõtja pakutud lennule registreerimise viisid on tasulised või samuti juhul, kui – nagu Itaalia valitsus märkis oma kirjalikes seisukohtades – tarbijale ei anta ühtegi valikut erinevate registreerimisviiside vahel. Tõepoolest peab tarbija esimesel juhul ühel või teisel viisil tasuma lennule registreerimise kulu ning talle jäetud näiline valikuvabadus on vaid illusoorne, samas kui teisel juhul ei ole tarbijal tegelikult muud valikut kui veebipõhiselt lennule registreerida.
Seega peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas Ryanair pakkus reisijale võimalust end lennule tasuta registreerida. Kui viimane pakkus vaid tasulist veebipõhise lennule registreerimise võimalust, nagu Itaalia valitsus märkis oma kirjalikes seisukohtades, või kui alternatiivina tasulisele veebipõhise registreerimise teenusele pakkus ta üksnes tasulisi lennule registreerimise viise, nagu kinnitas komisjon oma kirjalikes seisukohtades, siis tuleb jõuda järeldusele, et kliendil ei olnud võimalik vältida lennule registreerimise kulu tasumist ning et kulu, mille prognoositavus tuleneb lennuettevõtja hinnapoliitikast, kuulub vältimatute ja prognoositavate hinnakoostisosade hulka määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 teise lause tähenduses.
Seevastu kui Ryanair pakkus alternatiivina üht või mitut võimalust end lennule tasuta registreerida, siis tuleb veebipõhise lennule registreerimise eest tasutavat kulu lugeda valikupõhiseks hinnalisaks määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 neljanda lause tähenduses.
Teiseks, mis puudutab kodumaiste lendude hindadele kohaldatavat käibemaksu, siis tuleb tõdeda, et tegemist on määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 teise ja kolmanda lause tähenduses maksuga ning see piletihinnaga seotud maks on vältimatu ja prognoositav kõnealuse sätte kolmanda lause tähenduses, kuna see on ette nähtud riigisiseses õiguses ning kehtib automaatselt igal kodumaise lennu broneerimisel.
Kolmandaks, mis puudutab kodumaiste lendude valikulistele lisatasudele kohaldatavat käibemaksu, siis tuleb tõdeda, nagu komisjon märkis oma kirjalikes seisukohtades, et tegemist on valikupõhise hinnalisaga määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 neljanda lause tähenduses. Kuigi kodumaiste lendude valikulistele lisatasudele kohaldatavat käibemaksu võib kvalifitseerida oma kohustusliku olemuse tõttu vältimatuks, ei saa seda siiski lugeda prognoositavaks, kuna see on lahutamatult seotud valikuliste lisatasudega, mida saab valida eranditult reisija. Lennuettevõtja ei saa aga olla algusest peale teadlik kliendi valitavatest valikupõhistest lisadest, mistõttu nende lisadega seotud käibemaksusummat ei saa lisada prognoositavasse lõpphinda, mis tuleb esitada pakkumise avaldamisel.
Neil asjaoludel tuleb märkida, et konkreetne maks tuleb alati esitada pärast hinna seda koostisosa, mida see maks puudutab, nagu selgub ka määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 kolmanda lause viimasest osast, mille kohaselt peavad „piletihinnale lisatud“ maksud olema esitatud lõplikult makstavas hinnas. Seega, kui maks puudutab piletihinda, peab maks olema lõplikult makstava hinna esmakordsel esitamisel eraldi näidatud koos selle hinnaga, samas kui juhul, kui maks puudutab valikupõhist hinnalisa, tuleb ja saab seda lõplikult makstavas hinnas esitada alles hinnalisa näitamise hetkel.
Viimasel juhul tuleb täpsustada, et nagu komisjon märkis oma kirjalikes seisukohtades, peab maksusumma olema selgelt esitatud valikupõhiste teenuste hinnas alates viimaste äranäitamisest. Selguse ja läbipaistvuse nõudest, mida lennuettevõtja peab valikupõhistest hinnalisadest teavitamisel määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 neljanda lause alusel järgima, ilmneb nimelt, et käibemaksu osakaalust lisasummas tuleb reisijale teada anda niipea, kui viimane otsustab valikupõhise teenuse kasuks. Sellest osast teatamine vastab ka lennuteenuste hindade tõhusa võrreldavuse eesmärgile, mida taotletakse määrusega nr 1008/2008, mille põhjenduse 16 kohaselt peab tarbijal olema võimalik võrrelda ilma käibemaksuta hinnalisasid, mida lennuettevõtja pakub asjaomasel kodumaisel liinil.
Lõpuks, mis neljandaks puudutab halduskulu ostult, mis tehakse muu krediitkaardiga kui see, mille on heaks kiitnud lennuettevõtja, siis tuleb märkida, et selle kulu prognoositavuses ei saa kahelda, sest kulu kohaldamine sõltub lennuettevõtja enda poliitikast makseviisi alal.
Mis puudutab kulu vältimatust määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 teise lause tähenduses, siis tuleb märkida, et esmapilgul on kliendil võimalik vältida selle maksmist, tasudes lõplikult makstava hinna krediitkaardiga, mille on heaks kiitnud lennuettevõtja. Hinnalisa ei saa siiski lugeda välditavaks ja seetõttu valikupõhiseks, kui tarbijale antav valik on seatud sõltuvusse lennuettevõtja kehtestatud tingimusest, võimaldades asjaomast tasuta teenust kitsale ringile eelisseisundiga tarbijatele ning kohustades neid tarbijaid, kes sellesse ringi ei kuulu,
de facto
kas loobuma sellest tasuta teenusest või viivitamata loobuma oma ostu sooritamisest ja tegema toimingud, mis võivad nõutava tingimuse täitmiseks olla kulukad, kusjuures on oht, et kui need toimingud on tehtud, siis ei pruugi enam olla võimalik pakkumist kasutada või ei pruugi enam olla võimalik kasutada pakkumist algul näidatud hinnaga.
Seega ei tule niisugune kulu kvalifitseerida mitte üksnes prognoositavaks, vaid ka vältimatuks, ning järelikult ei ole kulu hõlmatud valikupõhise hinnalisa mõistega määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõike 1 neljanda lause tähenduses.
Lisaks tuleb täpsustada, et kõnealuse kulu kvalifitseerimisel ei ole eriti oluline kindlaks teha, kas valdaval osal tarbijatest on lennuettevõtja heakskiidetud krediitkaart, millega nad suudavad vältida selle kulu eest tasumist. Kuna määruse nr 1008/2008 eesmärk on nimelt tarbija individuaalne kaitse (vt selle kohta 15. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Air Berlin,
C-573/13
,
EU:C:2015:11
, punkt
), siis ei ole hinnalisa välditavust võimalik kindlaks teha kriteeriumi alusel, mida täidab vaid valdav osa tarbijatest.
Kõiki eespool toodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse nr 1008/2008 artikli 23 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et reisija lennule registreerimise kulu, mille tasumist ei saa alternatiivse tasuta registreerimisviisi puudumise tõttu vältida, kodumaiste lendude hindadele kohaldatav käibemaks ning halduskulu ostult, mis tehakse muu krediitkaardiga kui see, mille on heaks kiitnud lennuettevõtja, kujutavad endast hinna vältimatuid ja prognoositavaid koostisosasid selle sätte teise lause tähenduses. Seevastu tuleb seda sätet tõlgendada nii, et reisija lennule registreerimise kulu, mille tasumist saab vältida tasuta registreerimisvõimaluse kasutamisega, ning kodumaiste lendude valikulistele lisatasudele kohaldatav käibemaks kujutavad endast valikupõhist hinnalisa sama sätte neljanda lause tähenduses.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. septembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 1008/2008 ühenduses lennuteenuste osutamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta artikli 23 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et reisija lennule registreerimise kulu, mille tasumist ei saa alternatiivse tasuta registreerimisviisi puudumise tõttu vältida, kodumaiste lendude hindadele kohaldatav käibemaks ning halduskulu ostult, mis tehakse muu krediitkaardiga kui see, mille on heaks kiitnud lennuettevõtja, kujutavad endast hinna vältimatuid ja prognoositavaid koostisosasid selle sätte teise lause tähenduses. Seevastu tuleb seda sätet tõlgendada nii, et reisija lennule registreerimise kulu, mille tasumist saab vältida tasuta registreerimisvõimaluse kasutamisega, ning kodumaiste lendude valikulistele lisatasudele kohaldatav käibemaks kujutavad endast võimalikku hinnalisa sama sätte neljanda lause tähenduses.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.