CELEX: 62019CJ0826
Eelotsusetaotlus
Lennutransport
Lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest reisijatele antav hüvitis ja abi
Määrus (EÜ) nr 261/2004
Artikkel 6
Hilinenud lend
Artikli 8 lõige 3
Lennu ümbersuunamine sama linna või piirkonda teenindavasse teise lennujaama
Mõiste „tühistamine“
Erakorralised asjaolud
Lennu tühistamise või saabumisel pikaajalise hilinemise korral lennureisijatele makstav hüvitis
Kohustus kanda sõidukulud tegelikuks saabumiskohaks olevast lennujaamast algul sihtkohana ette nähtud lennujaama

Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (
ELT 2004, L 46, lk 1
; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10; parandus
ELT 2018, L 155, lk 35
), artiklite 5–9 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud WZi ja Austrian Airlines AG vahelises kohtuvaidluses nõude üle hüvitada ebamugavus seoses ümbersuunamisega lennujaama, mis erineb küll algul sihtkohana ette nähtud lennujaamast, kuid asub samas geograafilises piirkonnas.
Õiguslik raamistik
Määruse nr 261/2004 põhjendustes 1–4, 14 ja 15 märgitud:
„(1)
Õhutranspordi valdkonnas ühenduse võetava meetme eesmärk on muu hulgas tagada reisijate kaitstuse kõrge tase. Peale selle tuleks täielikult võtta arvesse kõiki tarbijakaitse üldisi nõudeid.
(2)
Lennureisist mahajätmine ning lendude tühistamine või pikaajaline hilinemine põhjustab reisijatele tõsiseid raskusi ja ebamugavust.
(3)
Kuigi nõukogu 4. veebruari 1991. aasta määrusega (EMÜ) nr 295/91 (kompenseerimissüsteemi ühiseeskirjade kohta, mida rakendatakse regulaarlennuliikluses reisija lennureisist mahajätmise korral) [(
EÜT 1991, L 36, lk 5
; ELT eriväljaanne 07/01, lk 306)] kehtestati reisijate kaitstuse põhitase, on jäänud liiga kõrgeks nende reisijate arv, kes on vastu nende tahtmist lennureisist maha jäetud, ning nende reisijate arv, keda mõjutavad lendude tühistamised ilma ette teatamata või pikaajalised hilinemised.
(4)
Seetõttu peaks ühendus kõnealuses määruses sätestatud kaitstuse standardeid karmistama, suurendama reisijate õigusi ning tagama lennuettevõtjate tegutsemise ühtlustatud tingimustel liberaliseeritud turul.
[…]
(14)
Montréali konventsiooni alusel tuleks lennuettevõtjate kohustusi piirata või nad nende täitmisest vabastada juhul, kui juhtumi põhjuseks on erakorralised asjaolud, mida ei oleks saanud vältida isegi siis, kui oleks võetud kõik sobivad meetmed. Sellised asjaolud võivad eelkõige esineda poliitiliselt ebastabiilsetes oludes, asjaomase lennu tegemiseks sobimatute ilmastikutingimuste tõttu, turvalisuse ohu, ettenägematute lennuohutusega seotud vajakajäämiste ning streikide korral, mis mõjutavad tegutseva lennuettevõtja toimimist.
(15)
Erakorralised asjaolud loetakse olemasolevaks, kui lennuliikluse korraldamist käsitleva otsuse mõju konkreetsele lennukile konkreetsel päeval põhjustab lennu pikaajalise hilinemise, lennu väljumise järgmisele päevale edasilükkamise või selle lennuki ühe või mitme lennu tühistamise, kuigi asjaomane lennuettevõtja on võtnud kõik mõistlikud meetmed hilinemiste või tühistamiste vältimiseks.“
Määruse artiklis 2 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
h)
lõppsihtkoht
– registreerimislauas esitatavale piletile märgitud sihtkoht või vahetute ümberistumistega lendude korral viimase lennu sihtkoht; arvesse ei võeta olemasolevaid ümberistumisega asenduslende, kui peetakse kinni esialgsest kavandatud saabumisajast;
[…]
l)
tühistamine
– asjaolu, kui varem kavandatud lend, millele oli broneeritud vähemalt üks koht, jääb ära.“
Määruse artikli 4 „Lennureisist mahajätmine“ lõikes 3 on ette nähtud:
„Kui reisijad jäetakse vastu nende tahtmist lennureisist maha, maksab tegutsev lennuettevõtja reisijatele viivitama hüvitist vastavalt artiklile 7 ning abistab neid vastavalt artiklitele 8 ja 9.“
Määruse artikli 5 „Tühistamine“ lõigetes 1 ja 3 on sätestatud:
„1.   Lennu tühistamise korral:
a)
pakub tegutsev lennuettevõtja asjaomastele reisijatele abi vastavalt artiklile 8; ning
b)
pakub tegutsev lennuettevõtja asjaomastele reisijatele abi vastavalt artikli 9 lõike 1 punktile a ja lõikele 2 ning teekonna muutmise korral, kui uue lennu mõistlikkuse piires oodatav väljumisaeg on vähemalt järgmisel päeval pärast tühistatud lennu kavandatud väljumisaega, artikli 9 lõike 1 punktides b ja c määratletud abi; ning
c)
on asjaomastel reisijatel õigus saada tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist vastavalt artiklile 7, välja arvatud juhul, kui
[…]
iii)
neid on teavitatud tühistamisest vähem kui seitse päeva enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui üks tund enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt kaks tundi pärast kavandatud saabumisaega.
[…]
3.   Tegutsev lennuettevõtja ei ole kohustatud maksma hüvitist vastavalt artiklile 7, kui ta suudab tõestada, et tühistamise põhjustasid erakorralised asjaolud, mida ei oleks suudetud vältida isegi siis, kui oleks võetud kõik vajalikud meetmed.“
Määruse nr 261/2004 artiklis 6 „Hilinemine“ on ette nähtud:
„1.   Kui lennuettevõtja näeb mõistlikkuse piires ette, et lennu kavandatud väljumisaeg hilineb:
a)
kaks tundi või rohkem kuni 1500 kilomeetri pikkuste lendude puhul; või
b)
kolm tundi või rohkem kõikide üle 1500 kilomeetri pikkuste ühendusesiseste lendude ning kõikide muude 1500–3500 kilomeetri pikkuste lendude puhul; või
c)
neli tundi või rohkem kõikide muude kui punktides a või b nimetatud lendude puhul,
pakub tegutsev lennuettevõtja reisijatele:
i)
artikli 9 lõike 1 punktis a ja lõikes 2 määratletud abi; ning
ii)
artikli 9 lõike 1 punktides b ja c määratletud abi, kui mõistlikkuse piires eeldatav väljumisaeg on vähemalt varem väljakuulutatud väljumisajale järgneval päeval; ning
iii)
artikli 8 lõike 1 punktis a osutatud abi, kui lend hilineb vähemalt viis tundi.
2.   Igal juhul antakse abi iga vahemaa jaoks eespool sätestatud ajavahemike jooksul.“
Määruse artikli 7 „Õigus hüvitisele“ lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Kui osutatakse käesolevale artiklile, saavad reisijad hüvitist kuni:
a)
250 euro ulatuses kõikide kuni 1500 kilomeetri pikkuste lendude puhul;
b)
400 euro ulatuses kõikide üle 1500 kilomeetri pikkuste ühendusesiseste lendude ning kõikide muude 1500–3500 kilomeetri pikkuste lendude puhul;
c)
600 euro ulatuses kõikide muude kui punktides a või b nimetatud lendude puhul.
Vahemaa määramisel võetakse aluseks lõppsihtkoht, kuhu reisija jõuab lennureisist mahajätmise või lennu tühistamise tõttu pärast kavandatud aega.
2.   Kui reisijatele pakutakse vastavalt artiklile 8 võimalust jõuda sihtkohta asenduslennuga teist marsruuti pidi, nii et saabumisaeg ei ületa algselt broneeritud lennu kavandatud saabumisaega üle:
a)
kahe tunni kuni 1500 kilomeetri pikkuste lendude puhul; või
b)
kolme tunni kõikide üle 1500 kilomeetri pikkuste ühendusesiseste lendude ning kõikide muude 1500–3500 kilomeetri pikkuste lendude puhul; või
c)
nelja tunni kõikide muude kui punktides a või b nimetatud lendude puhul,
võib tegutsev lennuettevõtja vähendada lõikes 1 ettenähtud hüvitist 50%.“
Määruse artiklis 8 „Õigus tagasimaksmisele või teekonna muutmisele“ on ette nähtud:
„1.   Kui osutatakse käesolevale artiklile, pakutakse reisijatele võimalust valida järgmiste valikuvõimaluste vahel:
a)
–
seitsme päeva jooksul kogu pileti ostuhinna tagasimaksmine artikli 7 lõikes 3 osutatud vahenditega ärajäänud reisi osa või osade puhul ning toimunud reisi osa või osade puhul, kui lennust ei ole reisija esialgse reisikava jaoks kasu, ning vajadusel koos,
–
esimesel võimalusel toimuva tagasilennuga esimesse väljumiskohta;
b)
esimesel võimalusel ja võrreldavatel reisitingimustel toimuv teekonna muutmine reisijate lõppsihtkohta; või
c)
võrreldavatel tingimustel toimuv teekonna muutmine reisijate lõppsihtkohta reisijale sobival hilisemal kuupäeval, olenevalt vabadest kohtadest.
[…]
3.   Kui linnas või piirkonnas on mitu lennujaama ja lennuettevõtja pakub reisijale lendu mõnda teise lennujaama kui ettetellitud lennu puhul, kannab lennuettevõtja reisija sõidukulud kõnealusest teisest lennujaamast ettetellitud lennu lennujaama või kokkuleppel reisijaga mõnda muusse lähedalasuvasse sihtkohta.“
Määruse nr 261/2004 artikli 9 „Õigus hoolitsusele“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kui osutatakse käesolevale artiklile, pakutakse reisijatele tasuta järgmist:
[…]
c)
transport lennuja[a]ma ja majutuskoha (hotell või muu) vahel.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
WZ broneeris ühtse broneeringuga Austrian Airlines’i reisi, mis koosnes kahest 21. mail 2018 toimuma pidanud lennust, millest esimene – Klagenfurtist (Austria) Viini (Austria) – pidi väljuma kell 18.35 ja saabuma kell 19.20, ning teine – Viinist Berliini (Saksamaa) – pidi väljuma kell 21.00 ja saabuma Berlin Tegeli lennujaama kell 22.20.
Lennuki üle-üle-eelmisel edasi-tagasilennul põhjustasid ilmaolud Viinist Berliini suunduva lennu viivituse, mis kandus edasi järgmistele selle lennukiga tehtud lendudele nii, et WZ broneeritud lend väljus Viini lennujaamast kell 22.07 ja kuna Berlin Tegeli lennujaamas kehtiva öise lennukeelu tõttu ei olnud võimalik seal maanduda, suunati lend ümber Berlin Schönefeldi lennujaama, mis asub Brandenburgi liidumaal (Saksamaa), Berliini liidumaa (Saksamaa) kõrval, kuhu see lend maandus kell 23.18.
WZ esitas Bezirksgericht Schwechatile (Schwechati esimese astme kohus, Austria) hagi, milles palus kohustada Austrian Airlines'i maksma talle hüvitist 250 eurot vastavalt määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punktile c koostoimes selle määruse artikli 7 lõikega 1. Ta põhjendas oma nõuet esiteks lennu hilinemisega saabumisel (kell 23.18 kella 22.20 asemel) ja teiseks asjaoluga, et Austrian Airlines ei täitnud kohustust pakkuda talle täiendavat transporti Berlin Schönefeldi lennujaamast Berlin Tegeli lennujaama. WZ arvates ei ole selle määruse artikli 8 lõige 3 tema olukorrale kohaldatav, kuna Berlin Schönefeldi lennujaam ei paikne Berliini liidumaal.
Kaitseargumentides palus Austrian Airlines jätta hagi rahuldamata, väites, et esiteks, jõudis WZ lõppsihtkohta ainult 58-minutilise hilinemisega, teiseks oleks WZ täiendava transpordivahendiga jõudnud hõlpsasti oma elukohta, mis asub Berlin Schönefeldi lennujaamast 24 km kaugusel, ning kolmandaks põhjustasid hilinemise erakorralised asjaolud määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 3 tähenduses, st tõsised ilmastikuprobleemid lennuki üle-üle-eelmisel edasi-tagasilennul.
Bezirksgericht Schwechat (Schwechati esimese astme kohus) jättis 24. juuni 2019. aasta otsusega hagi rahuldamata, leides, et esiteks ei ole põhikohtuasjas kõne all oleva lennu ümbersuunamine käsitatav lennumarsruudi olulise muutmisena, mistõttu tuleb asuda seisukohale, et lend hilines ja tegemist ei ole lennu tühistamisega, ning teiseks ei olnud tegemist vähemalt kolmetunnise hilinemisega.
WZ esitas apellatsioonkaebuse Landesgericht Korneuburgile (liidumaa kohus Korneuburgis, Austria).
Nimetatud kohtul tekkisid küsimused: esiteks, kas põhikohtuasja asjaolusid tuleb käsitada lennu tühistamise, hilinemise või hoopis millegi muuna; teiseks, kas Austrian Airlines saab tugineda erakorraliste asjaolude esinemisele määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 3 tähenduses, ning kolmandaks, kas see lennuettevõtja peab maksma hüvitist tal lasuvate abistamis- ja hoolitsemiskohustuste võimaliku rikkumise eest.
Selles olukorras otsustas Landesgericht Korneuburg (liidumaa kohus Korneuburgis) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [määruse nr 261/2004] artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav kahe lennujaama suhtes, mis mõlemad asuvad kesklinna vahetus läheduses, kuid vaid üks neist jääb linna territooriumile, teine aga asub naaberliidumaal?
2.
Kas [määruse nr 261/2004] artikli 5 lõike 1 punkti c, artikli 7 lõiget 1 ja artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et reisijal on õigus saada hüvitist lennu tühistamise eest, kui lend saabub samas linnas või samas piirkonnas asuvasse teise sihtlennujaama?
3.
Kas [määruse nr 261/2004] artikli 6 lõiget 1, artikli 7 lõiget 1 ja artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et reisijal on õigus saada hüvitist lennu pikaajalise hilinemise eest, kui lend saabub samas linnas või samas piirkonnas asuvasse teise lennujaama?
4.
Kas [määruse nr 261/2004] artiklit 5, artiklit 7 ja artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et tegemaks kindlaks, kas reisijale tekitatud ajakadu on kolm tundi või rohkem [19. novembri 2009. aasta kohtuotsuse Sturgeon jt (
C‑402/07 ja C‑432/07
,
EU:C:2009:716
)] tähenduses, tuleb hilinemise arvutamisel lähtuda ajast, mil lennuk maandus teises sihtlennujaamas, või ajast, mil reisija toimetati algses broneeringus ette nähtud sihtlennujaama või mõnda muusse lähedal asuvasse ja reisijaga kokkulepitud sihtkohta?
5.
Kas [määruse nr 261/2004] artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et lende rotatsioonimeetodil teostav lennuettevõtja saab tugineda sündmusele – konkreetselt sellele, et äikese tõttu oli saabuvate lendude arvu vähendatud –, mis leidis aset ajal, mil asjaomast lennukit kasutati üle-üle-eelmisel edasi-tagasilennul enne vaidlusalust lendu?
6.
Kas [määruse nr 261/2004] artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et mõnda teise sihtlennujaama maandumise korral peab lennuettevõtja omal algatusel pakkuma vedu teise kohta, või nii, et reisija peab asjaomast vedu taotlema?
7.
Kas [määruse nr 261/2004] artikli 7 lõiget 1, artikli 8 lõiget 3 ja artikli 9 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et reisijal on artiklites 8 ja 9 sätestatud abistamis- ja hoolitsemiskohustuste rikkumise tõttu õigus hüvitisele?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 261/2004 artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui lend suunatakse ümber lennujaama, mis teenindab algul ette nähtud lennujaamaga sama linna, on reisijale ühest lennujaamast teise jõudmiseks kantud sõidukulude selles sättes ette nähtud hüvitamise tingimuseks see, et esimene lennujaam asub samas linnas või piirkonnas kui teine lennujaam.
Kuigi määruse nr 261/2004 artikli 8 lõikes 3 on ette nähtud, et reisija sõidukulud kantakse sellest lennujaamast, kuhu tegelikult saabuti, algul ette nähtud lennujaama või tegutseva lennuettevõtja kokkuleppel reisijaga mõnda muusse lähedalasuvasse sihtkohta, kui „linnas või piirkonnas on mitu lennujaama“, siis selles sättes ega määruse artiklis 2, milles on määratletud teatavad mõisted, samuti ka mõnes muus määruse sättes ei ole täpsustatud, mida mõeldakse väljendiga „linnas või piirkonnas on mitu lennujaama“.
Ka ei sisalda määruse nr 261/2004 artikli 8 lõige 3 nimetatud mõistete osas viidet riigisisesele õigusele, mistõttu tuleb neid tõlgendada autonoomselt, nii et neid kohaldataks Euroopa Liidu piires ühetaoliselt (vt analoogia alusel 4. septembri 2014. aasta kohtuotsus Germanwings,
C‑452/13
,
EU:C:2014:2141
, punktid
ja
).
Selles kontekstis tuleb märkida, et liidu õiguses määratlemata terminite tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramisel tuleb lähtuda nende tavakeele tähendusest, võttes arvesse terminite kasutamise konteksti ja nende sätete eesmärke, mille osa nad moodustavad (22. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Wallentin-Hermann,
C‑549/07
,
EU:C:2008:771
, punkt
).
Mis puudutab sõnade „linnas või piirkonnas“ tähendust tavakeeles, siis kuigi eraldi võetuna tähistavad need territooriumi, mille ulatus on piiratud selle riigi, mille osaks need territooriumid on, piiridega, mis on määratletud nimetatud riigi põhiseaduse, seaduste või määruste normides, siis samu mõisteid kokkuvõetuna loetelus ning koos määruse nr 261/2004 artikli 8 lõikes 3 toodud täpsustava väljendiga „on mitu lennujaama“ tuleb mõista nii, et viidatud ei ole niivõrd konkreetsele administratiivsele või poliitilisele riigisisesele territoriaalsele üksusele, vaid pigem territooriumile, mida iseloomustab asjaolu, et selle vahetus läheduses asuvad lennujaamad, mis saavad seda territooriumi teenindada.
Nagu nähtub eeltoodust, ei ole määruse nr 261/2004 artikli 8 lõike 3 kohaldamisel tähtsust asjaolul, et lennujaam, kuhu tegelikult saabuti, ja algul sihtkohana ette nähtud lennujaam asuvad erinevates riigisisestes territoriaalsetes üksustes.
Niisugust tõlgendust kinnitavad ka määrusega nr 261/2004 taotletavad eesmärgid.
Nimelt, esiteks on määruse nr 261/2004 eesmärk, nagu põhjendustest 1, 2 ja 4 ilmneb, tagada reisijate ja tarbijate kaitstuse kõrge tase, suurendades reisijate õigusi teatavatel juhtudel, mis toovad kaasa tõsiseid raskusi ja ebamugavust, ning hüvitades ühetaoliselt ja viivitamatult sellisesse olukorda pandud isikutele tekkinud teatud kahjud (vt selle kohta 22. juuni 2016. aasta kohtuotsus Mennens,
C‑255/15
,
EU:C:2016:472
, punkt
).
Kui aga lähtuda väljendi „linnas või piirkonnas“ kitsast tõlgendusest, nagu soovitas põhikohtuasja hageja, nii et lennujaam, kuhu tegelikult saabuti, ja algul sihtkohana ette nähtud lennujaam peavad asuma sama linna või piirkonna territooriumil, kusjuures kõiki neid mõisteid tuleb sisustada riigisisese õigusega, jätaks see reisija, kelle lend on ümber suunatud asenduslennujaama, mis asub küll algul sihtkohana ette nähtud lennujaama lähedal, kuid teise linna või piirkonna territooriumil, ilma õigusest määruse nr 261/2004 artikli 8 lõikes 3 ette nähtud sõidukulude hüvitamisele ja ohustaks järelikult selle määruse eesmärki tagada lennureisijate kaitstuse kõrge tase.
Teiseks on määruse nr 261/2004 põhjenduse 4 järgi samuti selle eesmärk tagada, et lennuettevõtjad saaksid tegutseda ühtlustatud tingimustel liberaliseeritud turul. Kui eelistada aga „linna või piirkonna“ kitsast tõlgendust, nagu kirjeldatud eelmises punktis, tähendaks see, et sõidukulude hüvitamine tegutseva lennuettevõtja poolt määruse artikli 8 lõike 3 järgi sõltuks iga liikmesriigi põhiseaduse, seaduste või määruste normidest.
Lõpetuseks võtab väljendi „linnas või piirkonnas on mitu lennujaama“ selline kitsas tõlgendus määruse nr 261/2004 artikli 8 lõikelt 3 soovitava toime. Nimelt oleks tegutseval lennuettevõtjal eriti raske või isegi võimatu pakkuda reisijale lennu ümbersuunamist asenduslennujaama, mis asub väljaspool linna või piirkonda, kus asub algul sihtkohana ette nähtud lennujaam, kuid mis on siiski algul ette nähtud lennujaama asukoha linna või piirkonna vahetus läheduses.
Eeltoodut arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 261/2004 artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui lend suunatakse ümber lennujaama, mis teenindab algul ette nähtud lennujaamaga sama linna, ei ole reisijale ühest lennujaamast teise jõudmiseks kantud sõidukulude selles sättes ette nähtud hüvitamise tingimuseks see, et esimene lennujaam asub samas linnas või piirkonnas kui teine lennujaam.
Teine ja kolmas küsimus
Teise ja kolmanda küsimusega, mida tuleb käsitleda koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c, artikli 7 lõiget 1 ja artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui ümber suunatud lennuk maandub algul sihtkohana ette nähtud lennujaamast erinevas lennujaamas, mis teenindab aga sama linna või piirkonda, annab see reisijale õiguse saada hüvitist selle lennu tühistamise või pikaajalise hilinemise alusel.
Kõigepealt tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab eelotsusetaotluses ühtlasi määruse nr 261/2004 artikli 6 lõikele 1, mis käsitleb väljuva lennu pikaajalise hilinemise juhtu. Siiski nähtub eelotsusetaotlusest, et see kohus küsib tegelikult seda, et kui ümber suunatud lennuk maandub asenduslennujaamas, mis asub algul sihtkohana ette nähtud lennujaama asukoha vahetus läheduses, siis kas see annab reisijale õiguse saada hüvitist selle lennu tühistamise alusel määruse artikli 5 lõike 1 punkti c tähenduses või pikaajalise, st vähemalt kolmetunnise hilinemise tõttu saabumisel 19. novembri 2009. aasta kohtuotsuse Sturgeon jt (
C‑402/07 ja C‑432/07
,
EU:C:2009:716
) tähenduses. Seega ei ole määruse nr 261/2004 artikli 6 lõige 1 asjakohane eelotsusetaotluse esitanud kohtule põhikohtuasja lahendamiseks tarviliku vastuse andmisel.
Pärast seda täpsustust tuleb meelde tuletada, et esiteks on määruse artikli 2 punktis l „tühistamine“ määratletud kui „asjaolu, kui varem kavandatud lend, millele oli broneeritud vähemalt üks koht, jääb ära“.
Selle kohta on Euroopa Kohus juba otsustanud, et lend koosneb sisuliselt ühest õhuveotoimingust, olles niiviisi selle veoliigi „ühikuks“, mida teostab lennuettevõtja, kes määrab oma marsruudi (10. juuli 2008. aasta kohtuotsus Emirates Airlines,
C‑173/07
,
EU:C:2008:400
, punkt
). Lisaks on Euroopa Kohus täpsustanud, et marsruut on lennu oluline osa, kuna lend toimub vastavalt vedaja poolt eelnevalt kinnitatud lennuplaanile (19. novembri 2009. aasta kohtuotsus Sturgeon jt,
C‑402/07 ja C‑432/07
,
EU:C:2009:716
, punkt
).
Kuna termin „marsruut“ märgib seega kindlaksmääratud ajakava kohast teekonda lähtelennujaamast sihtlennujaama, siis järelikult selleks, et lendu saaks pidada toimunuks, ei piisa lennuki lahkumisest ettenähtud marsruudi kohaselt, vaid ta peab jõudma ka oma sihtkohta, nagu see nimetatud marsruudis kajastub (13. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Sousa Rodríguez jt,
C‑83/10
,
EU:C:2011:652
, punkt
).
Seega ei saa lendu lugeda toimunuks, kui see suunati algul sihtkohana ette nähtud lennujaamast erinevasse lennujaama, mistõttu tuleb seda lendu põhimõtteliselt käsitada tühistatud lennuna määruse nr 261/2004 artikli 2 punkti l tähenduses, mis võib anda õiguse hüvitisele selle määruse artikli 5 lõike 1 punkti c järgi koostoimes artikliga 7.
Siiski ei oleks konkreetsel juhul, kui lennujaam, kuhu lend ümber suunati, teenindab sama linna või piirkonda kui algul sihtkohana ette nähtud lennujaam, kooskõlas nimetatud määruse eesmärgiga ega võrdse kohtlemise põhimõttega samastada lennu ümbersuunamist lennu tühistamisega.
Nimelt tuleb esimesena märkida, et lisaks määruse nr 261/2004 peamisele eesmärgile, milleks on – nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 26 – tagada reisijate ja tarbijate kaitstuse kõrge tase, on sellel määrusel kaudselt ka teised eesmärgid, mille hulgas on eesmärk vähendada juba ette tühistatavate lendude hulka (vt selle kohta 10. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus IATA ja ELFAA,
C‑344/04
,
EU:C:2006:10
, punkt
).
Veel tuleb lisada, et nimetatud määrust vastu võttes oli liidu seadusandja eesmärk ühtlasi tasakaalustada lennureisijate ja lennuettevõtjate huve (19. novembri 2009. aasta kohtuotsus Sturgeon jt,
C‑402/07 ja C‑432/07
,
EU:C:2009:716
, punkt
, ning 23. oktoobri 2012. aasta kohtuotsus Nelson jt,
C‑581/10 ja C‑629/10
,
EU:C:2012:657
, punkt
).
Selles kontekstis tuleb tõdeda, et määruse nr 261/2004 artikli 8 lõikel 3 on koostoimes määruse põhjendustega 1–4 eraldi eesmärk, milleks on reisijal lennu tühistamise korral tekkida võivate tõsiste raskuste ja ebamugavuste ennetamine ja mitte nende ebamugavuste tagajärgede hüvitamine, sest püütakse veenda tegutsevat lennuettevõtjat lennu tühistamisest loobuma ja anda talle teatava tegutsemisruumi, et ta saaks pakkuda reisijale lõppsihtkohta jõudmiseks teekonna muutmist lennu suunamisega asenduslennujaama, mis teenindab sama linna või piirkonda, ja sõidukulude katmist sellest lennujaamast algul sihtkohana ette nähtud lennujaama või kokkuleppel reisijaga mõnda muusse lähedalasuvasse sihtkohta.
Teisena nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et kõiki liidu õigusnorme tuleb tõlgendada kooskõlas kogu esmase õigusega, sealhulgas võrdse kohtlemise põhimõttega, mis nõuab, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud (19. novembri 2009. aasta kohtuotsus Sturgeon jt,
C‑402/07 ja C‑432/07
,
EU:C:2009:716
, punkt
).
Võrdse kohtlemise põhimõttega oleks aga vastuolus see, kui samastada lennu tühistamisega selle ümbersuunamine algul sihtkohana ette nähtud lennujaamast erinevasse lennujaama, mis teenindab aga sama linna või piirkonda. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 59 ja 60 märkis, kaasneks sellise samastamisega, et selle lennu reisijal on õigus saada hüvitist määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c ja artikli 7 alusel, sealhulgas juhul, kui pärast lendu jõutakse algul sihtkohana ette nähtud lennujaama või kokkuleppel mõnda muusse lähedalasuvasse sihtkohta vähem kui kolmetunnise hilinemisega, kuid reisijal ei ole õigust sellisele hüvitisele, kui tema lend jõuab algul ette nähtud lennujaama vähem kui kolmetunnise hilinemisega, kuigi ka see reisija tunneb sarnast ebamugavust kui esimesena nimetatud reisija.
Seejuures tekivad tõsised raskused ja ebamugavused teiseks siis, kui reisija, kelle lend on suunatud sama linna või piirkonda teenindavasse asenduslennujaama, hilineb saabumisel pikaajaliselt ja jõuab oma lõppsihtkohta algul kavandatud saabumisajast kolm või rohkem tundi hiljem. Niisuguses olukorras on reisijal põhimõtteliselt õigus saada hüvitist määruse nr 261/2004 alusel, kui lend hilineb saabumisel pikaajaliselt, st kolm tundi või rohkem 19. novembri 2009. aasta kohtuotsuse Sturgeon jt (
C‑402/07 ja C‑432/07
,
EU:C:2009:716
) tähenduses.
Eeltoodut arvestades tuleb teisele ja kolmandale küsimusele vastata, et määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c, artikli 7 lõiget 1 ja artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui ümber suunatud lennuk maandub algul sihtkohana ette nähtud lennujaamast erinevas lennujaamas, mis teenindab aga sama linna või piirkonda, ei anna see reisijale õigust saada hüvitist lennu tühistamise alusel. Siiski on reisijal, kelle lend on ümber suunatud algul sihtkohana ette nähtud lennujaamaga sama linna või piirkonda teenindavasse asenduslennujaama, põhimõtteliselt õigus hüvitisele selle määruse järgi, kui ta jõuab lõppsihtkohta tegutseva lennuettevõtja poolt algul ette nähtud saabumisajast kolm või rohkem tundi hiljem.
Neljas küsimus
Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 261/2004 artikleid 5 ja 7 ning artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et algul ette nähtud lennujaamast erinevasse lennujaama, mis teenindab aga sama linna või piirkonda, ümber suunatud lennu saabumise hilinemise aega kindlaks määrates tuleb aluseks võtta asenduslennujaama saabumise aeg või pärast transporti algul ette nähtud lennujaama või vajaduse korral mõnda muusse tegutseva lennuettevõtjaga kokku lepitud lähedalasuvasse sihtkohta jõudmise aeg.
Esiteks tuleneb määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c ning artiklite 7 ja 8 sõnastusest, et need sätted viitavad mõistele „lõppsihtkoht“, mis on selle määruse artikli 2 punktis h määratletud kui registreerimislauas esitatavale piletile märgitud sihtkoht või vahetute ümberistumistega lendude korral viimase lennu sihtkoht.
Teiseks on Euroopa Kohus leidnud, et kuna ebamugavus, mis seisneb ajakaotuses, tekib saabumisel lõppsihtkohta, siis tuleb määruse nr 261/2004 artiklis 7 ette nähtud hüvitise saamiseks hinnata hilinemise ulatust võrreldes kavandatud saabumisajaga (26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Folkerts,
C‑11/11
,
EU:C:2013:106
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika), täpsustades, et tegemist on lennuplaanis kinnitatud kellaajaga, mis on märgitud reisija käes olevale piletile (1. oktoobri 2020. aasta kohtumäärus FP Passenger Service,
C‑654/19
,
EU:C:2020:770
, punkt
).
Seega tuleb algul ette nähtud lennujaamast erinevasse lennujaama, mis teenindab aga sama linna või piirkonda, ümber suunatud lennu saabumise hilinemise aega kindlaks määrates aluseks võtta pärast transporti algul ette nähtud lennujaama või mõnda muusse tegutseva lennuettevõtjaga kokku lepitud lähedalasuvasse sihtkohta jõudmise aeg.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb määruse nr 261/2004 artikleid 5 ja 7 ning artikli 8 lõiget 3 tõlgendada nii, et algul ette nähtud lennujaamast erinevasse lennujaama, mis teenindab aga sama linna või piirkonda, ümber suunatud lennu saabumise hilinemise aega kindlaks määrates tuleb aluseks võtta pärast transporti algul ette nähtud lennujaama või mõnda muusse tegutseva lennuettevõtjaga kokku lepitud lähedalasuvasse sihtkohta jõudmise aeg.
Viies küsimus
Viienda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 261/2004 artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et vabanemaks oma kohustusest maksta reisijatele lennu saabumise pikaajalise hilinemise eest hüvitist, võib tegutsev lennuettevõtja tugineda erakorralisele asjaolule, mis ei mõjutanud mitte hilinenud lendu, vaid eelnevat lendu selle lennuettevõtja enda poolt sama lennukiga teostatud üle-üle-eelmise edasi-tagasilennu raames.
Kõigepealt tuleb märkida, et Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust ei nähtu kindlalt, kui palju põhikohtuasjas saabumiskohta hilineti. Neil asjaoludel ja ilma et see mõjutaks eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangut hilinemise ajale neljandale küsimusele antud vastust arvestades, tuleb viiendale küsimusele vastata lähtuvalt eeldusest, et lend hilines pikaajaliselt.
Tuleb märkida, et määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 3 kohaselt võib tegutsev lennuettevõtja vabaneda oma kohustustest maksta reisijatele hüvitist vastavalt määruse nr 261/2004 artikli 5 lõikele 1 ja artiklile 7, kui ta suudab eelkõige tõendada, et asjaomase lennu tühistamise või pikaajalise hilinemise põhjustasid „erakorralised asjaolud“.
Sellega seoses olgu esiteks märgitud, et ei määruse nr 261/2004 põhjendused 14 ja 15 ega selle määruse artikli 5 lõige 3 ei piira tegutseva lennuettevõtja õigust tugineda „erakorralisele asjaolule“ ainult nende juhtudega, kus see asjaolu puudutas hilinenud või tühistatud lendu, jättes välja need juhud, mil nimetatud asjaolu mõjutas sama lennukiga teostatud eelnevat lendu (11. juuni 2020. aasta kohtuotsus Transportes Aéreos Portugueses,
C‑74/19
,
EU:C:2020:460
, punkt
).
Teiseks, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 39, eeldab lennureisijate ja lennuettevõtjate huvide kaalumine, mis eelnes määruse nr 261/2004 vastuvõtmisele, et arvesse võetakse lennuettevõtjate poolt õhusõidukite käitamise üksikasju ja täpsemalt asjaolu, et üks õhusõiduk võib sama päeva jooksul teostada mitu järjestikust lendu, mis tähendab, et kõik varasemal lennul õhusõidukit puudutanud erakorralised asjaolud mõjutavad ühte või mitut sellele lennule järgnevat lendu (11. juuni 2020. aasta kohtuotsus Transportes Aéreos Portugueses,
C‑74/19
,
EU:C:2020:460
, punkt
).
Seetõttu peab tegutsev lennuettevõtja, vabanemaks oma kohustusest maksta reisijatele lennu pikaajalise hilinemise või tühistamise eest hüvitist, saama tugineda „erakorralisele asjaolule“, mis mõjutas tema enda poolt sama lennukiga üle-üle-eelmise edasi-tagasilennu raames teostatud lendu (vt analoogia alusel 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus Transportes Aéreos Portugueses,
C‑74/19
,
EU:C:2020:460
, punkt
).
Samas, ja võttes lisaks määruse nr 261/2004 põhjenduses 1 nimetatud reisijate kaitstuse kõrge taseme tagamise eesmärgile arvesse ka selle määruse artikli 5 lõike 3 sõnastust, eeldab niisugusele erakorralisele asjaolule tuginemine seda, et eelnevat lendu mõjutanud asjaolu ja järgnenud lennu hilinemise või tühistamise vahel esineb otsene põhjuslik seos, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus, lähtudes tema käsutuses olevatest tõenditest ja võttes eelkõige arvesse asjaomase õhusõiduki käitamise üksikasju (vt selle kohta 11. juuni 2020. aasta kohtuotsus Transportes Aéreos Portugueses,
C‑74/19
,
EU:C:2020:460
, punkt
).
Eeltoodust lähtudes tuleb viiendale küsimusele vastata, et määruse nr 261/2004 artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et vabanemaks oma kohustusest maksta reisijatele lennu saabumise pikaajalise hilinemise eest hüvitist, võib tegutsev lennuettevõtja tugineda erakorralisele asjaolule, mis ei mõjutanud mitte hilinenud lendu, vaid eelnevat lendu selle lennuettevõtja enda poolt sama lennukiga teostatud üle-üle-eelmise edasi-tagasilennu raames, seda tingimusel, et nimetatud asjaolu ja järgnenud lennu saabumise pikaajalise hilinemise vahel esineb otsene põhjuslik seos, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus, võttes eelkõige arvesse seda, kuidas asjaomane tegutsev lennuettevõtja kõnealust õhusõidukit käitab.
Kuues küsimus
Kuuenda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse nr 261/2004 artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui ümber suunatud lend saabub algul sihtkohana ette nähtud lennujaamast erinevasse lennujaama, mis teenindab aga sama linna või piirkonda, peab tegutsev lennuettevõtja omal algatusel pakkuma reisijale tema sõidukulude katmist algul sihtkohana ette nähtud lennujaama või vajaduse korral reisijaga kokku lepitud muusse lähedalasuvasse sihtkohta.
Tuleb märkida, et kui tegutsev lennuettevõtja pakub reisijale lendu teise kui algul ette nähtud lennujaama, kuid mis teenindab sama linna või piirkonda, siis vastavalt määruse nr 261/2004 artikli 8 lõike 3 sõnastusele „kannab lennuettevõtja reisija sõidukulud kõnealusest teisest lennujaamast ettetellitud lennu lennujaama või kokkuleppel reisijaga mõnda muusse lähedalasuvasse sihtkohta“.
Kuigi selle sätte sõnastusest nähtub selgelt, et see annab reisijatele õiguse nõuda, et tegutsev lennuettevõtja kannaks sõidukulud, ei anna see – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 63 – mingit teavet selle kohta, kas nimetatud vedaja on kohustatud omal algatusel pakkuma reisijatele nende sõidukulude katmist.
Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub siiski, et lennureisijatele õigusi andvaid sätteid tuleb tõlgendada laialt (19. novembri 2009. aasta kohtuotsus Sturgeon jt,
C‑402/07 ja C‑432/07
,
EU:C:2009:716
, punkt
).
Lisaks tuleb selles tõlgenduses arvesse võtta käesoleva kohtuotsuse punktis 26 meelde tuletatud määruse nr 261/2004 eesmärki tagada reisijate kaitstuse kõrge tase.
Seega tuleb määruse nr 261/2004 artikli 8 lõiget 3 koostoimes selle määruse põhjendustega 1 ja 2 tõlgendada nii, et tegutsev lennuettevõtja, kes pakkus reisijale lendu algul sihtkohana ette nähtud lennujaamast erinevasse lennujaama, mis teenindab aga sama linna või piirkonda, peab omal algatusel kandma reisija sõidukulud saabumiskoha lennujaamast algul sihtkohana ette nähtud lennujaama või kokkuleppel reisijaga mõnda muusse lähedalasuvasse sihtkohta.
Nimelt võib lennu ümbersuunamine algul sihtkohana ette nähtud lennujaamast erinevasse lennujaama, mis teenindab aga sama linna või piirkonda, kaasa tuua asjaomastele reisijatele ebamugavusi eelkõige siis, kui sõit sealt algul ette nähtud lennujaama on kallis ja keeruline korraldada kas seetõttu, et asenduslennujaamast on loodud vähem transpordiühendusi kui algul sihtkohana ette nähtud lennujaamast, või kui ümber suunatud lend jõuab kohale hilisel kellaajal ning seetõttu on transpordivahendite valik piiratud.
Pealegi järgitakse sellise tõlgendusega lennureisijate ja tegutsevate lennuettevõtjate huvide tasakaalustamist, mis eelnes määruse nr 261/2004 vastuvõtmisele, nagu on meelde tuletatud käesoleva kohtuotsuse punktis 39. Nimelt on selle tõlgendusega tagatud, et pärast maandumist asenduslennujaamas antakse reisijale võimalus sõita algul ette nähtud lennujaama või mõnda muusse tegutseva lennuettevõtjaga kokku lepitud lähedalasuvasse sihtkohta, võimaldades samas lennuettevõtjal vältida kohustust maksta selle määruse artiklis 7 nimetatud hüvitist, kui ta tagab, et reisija jõuab algul ette nähtud lennujaama või mõnda muusse tegutseva lennuettevõtjaga kokku lepitud lähedalasuvasse sihtkohta, ilma et ta hilineks seejuures võrreldes algul kavandatud saabumisajaga kolm tundi või rohkem.
Eeltoodut arvesse võttes tuleb kuuendale küsimusele vastata, et määruse nr 261/2004 artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui ümber suunatud lend saabub algul sihtkohana ette nähtud lennujaamast erinevasse lennujaama, mis teenindab aga sama linna või piirkonda, peab tegutsev lennuettevõtja omal algatusel pakkuma reisijale tema sõidukulude katmist algul sihtkohana ette nähtud lennujaama või vajaduse korral reisijaga kokku lepitud muusse lähedalasuvasse sihtkohta.
Seitsmes küsimus
Seitsmenda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 261/2004 artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et selles tegutsevale lennuettevõtjale ette nähtud abistamiskohustuse ja kulude kandmise kohustuse rikkumine võib anda õiguse kindlasummalisele hüvitisele selle määruse artikli 7 lõike 1 alusel.
Kõigepealt tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab eelotsusetaotluses ka määruse nr 261/2004 artikli 9 lõike 1 punktile c, mis näeb ette, et kui nimetatud määruses osutatakse sellele sättele, st kui määruse artikli 4 lõikes 3 või artikli 5 lõike 1 punktis b või artikli 6 lõike 1 punktis ii sätestatud tingimused on täidetud, pakutakse reisijatele tasuta transporti lennujaama ja majutuskoha vahel. Siiski nähtub eelotsusetaotlusest, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib tegelikult teada, kas see, kui tegutsev lennuettevõtja rikub määruse nr 261/2004 artikli 8 lõikest 3 tulenevat kohustust kanda reisijale saabumiskohaks olevast lennujaamast algul sihtkohana ette nähtud lennujaama või temaga kokku lepitud muusse lähedalasuvasse sihtkohta sõitmisega seotud kulud, võib anda õiguse kindlasummalisele hüvitisele kõnealuse määruse artikli 7 lõike 1 alusel.
Esiteks tuleb meelde tuletada, et kui lennuettevõtja ei täida määruse nr 261/2004 artiklist 8 tulenevaid kohustusi, on lennureisijad õigustatud nõudma hüvitist (vt selle kohta 13. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Sousa Rodríguez jt,
C‑83/10
,
EU:C:2011:652
, punkt
).
Teiseks võib lennureisija selle alusel, et lennuettevõtja ei ole täitnud oma kohustust pakkuda määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punktis b ja artiklis 9 ette nähtud hoolitsust, nõuda üksnes sellise summa hüvitamist, mis konkreetse üksikjuhtumi asjaolusid arvestades näib lennuettevõtja poolt nimetatud reisija eest hoolitsemise kohustuse täitmata jätmise korvamiseks vajalik, asjakohane ja mõistlik (31. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus McDonagh,
C‑12/11
,
EU:C:2013:43
, punkt
).
Seega, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 77, peab tegutseva lennuettevõtja poolt tasumisele kuuluva hüvitise summa olema vastavuses asjaomasele reisijale tekkinud kuludega, mis kindlasti välistab sellise kindlasummalise hüvitise, nagu on ette nähtud määruse nr 261/2004 artikli 7 lõikes 1.
Eeltoodust nähtub, et kui rikutud on määruse nr 261/2004 artikli 8 lõikes 3 ette nähtud kohustust kanda reisijale tegelikuks saabumiskohaks olevast lennujaamast algul sihtkohana ette nähtud lennujaama või temaga kokku lepitud muusse lähedalasuvasse sihtkohta sõitmisega seotud kulud, annab see reisijale õiguse saada hüvitist summa eest, mis on konkreetse asja asjaolusid arvestades vajalik, asjakohane ja mõistlik, et korvata tegutseva lennuettevõtja tegematajätmisi selle reisija eest hoolitsemisel.
Eeltoodut arvesse võttes tuleb seitsmendale küsimusele vastata, et määruse nr 261/2004 artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui tegutsev lennuettevõtja rikub kohustust kanda reisija sõidukulud saabumise lennujaamast algul sihtkohana ette nähtud lennujaama või muusse reisijaga kokku lepitud sihtkohta, ei anna see reisijale õigust kindlasummalisele hüvitisele selle määruse artikli 7 lõike 1 alusel. Seevastu tekib reisijal sellise rikkumise korral õigus saada hüvitist summa eest, mis on konkreetse asja asjaolusid arvestades vajalik, asjakohane ja mõistlik lennuettevõtja tegematajätmise korvamiseks.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui lend suunatakse ümber lennujaama, mis teenindab algul ette nähtud lennujaamaga sama linna, ei ole reisijale ühest lennujaamast teise jõudmiseks kantud sõidukulude selles sättes ette nähtud hüvitamise tingimuseks see, et esimene lennujaam asub samas linnas või piirkonnas kui teine lennujaam.

2.
Määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c, artikli 7 lõiget 1 ja artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui ümber suunatud lennuk maandub algul sihtkohana ette nähtud lennujaamast erinevas lennujaamas, mis teenindab aga sama linna või piirkonda, ei anna see reisijale õigust saada hüvitist lennu tühistamise alusel. Siiski on reisijal, kelle lend on ümber suunatud algul sihtkohana ette nähtud lennujaamaga sama linna või piirkonda teenindavasse asenduslennujaama, põhimõtteliselt õigus hüvitisele selle määruse järgi, kui ta jõuab lõppsihtkohta tegutseva lennuettevõtja poolt algul ette nähtud saabumisajast kolm või rohkem tundi hiljem.

3.
Määruse nr 261/2004 artikleid 5 ja 7 ning artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et algul ette nähtud lennujaamast erinevasse lennujaama, mis teenindab aga sama linna või piirkonda, ümber suunatud lennu saabumise hilinemise aega kindlaks määrates tuleb aluseks võtta pärast transporti algul ette nähtud lennujaama või mõnda muusse tegutseva lennuettevõtjaga kokku lepitud lähedalasuvasse sihtkohta jõudmise aeg.

4.
Määruse nr 261/2004 artikli 5 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et vabanemaks oma kohustusest maksta reisijatele lennu saabumise pikaajalise hilinemise eest hüvitist, võib tegutsev lennuettevõtja tugineda erakorralisele asjaolule, mis ei mõjutanud mitte hilinenud lendu, vaid eelnevat lendu selle lennuettevõtja enda poolt sama lennukiga teostatud üle-üle-eelmise edasi-tagasilennu raames, seda tingimusel, et nimetatud asjaolu ja järgnenud lennu saabumise pikaajalise hilinemise vahel esineb otsene põhjuslik seos, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus, võttes eelkõige arvesse seda, kuidas asjaomane tegutsev lennuettevõtja kõnealust õhusõidukit käitab.

5.
Määruse nr 261/2004 artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui ümber suunatud lend saabub algul sihtkohana ette nähtud lennujaamast erinevasse lennujaama, mis teenindab aga sama linna või piirkonda, peab tegutsev lennuettevõtja omal algatusel pakkuma reisijale tema sõidukulude katmist algul sihtkohana ette nähtud lennujaama või vajaduse korral reisijaga kokku lepitud muusse lähedalasuvasse sihtkohta.

6.
Määruse nr 261/2004 artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et kui tegutsev lennuettevõtja rikub kohustust kanda reisija sõidukulud saabumise lennujaamast algul sihtkohana ette nähtud lennujaama või muusse reisijaga kokku lepitud sihtkohta, ei anna see reisijale õigust kindlasummalisele hüvitisele selle määruse artikli 7 lõike 1 alusel. Seevastu tekib reisijal sellise rikkumise korral õigus saada hüvitist summa eest, mis on konkreetse asja asjaolusid arvestades vajalik, asjakohane ja mõistlik lennuettevõtja tegematajätmise korvamiseks.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.