CELEX: 62015CJ0648
ELTL artikkel 273
Erikokkuleppe alusel Euroopa Kohtusse antud liikmesriikidevaheline vaidlus
Maksustamine
Kahepoolne topeltmaksustamise vältimise leping
Väärtpaberitelt saadud intressi maksustamine
Mõiste „võlanõuded koos kasumi jaotamises osalemisega“

Oma hagiavaldusega palub Austria Vabariik Euroopa Kohtul lahendada Austria Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi vaheline vaidlus 24. augusti 2000. aasta Austria Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi vahelise topeltmaksustamise vältimise lepingu tulu‑ ja varamaksude valdkonnas (Abkommen zwischen der Republik Österreich und der Bundesrepublik Deutschland zur Vermeidung der Doppelbesteuerung auf dem Gebiet der Steuern vom Einkommen und vom Vermögen;
BGBl
. III, 182/2002; edaspidi „Austria-Saksa leping“) artikli 11 lõike 2 tõlgendamise üle, mis puudutab sellistelt väärtpaberitelt (
Genussscheine
) saadud intressi maksustamist, mille on väljastanud Saksamaa Liitvabariigi territooriumil asuv äriühing ning mis kuuluvad äriühingule, mille asukoht on Austria Vabariigi territooriumil.
Õiguslik raamistik
Viini konventsioon
23. mail 1969 sõlmitud Viini lepingute õiguse konventsiooni (
United Nations Treaty Series
, 1155. kd, lk 331; edaspidi „Viini konventsioon“) artikli 31 lõikes 1 on sätestatud:
„Lepingut tõlgendatakse heas usus, andes lepingus kasutatud mõistetele konteksti arvestades tavatähenduse ning lähtudes lepingu mõttest ja eesmärgist.“
Austria-Saksa leping
Austria-Saksa lepingu artikli 3 lõikes 2 on ette nähtud:
„[Austria-Saksa lepingu] kohaldamisel teataval ajahetkel osalisriigi poolt on mis tahes mõistel või väljendil, mis on lepingus määratlemata, välja arvatud juhul, kui kontekst eeldab teistsugust tõlgendust, tähendus, mille annab sellele mõistele või väljendile nimetatud ajahetkel kõnealuse riigi õigus seoses maksudega, millele lepingut kohaldatakse, kusjuures kõnealuse riigi maksuõiguses sellele mõistele või väljendile antud tähendusel on esimus tähenduse ees, mis sellele mõistele või väljendile on antud selle riigi teistes õigusharudes“.
Austria-Saksa lepingu artikli 11 lõike 1 kohaselt maksustatakse intressitulu selle saaja elukoha‑ või asukohariigis. Niisugune maksustamine erineb sellest, mis on ette nähtud sama lepingu artiklis 10 dividenditulu jaoks, mida üldjuhul maksustatakse tuluallika riigis.
Austria-Saksa lepingu artikli 11 lõikes 2 on ette nähtud:
„Tulu, mis on saadud õigustest või võlanõuetest koos kasumi jaotamises osalemisega, sealhulgas tulu, mille on saanud vaikiv seltsinglane oma vaikiva seltsinglase osalusest, või tulu osaluslaenudest ja kapitalivekslitest, võib siiski samuti olla maksustatud osalisriigis, milles see on saadud, vastavalt nimetatud riigi õigusele.“
Selleks et vältida sellise tulu topeltmaksustamist, valisid mõlemad osalisriigid niinimetatud mahaarvamismeetodi, mis on määratletud Austria-Saksa lepingu artiklis 23, mille kohaselt tuleb intressisaaja elukoha‑ või asukohariigil intressisaaja tulumaksusummast maha arvata tuluallikariigis juba kinni peetud maksu summa.
Austria-Saksa lepingu artikli 25 lõikes 1 on ette nähtud, et iga isik, kes leiab, et teda kahjustab maksustamine, mis on selle lepinguga vastuolus, võib algatada lepitusmenetluse osalisriikide pädevate asutuste vahel.
Sama lepingu artikli 25 lõikes 5 on sätestatud:
„Kui lepingu tõlgendamisel või kohaldamisel esinevad raskused või kahtlused, millele ei ole võimalik leida lahendust käesoleva artikli eelnevate lõigete alusel korraldatud pädevate asutuste vahelise lepitusmenetluse raames ja seda kolme aasta jooksul alates nimetatud menetluse algatamisest, on osalisriigid kohustatud lõikes 1 viidatud isiku taotlusel andma vaidluse Euroopa [Liidu] Kohtusse vahekohtumenetluse raames [ELTL artikli 273] alusel.“
Austria-Saksa lepingu artiklis 30 on täpsustatud, et lepingu protokoll on lepingu lahutamatu osa.
Nimetatud protokolli punktis 16 on märgitud, et Austria-Saksa lepingu sätetel, mis on koostatud kooskõlas Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) välja töötatud näidislepingu tulu‑ ja varamaksude valdkonnas asjassepuutuvate sätetega, on üldjoontes sama tähendus nagu sätetel, mis on toodud kommentaarides selle näidislepingu artiklite kohta. Protokolli samas punktis on veel märgitud, et need kommentaarid kujutavad endast Austria-Saksa lepingu tõlgendamisvahendit Viini konventsiooni tähenduses.
Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Bank Austria AG, mis on Austria Vabariigi territooriumil asuv äriühing ja selles liikmesriigis piiramatu maksukohustusega isik, omandas ajavahemikus 1996–1998 Westdeutsche Landesbank Girozentrale Düsseldorf und Münsterilt, nüüd Landesbank NRW, mis asub Saksamaa Liitvabariigi territooriumil, väärtpabereid.
Austria Vabariigi kinnituste kohaselt, millele Saksamaa Liitvabariik vastu ei vaidle, võib nimetatud väärtpaberite väljalaskmise tingimused kokku võtta järgmiselt:
–
väärtpaberid annavad õiguse iga‑aastasele maksele summas, mis vastab fikseeritud protsendimäärale nende nimiväärtusest;
–
kui iga‑aastane makse võib tekitada arvestusliku kahjumi, vähendatakse iga‑aastase makse summat vastava summa võrra;
–
väärtpaberid annavad siiski nende kehtivuse ajal õiguse maksmata jäänud summadele järgnevate aastate jooksul, kui nimetatud maksmine ei tekita arvestuslikku kahjumit;
–
intressi maksmisele ja maksmata jäänud summade tasumisele on ette nähtud eesõigus reservidesse tehtavate eraldiste ja garantidele tehtavate maksete suhtes;
–
väärtpaberite eest emitendi käsutusse antud kapitalisumma makstakse tagasi vastavalt väärtpaberite nimiväärtusele;
–
kui bilansist nähtub kahjum, vähendatakse tagasimakstava võlanõude summat siiski vastava summa võrra. Ka sel juhul korvatakse erinevus väärtpaberi nimiväärtusega järgnevate aastate jooksul, kui sellega ei kaasne arvestuslikku kahjumit;
–
väärtpaberid ei anna õigust osalusele emitendist äriühingu likvideerimistulus, ja
–
emitendil on ülesütlemise õigus, kui väärtpaberid ei anna enam maksustamisel alust mahaarvamisele.
Kuigi puudub vaidlus selle üle, et tulu kõnealustest väärtpaberitest on intress Austria-Saksa lepingu artikli 11 tähenduses, mitte dividend lepingu artikli 10 tähenduses, valitseb Austria Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi vahel erimeelsus küsimuses, kas kõnealune intress kuulub lepingu artikli 11 lõike 1 või artikli 11 lõike 2 kohaldamisalasse. Täpsemalt leiab Austria Vabariik, et kõnealuste väärtpaberitega ei kaasne osalemist kasumi jaotamises lepingu artikli 11 lõike 2 tähenduses, samas kui Saksamaa Liitvabariik väidab vastupidist.
Niisugune erimeelsus Bank Austria saadud intressi õiguslikul kvalifitseerimisel viis selleni, et mõlemad riigid tuginesid ainuõigusele maksustada intress, mis põhjustas nimetatud äriühingu puhul topeltmaksustamise maksustamisaastatel ajavahemikus 2003–2009.
Bank Austria esitas Austria asutustele taotluse lepitusmenetluse algatamiseks vastavalt Austria-Saksa lepingu artikli 25 lõikele 1. Austria Vabariik algatas menetluse, kuid see lõppes tulemusetult 2011. aasta lõpus.
Bank Austria palus Austria Vabariigil viia vaidlus vastavalt Austria-Saksa lepingu artikli 25 lõikele 5 Euroopa Kohtusse.
Poolte nõuded
Austria Vabariik palub Euroopa Kohtul:
–
otsustada, et kõnealuseid väärtpabereid ei saa lugeda võlanõueteks koos kasumi jaotamises osalemisega Austria-Saksa lepingu artikli 11 lõike 2 tähenduses ning et järelikult kuulub ainuõigus maksustada väärtpaberite intress Austria Vabariigile kui intressi tegeliku saaja asukohariigile;
–
otsustada, et Saksamaa Liitvabariigil tuleb järelikult jätta kõnealune intress maksustamata ja sel alusel juba kogutud maks tuleb tagastada, ja
–
mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.
Saksamaa Liitvabariik palub Euroopa Kohtul:
–
otsustada, et kõnealused väärtpaberid tuleb lugeda võlanõueteks koos kasumi jaotamises osalemisega Austria-Saksa lepingu artikli 11 lõike 2 tähenduses ning et järelikult kuulub ainuõigus maksustada väärtpaberite intress Saksamaa Liitvabariigile kui intressitulu allika riigile;
–
otsustada, et Austria Vabariik peab seega vältima väärtpaberite intressi topeltmaksustamist ning Austrial tuleb sel alusel juba kogutud maks tagastada, ja
–
mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.
Taotlus lahendada vaidlus
Euroopa Kohtu pädevus
Euroopa Kohus vaatab kohtuasja läbi ELTL artikli 273 alusel, mille kohaselt „Euroopa Kohtu pädevusse kuulub iga aluslepingute objekti käsitlev liikmesriikidevaheline vaidlus, kui see antakse Euroopa Kohtusse poolte erikokkuleppe alusel“.
Kõnealuse sätte kohaselt on Euroopa Kohtu pädevuse eeldus esiteks liikmesriikidevahelise vaidluse olemasolu, milles käesoleval juhul ei ole kahtlust.
Austria Vabariik ja Saksamaa Liitvabariik soovivad nimelt samal ajal kasutada ainuõigust maksustada tulu seoses maksustamisaastatega, mil need kaks riiki kuulusid Euroopa Liitu. Vastava õiguse topelt kasutamine toob maksukohustuslase jaoks kaasa topeltmaksustamise, mis on vastuolus Austria-Saksa lepingu – millega lepingu osalisriigid soovivad konkreetsemalt vältida topeltmaksustamist – eesmärkidega. Kuna lepingus ette nähtud lepitusmenetlus jäi tulemusetuks, siis tuleb igal juhul tuvastada, et eksisteerib liikmesriikidevaheline vaidlus ELTL artikli 273 tähenduses.
Teiseks on Euroopa Kohtu pädevuse eeldus Euroopa Kohtule lahendada antava vaidluse seotus aluslepingute esemega.
Nagu kohtujurist märkis oma ettepaneku punktis 43, selgub ELTL artikli 273 erinevate keeleversioonide kõrvutamisest, et sõna „seotus“ peab tähendama sidet, mitte aga kokkulangevust.
Sellist tõlgendust toetab võrdlus liikmesriigi jaoks ELTL artiklis 259 ette nähtud võimalusega esitada kohustuste rikkumise hagi teise liikmesriigi vastu, kui liikmesriik leiab, et teine liikmesriik on jätnud täitmata mõne kohustuse, mis tal lasub aluslepingute endi alusel.
ELTL artikliga 273 kehtestatud seotuse tingimus on seega täidetud, kui on tuvastatud, et Euroopa Kohtusse antud vaidlusel on aluslepingute esemega objektiivselt identifitseeritav side.
Niisuguse olukorraga on ilmselgelt tegemist käesoleval juhul, arvestades topeltmaksustamise leevendamise kasulikku mõju siseturu toimimisele, mille loomine on liidu eesmärk kooskõlas ELL artikli 3 lõikega 3 ja ELTL artikliga 26. Nagu Euroopa Komisjon sisuliselt märkis oma 11. novembri 2011. aasta teatises Euroopa Parlamendile, nõukogule ja Euroopa majandus‑ ja sotsiaalkomiteele „Topeltmaksustamine ühtsel turul“ (COM(2011) 712 final), on kahe liikmesriigi vahel topeltmaksustamise vältimise lepingu sõlmimise eesmärk ja tulemus kõrvaldada või vähendada teatud tagajärgi, mis kaasnevad liikmesriikide maksupädevuse koordineerimatu teostamisega, mis võib piirata, heidutada või muuta vähem atraktiivseks EL toimimise lepingus ette nähtud liikumisvabaduste kasutamise.
Lõpuks on Euroopa Kohus pädev läbi vaatama ELTL artikli 273 alusel esitatud hagiavaldust vaid siis, kui see on Euroopa Kohtule esitatud erikokkuleppe alusel.
Käesolev taotlus ei ole esitatud küll niisuguse vahekohtuklausli alusel, mis on spetsiaalselt kokku lepitud käesoleva vaidluse lahendamiseks, vaid Austria-Saksa lepingu üldnormi, täpsemalt selle lepingu artikli 25 lõige 5 alusel, mis kehtis enne selle erimeelsuse tekkimist ja mille kohaselt võtsid liikmesriigid kohustuse pöörduda Euroopa Kohtusse mis tahes probleemidega, mis võivad tekkida kõnealuse lepingu tõlgendamisel või kohaldamisel ning mida ei ole lahendatud poolte kokkuleppel.
Sellegipoolest ei takista miski – arvestades ELTL artikli 273 eesmärki, mis seisneb liikmesriikidele meetme andmises, selleks et lahendada nende vaidlused, mis on seotud liidu õigussüsteemis aluslepingute esemega –, et kokkulepe Euroopa Kohtusse pöördumiseks sõlmitakse poolte vahel enne võimaliku vaidluse tekkimist juhtudeks, mis on kindlaks määratud sellise sättega nagu Austria-Saksa lepingu artikli 25 lõige 5 (vt selle kohta kohtuotsus, 27.11.2012, Pringle,
C‑370/12
,
EU:C:2012:756
, punkt
).
Seega on Euroopa Kohus pädev käesolevat vaidlust lahendama.
Sisulised küsimused
Vaidlus puudutab küsimust, kas Austria-Saksa lepingu artikli 11 lõikes 2 kasutatud mõistet „võlanõuded koos kasumi jaotamises osalemisega“ tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab käesolevas asjas kõne all olevaid väärtpabereid.
Siinkohal tuleb märkida, et viidatud väärtpabereid võib lugeda teatud liiki kohustusteks. Väärtpaberite väljastamise tingimustest nimelt selgub, et nende eest tasutakse kindla määraga intressi nende nimiväärtuselt. Siiski seisneb nende eripära sisuliselt selles, et intressi vähendatakse või selle tasumine peatatakse, kui vastava makse tõttu lõpetab emitendist äriühing oma aruandeaasta kahjumiga, enne kui maksmata jäänud summasid hakatakse tagantjärgi tasuma, kui see äriühing on taastanud oma kasumlikkuse, tingimusel et selline tasumine ei põhjusta kahjumit.
Vaidluse lahendamiseks tuleb järelikult kontrollida, kas väärtpaberite eest tasu maksmise viis on oma laadilt Austria-Saksa lepingu artikli 11 lõike 2 tähenduses „osalemine kasumi jaotamises“, mis on mõiste, mida selles lepingus ei ole määratletud.
Siinkohal tugineb Saksamaa Liitvabariik tõlgendusele, milleni on jõutud tema siseriiklikus õiguses, eelkõige Bundesfinanzhofi (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim maksukohus) 26. augusti 2010. aasta otsuses, mille kohaselt kõnealuste väärtpaberite eest tasu maksmisega kaasneb osalemine kasumi jaotamises.
Tõsi, Austria-Saksa lepingu artikli 3 lõikega 2 nähakse ette tõlgendamisnorm, mille kohaselt tuleb lepingus määratlemata mõistele või väljendile anda tähendus, mis on sellel mõistel või väljendil lepingut kohaldava riigi maksuõiguses.
Siiski ei saa üheainsa riigi tõlgendamisnormi konkreetsel hetkel lugeda normiks, mis peaks lahendama tõlgenduslikud erimeelsused kahe osalisriigi vahel.
Vastupidine lähenemine võtaks lepingu artikli 25 lõike 5 tingimustelt ka nende kasuliku mõju, sest lepingust tuleneval lepitusmenetlusel ja Euroopa Kohtule pädevuse andmise sättel puuduks mõte, kui osalisriigid oleksid kokku leppinud, et lepingut tuleb tõlgendada vaid lähtudes üksnes liikmesriikide seadustest, isegi kui need on – nagu käesoleval juhul – risti vastupidised.
Seega tuleb mõistet „võlanõuded koos kasumi jaotamises osalemisega“ Austria-Saksa lepingu tähenduses tõlgendada rahvusvahelisele õigusele omaste meetodite alusel.
Siinkohal tuleb meelde tuletada, et Viini konventsiooni – mille osaline on nii Austria Vabariik kui ka Saksamaa Liitvabariik – sätetest selgub, et iga lepingut tuleb tõlgendada heas usus, andes lepingus kasutatud mõistetele konteksti arvestades tavatähenduse ning lähtudes lepingu esemest ja eesmärgist, võttes arvesse mis tahes asjakohast rahvusvahelise õiguse sätet, mis on selle lepingu osaliste vahelistes suhetes kohaldatav (vt selle kohta kohtuotsus, 25.2.2010, Brita,
C‑386/08
,
EU:C:2010:91
, punkt
).
Kõigepealt, mis puudutab sõnadele „osalemine kasumi jaotamises“ omistatavat tavatähendust, siis nii kõnekeel kui ka üldtunnustatud raamatupidamisstandardid viitavad tähendusele, et põhimõtteliselt on tegu ettevõtja iga-aastase käitamise positiivsest tulemist osa saamisega. Üldiselt on see nii aktsionäri, aga näiteks ka töötaja puhul, kelle töölepingus on kokku lepitud lisatasu, mille moodustab osa tööandja saadud kasumist.
Lisaks on väljend „osalemine kasumi jaotamises“ tavaliselt seotud varieeruvuse ja ettenägematusega, mis on omane mis tahes riskiga majandustegevuse iga-aastasele tulemile. Nii tähendab aruandeaasta kasumi jaotamises osalemine endast üldiselt õigust aruandeaasta lõpus saada määratlemata summa, mis võib igal aruandeaastal varieeruda ning isegi võrduda nulliga.
Väljend „võlanõuded koos kasumi jaotamises osalemisega“ käsitleb seega finantstooteid, millelt makstav tasu vähemalt osaliselt varieerub sõltuvalt võlgniku aastakasumi suurusest.
Sellist tõlgendust toetab nende sätete konteksti ja eesmärgi analüüs, kuhu kuulub käesoleva vaidluse keskmeks olev mõiste „võlanõuded koos kasumi jaotamises osalemisega“.
Mis puudutab järgnevalt konteksti, siis tuleb märkida, et see mõiste on toodud Austria-Saksa lepingu artikli 11 lõikes 2 enne selle iseloomustamiseks ette nähtud loetelu, kus on esitatud kolm liiki finantsinstrumente, mille ühine tunnus – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktides 94–97 – on see, et tasu instrumentide eest varieerub sõltuvalt emitendi aastakasumi suurusest.
Sama kehtib „kapitalivekslite“ puhul, mida üldjuhul määratletakse kui kohustusi, mis annavad lisaks fikseeritud intressile õiguse saada osa emitendi kasumist.
Sarnaselt iseloomustab „osaluslaenusid“ üldjuhul fikseeritud või varieeruv baasintress, millele lisandub võlgniku kasumi suurusega korrigeeritav intress.
Mis puudutab „vaikivat seltsinglast“, olenemata selle vormist, siis määratluse kohaselt kuulub talle õigus osaleda selle äriühingu kasumi jaotamises, kelle kapitalis kuulub talle osalus, nagu väidab ka Austria Vabariik, ilma et talle oleks vastu vaieldud.
Mis puudutab viimaks nende lepingu sätete eesmärki, milles on ära toodud väljend „võlanõuded koos kasumi jaotamises osalemisega“, siis tuleb märkida, et Austria-Saksa lepingu artikli 11 lõige 2 kujutab endast erandit osalisriikide vahel nende maksupädevuse jagamise põhimõttest, mis on kokku lepitud lepingu artikli 11 lõikes 1 ja mille kohaselt maksustatakse intress üldjuhul intressisaaja asukoha‑ või elukohariigis. Vastav erandnorm võimaldab võlanõudest koos kasumi jaotamises osalemisega saadud intressi „samuti“ maksustada tuluallikariigis. Seega peab kõnealuse intressi saaja asukoha- või elukohariik kaotama topeltmaksustamise, arvates tuluallikalt juba kogutud maksu maha muudest nõude omanikul lasuvatest maksudest.
Arvestades Austria-Saksa lepingu niisugust üldist ülesehitust ja eesmärki, mille kohaselt on tarvis võimalikult suures ulatuses vältida õiguslikku topeltmaksustamist piiriülestes olukordades kahe osalisriigi vahel, tuleb kriteeriumi, mis võimaldab kõrvale kalduda kokku lepitud maksupädevuse jaotusest, nimelt kasumi jaotamises osalemist tõlgendada kitsalt, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 40–42.
Lepingu artikli 11 lõikes 2 kasutatud väljendi „osalemine kasumi jaotamises“ lai tõlgendamine võib nimelt piirata lepingu artikli 11 lõike 1 ulatust, kusjuures viimati nimetatud sätte eesmärk on vältida mis tahes topeltmaksustamist, kuna selle sätte alusel toimub intressi maksustamise pädevuse range jagamine, samas kui lepingu artikli 11 lõike 2 kohaldamine toob kaasa topeltmaksustamise, mille kahjulikku mõju siseturu nõuetekohasele toimimisele leevendatakse vaid sama lepingu artikli 23 lõike 1 punktis b ja lõike 2 punktis b ette nähtud mahaarvamiseeskirjaga.
Käesoleval juhul puudub vaidlus selles, et kõnealustelt väärtpaberitelt makstakse igal aastal tasu fikseeritud määra alusel, mida kohaldatakse nende nimiväärtusele, mis omakorda on kindlaks määratud, kusjuures mõlemad andmed on väärtpaberite märkimisel eelnevalt määratletud.
Vastab tõele, et nendelt väärtpaberitelt makstaval tasul on lisaks see eripära, et seda vähendatakse või selle tasumine katkestatakse, kui selle tasu tõttu lõpetab emitendist äriühing aruandeaasta kahjumiga enne kui maksmata jäänud summasid hakatakse tagantjärgi tasuma järgmiste kasumlike aruandeaastate jooksul, tingimusel et võlgnevuse tasumine ei too kaasa kahjumit, kusjuures kõnealused maksmata jäänud summad lisanduvad järgnevatel aruandeaastatel tavapäraselt tasutavale intressile.
Siiski tähendab see eripära vaid seda, et intressi iga-aastane maksmine sõltub samal aruandeaastal piisava arvestusliku kasumi saamisest, mitte aga seda, et kõnealused väärtpaberid annavad õiguse saada peale iga-aastase intressi ka osa kasumist.
Kõiki eespool toodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb Austria-Saksa lepingu artikli 11 lõikes 2 kasutatud mõistet „võlanõuded koos kasumi jaotamises osalemisega“ tõlgendada nii, et see ei hõlma selliseid väärtpabereid, nagu on käesolevas asjas kõne all.
Mis puudutab Austria Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi vastastikuseid nõudeid lõpetada oma maksupädevuse teostamine kõnealustelt väärtpaberitelt saadud tulu suhtes, siis on Euroopa Kohtu antud vastus Austria-Saksa lepingu artikli 11 lõike 2 tõlgendamise küsimuses nende rahuldamiseks piisav.
Mis puudutab Austria Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi vastastikuseid nõudeid kohustada teist liikmesriiki tagastama ekslikult kogutud maks, siis igal juhul puudub alus nende nõuete rahuldamiseks.
Euroopa Kohtul ei ole nimelt selliseid andmeid, mis võimaldavad tal võtta selles suhtes seisukoht, eeskätt mis puudutab mis tahes võimalikku sekkumist menetlustesse, mis võivad olla pooleli ühe või teisi riigi kohtutes.
Seega peavad Austria Vabariik ja Saksamaa Liitvabariik tegema järeldused käesolevast kohtuotsusest, tehes selleks lojaalset koostööd.
Kohtukulud
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna Austria Vabariik on Saksamaa Liitvabariigilt kohtukulude hüvitamist nõudnud ning Saksamaa Liitvabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb Saksamaa Liitvabariigilt kohtukulud välja mõista.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:

1.
24. augusti 2000. aasta Austria Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi vahelise topeltmaksustamise vältimise lepingu tulu‑ ja varamaksude valdkonnas (Abkommen zwischen der Republik Österreich und der Bundesrepublik Deutschland zur Vermeidung der Doppelbesteuerung auf dem Gebiet der Steuern vom Einkommen und vom Vermögen) artikli 11 lõikes 2 kasutatud mõistet „võlanõuded koos kasumi jaotamises osalemisega“ tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma selliseid väärtpabereid, nagu on käesolevas asjas kõne all.

2.
Mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.