CELEX: 62019CJ0377
Előzetes döntéshozatal
Tej‑ és tejtermékágazat
Kvóták
Kiegészítő illeték
1788/2003/EK rendelet
A termelő rendelkezésére álló referenciamennyiséget meghaladó szállítások
A kiegészítő illeték‑hozzájárulás felvásárló általi beszedése
Az illetéktöbblet visszatérítése
595/2004/EK rendelet
16. cikk
Az illetéktöbblet újraelosztásának kritériumai

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a tej‑ és tejtermékágazatban illeték megállapításáról szóló 1788/2003/EK tanácsi rendelet alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2004. március 30‑i 595/2004/EK bizottsági rendelet (
HL 2001. L 94., 22. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 43. kötet, 333. o.; helyesbítés: magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 45. kötet, 295. o.) 16. cikkének értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet egyrészről a Benedetti Pietro e Angelo Ss, a Capparotto Giampaolo e Lorenzino Ss, a Gonzo Dino Ss, a Mantovani Giuseppe e Giorgio Ss, az Azienda agricola Padovani Luigi, az Azienda agricola La Pila di Mastrotto Piergiorgio e C. Ss, az Azienda agricola Mastrotto Giuseppe és a Soc. agr. semplice F.lli Isolan olasz tejtermelők, másrészről az Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) (mezőgazdasági ágazatbeli támogatások nyújtásáért felelős hivatal Olaszország) között az e termelőket terhelő kiegészítő illetéknek a tej és tejtermékek 2005. április 1‑jétől 2006. március 31‑ig terjedő értékesítési időszakára (a továbbiakban: referencia‑időszak) történő kiszámítása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
1984‑ben a tejágazatban a kínálat és a kereslet közötti egyensúlyhiány miatt a tejágazat piacának közös szervezéséről szóló 804/68/EGK tanácsi rendelet módosításáról szóló, 1984. március 31‑i 856/84/EGK tanácsi rendelet (
HL 1984. L 90., 10. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 10. kötet, 178. o.) ezen ágazatban kiegészítő illetékrendszert vezetett be, amely azon az elven alapult, hogy illetéket kell fizetni a tej és/vagy tejjel egyenértékű termék azon mennyiségeire, amelyek meghaladják a meghatározandó referenciamennyiséget. Ugyanezen a napon elfogadták a 804/68/EGK rendelet 5c. cikkében említett illetéknek a tej‑ és tejtermékágazatban történő alkalmazására vonatkozó általános szabályok megállapításáról szóló 857/84/EGK tanácsi rendeletet (
HL 1984. L 90., 13. o.
).
A kiegészítő illetékrendszert több alkalommal meghosszabbították, többek között a tej‑ és tejtermékágazatban a kiegészítő illeték megállapításáról szóló, 1992. december 28‑i 3950/92/EGK tanácsi rendelettel (
HL 1992. L 405., 1. o.
), és részletes szabályait a tejre és tejtermékekre vonatkozó kiegészítő illeték alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1993. március 9‑i 536/93/EGK rendelet (
HL 1993. L 57., 12. o.
), valamint a 3950/92 rendelet alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 2001. július 9‑i 1392/2001/EK bizottsági rendelet (
HL 2001. L 187., 19. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 33. kötet, 104. o.) írta elő.
Többek között az egyszerűsítés és a tisztázás érdekében a 3950/92 rendeletet hatályon kívül helyezte és felváltotta a tej‑ és tejtermékágazatban illeték megállapításáról szóló, 2003. szeptember 29‑i 1788/2003/EK tanácsi rendelet (
HL 2003. L 270., 123. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 40. kötet, 391. o.; helyesbítés:
HL 2008. L 110., 16. o.
), amelyet 2008. április 1‑jei hatállyal hatályon kívül helyezett és felváltott a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22‑i 1234/2007/EK tanácsi rendelet (az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet) (
HL 2007. L 299., 1. o.
; helyesbítések:
HL 2010. L 63., 30. o.
;
HL 2013. L 97., 4. o.
).
Az alapeljárást időbeli hatályánál fogva az 1788/2003 rendelet, valamint az 1392/2001 rendeletet hatályon kívül helyező 595/2004 rendelet szabályozza.
Az 1392/2001 rendelet
Az 1392/2001 rendelet 9. cikke a következőképpen szól:
„(1)   A tagállamok, szükség esetén, meghatározzák a [3950/92] rendelet 2. cikke (4) bekezdésében említett kiemelt termelői kategóriákat, a következő – fontossági sorrendben felsorolt – objektív szempontok alapján:
a)
a tagállam illetékes hatóságának hivatalos elismerése arra vonatkozóan, hogy az illeték egy részét vagy egészét rosszul vetették ki [helyesen: jogosulatlanul szedték be];
b)
a gazdaság földrajzi elhelyezkedése, különösen a […] hegyvidékek;
c)
a külterjes állattenyésztésre vonatkozó legnagyobb állománysűrűség a gazdaságban;
d)
az az összeg, amellyel az egyéni referenciamennyiséget túllépték;
e)
a termelő referenciamennyisége.
(2)   Ha az adott időszakra rendelkezésre álló pénzügyi forrásokat az (1) bekezdésben felsorolt szempontok alkalmazását követően nem használták fel, a tagállam a[z Európai] Bizottsággal történő konzultációt követően egyéb objektív szempontokat állapít meg.”
Az 1788/2003 rendelet
Az 1788/2003 rendelet (5), (12) és (22) preambulumbekezdése a következőképpen rendelkezik:
(5)
Az illetéket úgy kell megállapítani, hogy visszatartó erejű legyen, és azt a nemzeti referenciamennyiség meghaladásakor a tagállamoknak haladéktalanul be kell fizetniük. Ezt követően a tagállamnak a fizetés terhét fel kell osztania azon termelők között, amelyek hozzájárultak a túltermeléshez. E termelők pedig a tagállam irányában – azon egyszerű tény alapján, hogy túllépték a rendelkezésükre álló mennyiséget – felelősek az esedékes illetékből rájuk eső hozzájárulás megfizetéséért.
[…]
(12)
A rendszer hatékony működésének biztosítása érdekében a termelők által fizetendő illeték‑hozzájárulást azoknak a felvásárlóknak kell beszedniük, akik a leginkább képesek a szükséges ügyletek lebonyolítására, és akiknek ezért meg kell adni a hozzájárulás beszedéséhez szükséges eszközöket. Másrészt a tagállam által fizetendő illetéket meghaladóan beszedett összeget a nemzeti szerkezetátalakítási programok finanszírozására kell fordítani, és/vagy vissza kell téríteni a termelők egyes kategóriáinak vagy a kivételes helyzetben lévő termelőknek. Ha azonban azt állapítják meg, hogy a tagállamnak nem kell illetéket fizetnie, a beszedett összes előleget vissza kell téríteni.
[…]
(22)
Az e rendeletben előírt illeték fő célja a tejtermékpiac szabályozása és stabilizálása. Az illetékből származó bevételeket tehát a tejágazatban felmerülő kiadások finanszírozására kell felhasználni.”
E rendelet „Tárgy” című 1. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)   2004. április 1‑jei kezdettel [tizenegy] egymás [helyesen: egymást] követő tizenkét hónapos időszakra […] illetéket […] vezetnek be az érintett tizenkét hónapos időszak alatt az I. mellékletben rögzített nemzeti referenciamennyiségeken felül értékesített tehéntej‑ és egyéb tejtermékmennyiségekre.
(2)   Ezeket a mennyiségeket a 6. cikkel összhangban felosztják a termelők között, különbséget téve az 5. cikk meghatározása szerinti szállítások és közvetlen eladások között. A nemzeti referenciamennyiség túllépéseit és az annak eredményeként kivetett illetéket a 3. fejezetnek megfelelően valamennyi tagállamban nemzeti szinten határozzák meg, különbséget téve szállítások és közvetlen eladások között.”
Az említett rendeletnek „A termelők hozzájárulása a fizetendő illetékhez” című 4. cikke értelmében:
„Az illetéket a 10. és 12. cikk rendelkezéseivel összhangban teljes egészében azok között a termelők között osztják fel, akik az 1. cikk (2) bekezdésében említett nemzeti referenciamennyiségek [helyesen: nemzeti referenciamennyiség] minden egyes túllépéséhez hozzájárultak.
A 10. cikk (3) bekezdésének és a 12. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül a termelők kötelesek a 3. fejezet rendelkezéseivel összhangban kiszámított esedékes illeték‑hozzájárulásukat megfizetni a tagállamnak, azon egyszerű tény alapján, hogy túllépték a rendelkezésükre álló referenciamennyiséget.”
Ugyanezen rendelet „Fogalommeghatározások” című 5. cikke a következőképpen rendelkezik:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
i)
»nemzeti referenciamennyiség«: az I. mellékletben az egyes tagállamokra rögzített referenciamennyiség;
j)
»egyéni referenciamennyiség«: egy termelő referenciamennyisége bármely tizenkét hónapos időszakban április 1‑jén;
k)
»rendelkezésre álló referenciamennyiség«: a termelők részére abban a tizenkét hónapos időszakban a március 31‑én rendelkezésre álló referenciamennyiség, amelyre az illetéket kiszámították, figyelembe véve az e rendelet szerinti valamennyi olyan átruházást, értékesítést, átszámítást és ideiglenes újrafelosztást, amelyre az adott tizenkét hónapos időszak alatt sor került.”
E rendeletnek az illeték kiszámítására vonatkozó 3. fejezete tartalmazza az említett rendelet 8–12. cikkét. Ugynezen rendelet „Szállítási illeték” című 10. cikke (3) bekezdésében a következőket írja elő:
„A termelők illetékfizetéshez való hozzájárulását a tagállam határozattal állapítja meg a szállításokra juttatott nemzeti referenciamennyiségek [helyesen: nemzeti referenciamennyiség] fel nem használt részének újrakiosztását vagy újra ki nem osztását követően az egyes termelők egyéni referenciamennyiségei arányában vagy a tagállam által meghatározandó objektív kritériumok alapján a következők szerint:
a)
vagy nemzeti szinten annak az összegnek az alapján, amellyel az egyes termelők referenciamennyiségüket túllépték,
(b)
vagy elsőként a felvásárlói szinten, és azt követően adott esetben nemzeti szinten.”
Az 1788/2003 rendelet „A felvásárlók szerepe” című 11. cikkének szövege a következő:
„(1)   A felvásárlók felelősek azért, hogy termelőktől [helyesen: a termelőktől] beszedjék az illeték alapján termelők [helyesen: a termelők] által fizetendő hozzájárulást, és e hozzájárulásokat a 23. cikk (2) bekezdése alapján megállapítandó időpontig és eljárást követően befizetik a tagállam illetékes hatóságai részére; ezt az összeget levonják a túllépésért felelős termelők részére kifizetett tej árából, vagy ennek hiányában más megfelelő eszközzel hajtják be.
[…]
(3)   Amennyiben a referencia‑időszak alatt egy termelő által szállított mennyiségek meghaladják az adott termelő részére rendelkezésre álló referenciamennyiséget, az adott tagállam úgy határozhat, hogy a tagállam által megállapított részletes szabályokkal összhangban a felvásárló a termelő hozzájárulási előlegeként levonja a termelőtől az általa szállított, a referenciamennyiséget meghaladó tej árának egy részét. […]”
E rendelet 13. cikke, amely az illeték kezelésére vonatkozó 4. fejezetben található „Túlfizetések és be nem fizetett összegek” címet viseli, a következőket írja elő:
(1)   Amennyiben a szállítások vagy közvetlen értékesítések esetében megállapítják, hogy illetéket kell fizetni, és a termelőktől beszedett hozzájárulás meghaladja annak összegét, a tagállam:
a)
a többletet részben vagy egészében a 18. cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett intézkedések finanszírozására használhatja, és/vagy
b)
a többletet részben vagy egészében visszajuttathatja azoknak a termelőknek, amelyek a tagállam által objektív kritériumok alapján és a 23. cikk (2) bekezdésében leírt eljárás szerint meghatározandó időszakon belül megállapított elsődleges kategóriákba tartoznak, vagy amelyekre az e rendszerhez nem kapcsolódó nemzeti szabályokból következő kivételes helyzet vonatkozik.
(2)   Amennyiben megállapítják, hogy nem kell illetéket fizetni, a felvásárlók vagy a tagállam által beszedett valamennyi előleget legkésőbb a következő tizenkét hónapos időszak végéig visszatérítik.
(3)   Ha egy felvásárló a 11. cikkel összhangban nem teljesíti azon kötelezettségét, hogy az illetékből a termelőre eső hozzájárulást beszedje, a tagállamok – a mulasztó felvásárlóra kiszabható szankció sérelme nélkül – közvetlenül a termelőtől is beszedhetik a be nem fizetett összeget.
(4)   Ha valamelyik termelő vagy felvásárló nem tartja be a fizetési határidőt, akkor a hátralék után a 23. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárásnak megfelelően rögzítendő kamatot kell fizetni a tagállam részére.”
Az 595/2004 rendelet
Az 595/2004 rendelet (1) preambulumbekezdése kimondja:
„(1) A tej‑ és tejtermékágazatban az illetékrendszert az [1788/2003] rendelettel összhangban 2004. április 1‑jétől további 11 egymást követő 12 hónapos időszakkal meghosszabbították. Az említett rendelet új rendelkezéseinek figyelembevétele érdekében részletes szabályokat kell megállapítani. Az említett részletes szabályoknak nagymértékben magukban kell foglalniuk az [1392/2001] rendelet rendelkezéseit is. Az [1392/2001] rendeletet ezért hatályon kívül kell helyezni.”
E rendeletnek „Az illetékről szóló értesítés” című 13. cikke (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Szállítások esetén az illetékes hatóság értesíti a felvásárlókat az illetékhez való, általuk fizetendő hozzájárulás mértékéről vagy megerősíti őket e tekintetben, azt követően, hogy a tagállam határozatának függvényében a fel nem használt referenciamennyiségek egészét vagy egy részét felosztották, vagy nem osztották fel közvetlenül az érintett termelők között vagy adott esetben a felvásárlók között azzal a céllal, hogy azokat később az érintett termelők között felosszák.”
Az említett rendelet „Fizetési határidő” című 15. cikke (1) bekezdésében előírja:
„Az illetékfizetésre kötelezett felvásárlók és közvetlen értékesítés esetén a termelők minden év szeptember 1‑jéig megfizetik az esedékes összeget az illetékes hatóságnak a tagállam által megállapított szabályokkal összhangban.”
Az 595/2004 rendeletnek „Az illetéktöbblet újraelosztásának kritériumai” című 16. cikke értelmében:
„(1)   A tagállamok adott esetben meghatározzák az [1788/2003] rendelet 13. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett elsőbbségi termelői kategóriákat, a következő objektív kritériumok közül egy vagy több alapján, elsőbbségi sorrend szerint:
a)
a tagállam illetékes hatóságának hivatalos elismerése arra vonatkozóan, hogy az illeték egészét vagy egy részét tévesen számították fel;
b)
a gazdaság földrajzi elhelyezkedése, és elsősorban a […] hegyvidéki területek;
c)
a külterjes állattenyésztés alkalmazásában a legnagyobb állománysűrűség a gazdaságban;
d)
az a százalékarány, amellyel az egyéni referenciamennyiséget túllépték;
e)
a termelő referenciamennyisége.
(2)   Amennyiben az [1788/2003] rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében említett, egy adott időszakra rendelkezésre álló illetéktöbbletet az e cikk (1) bekezdésében megállapított kritériumokkal összhangban történő újraelosztás után nem használják fel, a tagállam a Bizottsággal folytatott konzultációt követően egyéb objektív kritériumokat fogad el.
Az illetéktöbblet újraelosztását legkésőbb a szóban forgó 12 hónapos időszak végét követő 15 hónapon belül el kell végezni.”
E rendelet 17. cikke kifejti:
„A tagállamok megtesznek minden szükséges intézkedést annak biztosítására, hogy az illetéket helyesen számítsák fel, és hogy az azokra a termelőkre háruljon, akik a túllépéshez hozzájárultak.”
Az 1468/2006/EK rendelet
A 2006. október 12‑én hatályba lépett, az 595/2004/EK rendelet módosításáról szóló, 2006. október 4‑i 1468/2006/EK bizottsági rendelet (
HL 2006. L 274., 6. o.
) (5) preambulumbekezdése kimondja:
„(5)
Az [595/2004] rendelet 16. cikkének (1) bekezdésével összhangban a tagállamok egy vagy több objektív kritérium alapján határozzák meg az illetéktöbblet újraelosztásakor elsőbbséginek tekintendő termelői kategóriákat. A tapasztalat azt mutatja, hogy a tagállamoknak egyértelműbb szabályokra és nagyobb rugalmasságra van szükségük az elsőbbségi kategóriák meghatározásához.”
Az 1468/2006 rendelettel módosított 595/2004 rendelet (a továbbiakban: módosított 595/2004 rendelet) 16. cikkének szövege a következő:
„(1)   A tagállamok adott esetben meghatározzák az [1788/2003] rendelet 13. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett elsőbbségi termelői kategóriákat, a következő objektív kritériumok közül egy vagy több alapján:
a)
a tagállam illetékes hatóságának hivatalos elismerése arra vonatkozóan, hogy az illeték egészét vagy egy részét tévesen számították fel;
b)
a gazdaság földrajzi elhelyezkedése, és elsősorban a […] hegyvidéki területek;
c)
a külterjes állattenyésztés alkalmazásában a legnagyobb állománysűrűség a gazdaságban;
d)
az egyéni referenciamennyiséget kevesebb mint 5%‑kal vagy kevesebb mint 15000 [kilogrammal] haladták meg, attól függően, hogy melyik a kevesebb;
e)
az egyéni referenciamennyiség szintje nem éri el az egyéni referenciamennyiségek országos átlagának 50%‑át;
f)
egyéb objektív kritériumok, amelyekről a tagállam előzetesen egyeztetett a Bizottsággal.”
(2)   Az illetéktöbblet újraelosztását legkésőbb a szóban forgó tizenkét hónapos időszak végét követő tizenöt hónapon belül el kell végezni.”
Az olasz jog
A 49/2003. sz. törvényerejű rendelet
A módosításokkal együtt a 2003. május 30‑i 119. sz. törvénnyel (a GURI 2003. május 30‑i 124. száma) törvénnyé alakított, 2003. március 28‑i decreto‑legge n. 49 – Riforma della normativa in tema di applicazione del prelievo supplementare nel settore del latte e dei prodotti lattiero‑caseari (a kiegészítő illetéknek a tej‑ és tejtermékágazatban való alkalmazására vonatkozó szabályozás reformjáról szóló 49. sz. törvényerejű rendelet, a GURI 2003. március 31‑i 75. száma; a továbbiakban: 49/2003. sz. törvényerejű rendelet) 5. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint:
„(1)   A referencia‑hónapot követő hónapon belül a felvásárlók továbbítják a régióknak és az autonóm tartományoknak jóváhagyás céljából az 1392/2001 rendelet 14. cikkének (2) bekezdése alapján megőrizendő havi nyilvántartás naprakésszé tételéből származó adatokat, még akkor is, ha azokban nem szerepel tejleszállítás. A felvásárlók kötelesek a [3950/92 rendelet] 1. cikke alapján kiszámított, az egyes érintett termelők esetében megállapított egyéni referenciamennyiségekhez képest többletként szállított tejre vonatkozó kiegészítő illetéket az adott időszakban bekövetkező változások figyelembevételével levonni. […]
(2)   Az (1) bekezdésben említett határidő lejártát követő 30 napon belül […] a felvásárlók befizetik a levont összegeket az AGEA pénzügyi intézményénél e célból nyitott folyószámlára, és megküldik a (6) bekezdés szerinti kifizetésre vagy kezességvállalásra vonatkozó igazolások másolatát a régióknak és az autonóm tartományoknak.”
A 49/2003. sz. törvényerejű rendeletnek „Az illetéktöbblet visszatérítése” című 9. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Minden egyes időszak végén az AGEA:
a)
elkönyveli a teljesített tejszállítmányokat, valamint a felvásárlók által az 5. cikkben említett kötelezettségeik teljesítésének megfelelően fizetett illeték teljes összegét;
b)
kiszámítja a szállított termelési többlet miatt az Európai Uniónak fizetendő teljes nemzeti illetéket;
c)
kiszámítja az illetéktöbblet összegét.
[…]
(3)   Az (1) bekezdés c) pontjában említett, a (2) bekezdésben feltüntetett összeggel csökkentett összeget a következő kritériumok alapján és sorrendben osztják szét a kvótával rendelkező azon termelők között, akik az illetéket megfizették:
a)
azon termelők között, akik esetében a velük szemben alkalmazandó illeték egészét vagy egy részét jogosulatlanul szedték be, vagy azt többé nem kell megfizetni;
b)
a hegyvidéki térségekben található gazdaságok termelői között […];
c)
a hátrányos helyzetű térségekben található gazdaságok termelői között […];
c a) azon termelők között, akiknek a hatáskörrel rendelkező egészségügyi hatóság határozata alapján tilos állatokat szállítaniuk az elterjedt fertőző betegségek által érintett térségekben egy adott értékesítési időszak alatt legalább 90 napig, és akik emiatt kénytelenek […] nagyobb mennyiséget termelni.
(4)   Amennyiben az említett visszatérítések nem merítik ki a (3) bekezdésben említett összeget, a fennmaradó összeget a következő kritériumok alapján és sorrendben osztják szét a kvótával rendelkező azon termelők között, akik az illetéket megfizették, azon termelők kivételével, akik az egyéni referenciamennyiséget több mint 100%‑kal túllépték […].”
A 157/2004. sz. törvényerejű rendelet
A 2004. augusztus 3‑i 204. sz. törvénnyel (a GURI 2004. augusztus 10‑i 186. száma) módosításokkal törvénnyé alakított, 2004. június 24‑i decreto‑legge n. 157 – Disposizioni urgenti per l’etichettatura di alcuni prodotti agroalimentari, nonché in materia di agricoltura e pesca (az egyes agrár‑élelmiszeripari termékek címkézésével, valamint a mezőgazdasággal és a halászattal kapcsolatos sürgős intézkedésekről szóló 157. sz. rendkívüli törvényerejű rendelet, a GURI 2004. június 25‑i 147. száma; a továbbiakban: 157/2004. sz. törvényerejű rendelet) alapügyre alkalmazandó változata 2. cikke (3) bekezdésében a következőket írja elő:
„A [49/2003. sz. törvényerejű rendelet] 9. cikke értelmében a fizetési kötelezettségeiket teljesítő termelők által havonta túlfizetett illetéket vissza kell téríteni az említett termelőknek. Ha e művelet végén a fizetendő illetékek fennmaradó teljes összege magasabb az [Uniónak] fizetendő illeték 5%‑kal növelt összegénél, az AGEA – az említett 9. cikk (3) és (4) bekezdésében előírt prioritási kritériumok alkalmazásával, valamint ugyanezen törvényerejű rendelet 5. cikkének (5) bekezdésében előírt szankciók sérelme nélkül – a többletként felszámított illetéket a havi fizetési kötelezettségüket még nem teljesítő termelőktől nem követeli.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
Az AGEA 2006. október 2‑án közleményt küldött az olasz jog szerint bejegyzett Latte Più Srl társaságnak az alapeljárás felperesei által a referencia‑időszakra vonatkozóan fizetendő kiegészítő illetékekről.
E közleményből kitűnik, hogy a 49/2003 törvényerejű rendelet 9. cikke és 10. cikkének (27) és (28) bekezdése alapján számításokat végeztek annak érdekében, hogy a termelők javára visszatéríttessék a 2005/2006‑os tejgazdasági év során a tehéntej‑értékesítésekre vonatkozó többletilletéket az egyéni referenciamennyiségek, valamint a felvásárló vállalkozások által benyújtott havi szállítási és fizetési nyilatkozatok alapján. Az említett közleménynek megfelelően azon termelők, akik teljes mértékben eleget tettek az említett kiegészítő illeték megfizetésére vonatkozó kötelezettségnek, a felvásárlók által benyújtott fizetési nyilatkozatok alapján és azok ellenőrzését követően részesülnek az említett visszatérítésben.
A jelen ítélet 25. pontjában említett közlemény mellékleteként az AGEA csatolt egy, „Az illetékek listája felvásárlók szerint – 2005/2006‑os időszak” című jegyzéket, amely minden egyes termelő esetében feltüntette a már befizetett és jóváhagyott illetékek összegét, valamint a 49/2003. sz. törvényerejű rendelet 9. cikkének (3) és (4) bekezdése alapján kiszámított visszatérítendő összegeket. E tekintetben az AGEA pontosította, hogy a felvásárló vállalkozás köteles a visszautalt összegeket a szállítást végző termelőknek kifizetni, és a termelők jogutódjaként kifizetni az AGEA‑nak az e jegyzékben előírt összegeket annak érdekében, hogy az AGEA eleget tehessen az Olasz Köztársaság azon kötelezettségének, hogy ezeket az összegeket az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) részére megfizesse.
A Tribunale amministrativo regionale del Lazio – sede di Roma (lazioi tartományi közigazgatási bíróság – római székhely, Olaszország) elé terjesztett keresetükben az alapeljárás felperesei e közlemény megsemmisítését kérték, többek között arra hivatkozva, hogy a 157/2004. sz. törvényerejű rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében előírt visszatérítési rendszer bevezetésével az olasz jogalkotó megsértette az 1788/2003 rendelet 13. cikkét, valamint az 595/2004 rendelet 16. cikkét.
Mivel e keresetet elutasították, az alapeljárás felperesei a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Consiglio di Statóhoz (államtanács, Olaszország) fordultak.
Ami az illetéktöbblet újraelosztását illeti, e bíróság rámutat többek között arra, hogy bár az olasz jogalkotó egy elsőbbségi termelői kategóriát határozott meg a 49/2003 törvényerejű rendelet 9. cikke (3) bekezdésének a) pontjában előírt objektív kritérium alapján – vagyis „azon termelők[et], akik esetében a velük szemben alkalmazandó illeték egészét vagy egy részét jogosulatlanul szedték be, vagy azt többé nem kell megfizetni”, úgy tűnik, hogy a 157/2004. sz. törvényerejű rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében rendelkezett a termelők azon elsőbbségi kategóriájáról is, akik nemcsak megfelelnek az említett objektív kritériumnak, hanem akik esetében ezenkívül az illetéket rendszeresen, havonta megfizették.
A kérdést előterjesztő bíróság ezenkívül pontosítja, hogy a 157/2004. sz. törvényerejű rendelet értelmében az illeték AGEA részére történő megfizetésének szakasza, amely a felvásárló felelőssége és intézkedése, a jogosulatlanul beszedett illeték termelő részére történő visszatérítésének szakaszához kapcsolódik, mivel a visszatérítések keretében e törvényerejű rendelet elsőbbségi „jogot” biztosít azon termelők számára, akik esetében a felvásárló nemcsak beszedte, hanem havonta és rendszeresen meg is fizette az illetéket az AGEA‑nak.
A kérdést előterjesztő bíróság továbbá úgy ítéli meg, hogy a 2019. szeptember 11‑iCaseificio Sociale San Rocco és társai ítélet (
C‑46/18
,
EU:C:2019:706
) alapjául szolgáló ügyben szóban forgó szabályozási háttértől eltérően az 1788/2003 rendelet és az 595/2004 rendelet hatálybalépése a felvásárló számára nem csupán lehetőséget, hanem kötelezettséget is keletkeztetett, hogy kiegészítő illeték formájában a forrásnál levonja a többlet tejszállítást teljesítő termelők által fizetendő összegeket, ami a jelen ügyben indokolja, hogy a Bíróság elé a fent hivatkozott ítélet alapjául szolgáló ügyben felvetettektől eltérő és önálló kérdést terjesszenek.
E körülmények között a Consiglio di Stato (államtanács) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Ellentétes‑e az [595/2004] rendelet 16. cikkével [az alapügyben szóban forgóhoz] hasonló tényállás esetén a 49/2003. sz. törvényerejű rendelet 9. cikkének a 157/2004. sz. törvényerejű rendelet 2. cikke (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett rendelkezéséhez hasonló nemzeti rendelkezés, amely a jogosulatlanul beszedett illeték visszatérítésére jogosult elsőbbségi [termelői] kategória meghatározásának feltételeként a havi [illeték]befizetéseknek a felvásárló általi szabályos teljesítését írja elő?”
A Bíróság előtti eljárás
A Bíróság elnöke 2019. július 4‑i határozatával a jelen ügyben az eljárást a C‑46/18. sz. Caseificio Sociale San Rocco és társai ügyben az eljárást befejező határozat meghozataláig felfüggesztette.
A 2019. szeptember 11‑iCaseificio Sociale San Rocco és társai ítélet (
C‑46/18
,
EU:C:2019:706
) kihirdetését követően a Bíróság azt kérdezte a kérdést előterjesztő bíróságtól, hogy fenn kívánja‑e tartani vagy vissza kívánja‑e vonni az előzetes döntéshozatal iránti kérelmét, amelyre e bíróság nem válaszolt.
A jelen ügyben az eljárás 2020. július 1‑jén folytatódott.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 267. cikkben említett eljárás keretében, amely a nemzeti bíróságok és a Bíróság feladatainak világos szétválasztásán alapul, kizárólag a nemzeti bíróság feladata az alapügy tényállásának megállapítása és megítélése, valamint a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések konkrét hatályának meghatározása (2019. október 3‑iFonds du Logement de la Région de Bruxelles‑Capitale ítélet,
C‑632/18
,
EU:C:2019:833
,
48.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az előzetes döntéshozatal keretében a kérdést előterjesztő bíróság által közölt ténybeli és jogi helyzet figyelembevételével a Bíróság kizárólagos feladata az, hogy az uniós jog értelmezéséről vagy érvényességéről határozzon annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára megadja az utóbbi előtt folyamatban lévő jogvita eldöntéséhez hasznos elemeket (lásd: 2020. december 17‑iOnofrei ítélet,
C‑218/19
,
EU:C:2020:1034
,
18.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Következésképpen, noha az olasz kormány vitatja a nemzeti jognak a kérdést előterjesztő bíróság általi értelmezését, amely szerint a 157/2004. sz. törvényerejű rendelet 2. cikkének (3) bekezdése a termelők egy elsőbbségi kategóriáját állapítja meg, akik tekintetében nemcsak az illetéket kell jogosulatlanul beszedni, amint azt a 49/2003 törvényerejű rendelet 9. cikke (3) bekezdésének a) pontja előírja, hanem akik tekintetében a felvásárlónak havonta és rendszeresen be is kell szednie és ténylegesen meg kell fizetnie az illetéket a tagállam illetékes hatóságának, a feltett kérdésre az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben foglalt azon előfeltétel alapján kell válaszolni, hogy az olasz jog ilyen kategóriát állapít meg.
Ennélfogva a feltett kérdést úgy kell érteni, mint amely lényegében annak meghatározására irányul, hogy az 595/2004 rendelet 16. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely azzal a hatással jár, hogy a túlfizetett kiegészítő illeték visszatérítésében elsősorban azon termelőknek kell részesülniük, akik tekintetében a felvásárlók eleget tettek az ezen illeték havi megfizetésére vonatkozó kötelezettségüknek.
Így, amint szövegéből kitűnik, az 1788/2003 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy amennyiben a szállítások vagy közvetlen értékesítések esetében megállapítják, hogy illetéket kell fizetni, és a termelőktől beszedett hozzájárulás meghaladja az esedékes összeget, a tagállam a többletet részben vagy egészében visszajuttathatja azoknak a termelőknek, amelyek a tagállam által objektív kritériumok alapján és a meghatározandó időszakon belül megállapított elsőbbségi kategóriákba tartoznak, vagy amelyekre a kiegészítő illetékrendszerhez nem kapcsolódó nemzeti szabályokból következő kivételes helyzet vonatkozik.
Az 1788/2003 rendelet 13. cikkének (2) bekezdése szerint, amennyiben megállapítják, hogy nem kell illetéket fizetni, a felvásárlók vagy a tagállam által beszedett valamennyi előleget legkésőbb a következő tizenkét hónapos időszak végéig visszatérítik.
Az 1788/2003 rendelet 13. cikke (1) bekezdése b) pontjának részletes szabályait az 595/2004 rendelet 16. cikkének (1) bekezdése pontosítja, amely meghatározza az illetéktöbblet újraelosztásának kritériumait. Ez utóbbi rendelkezésnek megfelelően a tagállamok meghatározzák az 1788/2003 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett elsőbbségi termelői kategóriákat, az 595/2004 rendelet 16. cikke (1) bekezdésének a)–e) pontjában felsorolt objektív kritériumok közül egy vagy több alapján, elsőbbségi sorrend szerint. Az 595/2004 rendelet 16. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szerepel a tagállam illetékes hatósága általi hivatalos elismeréssel kapcsolatos kritérium arra vonatkozóan, hogy az illeték egészét vagy egy részét tévesen számították fel.
Az 595/2004 rendelet 16. cikke (2) bekezdésének első albekezdése úgy rendelkezik, hogy amennyiben az 1788/2003 rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében említett, egy adott időszakra rendelkezésre álló illetéktöbbletet az 595/2004 rendelet 16. cikkének (1) bekezdésében megállapított kritériumokkal összhangban történő újraelosztás után nem használják fel, a tagállam a Bizottsággal folytatott konzultációt követően egyéb objektív kritériumokat fogad el.
Így magának az 595/2004 rendelet 16. cikkének a szövegéből következik, hogy a tagállamok csak abban az esetben írhatnak elő az e rendelet 16. cikkének (1) bekezdésében meghatározottakon felül további kritériumokat, ha az e kritériumokkal összhangban történő újraelosztás nem merítette ki az 1788/2003 rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében említett illetéktöbbletet.
Ezen értelmezést erősíti meg azon szabályozási környezet is, amelybe az 595/2004 rendelet 16. cikke illeszkedik.
Így először is e 16. cikk az 1788/2003 rendelet 13. cikke (1) bekezdése b) pontjának alkalmazására vonatkozó részletes szabályokat állapítja meg. Márpedig ez utóbbi rendelkezésből az következik, hogy bár a tagállamok dönthetnek az illetéktöbblet visszatérítéséről vagy annak mellőzéséről, amennyiben a visszatérítés mellett döntenek, az azon termelőknek jár, akik a tagállam által az e rendeletben megjelölt eljárásnak megfelelően megállapítandó objektív kritériumok alapján megállapított elsőbbségi kategóriákba tartoznak, vagy amelyekre a kiegészítő illetékrendszerhez nem kapcsolódó nemzeti szabályokból következő kivételes helyzet vonatkozik. Ebből következik, hogy a tagállam számára az elsőbbségi kategóriák meghatározása tekintetében fenntartott mérlegelési mozgásteret korlátozzák az 595/2004 rendeletben meghatározott kritériumok.
Másodszor az 595/2004 rendelet (1) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy e rendelet rendelkezései nagymértékben magukban foglalják az 1392/2001 rendelet rendelkezéseit. Az 595/2004 rendelet 16. cikke (1) bekezdésének és (2) bekezdése első albekezdésének szövege hasonló az 1392/2001 rendelet 9. cikke (1) és (2) bekezdésének szövegéhez.
Márpedig a Bíróság megállapította, hogy az 1392/2001 rendelet 9. cikkének (1) bekezdésében előírt feltételek kimerítő jellegűek, és hogy a tagállamok csak abban az esetben egészíthetik ki azokat további kritériumokkal, ha e szempontok fontossági sorrendben való alkalmazása nem meríti ki az adott időszakra rendelkezésre álló pénzügyi forrásokat (2019. szeptember 11‑iCaseificio Sociale San Rocco és társai ítélet,
C‑46/18
,
EU:C:2019:706
,
38.
pont).
Harmadszor, amint az az 1468/2006 rendelet (5) preambulumbekezdéséből kitűnik, e rendelet azért módosította az 595/2004 rendelet 16. cikkének (1) bekezdését, hogy kielégítse a tagállamok egyértelműbb szabályok és nagyobb rugalmasság iránti igényét az elsőbbségi kategóriák meghatározását illetően. A módosított 595/2004 rendelet 16. cikkének (1) bekezdése már nem írja elő, hogy az e rendelkezésben szereplő objektív kritériumokat elsőbbségi sorrendben kell alkalmazni, és f) pontjában előírja a tagállamok számára azt a lehetőséget, hogy a Bizottsággal folytatott konzultációt követően egyéb objektív kritériumokat fogadjanak el. Csak e rendelkezés, amely a jelen ítélet 25. pontjában említett, az alapügyben szóban forgó közlemény elfogadását követően lépett hatályba, szüntette meg azt a feltételt, amely szerint a tagállamok csak abban az esetben egészíthetik ki további kritériumokkal az 595/2004 rendelet 16. cikkének (1) bekezdésében előírt kritériumokat, ha e kritériumok elsőbbségi sorrendben való alkalmazása nem meríti ki az adott időszakra rendelkezésre álló pénzügyi forrásokat.
Ennélfogva meg kell állapítani, hogy az 595/2004 rendelet 16. cikke (1) bekezdésének a referencia‑időszakban hatályos változata szerinti kritériumok kimerítő jellegűek, és a tagállamok csak abban az esetben egészíthetik ki azokat további kritériumokkal, ha e szempontok elsőbbségi sorrendben való alkalmazása nem meríti ki az adott időszakra rendelkezésre álló pénzügyi forrásokat.
Márpedig az 595/2004 rendelet 16. cikkének (1) bekezdése nem említi az illetéktöbblet újraelosztásának kritériumaként az azon tejtermelők kategóriájába való tartozást, akik tekintetében a tejfelvásárlók eleget tettek a kiegészítő illetéknek a tagállam illetékes hatósága részére történő rendszeres havi megfizetésére vonatkozó kötelezettségüknek.
Következésképpen a fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 595/2004 rendelet 16. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely azzal a hatással jár, hogy a túlfizetett kiegészítő illeték visszatérítésében elsősorban azon termelőknek kell részesülniük, akik tekintetében a felvásárlók eleget tettek az ezen illeték havi megfizetésére vonatkozó kötelezettségüknek.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:

A tej‑ és tejtermékágazatban illeték megállapításáról szóló 1788/2003/EK tanácsi rendelet alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2004. március 30‑i 595/2004/EK bizottsági rendelet 16. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely azzal a hatással jár, hogy a túlfizetett kiegészítő illeték visszatérítésében elsősorban azon termelőknek kell részesülniük, akik tekintetében a felvásárlók eleget tettek az ezen illeték havi megfizetésére vonatkozó kötelezettségüknek.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.