CELEX: 62016CJ0635
Odvolanie
Žaloba o neplatnosť
Prípustnosť
Určenie predmetu sporu
Finančná pomoc v oblasti Nástroja na prepájanie Európy (NPE)
Odvetvie dopravy na roky 2014-2020
Výzvy na predkladanie návrhov
Výkonná agentúra pre inovácie a siete (INEA)
E‑mail informujúci žalobkyňu o zamietnutí jej návrhu
Neskoršie rozhodnutie Európskej komisie, ktorým sa vydáva zoznam vybraných návrhov
Účinná súdna ochrana

Svojím odvolaním sa Spliethoff’s Bevrachtingskantoor BV (ďalej len „Spliethoff“) domáha zrušenia uznesenia Všeobecného súdu Európskej únie z 11. októbra 2016, Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Komisia (T‑564/15, neuverejnené, ďalej len „napadnuté uznesenie“,
EU:T:2016:611
), ktorým Všeobecný súd zamietol jej žalobu smerujúcu k zrušeniu rozhodnutia, ktoré bolo údajne obsiahnuté v e‑maile Výkonnej agentúry pre inovácie a siete (INEA) zo 17. júla 2015.
Právny rámec
Nariadenie (ES) č. 58/2003
Nariadenie Rady (ES) č. 58/2003 z 19. decembra 2002, ktoré stanovuje štatút výkonných orgánov, ktorým majú byť zverené niektoré úlohy v rámci riadenia programov Spoločenstva (
Ú. v. ES L 11, 2003, s. 1
; Mim. vyd. 01/004, s. 235), stanovuje právny rámec pre zriadenie a fungovanie výkonných agentúr.
Článok 3 tohto nariadenia s názvom „Zriaďovanie a likvidácia výkonných orgánov“ vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Komisia môže rozhodnúť po predchádzajúcej analýze ekonomickej efektívnosti o zriadení výkonného orgánu s cieľom poveriť ho niektorými úlohami týkajúcimi sa riadenia jedného alebo viacerých programov spoločenstva. Stanoví dobu existencie výkonného orgánu.
…“
Článok 6 uvedeného nariadenia s názvom „Úlohy“ vo svojich odsekoch 1 a 3 stanovuje:
„1.   Na dosiahnutie cieľa stanoveného v článku 3 ods. 1 môže Komisia poveriť výkonný orgán akýmikoľvek úlohami, ktoré sú potrebné na vykonanie programu spoločenstva, s výnimkou úloh, ktoré si vyžadujú diskrečné právomoci v rámci uskutočňovania politických rozhodnutí.
…
3.   Podmienky, kritériá, parametre a postupy, ktoré musí výkonný orgán dodržiavať pri vykonávaní úloh uvedených v odseku 2 a podrobnosti kontrol, ktoré majú vykonať aparáty Komisie zodpovedné za programy spoločenstva, na ktorých riadení sa orgán zúčastňuje, musia byť Komisiou definované v poverovacom právnom dokumente.“
Nariadenie (EÚ) č. 1316/2013
Cieľom nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1316/2013 z 11. decembra 2013 o zriadení Nástroja na prepájanie Európy, ktorým sa mení nariadenie (EÚ) č. 913/2010 a zrušujú sa nariadenia (ES) č. 680/2007 a (ES) č. 67/2010 (
Ú. v. EÚ L 348, 2013, s. 129
), je podľa jeho článku 1 ustanoviť Nástroj na prepájanie Európy (NPE), ktorý určuje podmienky, metódy a postupy poskytovania finančnej pomoci Únie transeurópskym sieťam s cieľom podporiť projekty spoločného záujmu v oblasti dopravných, telekomunikačných a energetických infraštruktúr a využiť možné synergie medzi týmito sektormi. Ustanovuje sa v ňom tiež rozdelenie zdrojov, ktoré budú k dispozícii vo viacročnom finančnom rámci na roky 2014 – 2020.
Článok 18 tohto nariadenia s názvom „Udelenie finančnej pomoci Únie“ stanovuje:
„1.   Po každej výzve na predkladanie návrhov…, Komisia, konajúc v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 25, rozhodne o sume finančnej pomoci, ktorá sa udelí vybraným projektom alebo častiam projektov. Komisia stanoví podmienky a spôsoby ich realizácie.
2.   Komisia informuje príjemcov a príslušné členské štáty o každej udelenej finančnej pomoci.“
Článok 25 uvedeného nariadenia s názvom „Postup výboru“ stanovuje:
„1.   Komisii pomáha koordinačný výbor NPE. Tento výbor je výborom v zmysle [nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 182/2011 zo 16. februára 2011, ktorým sa ustanovujú pravidlá a všeobecné zásady mechanizmu, na základe ktorého členské štáty kontrolujú vykonávanie vykonávacích právomocí Komisie (
Ú. v. EÚ L 55, 2011, s. 13
)].
2.   Ak sa odkazuje na tento odsek, uplatňuje sa článok 5 nariadenia [č. 182/2011].
3.   Výbor zabezpečí vypracovanie horizontálneho prehľadu pracovných programov… na účely zabezpečenia ich jednotnosti a určenia, využívania a posudzovania synergií medzi sektormi dopravy, telekomunikácií a energetiky. Snaží sa predovšetkým koordinovať tieto pracovné programy s cieľom umožniť viacsektorové výzvy na predkladanie návrhov.“
Vykonávacie rozhodnutie 2013/801/EÚ
INEA bola zriadená na základe nariadenia č. 58/2003 vykonávacím rozhodnutím Komisie 2013/801/EÚ z 23. decembra 2013 (
Ú. v. EÚ L 352, 2013, s. 65
).
Článok 3 tohto rozhodnutia s názvom „Ciele a úlohy“ predovšetkým stanovuje:
„1.   [Agentúre INEA] sa týmto zveruje vykonávanie častí týchto programov Únie:
a)
[NPE];
…
3.   [INEA] je v súvislosti s vykonávaním častí programov Únie uvedených v odsekoch 1 a 2 poverená týmito úlohami:
a)
riadením niektorých fáz vykonávania programov a niektorých etáp počas trvania osobitných projektov na základe príslušných pracovných programov prijatých Komisiou, ak na to Komisia splnomocnila agentúru na základe aktu o delegovaní;
b)
prijímaním nástrojov na plnenie rozpočtu, pokiaľ ide o príjmy a výdavky, a vykonávaním všetkých činností potrebných na riadenie programu, ak na to Komisia splnomocnila agentúru na základe aktu o delegovaní;
c)
poskytovaním podpory pri vykonávaní programov, ak na to Komisia splnomocnila agentúru na základe aktu o delegovaní.“
Rozhodnutie C(2013) 9235 final
Rozhodnutie Komisie C(2013) 9235 final z 23. decembra 2013, ktorým sa delegujú právomoci na Výkonnú agentúru pre inovácie a siete s cieľom vykonávať úlohy spojené s vykonávaním programov Únie v oblasti dopravy, energetickej a telekomunikačnej infraštruktúry a v oblasti výskumu a inovácií v oblasti dopravy a energetiky, ktoré zahŕňa najmä používanie prostriedkov zahrnutých do všeobecného rozpočtu Únie, podrobne definuje úlohy agentúry INEA a stanovuje rámec ich realizácie, ako aj určuje vzťahy medzi Komisiou a agentúrou INEA.
Článok 2 tohto rozhodnutia s názvom „Zodpovedné generálne riaditeľstvá“ stanovuje:
„Nasledujúce generálne riaditeľstvá sú generálnymi riaditeľstvami zodpovedajúcimi za [agentúru INEA]:
–
Generálne riaditeľstvo pre mobilitu a dopravu;
…
Z tohto titulu spravujú vzťahy medzi Komisiou a [agentúrou INEA] a je im zverená kontrola a dohľad nad [agentúrou INEA]…“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 4 uvedeného rozhodnutia s názvom „Úlohy delegované na [agentúru INEA]“ vo svojom bode 1 stanovuje:
„(1)
[INEA] je poverená realizáciou častí nasledujúcich programov a úloh:
–
v súvislosti s [NPE] – sektor dopravy, energií a telekomunikácií, časti a úlohy uvedené v prílohe I;
…“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 5 tohto rozhodnutia s názvom „Úlohy vyhradené Komisii“ znie takto:
„1.
[INEA] vykonáva len úlohy, ktoré sú jej zverené článkom 4.
2.
[INEA] nevykonáva úlohy, ktoré si vyžadujú diskrečné právomoci v rámci uskutočňovania politických rozhodnutí. Predovšetkým nevykonáva nasledujúce úlohy:
…
e)
prijímanie rozhodnutí o poskytnutí grantov v rámci [NPE] a prípadné zmeny takýchto rozhodnutí;
…“ [
neoficiálny preklad
]
Príloha I časť B rozhodnutia C(2013) 9235 final stanovuje:
„Na základe právomocí delegovaných Komisiou a v rámci príslušného ročného pracovného programu prijatého Komisiou, [INEA] v spolupráci so zodpovedným generálnym riaditeľstvom a s jeho súhlasom riadi určité alebo všetky etapy realizácie programu a určité alebo všetky etapy celého cyklu projektov v rámci častí NPE delegovaných na [agentúru INEA].
V tejto súvislosti [INEA] zodpovedá za dohľad nad realizáciou projektov spoločného záujmu financovaných v rámci NPE, za uskutočňovanie kontrol… a podporu Komisii pri určitých úlohách spojených s programami a projektmi, ktoré sú prípadne vyhradené Komisii na základe tohto rozhodnutia. Plní predovšetkým tieto úlohy:
a)
riadenie operácií a postupov vedúcich k vydaniu rozhodnutí Komisie o udelení a poskytnutí grantu a k uzatvoreniu dohôd o grante a spravovanie nadväzujúcich rozhodnutí a dohôd:
…
–
poskytovanie informácií zamietnutým a úspešným uchádzačom o rozhodnutiach Komisie o udelení grantu…,
…
–
plnenie bežných úloh v oblasti zverejnenia
ex post
a vyhlasovania výsledkov,
…“ [
neoficiálny preklad
]
Vykonávacie rozhodnutie z 31. júla 2015
Vykonávacie rozhodnutie Komisie C(2015) 5274 final z 31. júla 2015, ktorým sa vydáva zoznam návrhov vybraných na poskytnutie finančnej pomoci EÚ v oblasti Nástroja na prepájanie Európy (NPE) – odvetvie dopravy, v nadväznosti na výzvy na predkladanie návrhov vyhlásených 11. septembra 2014 na základe viacročného pracovného programu (ďalej len „vykonávacie rozhodnutie z 31. júla 2015“) bolo uverejnené na internetovej stránke generálneho riaditeľstva (GR) Komisie pre mobilitu a dopravu a na internetovej stránke agentúry INEA, konkrétne 12. a 14. októbra 2015.
Toto rozhodnutie v odôvodneniach 4 a 6 uvádza:
„(4)
V nadväznosti na výzvy na predkladanie návrhov na základe viacročného pracovného programu 2014 a v procese posudzovania a výberu musí Komisia v konaní podľa článku 25 ods. 2 [nariadenia č. 1316/2013] rozhodnúť o výbere projektov spoločného záujmu a o výške finančnej podpory, ktorá sa poskytne vybraným projektom alebo častiam projektov.
…
(6)
Zoznam vybraných projektov spoločného záujmu stanovený týmto rozhodnutím je v súlade so stanoviskom výboru ustanoveného podľa článku 25 ods. 1 [nariadenia č. 1316/2013].“
Jediný článok uvedeného rozhodnutia stanovuje:
„Zoznam vybraných projektov spoločného záujmu v oblasti [NPE], ktoré získavajú finančnú podporu EÚ, a odhadované oprávnené celkové náklady opatrení, percentuálna časť finančnej pomoci na odhadovaných oprávnených celkových nákladoch a príslušné maximálne sumy finančnej podpory, uvedené v prílohe, sú schválené.“
Okolnosti predchádzajúce sporu
Spliethoff je spoločnosť so sídlom v Amsterdame (Holandsko), ktorá prevádzkuje flotilu 50 viacúčelových nákladných lodí.
Dňa 11. septembra 2014 INEA zverejnila výzvu na predloženie návrhov v rámci vykonávacieho rozhodnutia Komisie C(2014) 1921 final z 26. marca 2014, ktorým sa stanovuje viacročný pracovný program na rok 2014 na poskytnutie finančnej pomoci v rámci Nástroja na prepájanie Európy (NPE) – odvetvie dopravy na obdobie rokov 2014 – 2020.
Spliethoff odpovedala na túto výzvu a predložila 25. februára 2015 návrh na priznanie finančnej pomoci.
Dňa 17. júla 2015 Spliethoff dostala e‑mail napísaný v angličtine, podpísaný tímom pracovníkov INEA povereným hodnotením (ďalej len „e‑mail zo 17. júla 2015“), ktorý znel takto:
„Vážená pani, vážený pán,
v nadväznosti na výzvy na predkladanie návrhov pre [NPE] odvetvie dopravy, zverejnené 11. septembra 2014, prebehlo hodnotenie návrhov uchádzajúcich sa o podporu a Komisia zostavila zoznam návrhov, ktoré boli vybrané na poskytnutie finančnej podpory [Európskej] únie. Dňa 10. júla 2015 koordinačný výbor NPE, zložený zo zástupcov členských štátov, vydal k tomuto predbežnému zoznamu pozitívne stanovisko.
S poľutovaním Vám musíme oznámiť, že Váš návrh nebol vo vyššie opísanom postupe úspešný, a to z nasledujúcich dôvodov:
…
V súčasnosti [Komisia] vykonáva ďalšie kroky smerujúce k prijatiu rozhodnutia o výbere a poskytnutí grantu na opatrenia slúžiace na realizáciu projektov spoločného záujmu v rámci [NPE] v oblasti transeurópskej dopravnej siete. V málo pravdepodobnom prípade, v ktorom prijatie tohto rozhodnutia povedie k zmenám týkajúcim sa Vášho návrhu, o tom budete osobitne informovaný e‑mailom.
…
Akákoľvek Vami položená otázka a akákoľvek odpoveď z našej strany alebo zo strany Komisie, alebo podanie akejkoľvek sťažnosti z Vašej strany z dôvodu nesprávneho právneho postupu nemôže mať za cieľ, ani za následok predĺženie lehôt stanovených pre podanie žaloby o neplatnosť proti rozhodnutiu Komisie oznámenému touto správou, ktorú je potrebné podať do dvoch mesiacov od prijatia tejto správy. Všeobecný súd Európskej únie je súdom, ktorý je príslušný rozhodovať o žalobe o neplatnosť:
…
Tím pracovníkov INEA poverený hodnotením návrhov.“
Komisia v nadväznosti na výzvu na predkladanie návrhov, na ktorú Spliethoff odpovedala, prijala 31. júla 2015 vykonávacie rozhodnutie. Projekt spoločnosti Spliethoff sa na tomto zozname nenachádzal.
Konanie pred Všeobecným súdom a napadnuté uznesenie
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 25. septembra 2015 podala Spliethoff žalobu proti Komisii, ktorou sa domáha zrušenia rozhodnutia, ktoré bolo údajne obsiahnuté v e‑maile zo 17. júla 2015.
Samostatným podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 18. decembra 2015 Komisia vzniesla námietku neprípustnosti na základe článku 130 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
Na podporu svojej námietky neprípustnosti Komisia uviedla dva dôvody neprípustnosti týkajúce sa jednak skutočnosti, že e‑mail zo 17. júla 2015 bol prípravným opatrením, a teda nie je napadnuteľným aktom, a jednak skutočnosti, že žalobu nemožno platne podať proti Komisii, ktorá nie je autorom e‑mailu zo 17. júla 2015.
Spliethoff vo svojich pripomienkach k námietke neprípustnosti uviedla, že hoci e‑mail zo 17. júla 2015 zaslala INEA, jeho predmetom bolo informovanie spoločnosti Spliethoff o rozhodnutí Komisie, ktorým sa zamieta jej návrh, a že v každom prípade daný e‑mail mohla takýmto spôsobom interpretovať, keďže nevedela o existencii vykonávacieho rozhodnutia z 31. júla 2015, a tým bola znením e‑mailu zo 17. júla 2015 uvedená do omylu. Spliethoff takisto žiadala, aby v prípade, že bude rozhodnuté, že rozhodnutie Komisie, ktorým sa zamieta jej návrh, je vykonávacie rozhodnutie z 31. júla 2015, Všeobecný súd rozhodol, že jej žaloba smeruje proti tomuto rozhodnutiu.
V bodoch 17 až 25 napadnutého uznesenia Všeobecný súd v prvom rade preskúmal dôvodnosť druhého dôvodu neprípustnosti založeného na tom, že Komisia nie je autorom e‑mailu zo 17. júla 2015.
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 19 napadnutého uznesenia pripomenul, že žaloby síce v zásade musia byť namierené proti autorovi napadnutého aktu, ale v určitých prípadoch sa akty prijaté na základe delegovaných právomocí pripisujú delegujúcej inštitúcii, a to najmä v situácii, keď autor aktu vykonáva len konzultačnú právomoc alebo keď prijatie rozhodnutia, ktorého zrušenie sa požaduje, podlieha predchádzajúcemu súhlasu delegujúcej inštitúcie.
Po tom, čo Všeobecný súd v bodoch 20 a 21 napadnutého uznesenia vymenoval právomoci, ktoré Komisia delegovala podľa nariadenia č. 58/2003 na INEA, v bode 22 tohto uznesenia rozhodol, že INEA je autorom aktu napadnutého na tomto súde, t. j. e‑mailu zo 17. júla 2015 prijatého na základe právomocí delegovaných Komisiou na základe nariadenia č. 58/2003, pričom sa nepreukázalo, že by sa táto inštitúcia na tom podieľala.
V súvislosti s argumentom spoločnosti Spliethoff, podľa ktorého táto spoločnosť interpretovala e‑mail zo 17. júla 2015 tak, že pochádza od INEA a že daným e‑mailom sa jej oznamuje rozhodnutie Komisie o grante, Všeobecný súd v bode 23 napadnutého uznesenia konštatoval, že INEA je poverená oznamovať rozhodnutia Komisie a sama nie je oprávnená prijímať rozhodnutia o grantoch v rámci NPE. Všeobecný súd dodal, že z preskúmania prvého dôvodu neprípustnosti vyplýva, že v čase zaslania uvedeného e‑mailu ešte stále prebiehalo konanie, v rámci ktorého mala Komisia prijať rozhodnutie o výbere a poskytnutí grantov.
Všeobecný súd z toho v bode 24 napadnutého uznesenia vyvodil záver, že žalobu spoločnosti Spliethoff treba zamietnuť ako neprípustnú, keďže bola podaná proti Komisii, ktorá nebola autorom e‑mailu zo 17. júla 2015.
Z bodu 25 napadnutého uznesenia však vyplýva, že Všeobecný súd považoval za vhodné vyjadriť sa aj k prvému dôvodu neprípustnosti založenému na tom, že e‑mail zo 17. júla 2015 je prípravným aktom, a preto ho nemožno napadnúť žalobou.
Všeobecný súd v tejto súvislosti v bode 32 napadnutého uznesenia uviedol, že hoci znenie tohto e‑mailu tým, že obsahovalo informácie o opravných prostriedkoch, ktoré môže Spliethoff podať, a o lehotách na ich podanie, vyvolalo u danej spoločnosti dojem o oznámení konečného rozhodnutia Komisie, uvedený e‑mail ale viackrát výslovne odkázal na konanie prebiehajúce na Komisii a informoval Spliethoff, že jej návrh nebol v štádiu prebiehajúceho konania vybraný.
Po tom, čo Všeobecný súd v bode 33 napadnutého uznesenia pripomenul, že e‑mail zo 17. júla 2015 spresnil, že konanie, ktorého predmetom je prijatie rozhodnutia Komisie o výbere projektov a poskytnutí grantov, stále prebieha a je možné, avšak málo pravdepodobné, že prijatie tohto rozhodnutia povedie k zmenám týkajúcim sa návrhu spoločnosti Spliethoff, v bodoch 34 a 35 napadnutého uznesenia konštatoval, že z uvedeného e‑mailu vyplýva, že Komisia ešte v tomto konaní definitívne neposúdila návrhy a v tomto ohľade zaujala konečné stanovisko až formou prijatia vykonávacieho rozhodnutia z 31. júla 2015.
V dôsledku toho Všeobecný súd v bode 37 napadnutého uznesenia uznal dôvodnosť aj prvého dôvodu neprípustnosti.
V súvislosti s návrhom spoločnosti Spliethoff, aby v prípade, že by sa Všeobecný súd domnieval, že rozhodnutie, ktorým sa zamietol jej návrh, je vykonávacie rozhodnutie z 31. júla 2015, aby považoval jej žalobu za žalobu proti tomuto rozhodnutiu, Všeobecný súd v bode 38 napadnutého uznesenia uviedol, že jeho rokovací poriadok a judikatúra neumožňujú rozšíriť predmet sporu o návrh na zrušenie vykonávacieho rozhodnutia z 31. júla 2015.
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 39 napadnutého uznesenia pripomenul, že článok 86 ods. 1 jeho rokovacieho poriadku stanovuje, že ak je akt, ktorého zrušenie sa navrhuje, nahradený alebo zmenený iným aktom s rovnakým predmetom, žalobca môže upraviť žalobu tak, aby prihliadala na túto novú okolnosť. Všeobecný súd však spresnil, že toto ustanovenie sa nevzťahuje na prípady, keď predmetom žaloby nie je konečný akt. Všeobecný súd zároveň uviedol, že pred doplnením článku 86 do rokovacieho poriadku rozšírenie predmetu žaloby judikatúra pripúšťala pri aktoch, ktoré sú svojou povahou a hlavným predmetom identické s aktmi, ktorých sa týkalo podanie na začatie konania.
V bode 40 napadnutého uznesenia Všeobecný súd uviedol, že e‑mail zo 17. júla 2015 mal len predbežný charakter, a teda nepredstavoval konečný akt, a že z tohto dôvodu nemal právne účinky, ktoré by mohli byť nahradené alebo rozšírené neskorším rozhodnutím, akým je vykonávacie rozhodnutie z 31. júla 2015. Všeobecný súd zároveň pripomenul, že neskorší akt prijatý v priebehu konania nemožno považovať za novú okolnosť, pre ktorú by žalobkyňa mohla upraviť svoje návrhy bez zmeny samotného predmetu sporu.
Všeobecný súd preto v bode 41 napadnutého uznesenia zamietol návrh spoločnosti Spliethoff na úpravu jej žaloby.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy Všeobecný súd v bode 42 napadnutého uznesenia vyhlásil žalobu, ktorú podala Spliethoff, za neprípustnú.
Návrhy účastníkov konania pred Súdnym dvorom
Spliethoff navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnuté uznesenie,
–
vrátil vec Všeobecnému súdu a
–
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania, vrátane trov konania pred Všeobecným súdom.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–
vyhlásil odvolanie v celom rozsahu alebo čiastočne za neprípustné alebo subsidiárne ho zamietol ako nedôvodné a
–
zaviazal Spliethoff na náhradu trov konania.
O odvolaní
Na podporu svojho odvolania Spliethoff uvádza tri odvolacie dôvody založené na nesprávnom právnom posúdení zo strany Všeobecného súdu tým, že vyhlásil žalobu za neprípustnú z dôvodov, že táto žaloba bola podaná proti Komisii, že e‑mail zo 17. júla 2015 mal iba predbežný charakter a že návrhu spoločnosti Spliethoff, aby sa jej žaloba považovala za žalobu proti vykonávaciemu rozhodnutiu z 31. júla 2015, nemožno vyhovieť.
Vzhľadom na vzájomnú previazanosť treba preskúmať spoločne prvý a tretí odvolací dôvod.
Argumentácia účastníkov konania
Svojím prvým odvolacím dôvodom Spliethoff vytýka Všeobecnému súdu, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že rozhodol, že INEA je autorom e‑mailu zo 17. júla 2015, a vyhlásil jej žalobu za neprípustnú z dôvodu, že je namierená proti Komisii.
Spliethoff v tejto súvislosti tvrdí, že aktom napadnutým na Všeobecnom súde je rozhodnutie Komisie o zamietnutí jej návrhu. INEA je síce autorom e‑mailu zo 17. júla 2015, ktorým dané rozhodnutie oznamuje spoločnosti Spliethoff, nie je však autorom samotného rozhodnutia. Uvedené jasne vyplýva z obsahu uvedeného e‑mailu, ktorý odkazuje na „rozhodnutie Komisie oznámené touto správou“.
Spliethoff z toho vyvodzuje, že predmetná vec sa odlišuje od vecí, v ktorých boli vydané rozsudky citované v bodoch 19 až 21 napadnutého uznesenia, pretože v týchto veciach dotknutá agentúra skutočne bola autorom predmetného rozhodnutia a Komisia sa nepodieľala na prijatí tohto rozhodnutia. V dôsledku toho je nesprávne konštatovanie Všeobecného súdu v bode 22 napadnutého uznesenia, že „INEA je autorom napadnutého aktu, v tomto prípade e‑mailu zo 17. júla 2015, ktorý bol prijatý na základe právomocí delegovaných Komisiou…, pričom sa nepreukázalo, že táto inštitúcia sa na tom podieľala“.
Spliethoff dopĺňa, že akt napadnutý na Všeobecnom súde nemožno pripísať agentúre INEA, pretože výlučne Komisia má v konaní o výbere návrhov, ktoré budú mať v rámci NPE nárok na grant, právomoc prijať rozhodnutie o zamietnutí.
Svojím tretím odvolacím dôvodom Spliethoff vytýka Všeobecnému súdu, že sa v bodoch 39 až 41 napadnutého uznesenia dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že odmietol považovať jej žalobu za žalobu smerujúcu proti vykonávaciemu rozhodnutiu z 31. júla 2015.
Spliethoff tvrdí, že konala v dobrej viere, pretože podľa údajov uvedených v e‑maile zo 17. júla 2015 podala v stanovenej lehote žalobu o neplatnosť proti uvedenému e‑mailu na Všeobecný súd. O existencii vykonávacieho rozhodnutia z 31. júla 2015 sa dozvedela až z pripomienok Komisie týkajúcich sa námietky neprípustnosti, v ktorých uvedená inštitúcia tvrdila, že Spliethoff mala napadnúť toto posledné uvedené rozhodnutie.
Komisia podľa spoločnosti Spliethoff rozhodujúcim spôsobom prispela k nedorozumeniu zapríčinenému e‑mailom zo 17. júla 2015 tým, že ju opomenula informovať o existencii vykonávacieho rozhodnutia z 31. júla 2015 a jeho povahe. Na rozdiel od e‑mailu zo 17. júla 2015 toto rozhodnutie neuvádza uplatniteľné opravné prostriedky a neobsahuje žiadnu zmienku o spoločnosti Spliethoff alebo iných neúspešných uchádzačoch a odkazuje len na návrhy, ktoré Komisia vybrala, takže aj v prípade, že by sa Spliethoff včas dozvedela o tomto rozhodnutí, nemohla by z neho vyvodiť, že dané rozhodnutie je pre ňu relevantné.
Spliethoff tvrdí, že za týchto okolností Všeobecný súd mal na účely zabezpečenia jej práva na účinnú súdnu ochranu vychádzať z existencie ospravedlniteľného omylu z jej strany a z tohto dôvodu vyhovieť návrhu, aby sa jej žaloba považovala za žalobu smerujúcu proti vykonávaciemu rozhodnutiu z 31. júla 2015.
Komisia uvádza, že tvrdenia, ktoré predložila Spliethoff v rámci prvého odvolacieho dôvodu, sú neprípustné, lebo sa zhodujú s dôvodmi a tvrdeniami, ktoré už boli predložené Všeobecnému súdu, a že ich cieľom je dosiahnuť opätovné preskúmanie skutkových zistení a právnej kvalifikácie e‑mailu zo 17. júla 2015, čo nie je v právomoci Súdneho dvora v odvolacom konaní. V každom prípade sa tieto tvrdenia opierajú o nesprávny výklad napadnutého uznesenia a judikatúry, na ktorú odkazuje.
V súvislosti s tretím odvolacím dôvodom sa Komisia domnieva, že tvrdenie založené na teórii ospravedlniteľného omylu je novým tvrdením a je teda neprípustné. V každom prípade mimoriadne okolnosti uvádzané spoločnosťou Spliethoff nemôžu spochybniť skutočnosť, že článok 86 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu sa v prejednávanej veci neuplatní.
Posúdenie Súdnym dvorom
O prípustnosti
Podľa ustálenej judikatúry z článku 256 ods. 1 druhého pododseku ZFEÚ a z článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ako aj z článku 168 ods. 1 písm. d) a článku 169 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora vyplýva, že v odvolaní musia byť presne uvedené napádané časti rozhodnutia Všeobecného súdu, ktorého zrušenie sa navrhuje, ako aj právne tvrdenia, ktoré osobitným spôsobom podporujú tento návrh. Požiadavky odôvodnenia, ktoré vyplývajú z týchto ustanovení, nespĺňa odvolanie, ktoré len opakuje alebo doslovne preberá dôvody a tvrdenia, ktoré už boli uvedené pred Všeobecným súdom, vrátane tých, ktoré vychádzali zo skutočností výslovne zamietnutých týmto súdom (rozsudok z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
, bod
a citovaná judikatúra).
Pokiaľ však odvolateľ spochybňuje výklad alebo uplatnenie práva Únie vykonané Všeobecným súdom, môžu sa právne otázky skúmané na prvom stupni v rámci odvolania nanovo prejednať. Ak by totiž odvolateľ nemohol založiť svoje odvolanie na dôvodoch a tvrdeniach už použitých pred Všeobecným súdom, odvolacie konanie by bolo zbavené časti svojho významu. Opravný prostriedok by mal totiž práve preskúmať právne závery Všeobecného súdu o tvrdeniach v prvostupňovom konaní (rozsudok z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
, bod
a citovaná judikatúra).
V prejednávanej veci treba konštatovať, že Spliethoff sa svojím prvým odvolacím dôvodom neobmedzuje len na opakovanie tvrdení uvedených už na prvom stupni, ale jasným spôsobom označuje časti napadnutého uznesenia, ktoré považuje za postihnuté nesprávnym právnym posúdením, a uvádza aj právne tvrdenia na podporu jej návrhu na zrušenie napadnutého uznesenia.
Navyše Spliethoff v rámci prvého odvolacieho dôvodu kritizuje právnu kvalifikáciu e‑mailu zo 17. júla 2015 uskutočnenú Všeobecným súdom.
Prvý odvolací dôvod sa preto musí považovať za prípustný.
Pokiaľ ide o tretí odvolací dôvod, stačí konštatovať, že tvrdenie spoločnosti Spliethoff týkajúce sa teórie ospravedlniteľného omylu, ako to vyplýva z bodu 28 tohto rozsudku, už bolo uvedené pred Všeobecným súdom najmä v pripomienkach spoločnosti Spliethoff k námietke neprípustnosti vznesenej Komisiou. Preto nepredstavuje nové tvrdenie.
Z toho vyplýva, že tretí odvolací dôvod je takisto prípustný.
O veci samej
V rámci prvého a tretieho odvolacieho dôvodu Spliethoff v podstate vytýka Všeobecnému súdu, že vyhovel námietke neprípustnosti vznesenej Komisiou a vyhlásil jej žalobu za neprípustnú, pričom nesprávne rozhodol, že napadnutým aktom bol e‑mail zo 17. júla 2015 a odmietol vyhovieť jej návrhu, aby sa jej žaloba považovala za namierenú proti vykonávajúcemu rozhodnutiu z 31. júla 2015.
Ako bolo pripomenuté v bode 26 tohto rozsudku, námietka neprípustnosti vznesená Komisiou je založená na dvoch dôvodoch neprípustnosti vychádzajúcich jednak z toho, že e‑mail zo 17. júla 2015 je predbežným aktom, a preto ho nemožno napadnúť žalobou, a jednak že žaloba, ktorú podala Spliethoff nemôže byť namierená proti Komisii, ktorá nie je autorom tohto e‑mailu.
Argumentácia, ktorú predniesla Spliethoff v tejto súvislosti, je zameraná, ako to vyplýva z bodov 18 a 27 napadnutého uznesenia, na podporu tvrdenia, že e‑mail zo 17. júla 2015 sa má chápať ako oznámenie konečného rozhodnutia, ktorým Komisia neprijala jej návrh, a že jej žaloba je teda namierená proti Komisii ako autorovi uvedeného zamietavého rozhodnutia. Podľa spoločnosti Spliethoff bolo v skutočnosti predmetom sporu konečné rozhodnutie, ktorým Komisia zamietla jej návrh.
Všeobecný súd zamietol túto argumentáciu a zastával v bodoch 23 a 36 napadnutého uznesenia názor, že aj keď je INEA poverená oznamovať rozhodnutia Komisie a samotná nemá právomoc na prijímanie rozhodnutí o grantoch v rámci NPE, konanie na prijatie rozhodnutia Komisiou týkajúceho sa výberu a poskytnutia grantov ešte stále prebiehalo v deň zaslania e‑mailu zo 17. júla 2015, takže uvedený e‑mail nie je možné vykladať v tom zmysle, že Komisia už prijala rozhodnutie o zamietnutí niektorých návrhov, medzi nimi aj návrhu spoločnosti Spliethoff.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že zo znenia e‑mailu zo 17. júla 2015, ako je uvedený v bode 22 tohto rozsudku, vyplýva, že INEA výslovne informovala Spliethoff o skutočnosti, že jej „návrh [nebol] úspešný“. Je pravda, že INEA spresnila, že konanie na prijatie rozhodnutia Komisie týkajúce sa výberu projektov a poskytnutia grantov ešte prebieha. Dodala ale, že „v málo pravdepodobnom prípade, v ktorom prijatie tohto rozhodnutia povedie k zmenám týkajúcim sa Vášho návrhu, o tom budete osobitne informovaný e‑mailom“. Spliethoff však potom v tejto súvislosti nedostala nijaký iný e‑mail od agentúry INEA alebo Komisie.
Okrem toho Všeobecný súd sám v bode 32 napadnutého uznesenia uznal, že znenie e‑mailu zo 17. júla 2015 tým, že obsahovalo predovšetkým informácie o opravných prostriedkoch, ktoré môže Spliethoff uplatniť, ako aj o lehotách na ich podanie „vyvolalo u danej spoločnosti dojem o oznámení konečného rozhodnutia Komisie“.
Je potrebné tiež zdôrazniť, že nebolo spochybnené, že Spliethoff v deň podania svojej žaloby 25. septembra 2015 nevedela o existencii vykonávacieho rozhodnutia z 31. júla 2015. Je totiž nesporné, že toto rozhodnutie bolo uverejnené na internetovej stránke generálneho riaditeľstva pre mobilitu a dopravu až 12. októbra 2015 a na internetovej stránke agentúry INEA 14. októbra 2015 a že navyše v rozpore s požiadavkami vyplývajúcimi zo všeobecnej zásady riadnej správy vecí verejných nebolo nikdy spoločnosti Spliethoff oznámené.
Ako Komisia uznala vo svojich písomných pripomienkach a ako sám Všeobecný súd uviedol v bode 35 napadnutého uznesenia, práve vykonávacím rozhodnutím z 31. júla 2015 Komisia zamietla návrh spoločnosti Spliethoff.
So zreteľom na všetky uvedené úvahy treba konštatovať, že Spliethoff v deň podania svojej žaloby nemohla vo svojom podaní označiť vykonávacie rozhodnutie z 31. júla 2015 ako rozhodnutie, ktorým Komisia zamietla jej návrh, a na rozdiel toho, ako Všeobecný súd rozhodol v bodoch 23 a 36 napadnutého uznesenia, mohla sa oprávnene domnievať, že e‑mail zo 17. júla 2015 predstavuje oznámenie o zamietnutí jej návrhu Komisiou.
Z toho vyplýva, ako zdôraznila generálna advokátka v bodoch 65 a 67 svojich návrhoch a ako okrem iného Spliethoff výslovne požadovala, Všeobecný súd mal vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci a účel zaručiť spoločnosti Spliethoff právo na účinnú súdnu ochranu uznať, že predmetom žaloby o neplatnosť nebol e‑mail zo 17. júla 2015, na ktorý Spliethoff chybne odkazovala vo svojej žalobe pred Všeobecným súdom, ale konečné rozhodnutie, ktorým Komisia zamietla návrh spoločnosti Spliethoff, teda vykonávacie rozhodnutie z 31. júla 2015.
Ako uviedla generálna advokátka v bodoch 53, 54 a 66 svojich návrhov, to platí ešte viac, keďže žaloba, ktorú podala Spliethoff, bola výslovne namierená proti Komisii a sám Všeobecný súd v bodoch 21 a 23 napadnutého uznesenia uznal, že jedine Komisia mala právomoc na prijatie rozhodnutia o zamietnutí v rámci konania o výbere návrhov vhodných na poskytnutie grantu v rámci NPE.
V dôsledku toho je potrebné konštatovať, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že vyhlásil žalobu, ktorú podala Spliethoff, za neprípustnú z dôvodu, že napadnutým aktom bol e‑mail zo 17. júla 2015, a zamietol návrh spoločnosti Spliethoff, aby sa jej žaloba považovala za žalobu podanú proti vykonávajúcemu rozhodnutiu z 31. júla 2015.
Prvému a tretiemu odvolaciemu dôvodu preto treba vyhovieť, a teda zrušiť napadnuté uznesenie bez toho, aby bolo potrebné preskúmať druhý odvolací dôvod.
O žalobe pred Všeobecným súdom
V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu buď sám vydať konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje, alebo vrátiť vec Všeobecnému súdu na rozhodnutie.
Vzhľadom na to, že v prejednávanej veci Všeobecný súd vyhlásil žalobu za neprípustnú bez toho, aby rozhodol vo veci samej, Súdny dvor usudzuje, že stav konan ia nedovoľuje rozhodnúť v prejednávanom spore. Vec preto treba vrátiť Všeobecnému súdu na ďalšie konanie.
O trovách
Vzhľadom na to, že vec sa vracia Všeobecnému súdu na ďalšie konanie, o trovách tohto odvolacieho konania sa rozhodne neskôr.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:

1.
Uznesenie Všeobecného súdu Európskej únie z 11. októbra 2016, Spliethoff’s Bevrachtingskantoor/Komisia (
T‑564/15
, neuverejnené,
EU:T:2016:611
), sa zrušuje.

2.
Vec sa vracia Všeobecnému súdu Európskej únie.

3.
O trovách konania sa rozhodne neskôr.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.