CELEX: 62016CJ0383
Ennakkoratkaisupyyntö
Yhteinen markkinajärjestely
Eläinten suojelu kuljetuksen aikana
Vientituet
Asetus (EU) N:o 817/2010
Asetus (EY) N:o 1/2005
Velvollisuus päivittää jäljennös reittisuunnitelmasta siihen asti, kunnes eläimet saapuvat lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan
Liikaa maksettujen määrien periminen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee eläinten suojelusta kuljetuksen ja siihen liittyvien toimenpiteiden aikana sekä direktiivien 64/432/ETY ja 93/119/EY ja asetuksen (EY) N:o 1255/97 muuttamisesta 22.12.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2005 (
EUVL 2005, L 3, s. 1
ja oikaisu
EUVL 2011, L 336, s. 86
) 5 artiklan 4 kohdan, 8 artiklan 2 kohdan ja liitteessä II olevien 3 ja 7 kohdan sekä yksityiskohtaisten sääntöjen säätämisestä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 nojalla elävien nautaeläinten hyvinvointia kuljetuksen aikana koskevien, vientitukia myönnettäessä noudatettavien vaatimusten osalta 16.9.2010 annetun komission asetuksen (EU) N:o 817/2010 (
EUVL 2010, L 245, s. 16
) 3 artiklan 1 kohdan ja 4, 5 ja 7 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Vion Livestock BV (jäljempänä Vion) ja Staatssecretaris van Economische Zaken (talousasioista vastaava valtiosihteeri, Alankomaat) (jäljempänä valtiosihteeri) ja joka koskee Vionin elävien nautojen Libanoniin viennin yhteydessä saamien vientitukien takaisin perimistä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus N:o 1/2005
Asetuksen N:o 1/2005 11 perustelukappaleessa todetaan, että jotta varmistetaan kyseisen asetuksen yhdenmukainen ja tehokas soveltaminen kaikkialla Euroopan unionissa sen pääperiaatteen mukaisesti, jonka mukaan eläimiä ei saa kuljettaa niin, että ne voivat loukkaantua tai kärsiä tarpeettomasti, on aiheellista laatia yksityiskohtaiset säännökset, joissa käsitellään erityyppisiin kuljetuksiin liittyviä erityistarpeita.
Asetuksen N:o 1/2005 1 artiklan, jossa määritellään kyseisen asetuksen soveltamisala, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan [unionissa] tapahtuviin elävien selkärankaisten eläinten kuljetuksiin, myös erityistarkastuksiin, joita viranomaiset tekevät [unionin] tullialueelle saapuville tai sieltä lähteville kuljetuserille.”
Kyseisen asetuksen 5 artiklan, jonka otsikko on ”Eläinkuljetusten suunnittelua koskevat velvollisuudet”, 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden välisten sekä kolmansista maista ja kolmansiin maihin suoritettavien, kotieläiminä pidettävien muiden kuin rekisteröityjen hevoseläinten sekä nauta-, lammas-, vuohi- ja sikaeläinten pitkien kuljetusten osalta eläinkuljettajien ja järjestäjien on noudatettava liitteessä II annettuja reittisuunnitelmaa koskevia säännöksiä.”
Mainitun asetuksen 8 artiklan, jonka otsikko on ”Eläimistä vastaavat”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Eläimistä vastaavien on tarkastettava kaikki siirto- tai määräpaikkaan saapuvat eläimet ja todettava, ovatko eläimet tai ovatko ne olleet jäsenvaltioiden välisessä tai kolmansista maista ja kolmansiin maihin suoritettavassa pitkässä kuljetuksessa. Kotieläiminä pidettävien muiden kuin rekisteröityjen hevoseläinten sekä kotieläiminä pidettävien nauta-, lammas-, vuohi- ja sikaeläinten pitkien kuljetusten osalta eläimistä vastaavien on noudatettava liitteessä II annettuja reittisuunnitelmaa koskevia säännöksiä.”
Saman asetuksen 14 artiklan, jonka otsikko on ”Reittisuunnitelmiin liittyvät tarkastukset ja muut toimenpiteet, jotka toimivaltaisen viranomaisen on toteutettava ennen pitkiä kuljetuksia”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden välisten sekä kolmansista maista ja kolmansiin maihin suoritettavien, kotieläiminä pidettävien [kyseisten] eläinten pitkien kuljetusten osalta lähtöpaikan toimivaltaisen viranomaisen on:
a)
tehtävä asianmukaisia tarkastuksia sen varmistamiseksi, että
i)
reittisuunnitelmassa ilmoitetuilla eläinkuljettajilla on vastaavat voimassa olevat eläinkuljettajaluvat, voimassa olevat pitkässä kuljetuksessa käytettävän kuljetusvälineen hyväksymistodistukset sekä voimassa olevat kuljettajien ja hoitajien pätevyystodistukset;
ii)
järjestäjän toimittama reittisuunnitelma on realistinen ja tehty tämän asetuksen säännösten mukaisesti;
b)
jos a alakohdassa tarkoitettujen tarkastusten tulokset eivät ole tyydyttäviä, vaadittava järjestäjää tekemään muutoksia pitkää kuljetusta koskeviin järjestelyihin niin, että kuljetus täyttää tämän asetuksen vaatimukset;
c)
jos a alakohdassa tarkoitettujen tarkastusten tulokset ovat tyydyttävät, toimivaltaisen viranomaisen on leimattava reittisuunnitelma;
– –”
Asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II, jonka otsikko on ”Reittisuunnitelma”, olevissa 1–3, 7 ja 8 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.
Pitkää kuljetusmatkaa suunnittelevan henkilön on laadittava, leimattava ja allekirjoitettava kaikki reittisuunnitelman sivut tämä liitteen säännösten mukaisesti.
2.
Reittisuunnitelmassa on oltava seuraavat osat:
Osa 1 – Suunnittelu
Osa 2 – Lähtöpaikka
Osa 3 – Määräpaikka
Osa 4 – Eläinkuljettajan ilmoitus
Osa 5 – Säännönvastaisuuksia koskevan raportin malli
– –
3.
Järjestäjän on
a)
annettava kullekin reittisuunnitelmalle erillinen tunnistusnumero;
b)
varmistettava, että lähtöpaikan toimivaltainen viranomainen saa eläinlääkintätodistusten numeroita lukuun ottamatta asianmukaisesti täytetyn ja allekirjoitetun kappaleen reittisuunnitelman osasta 1 määrittelemällään tavalla kahden arkipäivän kuluessa ennen lähtöä;
– –
e)
varmistettava, että reittisuunnitelma on eläinten mukana kuljetusmatkan ajan määräpaikkaan asti tai kolmansiin maihin vietäessä ainakin poistumispaikkaan asti.
– –
7.
Jos eläimet viedään kolmanteen maahan, eläinkuljettajan on annettava reittisuunnitelma virkaeläinlääkärille poistumispaikassa.
Jos kyseessä on elävien nautaeläinten tuettu vienti, reittisuunnitelman osaa 3 ei tarvita, jos maatalouslainsäädännössä säädetään raportin laatimisesta.
8.
Reittisuunnitelman osassa 3 tarkoitetun eläinkuljettajan on säilytettävä:
a)
jäljennös täytetystä reittisuunnitelmasta;
– –
Edellä a ja b alakohdassa tarkoitetut asiakirjat on kuukauden kuluessa niiden täyttämisestä annettava sen toimivaltaisen viranomaisen, joka on antanut eläinkuljettajalle hyväksynnän, ja pyynnöstä lähtöpaikan toimivaltaisen viranomaisen saataville; eläinkuljettajan on säilytettävä asiakirjat vähintään kolmen vuoden ajan tarkastuksesta lukien.
Edellä a alakohdassa tarkoitetut asiakirjat on palautettava lähtöpaikan toimivaltaiselle viranomaiselle kuukauden kuluessa kuljetusmatkan päättymisestä – –”
Asetuksen N:o 1/2005 liitteen II lisäys muodostuu eri osista, joista kukin sisältää vakiolomakkeen. Tämän lisäyksen 3 osassa on lomake, jonka otsikko on ”Määräpaikka”. Tämän lomakkeen 4 kohdassa täsmennetään mainitun lomakkeen 1 kohdassa tarkoitetut ”tehdyt tarkastukset”, jotka on tehnyt lomakkeen 1 kohdassa tarkoitettu ”eläimistä määräpaikassa vastaava/virkaeläinlääkäri”. Yksi näistä – saman lomakkeen 4.5 kohdassa mainituista – tarkastuksista koskee kohdetta ”Reittisuunnitelma ja kuljetusmatka-aikarajoitukset”. Lisäksi saman lisäyksen 4 osassa on eläinkuljettajan ilmoituslomake, joka kuljettajan on täytettävä kuljetusmatkan aikana. Tässä ilmoituksessa on mainittava tosiasiallisen reitin (lepo-, siirto- ja poistumispaikat) osalta paikat ja osoitteet, saapumis- ja lähtöpäivät ja ‑ajat, pysähdysten pituus ja syy, syyt, joiden vuoksi tosiasiallinen reitti poikkeaa suunnitellusta, muut huomaukset sekä kuljetusmatkan aikana loukkaantuneiden ja/tai kuolleiden eläinten lukumäärä ja syy. Eläinkuljettajan on allekirjoitettava mainittu ilmoitus.
Asetus N:o 817/2010
Asetuksen N:o 817/2010 kolmannen perustelukappaleen mukaan ”eläinten hyvinvointivaatimusten noudattamisen takaamiseksi olisi otettava käyttöön seurantajärjestelmä, jossa edellytetään tehtäviksi pakollisia tarkastuksia toimipaikassa, jonka kautta eläimet poistuvat [unionin] tullialueelta, ja [unionin] tullialueelta poistumisen jälkeen silloin, kun kuljetusväline on vaihtunut, sekä myös lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa sijaitsevassa ensimmäisessä purkauspaikassa”.
Asetuksen N:o 817/2010 1 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”CN-koodiin 0102 kuuluvien elävien nautaeläinten, jäljempänä ’eläimet’, vientitukien maksaminen [maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) 22.10.2007 annetun neuvoston] asetuksen (EY) N:o 1234/2007 [(
EUVL 2007, L 299, s. 1
)] 168 artiklan nojalla edellyttää, että kun eläimiä kuljetetaan lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan, noudatetaan asetuksen [N:o 1/2005] 3–9 artiklaa, mainituissa artikloissa tarkoitettuja liitteitä ja tätä asetusta.”
Asetuksen N:o 817/2010 2 artiklan, jonka otsikko on ”Tarkastukset [unionin] tullialueella”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Poistumispaikan virkaeläinlääkärin on – – todennettava niiden eläinten osalta, joita koskeva vienti-ilmoitus on hyväksytty, että:
a)
asetuksessa [N:o 1/2005] säädettyjä vaatimuksia on noudatettu – –lähtöpaikasta poistumispaikkaan asti;
ja
b)
loppumatkan kuljetusolosuhteet ovat asetuksen [N:o 1/2005] mukaiset ja tarvittavat järjestelyt on toteutettu mainitun asetuksen noudattamisen varmistamiseksi siihen saakka, kun eläimet puretaan ensimmäisen kerran lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa.
Tarkastukset tehneen virkaeläinlääkärin on laadittava tämän asetuksen liitteessä I annetun mallin mukainen kertomus, jossa vahvistetaan, ovatko ensimmäisen alakohdan mukaisesti tehtyjen tarkastusten tulokset hyväksyttävät vai ei-hyväksyttävät.
Poistumispaikan vastaavan eläinlääkintäviranomaisen on säilytettävä kyseinen kertomus vähintään kolmen vuoden ajan. Maksajavirastolle on lähetettävä jäljennös kertomuksesta.”
Asetuksen N:o 817/2010 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Tarkastukset kolmansissa maissa”, säädetään seuraavaa:
”1.   Sen jälkeen kun eläimet ovat poistuneet [unionin] tullialueelta, viejän on varmistettava, että eläimet tarkastetaan:
a)
paikassa, jossa kuljetusvälinettä vaihdetaan, paitsi silloin kun kuljetusvälineen vaihtoa ei ollut suunniteltu vaan se johtuu poikkeuksellisista ja odottamattomista olosuhteista;
b)
paikassa, jossa eläimet puretaan ensimmäisen kerran lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa.
2.   Jäsenvaltion – – tätä tarkoitusta varten hyväksymä ja valvoma kansainvälinen tarkastus- ja valvontavirasto tai jäsenvaltion virallinen laitos vastaa 1 kohdassa säädettyjen tarkastusten tekemisestä.
– –
Tarkastukset tehneen eläinlääkärin on laadittava kaikista 1 kohdan nojalla tehdyistä tarkastuksista kertomus tämän asetuksen liitteissä III ja IV olevien mallien mukaisesti.”
Kyseisen asetuksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Vientitukien maksumenetelmä”, säädetään seuraavaa:
”1.   Viejän on ilmoitettava kaikki tarvittavat kuljetusta koskevat tiedot viimeistään vienti-ilmoitusta jättäessään sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa vienti-ilmoitus hyväksytään.
– –
2.   – – vientituen maksuhakemukseen on liitettävä – –:
a)
tämän asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu asianmukaisesti täytetty asiakirja;
ja
b)
tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetut kertomukset.
3.   Jos viejästä riippumattomista syistä 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tarkastuksia ei voitu tehdä, toimivaltainen viranomainen voi viejän perustellusta pyynnöstä hyväksyä muut asiakirjat, joiden perusteella toimivaltainen viranomainen katsoo, että asetusta [N:o 1/2005] on noudatettu.”
Kyseisen asetuksen 5 artiklan, jonka otsikko on ”Vientitukien maksamatta jättäminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Toisen alakohdan mukaisesti lasketun vientituen eläinkohtaista kokonaismäärää ei makseta:
a)
eläimistä, jotka ovat kuolleet kuljetuksen aikana, ellei 2 kohdasta muuta johdu;
– –
c)
eläimistä, joiden osalta toimivaltainen viranomainen toteaa 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen asiakirjojen ja/tai kaikkien muiden hallussaan olevien tämän asetuksen noudattamista koskevien todisteiden perusteella, että asetuksen [N:o 1/2005] 3–9 artiklaa ja mainituissa artikloissa tarkoitettuja liitteiden säännöksiä ei ole noudatettu.
– –”
Asetuksen N:o 817/2010 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Liikaa maksettujen määrien periminen”, säädetään seuraavaa:
”Jos tuen maksamisen jälkeen todetaan, että asetusta [N:o 1/2005] ei ole noudatettu, tuen asianomaista osuutta, johon sisältyy tarvittaessa tämän asetuksen 6 artiklan nojalla sovellettu seuraamus, pidetään perusteettomasti maksettuna, ja se peritään takaisin [maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 7.7.2009 annetun komission] asetuksen (EY) N:o 612/2009 [(
EUVL 2009, L 186, s. 1
)] 49 artiklan mukaisesti.”
Asetuksen N:o 817/2010 liite IV sisältää mallin tarkastuskertomuksesta paikassa, jossa eläimet puretaan ensimmäisen kerran lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa. Yksi kentistä, jonka otsikko on ”Tehdyt tarkastukset”, on varattu tiedoille ”reittisuunnitelmaa koskevat asiakirjat”.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Vuoden 2010 lopulla Vion vei Libanoniin 36 elävää nautaa. Ne kuljetettiin ensin kuorma-autolla Woerdenista (Alankomaat) Koperiin (Slovenia), jossa ne siirrettiin nautaeläinten kuljetukseen soveltuvaan alukseen. Tämän jälkeen naudat poistuivat unionin alueelta meriteitse kuljetettaviksi Beirutiin (Libanon).
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan eläinkuljettaja antoi reittisuunnitelman unionista poistumispaikan virkaeläinlääkärille Koperissa, joten tämän suunnitelman alkuperäistä kappaletta ei voitu päivittää Beirutiin asti.
Vion oli asetuksen N:o 1/2005 mukaisesti esittänyt Alankomaiden toimivaltaiselle hallintoviranomaiselle ennen matkaa reittisuunnitelman, jonka osassa 1, jonka otsikko oli ”Suunnittelu”, täsmennettiin, että kuljetuksen kokonaiskeston oli määrä olla seitsemän päivää, että lähtöpaikka oli Woerden ja että määräpaikka oli Beirut. Kuljetuksen oli määrä alkaa 9.9.2010 ilman, että lähtöaikaa oli täsmennetty, ja päättyä 16.9.2010. Lopuksi ilmoitettiin, että eläimet lepäävät Münchenissä (Saksa) ja että ne kuljetetaan aluksella Koperiin.
Vaikka naudat piti kuljettaa Libanoniin, pääasiassa kyseessä olevan reittisuunnitelman osassa 3, jonka otsikko on ”Määräpaikka”, mainitaan Koper ja Slovenia määräpaikkana ja määräjäsenvaltiona. Kyseisen reittisuunnitelman osassa 4 olevassa ”Eläinkuljettajan ilmoituksessa” ilmoitetaan, että eläimet olivat saapuneet 10.9.2010 kello 10.50 Koperiin ja että tämä päivä ja kellonaika vastaavat määräpaikkaan saapumisen päivää ja kellonaikaa. Sitä vastoin mainittu reittisuunnitelma ei sisällä tietoja kuljetuksen kulusta Koperissa olleen aluksen lähdön ja sen saapumisen Beirutiin väliseltä ajalta.
Eläimet purettiin aluksesta 22.9.2010 kello 11.15–13.30, ja Beirutissa toimiva riippumaton eläinlääkäri tarkasti ne asetuksen N:o 817/2010 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Kyseisen eläinlääkärin samana päivänä päiväämän ja allekirjoittaman kertomuksen perusteella Control Union Nederland, joka on Vionin lukuun toimiva yhtiö, varmensi 12.10.2010, että asetusten N:o 1/2005 ja N:o 817/2010 säännöksiä oli noudatettu.
Valtiosihteeri vaati kuitenkin 4.2.2014 tekemällään päätöksellä Vionilta sille maksettujen 5292,92 euron suuruisten vientitukien palauttamista; tähän määrään lisättiin 577,40 euroa 10 prosentin korotuksena sekä korkoina. Valtiosihteeri moitti Vionin eläinkuljettajaa siitä, että tämä oli täyttänyt reittisuunnitelman osan 4 vain unionista poistumispaikkaan asti eikä eläinten lopulliseen määräpaikkaan asti. Siten tämän kuljettajan ilmoituksen perusteella matkan piti päättyä Koperiin eikä jatkua Beirutiin asti.
Koska valtiosihteeri hylkäsi Vionin tekemän oikaisuvaatimuksen 18.6.2014 tehdyllä päätöksellä, Vion nosti kanteen College van Beroep voor het bedrijfslevenissä (kauppaoikeudellinen ylempi hallintotuomioistuin, Alankomaat).
Vion ja valtiosihteeri ovat eri mieltä siitä, onko pitkäkestoisen eläintenkuljetuksen yhteydessä olemassa velvollisuus säilyttää ja pitää reittisuunnitelma yksinomaan unionin alueelta poistumispaikkaan asti vai laajemmin lopulliseen määränpäähän asti ja siten siihen asti, kunnes eläimet saapuvat kyseessä olevaan kolmanteen maahan.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tältä osin, että sillä on vakavia vaikeuksia tulkita unionin oikeutta, kun otetaan huomioon sen mukaan yhtäältä asetuksen N:o 817/2010 4, 5 ja 7 artiklan ja toisaalta asetuksen N:o 1/2005 5 artiklan 4 kohdan ja kyseisen asetuksen liitteessä II olevan 3 kohdan välillä vallitsevat eroavuudet. Sen mielestä sekä Vionin että valtiosihteerin puoltama kanta ovat asiassa merkityksellisiä.
Asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevien 3 ja 7 kohdan sanamuodon perusteella ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee Vionin tavoin sitä, voiko kuljetuksen järjestäjä säilyttää reittisuunnitelman aina matkan lopulliseen määräpaikkaan asti eli kyseessä olevaan kolmanteen maahan asti. Se on kuitenkin vakuuttunut siitä, että kolmannessa maassa olevan lopullisen määräpaikan ensimmäisen purkauspaikan eläinlääkäri voi tosiasiallisesti varmistaa asetuksen N:o 1/2005 noudattamisen vain reittisuunnitelman perusteella.
Asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevasta 7 kohdasta johtuva velvollisuus antaa reittisuunnitelma unionista poistumispaikan virkaeläinlääkärille estää siten viejää esittämästä kolmannessa maassa olevan lopullisen määräpaikan ensimmäisen purkauspaikan eläinlääkärille todistetta siitä, että se on tosiasiallisesti noudattanut kyseisen asetuksen 3–9 artiklaa sekä sen liitteitä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa kuitenkin, että valtiosihteerin esittämä väite perustuu myös vakaisiin argumentteihin. Erityisesti asetuksen N:o 1/2005 11 perustelukappale voi kattaa kokonaisuudessaan matkan kolmanteen maahan, kun siinä todetaan, että eläimiä ei saa kuljettaa niin, että ne voivat loukkaantua tai kärsiä tarpeettomasti.
Lisäksi asetuksen N:o 817/2010 useissa säännöksissä asetetaan vientituen maksamisen edellytykseksi asetuksen N:o 1/2005 noudattaminen, mikä kolmannessa maassa sijaitsevan lopullisen määräpaikan ensimmäisen purkauspaikan eläinlääkärin on varmistettava. Jotta tällainen tarkastus olisi tehokas, edellytyksenä on, että reittisuunnitelmaa pidetään mainittuun kolmanteen maahan saapumiseen asti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan toisenlainen ratkaisu johtaisi sen estämiseen, että sitä osaa kuljetuksesta, joka tapahtui kolmannen maan alueella, voitaisiin valvoa reittisuunnitelman avulla.
Näissä olosuhteissa College van Beroep voor het bedrijfsleven on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen N:o 1/2005] 5 artiklan 4 kohtaa ja 8 artiklan 2 kohtaa, luettuina yhdessä kyseisen asetuksen liitteessä II annettujen reittisuunnitelmaa koskevien säännösten kanssa, tulkittava siten, että ne sisältävät kuljetuksen järjestäjälle ja/tai eläimistä vastaavalle velvoitteen siitä, että jos eläinten kuljetus suoritetaan kolmanteen maahan, reittisuunnitelma on pidettävä kolmannessa maassa sijaitsevaan määräpaikkaan asti?
2)
Onko [asetuksen N:o 817/2010] 5 ja 7 artiklaa, luettuina yhdessä kyseisen asetuksen 4 artiklan kanssa, tulkittava siten, että vientituet on perittävä takaisin, jos reittisuunnitelmaa ei pidetä kolmannessa maassa sijaitsevaan määräpaikkaan asti sen takia, että eläinkuljettaja on täyttänyt asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevassa 7 kohdassa säädetyn velvoitteen reittisuunnitelman antamisesta virkaeläinlääkärille poistumispaikassa?
3)
Onko asetuksen N:o 817/2010 5 ja 7 artiklaa, luettuina yhdessä kyseisen asetuksen 4 artiklan kanssa, tulkittava siten, että vientituet on perittävä takaisin, jos viejä ei voi todistaa, että asetuksen N:o 1/2005 vaatimukset on täytetty, siinä tilanteessa, ettei eläinlääkäri voi asetuksen N:o 817/2010 3 artiklan 1 kohdan perusteella kolmannessa maassa tehtävien tarkastusten puitteissa tutkia, ovatko reittisuunnitelmaa koskevat asiakirjat (reittisuunnitelma) tyydyttäviä eli ovatko ne asetuksen N:o 1/2005 mukaisia (eikä hän näin ollen voi myöskään lausua, että tarkastusten tulokset ovat tyydyttäviä), sen takia, että eläinkuljettaja on antanut reittisuunnitelman virkaeläinlääkärille poistumispaikassa?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Kysymyksillään, joita on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko asetuksen N:o 817/2010 7 artiklaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 ja 2 kohdan ja 2 artiklan 2 kohdan sekä asetuksen N:o 1/2005 liitteessä olevien 3, 7 ja 8 kohdan kanssa, tulkittava siten, että vientituet voidaan periä takaisin asetuksen N:o 817/2010 perusteella, kun nautaeläinten kuljettaja ei ole pitänyt ajan tasalla asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II säädettyä reittisuunnitelmaa lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa sijaitsevaan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti.
Aluksi on korostettava, ettei asetuksessa N:o 817/2010 eikä asetuksessa N:o 1/2005 säädetä nimenomaisesti niistä asiakirjoista, jotka eläinkuljettajan, joka vie nautaeläimet kolmannessa maassa sijaitsevaan määräpaikkaan, on toimitettava vientitukien saamiseksi.
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin, että unionin oikeuden säännöksen tulkitsemiseksi on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sen säännöstön rakenne ja päämäärät, jonka osa säännös on (ks. vastaavasti tuomio 17.11.1983, Merck,
292/82
,
EU:C:1983:335
,
kohta; tuomio 26.6.1990, Velker International Oil Company,
C-185/89
,
EU:C:1990:262
,
kohta ja tuomio 27.9.2007, Teleos ym.,
C-409/04
,
EU:C:2007:548
,
kohta).
Tästä on todettava ensinnäkin, kuten asetuksen N:o 817/2010 7 artiklasta ilmenee, että jos tuen maksamisen jälkeen todetaan, että asetusta N:o 1/2005 ei ole noudatettu, tuen asianomaista osuutta pidetään perusteettomasti maksettuna. Se on siis perittävä takaisin, samoin kuin viejälle tai kuljettajalle määrätään mahdollisesti seuraamus. Näin ollen vientituen takaisin perimisen edellytyksenä on se, että viejä tai kuljettaja on laiminlyönyt asetuksesta N:o 1/2005 johtuvat velvoitteensa.
Asetuksen N:o 817/2010 1 artiklassa asetetaan vientitukien maksamisen edellytykseksi se, että kun eläimiä kuljetetaan lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan, noudatetaan asetuksen N:o 1/2005 3–9 artiklaa, mainituissa artikloissa tarkoitettuja liitteitä ja asetuksen N:o 817/2010 säännöksiä. Niiden takaisin perimisen on siis perustuttava näiden samojen asetuksen N:o 1/2005 3–9 artiklan rikkomiseen.
Toiseksi asetus N:o 817/2010 edellyttää sen kolmannen perustelukappaleen mukaan, että eläinten hyvinvointivaatimusten noudattamisen takaamiseksi olisi otettava käyttöön seurantajärjestelmä, jossa edellytetään tehtäviksi pakollisia tarkastuksia paitsi toimipaikassa, jonka kautta eläimet poistuvat unionin tullialueelta, myös lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa sijaitsevassa ensimmäisessä purkauspaikassa. Muun muassa kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan paikassa, jossa eläimet puretaan ensimmäisen kerran lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa, on suoritettava tarkastus, jonka täytyy mainitun asetuksen 3 artiklan 2 kohdan viimeisen alakohdan mukaan johtaa tämän tuomion 17 kohdassa esitellyn mallin mukaisesti laadittavaan kertomukseen. Kuten tämä malli vahvistaa, kyseisen valvonnan tavoitteena on lähinnä todeta, onko asetuksen N:o 1/2005 säännöksiä noudatettu, mukaan lukien unionista poistumispaikan ja lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa sijaitsevan ensimmäisen purkauspaikan välisen matkan osuus.
Siltä osin kuin yksi tarkastuksen yhteydessä tutkittavista seikoista on ”reittisuunnitelmaa koskevat asiakirjat”, joka vastaa reittisuunnitelmaa, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 47 kohdassa, tämän tuomion edeltävässä kohdassa mainitun tarkastuksen suorittaminen vaatii sitä, että tämän tarkastuksen suorittamisesta vastaavalle yhtiölle annetaan tätä koskevat tiedot.
Kuljettajan on täydennettävä reittisuunnitelman osan 4 muodostava ”eläinkuljettajan ilmoitus”, ja kuljettajan ja eläinkuljettajan on allekirjoitettava se. Tässä ilmoituksessa on mainittava tosiasiallisen reitin (lepo-, siirto- ja poistumispaikat) osalta paikat ja osoitteet, saapumis- ja lähtöpäivät ja ‑ajat, pysähdysten pituus ja syy, syyt, joiden vuoksi tosiasiallinen reitti poikkeaa suunnitellusta, muut huomaukset sekä kuljetusmatkan aikana loukkaantuneiden ja/tai kuolleiden eläinten lukumäärä ja syy.
Tämä tulkinta säilyttää asetuksen N:o 1/2005 14 artiklan 1 kohdan tehokkaan vaikutuksen; sitä on tulkittava siten, että jotta lähtöpaikan toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä kuljetuksen, jossa on kyse kyseisten eläinten pitkästä kuljetuksesta, joka alkaa unionin alueella ja jatkuu kyseisen alueen ulkopuolella, kuljetuksen järjestäjän on esitettävä reittisuunnitelma, joka on realistinen ja jonka perusteella voidaan katsoa, että tämän asetuksen säännöksiä noudatetaan myös sillä kyseisen kuljetusmatkan osalla, joka tapahtuu kolmannen maan alueella (tuomio 23.4.2015, Zuchtvieh-Export,
C-424/13
,
EU:C:2015:259
,
kohta).
Jotta siis voidaan taata sekä lähtöpaikan toimivaltaisen viranomaisen ex ante suorittaman tarkastuksen hyödyllisyys että eläinten hyvinvoinnin tosiasiallisuus, on välttämätöntä vaatia, että tätä reittisuunnitelmaa pidetään koko kuljetuksen ajan, mukaan lukien unionista poistumispaikan ja lopullisena määräpaikkana olevassa kolmannessa maassa sijaitsevan ensimmäisen purkamispaikan välisen kuljetuksen osuus.
Kolmanneksi asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevasta 7 kohdasta tosin ilmenee, että jos eläimet, joihin tätä asetusta sovelletaan, viedään kolmanteen maahan, eläinkuljettajan on annettava reittisuunnitelma virkaeläinlääkärille unionista poistumispaikassa.
Asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevasta 8 kohdasta ilmenee kuitenkin, että asetuksessa säädetään reittisuunnitelman jäljennöksen käyttämisestä. Tämä pätee myös asetuksen N:o 817/2010 2 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan toisen virkkeen tapauksessa.
Kun lisäksi asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevan 3 kohdan e alakohdassa säädetään, että kun kyse on viennistä kolmanteen maahan, kuljetuksen järjestäjän on varmistettava, että reittisuunnitelma on eläinten mukana ainakin unionista poistumispaikkaan asti, se merkitsee, että järjestäjän on täytettävä jäljennös aina lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti.
Näin ollen asetuksen N:o 817/2010 ja asetuksen N:o 1/2005 välisen yhteyden perusteella voidaan katsoa, että reittisuunnitelman jäljennöksen on täytettävä sama tehtävä lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti kuin alkuperäisen kappaleen aina unionista poistumispaikkaan asti.
Koska henkilön, joka hakee vientitukia, tehtävänä on näyttää toteen asetuksen N:o 1/2005 3–9 artiklasta ja niissä mainituista liitteistä sekä asetuksen N:o 817/2010 säännöksistä johtuvien velvoitteiden noudattaminen, edellä esitetyistä toteamuksista ilmenee, että tämän on täydennettävä reittisuunnitelman jäljennöstä siihen asti, kunnes lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäisen purkamispaikan eläinlääkäri tarkastaa eläimet, ja annettava tämän varmistaa, onko reittisuunnitelman pitämistä koskevat velvoitteet täytetty.
Tästä seuraa, että asetuksen N:o 817/2010 3 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että eläinkuljettaja täyttää reittisuunnitelman jäljennöstä aina siihen asti, kunnes eläimet saapuvat lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan.
Näin ollen esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 817/2010 7 artiklaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 ja 2 kohdan ja 2 artiklan 2 kohdan sekä asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II olevien 3, 7 ja 8 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että asetuksen N:o 817/2010 perusteella voidaan vaatia vientitukien takaisin maksamista, kun nautaeläinten kuljettaja ei ole pitänyt ajan tasalla asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II säädetyn reittisuunnitelman jäljennöstä lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Yksityiskohtaisten sääntöjen säätämisestä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 nojalla elävien nautaeläinten hyvinvointia kuljetuksen aikana koskevien, vientitukia myönnettäessä noudatettavien vaatimusten osalta 16.9.2010 annetun komission asetuksen (EU) N:o 817/2010 7 artiklaa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 817/2010 3 artiklan 1 ja 2 kohdan ja 2 artiklan 2 kohdan sekä eläinten suojelusta kuljetuksen ja siihen liittyvien toimenpiteiden aikana sekä direktiivien 64/432/ETY ja 93/119/EY ja asetuksen (EY) N:o 1255/97 muuttamisesta 22.12.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2005 liitteessä II olevien 3, 7 ja 8 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että asetuksen N:o 817/2010 perusteella voidaan vaatia vientitukien takaisin maksamista, kun nautaeläinten kuljettaja ei ole pitänyt ajan tasalla asetuksen N:o 1/2005 liitteessä II säädetyn reittisuunnitelman jäljennöstä lopullisena määräpaikkana olevan kolmannen maan ensimmäiseen purkamispaikkaan asti.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.