CELEX: 62014TJ0726
Lepinguväline vastutus
Tõendid varasema kaubamärgi olemasolu, kehtivuse ja kaitse ulatuse kohta
Euroopa Liitu nimetav rahvusvaheline registreering
Otsus, millega lükati tagasi vastulause varasema õiguse tõendamata jätmise tõttu
Määruse (EÜ) nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 punkt a
Otsuse läbivaatamine
Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 62 lõige 2
Advokaaditasus seisnev kahju
Põhjuslik seos

Vaidluse taust
Hageja Novar GmbH on kaubamärgi FlexES Euroopa Liitu nimetava rahvusvahelise registreeringu omanik.
Hageja esitas 15. juunil 2012 Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) sellel kaubamärgil põhineva vastulause Euroopa Liidu kaubamärgi FLEXPS taotlusele. Vastulausemenetluse keel oli inglise keel.
EUIPO teatas 22. juuni 2012. aasta kirjas hagejale, et tema vastulause tunnistati vastuvõetavaks ja talle anti vastavalt nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (
ELT 2009, L 78, lk 1
) artikli 41 lõike 3 teisele lausele ja komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT 1995, L 303, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189), eeskirjale 19 tähtaeg, et esitada enda vastulause põhjendamiseks faktid, tõendid ja seisukohad, eelkõige tõendid selle aluseks oleva varasema õiguse kohta.
Selles kirjas edastati vastulause aluseks oleva varasema õiguse olemasolu, kehtivuse ja ulatuse kohta käivate tõendite osas eelkõige järgmine teave:
„Arvestades asjaolu, et vastulause aluseks on [ELi] kaubamärgi varasemad taotlused või registreeringud, ei pea vastulause esitaja nende kaubamärkide kohta tõendeid esitama, sest EUIPO andmebaasis on asjakohane teave olemas ja ta saadab teisele osapoolele selle andmebaasi (CTM-online) lingi. Ühtlasi palume arvestada, et sama kehtib juhul, kui varasema kaubamärgi puhul on tegemist [Euroopa Liitu] nimetava rahvusvahelise registreeringuga ja kui menetluskeel on üks kolmest [Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni] (WIPO) ametlikust keelest, see tähendab inglise, prantsuse või hispaania keel, ning nende andmetega on võimalik tutvuda nimetatud kolmes keeles.“
Alates 1. juulist 2012 muutis EUIPO enda praktikat seoses määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 punkti a kohaldamisega ja otsustas, et EUIPO CTM-online andmebaasi väljavõtetest ei piisa enam varasema kaubamärgi olemasolu tõendamiseks, kui vastulause põhineb liitu nimetaval rahvusvahelisel registreeringul. See uus praktika kohaldati kõikidele pärast 1. juulit 2012 esitatud vastulausetele.
Hageja esitas 26. oktoobril 2012 enda vastulauset põhjendavad seisukohad, kuid ei lisanud neile tõendeid varasema kaubamärgi olemasolu, kehtivuse ja kaitse ulatuse kohta.
Vastulausete osakonna 14. mai 2013. aasta otsusega lükati vastulause määruse nr 2868/95 eeskirja 20 lõike 1 alusel tagasi põhjendusel, et hageja ei ole tõendanud varasema kaubamärgi olemasolu, kehtivust ja kaitse ulatust.
Hageja esitas 21. mail 2013 EUIPO-le kaebuse vastulausete osakonna otsuse peale, lisades sellele kaebusele väljavõtted EUIPO ja Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni (WIPO) registrist. Teise võimalusena esitas ta taotluse varasema kaubamärgi kohta tõendite esitamise tähtaja ennistamiseks.
Vastulausete osakond teavitas 27. juunil 2013 hagejat ja vaidlustatud ELi kaubamärgi taotlejat kooskõlas määruse nr 207/2009 artikli 62 lõikega 2 oma kavatsusest taotlus rahuldada, sest vastupidi sellele, mis nähtub 14. mai 2013. aasta otsusest, oleks pidanud asuma seisukohale, et vastulause põhjendamiseks on esitatud faktid, tõendid ja seisukohad.
ELi kaubamärgi taotleja andis 27. augustil 2013 nõusoleku otsuse parandamiseks vastavalt määruse nr 207/2009 artikli 62 lõikele 2. Apellatsioonikoja kantselei teavitas 9. oktoobril 2013 hagejat sellest, et vastulausete osakond on parandanud 14. mai 2013. aasta otsust, kaebuse menetlemine on lõpetatud ja kaebuse esitamise lõiv tagastatakse.
Vastulausemenetlus uuendati ja 17. oktoobri 2013. aasta otsusega rahuldas vastulausete osakond vastulause ja lükkas tagasi ELi kaubamärgi taotluse. Pooled seda otsust ei vaidlustanud ja see on jõustunud.
10. veebruari ja 24. märtsi 2014. aasta kirjas palus hageja EUIPO-l hüvitada määruse nr 207/2009 artikli 118 lõike 3 alusel kahju summas 2498 eurot, mis seisneb advokaadile seoses vastulausete osakonna 14. mai 2013. aasta otsuse vaidlustamisega makstud tasus.
EUIPO jättis 2. mai 2014. aasta kirjas hageja taotluse rahuldamata.
Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas käesoleva hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 26. septembril 2014.
Hageja palub Üldkohtul:
—
mõista EUIPO-lt välja 2498 eurot, millele lisandub alates hagi esitamisest 5% baasintressimäärast kõrgem intress;
—
mõista kohtukulud, sealhulgas advokaadile esindamise eest makstud tasu, välja EUIPO-lt.
EUIPO palub Üldkohtul:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Ettekandja-kohtuniku ettepanekul otsustas Üldkohus avada menetluse suulise osa ning palus Üldkohtu kodukorra artiklis 89 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames esiteks pooltel esitada teatavad dokumendid ja esitas teiseks pooltele kirjalikud küsimused, paludes osadele vastata enne kohtuistungit ja osadele kohtuistungil.
Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu küsimustele kuulati ära 30. septembri 2016. aasta kohtuistungil.
Õiguslik käsitlus
Käesolevas kahju hüvitamise hagis palub hageja hüvitada talle varaline kahju, milleks on seoses vastulausete osakonna 14. mai 2013. aasta otsuse vaidlustamisega advokaadile makstud tasu (vt eespool punkt 12).
Hageja väidab, et käesolevas asjas on täidetud määruse nr 207/2009 artikli 118 lõike 3 alusel EUIPO lepinguvälise vastutuse tekkimise kolm tingimust. Esiteks on vastulausete osakonna 14. mai 2013. aasta otsus hageja arvates õigusvastane akt, millega on rikutud õigust piisavalt selgelt lepinguvälist vastutust käsitleva kohtupraktika tähenduses, kuna selles on vääralt kohaldatud määruse nr 2868/95 eeskirja 19 lõike 2 punkti a ning rikutud hea usu põhimõtet ja keeldu käituda vastuoluliselt. Hageja selgitab, et selle otsusega lükati tema vastuväide tagasi põhjendusel, et ta ei ole esitanud tõendeid varasema kaubamärgi olemasolu, kehtivuse ja kaitse ulatuse kohta, ehkki vastavalt talle 22. juunil 2012 saadetud kirjas esitatud teabele (vt eespool punkt 4) ei olnud selliseid tõendeid tarvis esitada sellises asjas nagu käesolev asi, kus vastulause alus oli liitu nimetav rahvusvaheline registreering ja menetluskeel inglise keel.
Teiseks sundis selline õiguse ebaõige kohaldamine EUIPO poolt hagejat esitama kaebuse ja põhjustas kahju, mis seisneb selle kaebuse esitamiseks advokaadile makstud tasus.
Kolmandaks esineb selle tasu ja EUIPO õigusvastase akti vahel põhjuslik seos, sest hageja pidi võtma endale esindajaks advokaadi, et kontrollida vastulausete osakonna 14. mai 2013. aasta otsuse seaduspärasust.
EUIPO leiab, et need väited ei ole põhjendatud.
Vastavalt ELTL artikli 340 teisele lõigule heastab liit kõik oma institutsioonide või oma teenistujate poolt ülesannete täitmisel tekitatud kahjud vastavalt liikmesriikide seaduste ühistele üldprintsiipidele.
Selle kohta tuleb meenutada, et järjepideva kohtupraktika kohaselt eeldab liidu organite õigusvastase tegevuse tõttu liidu lepinguvälise vastutuse tekkimine ELTL artikli 340 teise lõigu tähenduses, et on täidetud teatavad tingimused: liidu institutsioonile või organile etteheidetav tegevus peab olema õigusvastane, kahju peab olema tegelikult tekkinud ning väidetava tegevuse ja viidatud kahju vahel peab esinema põhjuslik seos (kohtuotsus, 29.9.1982, Oleifici Mediterranei vs. EMÜ,
26/81
,
EU:C:1982:318
, punkt
, vt ka kohtuotsus, 9.11.2006, Agraz jt vs. komisjon,
C‑243/05 P
,
EU:C:2006:708
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Neid põhimõtteid kohaldatakse
mutatis mutandis
liidu lepinguvälise vastutuse korral sama sätte tähenduses, kui õigusvastaselt on tegutsenud ja kahju tekitanud üks liidu asutustest, nagu näiteks EUIPO, kes peab selle kahju määruse nr 207/2009 artikli 118 lõike 3 alusel hüvitama (vt kohtuotsus, 27.4.2016, European Dynamics Luxembourg jt vs. EUIPO,
T‑556/11
, apellatsioonimenetluses vaidlustatud,
EU:T:2016:248
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Samuti tuleb meenutada, et kuna need tingimused on kumulatiivsed, tuleb hagi jätta tervikuna rahuldamata, kui üks neist tingimustest ei ole täidetud, ilma et kontrollida tuleks teisi tingimusi (kohtuotsused, 15.9.1994, KYDEP vs. nõukogu ja komisjon,
C‑146/91
,
EU:C:1994:329
, punktid
ja
, ning 20.2.2002, Förde-Reederei vs. nõukogu ja komisjon,
T‑170/00
,
EU:T:2002:34
, punkt
). Ka ei pea liidu kohus neid tingimusi uurima kindlaksmääratud järjekorras (kohtuotsus, 9.9.1999, Lucaccioni vs. komisjon,
C‑257/98 P
,
EU:C:1999:402
, punkt
).
Üldkohus leiab, et alustada tuleb põhjusliku seose olemasolu kontrollimisest EUIPO väidetavalt õigusvastase tegevuse, nimelt vastulausete osakonna 14. mai 2013. aasta otsuse vastuvõtmise, ja väidetud kahju vahel, mis seisneb selle otsuse peale esitatud kaebuse koostamiseks hageja poolt makstud advokaaditasus.
Selle kohta nähtub kohtupraktikast, et liitu saab pidada vastutavaks ainult niisuguse kahju eest, mis tuleneb asjassepuutuva institutsiooni õigusvastasest tegevusest piisavalt otseselt (kohtuotsus, 4.10.1979, Dumortier jt vs. nõukogu,
64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 ja 45/79
,
EU:C:1979:223
, punkt
). Hageja peab tõendama sellise seose olemasolu (kohtuotsus, 30.1.1992, Finsider jt vs. komisjon,
C‑363/88 ja C‑364/88
,
EU:C:1992:44
, punkt
).
Hageja leiab sisuliselt, et vastulausete osakonna 14. mai 2013. aasta otsuse peale kaebuse esitamisega kaasnenud advokaaditasu ja EUIPO õigusvastase tegevuse vahel, mis seisnes selle otsuse vastuvõtmises, on otsene põhjuslik seos, sest hageja pidi võtma endale esindajaks advokaadi, et lasta kontrollida nimetatud otsuse õiguspärasust, eelkõige tulenevalt kohustusest nii palju kui võimalik vähendada tekkivat kahju.
EUIPO tuletab meelde, et vastavalt määruse nr 207/2009 artiklile 92 ei pea EUIPO-s toimuvas menetluses olema esindajaks advokaat. Kui aga on tegemist sellise esindusega, on määruse nr 207/2009 ja määruse nr 2868/95 sätetes reguleeritud sellise esinduse kulude jaotamine ja kindlaksmääramine. Järelikult ei ole EUIPO arvates tema osakondades toimuvas vaidlustusmenetluses esindusega kaasnenud kulude hüvitamiseks võimalik tugineda määruse nr 207/2009 artikli 118 lõikele 3, sest see tähendaks määruses nr 207/2009 kulude jaotamist ja kindlaksmääramist ammendavalt reguleerivatest sätetest möödaminemist.
Selle kohta nähtub järjepidevast kohtupraktikast, et kui kohtueelses menetluses ei ole advokaadi või nõustaja kasutamine kohustuslik, puudub põhjuslik seos väidetava kahju, nimelt sellise esindamise kulude ja institutsiooni või asutuse sellise tegevuse vahel, mida võib viimasele ette heita. Kuigi huvitatud isikutele ei saa keelata advokaadi kasutamist juba kohtueelse menetluse etapis, on see nimelt siiski nende oma valik, ja järelikult ei saa asjassepuutuvat institutsiooni või asutust sellega kaasnevate tagajärgede eest vastutavaks pidada (vt selle kohta kohtuotsused, 9.3.1978, Herpels vs. komisjon,
54/77
,
EU:C:1978:45
, punktid
–
; 28.6.2007, Internationaler Hilfsfonds vs. komisjon,
C‑331/05 P
,
EU:C:2007:390
, punktid
–
, ja 8.7.2008, Franchet ja Byk vs. komisjon,
T‑48/05
, EKL,
EU:T:2008:257
, punktid
ja
).
Käesolevas asjas nähtub määruse nr 207/2009 artiklist 92, et sellist osapoolt nagu hageja, kelle alaline asukoht, peamine tegevuskoht või tegelik ja toimiv tööstus- või kaubandusettevõte asub liidu territooriumil, ei pea EUIPO osakondades esindama advokaat. Järelikult tuleneb advokaadile tasu maksmine hageja enda valikust ja sellega kaasnevate tagajärgede eest ei pea vastutama EUIPO. Seega puudub EUIPO väidetavalt õigusvastase tegevuse ja hagejale vaidlustusmenetluses advokaadi esindusega kaasnenud kulu vahel põhjuslik seos.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla ka hageja argument, mille kohaselt pidi ta endale võtma vastulausete osakonna 14. mai 2013. aasta otsuse vaidlustamiseks advokaadi, et „maksimaalselt vähendada kahju“. Nimelt väidab hageja selle argumendiga, et institutsiooni tegevuse ja väidetava kahju vahel on põhjuslik seos ning et ta on vajalikke meetmeid võttes tegutsenud mõistliku hoolsusega, et piirata võimalikku kahju ja mitte katkestada enda tegevusega põhjuslikku seost (vt selle kohta kohtuotsused, 27.3.1990, Grifoni vs. komisjon,
C‑308/87
,
EU:C:1990:134
, punktid
ja
, ning 19.5.1992, Mulder jt vs. nõukogu ja komisjon,
C‑104/89 ja C‑37/90
,
EU:C:1992:217
, punkt
). Kuid käesolevas asjas põhjuslik seos puudub. Järelikult ei ole tähtsust küsimusel, kas advokaadi nõustamise abil piiras hageja võimaliku kahju ulatust.
Arvestades eeltoodut ning liidu organite ja asutuste lepinguvälise vastutuse tekkimise tingimuste kumulatiivset iseloomu, tuleb kahju hüvitamise hagi täies ulatuses rahuldamata jätta, sest hageja ei ole tõendanud otsese põhjusliku seose olemasolu EUIPO väidetavalt õigusvastase tegevuse ja viidatud kahju vahel, ilma et seejuures tuleks kontrollida teisi vastutuse tekkimise tingimusi.
Täiendavalt tuleb EUIPO-ga seoses ka märkida, et ehkki selle asutuse menetlustes ei pea esindajaks olema advokaat, on määruse nr 207/2009 artiklis 85 ja määruse nr 2868/95 eeskirjas 94 ette nähtud normid kulude jaotamise kohta ja ka hüvitamisele kuuluvate kulude piirmäärad, kui pool on kasutanud esindajat. Kuid nagu on õigesti rõhutanud hageja ja sisuliselt möönnud ka EUIPO, tuleb neid sätteid siiski kohaldada ainult vastulausemenetluses ja selle poolte kulude jaotamisel.
Selle kohta tuleb ka nentida, nagu märkis ka EUIPO, et mitte üheski määruse nr 207/2009 ega määruse nr 2868/95 sättes ei ole ette nähtud selliste advokaadi poolt esindamise kulude hüvitamist, mis on tekkinud seoses kaebusega juhul, kui vaidlustatud otsuse vastu võtnud osakond otsustab, nagu käesolevas asjas, parandada otsust vastavalt määruse nr 207/2009 artiklile 62. Eelkõige ei anna ükski nende määruste sätetest vaidluse võitnud poolele õigust nõuda selles menetluses advokaadi poolt esindamise kulude hüvitamist EUIPO-lt. Määruse nr 2868/95 eeskirja 51 punktis a on ette nähtud üksnes kaebuse esitamise lõivu tagasimaksmine ja vastavalt sellele sättele annab osakond, kelle otsus vaidlustati, tagasimaksmise korralduse, kui ta parandab oma otsust vastavalt määruse nr 207/2009 artiklile 61 või artiklile 62. Käesolevas asjas ei ole hageja väitnud, et EUIPO ei ole talle kaebuse esitamise lõivu tagasi maksnud.
Eeltoodust nähtub, et seoses vastulausete osakonna 14. mai 2013. aasta otsuse peale esitatud kaebusega hagejal tekkinud advokaadikulude hüvitamine oleks vastuolus määruses nr 207/2009 ja määruses nr 2868/95 ette nähtud esindamiskulude regulatsiooniga (vt analoogia alusel kohtuotsus, 8.11.2011, Idromacchine jt vs. komisjon,
T‑88/09
,
EU:T:2011:641
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seetõttu tuleb jätta hagi rahuldamata.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 134 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kodukorra artikli 135 lõike 2 kohaselt võib Üldkohus mõista kohtukulud tervikuna või osaliselt välja ka võitnud poolelt, kui see on õigustatult võitnud poole käitumise tõttu, sealhulgas käitumise tõttu enne kohtumenetlust, eriti juhul, kui ta on Üldkohtu hinnangul tekitanud teisele poolele kulusid põhjendamatult või pahatahtlikult.
Vastavalt kohtupraktikale tuleb seda sätet kohaldada juhul, kui liidu institutsioon või asutus on enda tegevusega soodustanud vaidluse tekkimist (vt kohtuotsus, 8.7.2015, European Dynamics Luxembourg jt vs. komisjon,
T‑536/11
,
EU:T:2015:476
, punkt
(ei avaldata) ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas ei ole EUIPO vaidlustanud asjaolu, et hagejale 22. juuni 2012 saadetud kirjas teatati viimasele, et kui – nagu käesolevas asjas – vastulause aluseks on liitu nimetav rahvusvaheline registreering ja menetluskeel on inglise keel, ei pea vastulause esitaja esitama tõendeid varasema õiguse kohta. Ka oli selline teave kooskõlas EUIPO kehtiva praktikaga enne 1. juulit 2012 esitatud vastulausete ja seega ka hageja esitatud vastulause suhtes; EUIPO ei ole seda asjaolu ka vaidlustanud. Hoolimata viidatud teabest ja sellest praktikast lükkas vastulausete osakond hageja vastulause tagasi just põhjendusega, et hageja ei ole tõendanud varasema kaubamärgi olemasolu, kehtivust ja kaitse ulatust.
EUIPO sellise tegevus tõttu pidi hageja esitama kaebuse vastulausete osakonna 14. mai 2013. aasta otsuse peale. Kuna hageja ei saanud nõuda selle kaebuse esitamisega seotud advokaadi esinduse kulude hüvitamist määruse nr 207/2009 ja määruse nr 2868/95 alusel, nagu nähtub eespool punktidest 35 ja 36, võis ta arvata, et kahju hüvitamise hagi on tema jaoks ainus võimalus EUIPO menetluses tekkinud kulude hüvitamiseks.
Käesoleva hagi esitamise tingis seega EUIPO tegevus tema osakonnas toimunud menetluse käigus. Järelikult tuleb olenemata hagi rahuldamata jätmisest õiglase hinnangu põhjal jätta mõlema poole kohtukulud nende enda kanda.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (esimene koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Jätta Novar GmbH ja Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) kohtukulud nende enda kanda.

Kanninen
Buttigieg
Calvo-Sotelo Ibáñez-Martín
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 17. veebruaril 2017 Luxembourgis.
Allkirjad
(
)	Kohtumenetluse keel: saksa.