CELEX: 62021CJ0065
Žalbe
Okoliš
Uredba (EZ) br. 1272/2008
Razvrstavanje, označivanje i pakiranje tvari i smjesa
Uredba (EU) br. 944/2013
Razvrstavanje visoko‑temperaturne smole dobivene iz katrana kamenog ugljena u tvari 1. kategorije akutne toksičnosti za vodeni okoliš (H400) i 1. kategorije kronične toksičnosti za vodeni okoliš (H410)
Ukidanje
Tužba za naknadu štete

Svojim žalbama, SGL Carbon SE, Química del Nalón SA, prije Industrial Química del Nalón SA, Dezam a.s. i Bilbaína de Alquitranes SA zahtijevaju ukidanje presuda Općeg suda Europske unije od 16. prosinca 2020., odnosno SGL Carbon/Komisija (T‑639/18, neobjavljena; u daljnjem tekstu: prva pobijana presuda,
EU:T:2020:628
), Industrial Química del Nalón/Komisija (T‑635/18; u daljnjem tekstu: druga pobijana presuda,
EU:T:2020:624
), Deza/Komisija (T‑638/18, neobjavljena; u daljnjem tekstu: treća pobijana presuda,
EU:T:2020:627
) i Bilbaína de Alquitranes/Komisija (T‑645/18, neobjavljena; u daljnjem tekstu: četvrta pobijana presuda,
EU:T:2020:629
) (u daljnjem tekstu zajedno nazvane: pobijane presude), kojima je taj sud odbio njihove tužbe radi naknade štete koje su ta društva pretrpjela zbog donošenja Uredbe Komisije (EU) br. 944/2013 od 2. listopada 2013. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, za potrebe njezine prilagodbe tehničkom i znanstvenom napretku (
SL 2013., L 261, str. 5
.; u daljnjem tekstu: sporna uredba) kojom je visoko‑temperaturna smola dobivena iz katrana kamenog ugljena razvrstana u 1. kategoriju akutne toksičnosti za vodeni okoliš (H400) i 1. kategorije kronične toksičnosti za vodeni okoliš (H410).
Pravni okvir
Uvodne izjave 5., 6., 7. i 8. Uredbe (EZ) br. 1272/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o razvrstavanju, označivanju i pakiranju tvari i smjesa, o izmjeni i stavljanju izvan snage Direktive 67/548/EEZ i Direktive 1999/45/EZ i o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1907/2006 (
SL 2008., L 353, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 20., str. 3. i ispravci
SL 2016., L 349, str. 1
.,
SL 2019., L 75, str. 137
. i SL 2019., 117, str. 8.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 286/2011 od 10. ožujka 2011. (
SL 2011., L 83, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 17., str. 246.; u daljnjem tekstu: Uredba br. 1272/2008), glase kako slijedi:
„5.
Da bi se olakšala trgovina na svjetskoj razini i istovremeno zaštitilo zdravlje ljudi i okoliš, u okviru Ujedinjenih naroda (UN) su tijekom 12 godina brižljivoga rada izrađeni usklađeni kriteriji za razvrstavanje i označivanje, koji su rezultirali Globalno usklađenim sustavom razvrstavanja i označivanja kemikalija (dalje u tekstu: ‚GHS’).
6.
Ova se uredba nastavlja na različite izjave kojima je Zajednica potvrdila svoju namjeru da doprinese globalnom usklađivanju kriterija za razvrstavanje i označivanje, ne samo na razini UN‑a, već i ugradnjom međunarodno dogovorenih GHS kriterija u zakonodavstvo Zajednice.
7.
Koristi za poduzeća će rasti kako bude rastao broj država u svijetu koje su u svom zakonodavstvu prihvatile GHS kriterije. Zajednica bi trebala biti predvodnica u tom procesu i potaknuti druge države da slijede njezin primjer, kako bi osigurala konkurentsku prednost za industriju Zajednice.
8.
Stoga je nužno uskladiti propise i kriterije za razvrstavanje i označivanje tvari, smjesa i određenih posebnih proizvoda u Zajednici uzimajući u obzir kriterije razvrstavanja i pravila označivanja u okviru GHS‑a, ali i oslanjajući se na 40-godišnje iskustvo stečeno u provedbi postojećega zakonodavstva Zajednice u području kemikalija i održavajući razinu zaštite koja je postignuta sustavom za usklađivanje razvrstavanja i označivanja, razredima opasnosti Zajednice koji još nisu dio GHS‑a te postojećim propisima za označivanje i pakiranje.”
Članak 1. stavak 1. Uredbe br. 1272/2008 glasi:
„Svrha ove Uredbe je osigurati visoku razinu zaštite zdravlja ljudi i okoliša kao i slobodu kretanja tvari [i] smjesa […]:
(a)
usklađivanjem kriterija za razvrstavanje tvari i smjesa te propisa o označivanju i pakiranju opasnih tvari i smjesa;
[…]”
Člankom 3. prvim stavkom te uredbe određeno je:
„Tvar ili smjesa koja ispunjava kriterije za fizikalne opasnosti, opasnosti za zdravlje ili okoliš utvrđene u dijelovima od 2. do 5. Priloga I. je opasna i razvrstava se u skladu s odgovarajućim razredima opasnosti iz tog Priloga.”
Članak 37. navedene uredbe odnosi se na „[p]ostupak usklađivanja razvrstavanja i označivanja tvari”. Taj članak u stavku 1. predviđa:
„Nadležno tijelo može Agenciji dostaviti prijedlog usklađenog razvrstavanja i označivanja tvari te, prema potrebi, specifičnih graničnih vrijednosti koncentracije odnosno [faktora množenja (u daljnjem tekstu: M‑faktora] ili prijedlog za njihovu reviziju.”
Prema članku 37. stavku 4. navedene uredbe, Odbor za procjenu rizika Europske agencije za kemikalije (ECHA) (u daljnjem tekstu: Odbor) uspostavljen na temelju članka 76. stavka 1. točke (c) Uredbe (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006. o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) i osnivanju Europske agencije za kemikalije te o izmjeni Direktive 1999/45/EZ i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 793/93 i Uredbe Komisije (EZ) br. 1488/94, kao i Direktive Vijeća 76/769/EEZ i direktiva Komisije 91/155/EEZ, 93/67/EEZ, 93/105/EZ i 2000/21/EZ (
SL 2006., L 396, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 23., str. 3.) donosi mišljenje o svim prijedlozima „podnesenim na temelju stavaka 1. ili 2. u roku 18 mjeseci od primitka prijedloga, dajući zainteresiranim stranama priliku da iznesu primjedbe” i Agencija „to mišljenje prosljeđuje Komisiji zajedno sa svim primjedbama”.
Konačno, postupak donošenja predloženog razvrstavanja predviđen je u članku 37. stavku 5. Uredbe br. 1272/2008 na sljedeći način:
„Ako Komisija smatra da je usklađeno razvrstavanje i označivanje tvari u pitanju opravdano, ona bez odlaganja dostavlja nacrt odluke o uvrštenju te tvari u tablicu 3.1. u dijelu 3. Priloga VI., zajedno s odgovarajućim elementima razvrstavanja i označivanja te, prema potrebi, specifičnim graničnim vrijednostima koncentracije i M‑faktorima.
[…]”
Prilog I. toj uredbi naslovljen je „Zahtjevi razvrstavanja i označivanja za opasne tvari i smjese”. U uvodnom dijelu tog priloga navodi se da se njime utvrđuju kriteriji za razvrstavanje tvari i smjesa u razrede opasnosti.
Točka 4.1.1.1. Priloga I. navedenoj uredbi glasi kako slijedi:
„(a)
‚akutna toksičnost u vodenom okolišu’ znači svojstvena sposobnost tvari da naškodi organizmu u vodenom okolišu pri kratkotrajnom izlaganju toj tvari.
[…]
(g)
‚kronična toksičnost u vodenom okolišu’ znači svojstvena sposobnost tvari da izazove štetne učinke kod vodenih organizama tijekom izlaganja koja se određuju u odnosu na životni ciklus organizma.
[…]”
Taj prilog u svojoj točki 4.1.3., naslovljenoj „Kriteriji razvrstavanja za smjese”, predviđa:
„4.1.3.1.
Sustav razvrstavanja za smjese obuhvaća sve kategorije koje se koriste za razvrstavanje tvari, tj. 1. kategoriju akutne toksičnosti i od 1. do 4. kategorije kronične toksičnosti. Da bi se za potrebe razvrstavanja smjese s obzirom na opasnost za vodeni okoliš iskoristili svi dostupni podaci, prema potrebi primjenjuje se sljedeće:
‚Relevantne komponente’ smjese su one komponente koje su razvrstane u 1. kategoriju akutne toksičnosti ili u 1. kategoriju kronične toksičnosti i prisutne su u koncentraciji od 0,1 % (w/w) ili više, te komponente koje su razvrstane u 2. kategoriju kronične toksičnosti, 3. kategoriju kronične toksičnosti ili 4. kategoriju kronične toksičnosti i prisutne su u koncentraciji od 1 % (w/w) ili više, osim ako se može pretpostaviti (kao u slučaju visoko toksičnih komponenti (vidjeti odjeljak 4.1.3.5.5.5.) da komponenta prisutna u nižoj koncentraciji i dalje može biti relevantna za razvrstavanje smjese s obzirom na opasnosti za vodeni okoliš. Općenito, kad su u pitanju tvari razvrstane u 1. kategoriju akutne toksičnosti ili u 1. kategoriju kronične toksičnosti, koncentracija koja se uzima u obzir je (0,1/M) %. (Za objašnjenje M‑faktora vidjeti odjeljak 4.1.3.5.5.5.)
4.1.3.2.
Pristup razvrstavanju s obzirom na opasnosti za vodeni okoliš je višerazinski i ovisi o vrsti informacija koje su dostupne za samu smjesu i njezine komponente. Na slici 4.1.2. prikazan je postupak koji se primjenjuje.
Elementi višerazinskog pristupa uključuju:
–
razvrstavanje na temelju ispitanih smjesa,
–
razvrstavanje na temelju načela premošćivanja,
–
korištenje ‚zbroja razvrstanih komponenti’ i/ili ‚formule aditivnosti’.”
Navedeni prilog u točki 4.1.3.5.5., naslovljenoj „Zbirna metoda”, propisuje:
„[…]
4.1.3.5.5.1.1.
Temeljni kriteriji toksičnosti za razvrstavanje tvari u 1. do 3. kategorije kronične tokičnosti razlikuju se od kategorije do kategorije za faktor 10. Tvari razvrstane u područje visoke toksičnosti na taj način doprinose razvrstavanju smjese u nižem području. Stoga pri izračunavanju tih kategorija razvrstavanja treba uzeti u obzir doprinos svih tvari koje su razvrstane u 1., 2. ili 3. kategoriju kronične toksičnosti.
4.1.3.5.5.1.2.
Ako smjesa sadrži komponente razvrstane u 1. kategoriju akutne toksičnosti ili 1. kategoriju kronične toksičnosti, treba paziti na to da takvi sastojci pri akutnoj toksičnosti nižoj od 1 mg/l i/ili pri kroničnoj toksičnosti nižoj od 0,1 mg/l (ako nisu brzo razgradivi) i 0,01 mg/l (ako su brzo razgradivi) doprinose toksičnosti smjese čak i u maloj koncentraciji. Aktivni sastojci pesticida često su vrlo toksični u vodenom okolišu, ali i neke druge tvari kao što su organometalni spojevi. U tim okolnostima primjena uobičajenih općih graničnih vrijednosti koncentracija dovodi do ‚nerealno niskog razvrstavanja’ smjese. Stoga treba primijeniti faktore množenja kako bi se uzele u obzir visoko toksične komponente, kako je opisano u odjeljku 4.1.3.5.5.5.”
Isti prilog u točki 4.1.3.5.5.3., naslovljenoj „Razvrstavanje u 1. kategoriju akutne toksičnosti”, glasi kako slijedi:
„4.1.3.5.5.3.1.
Najprije se razmatraju sve komponente razvrstane u 1. kategoriju akutne toksičnosti. Ako je zbroj koncentracija (u %) tih komponenti pomnožen s njihovim odgovarajućim faktorima M viši od 25 %, cijela se smjesa razvrstava kao akutno toksična 1. kategorije.
[…]”
Prilog I. Uredbi br. 1272/2008 u točki 4.1.3.5.5.4., naslovljenoj „Razvrstavanje u 1., 2., 3. i 4. kategoriju kronične toksičnosti” propisuje:
„4.1.3.5.5.4.1.
Najprije se uzimaju u obzir sve komponente razvrstane u 1. kategoriju kronične toksičnosti. Ako je zbroj koncentracija (u %) tih komponenti, pomnožen njihovim pripadajućim M‑faktorima, jednak ili viši od 25 %, smjesa se razvrstava u 1. kategoriju kronične toksičnosti. Ako je rezultat izračuna razvrstavanje smjese u 1. kategoriju kronične toksičnosti, postupak razvrstavanja je završen.”
Taj prilog u svojoj točki 4.1.3.5.5.5., naslovljenoj „Smjese s visoko toksičnim komponentama”, propisuje:
„4.1.3.5.5.5.1.
Smjese iz 1. kategorije akutne toksičnosti i 1. kategorije kronične toksičnosti čija je toksičnost niža od 1 mg/l i/ili čija je kronična toksičnost niža od 0,1 mg/l (ako nisu brzo razgradivi) i 0,01 mg/l (ako su brzo razgradivi) doprinose toksičnosti smjese čak i u niskoj koncentraciji i u pravilu im se dodjeljuje veći ponder pri razvrstavanju primjenom zbirnog pristupa. Ako smjesa sadrži komponente razvrstane u 1. kategoriju akutne ili kronične toksičnosti, primjenjuje se jedan od ovih postupaka:
–
višerazinski pristup opisan u [točkama] 4.1.3.5.5.3. i 4.1.3.5.5.4. pri kojem se koristi ponderirani zbroj množenjem s određenim faktorom koncentracija komponenti razvrstanih u 1. kategoriju akutne i 1. kategoriju kronične toksičnosti umjesto jednostavnog zbrajanja postotaka. To znači da su koncentracija za ‚akutnu toksičnost 1. kategorije’ u lijevom stupcu tablice 4.1.1. i koncentracija za ‚kroničnu toksičnost 1. kategorije’ u lijevom stupcu tablice 4.1.2. množe s odgovarajućim faktorom množenja. Faktori množenja koji se primjenjuju na te komponente definirani su korištenjem vrijednosti toksičnosti, kako je sažeto u tablici 4.1.3. Stoga za razvrstavanje smjese koja sadrži komponente iz 1. kategorije akutne/kronične toksičnosti primjenom zbirne metode mora biti poznata vrijednost M‑faktora.
[…]”
Okolnosti spora i pobijane presude
SGL Carbon (predmet C‑65/21 P) društvo je majka grupe društava proizvođača proizvoda od ugljena i grafita čija je visokotemperaturna smola dobivena iz katrana kamenog ugljena (u daljnjem tekstu: CTPHT) jedna od sirovina. Química del Nalón (predmet C‑73/21 P), Deza (predmet C‑74/21 P) i Bilbaína de Alquitranes (predmet C‑75/21 P) proizvođači su te tvari.
Okolnosti spora u točkama 16. do 23. pobijanih presuda iznesene su na sljedeći način:
„16
[CTPHT] je, prema opisu u tablicama 3.1. i 3.2. u Prilogu VI. Uredbi br. 1272/2008, ostatak iz destilacije visokotemperaturnog ugljenog katrana, odnosno crna kruta tvar s približnom točkom omekšavanja od 30 °C do 180 °C, sastavljena primarno od složene smjese aromatskih ugljikovodika s tročlanim ili višečlanim kondenziranim prstenovima. […] CTPHT se uglavnom koristi za proizvodnju elektrodnih veziva namijenjenih industriji aluminija i čelika.
U rujnu 2010. Kraljevina Nizozemska podnijela je ECHA‑i spis u skladu s člankom 37. Uredbe br. 1272/2008, predlažući da CTPHT bude razvrstan kao kancerogena 1A (H350), mutagena 1B (H340), reproduktivno toksična 1B (H360FD) tvar, i razvrstan u 1. kategoriju akutne toksičnosti u vodenom okolišu (H400) te 1. kategoriju kronične toksičnosti u vodenom okolišu (H410).
Nakon što je ECHA primila primjedbe na predmetni spis tijekom javnog savjetovanja, proslijedila je spis Odboru.
Odbor je 21. studenoga 2011. donio mišljenje o CTPHT‑u, kojim je potvrdio konsenzusom prijedlog koji je podnijela Kraljevina Nizozemska. To je mišljenje bilo popraćeno pripremnim dokumentom koji je sadržavao Odborovu […] detaljnu analizu i dokumentom koji je sadržavao odgovore Kraljevine Nizozemske na očitovanja podnesena u spis koji je sastavila ta država članica.
Kada je riječ o razvrstavanju CTPHT‑a u tvari akutno toksične za vodeni okoliš, Odbor je naznačio u svojem mišljenju, kao što je bila predložila Kraljevina Nizozemska u svojem spisu koji je podnijela ECHA‑i, da se ono nije moglo temeljiti na podacima koji proizlaze iz studija koje slijede pristup „Water‑Accommodated Fraction” (pristup vodom izlučene frakcije). Odbor je obrazložio to razmatranje navodeći s jedne strane da su ti podaci bili prikupljeni bez primjene ultraljubičastog (UV) zračenja, unatoč tomu što su određeni policiklični aromatski ugljikovodični (u daljnjem tekstu: PAH) sastojci CTPHT‑a fototoksični, i s druge strane, da su istraživanja provedena sa samo jednim punjenjem. Kao što je to predložila Kraljevina Nizozemska u svojem spisu podnesenom ECHA‑i, Odbor je stoga smatrao da je razvrstavanje te tvari trebalo biti utemeljeno na drugačijem pristupu, kojim se CTPHT smatra smjesom. U skladu s tim pristupom, CTPHT‑ovih 16 PAH sastojaka, koje je United States Environmental Protection Agency (Agencija za zaštitu okoliša Sjedinjenih Američkih Država, EPA) definirala kao prioritetne tvari i za koje su postojali dostatni podaci u pogledu učinaka i izloženosti, zasebno je ispitano u pogledu njihovih toksičnih učinaka u vodenom okolišu. Sukladno RAC‑ovu mišljenju, ta je analiza, primjenom metode iz točke 4.1.3.5.5. Priloga I. Uredbi br. 1272/2008 koja se sastojala od zbrajanja rezultata dobivenih primjenom [M‑faktora] na različite PAH‑ove kako bi se veća važnost pridala visokotoksičnim sastojcima CTPHT‑a (u daljnjem tekstu: zbirna metoda), pokazala da se CTPHT morao razvrstati u 1. kategoriju akutne toksičnosti u vodenom okolišu (H400) i 1. kategoriju kronične toksičnosti u vodenom okolišu (H410).
Dana 2. listopada 2013., na temelju mišljenja ERC‑a, Europska komisija donijela je [spornu] uredbu. Na temelju članka 1. točke 2. podtočke (a) pod i. i podtočke (b) pod i. [sporne] uredbe, u vezi s njezinim prilozima II. i IV., CTPHT je bio razvrstan u kancerogene tvari kategorije 1A (H350), mutagene kategorije 1B (H340), reproduktivno toksične kategorije 1B (H360FD), akutne toksičnosti u vodenom okolišu kategorije 1 (H400) i kronične toksičnosti u vodenom okolišu kategorije 1 (H410). Na temelju članka 3. stavka 3. [sporne] uredbe, to razvrstavanje bilo je primjenjivo od 1. travnja 2016. Prema uvodnoj izjavi 5. [sporne] uredbe, bilo je predviđeno dulje prijelazno razdoblje u pogledu CTPHT‑a prije početka primjene usklađenog razvrstavanja, kako bi se operaterima omogućilo da ispune obveze koje proizlaze iz novih usklađenih razvrstavanja za tvari koje su razvrstane kao vrlo toksične za vodene organizme koje u vodenom okolišu mogu uzrokovati dugoročne učinke, a posebno s obvezama određenima u članku 3. i Prilogu III. Direktivi 2008/68/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. rujna 2008. o kopnenom prijevozu opasnih tvari (
SL 2008., L 260, str. 13
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 7., str. 136.).
Zahtjevom podnesenim tajništvu Općeg suda 20. prosinca 2013., i upisanim pod brojem predmeta T‑689/13, [tužitelji i nekoliko drugih društava podnijeli su] tužbu za djelomično poništenje [sporne] uredbe u dijelu u kojem je njome CTPHT razvrstan u tvari 1. kategorije akutne toksičnosti u vodenom okolišu (H400) i 1. kategorije kronične toksičnosti u vodenom okolišu (H410).
Presudom od 7. listopada 2015., Bilbaína de Alquitranes i dr./Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
), Opći je sud poništio [spornu] uredbu u dijelu u kojem je njome CTPHT razvrstan u tvari 1. kategorije akutne toksičnosti u vodenom okolišu (H400) i 1. kategorije kronične toksičnosti u vodenom okolišu (H410).”
Aktom podnesenim tajništvu Suda 17. prosinca 2015. Komisija je podnijela žalbu protiv presude od 7. listopada 2015., Bilbaína de Alquitranes i dr./Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
).
Presudom od 22. studenoga 2017., Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr. (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), Sud je odbio Komisijinu žalbu.
Postupak pred Općim sudom i pobijane presude
Tužbama podnesenima tajništvu Općeg suda 23. listopada 2018. žalitelji i druga dva društva podnijeli su zahtjeve za naknadu štete u okviru kojih su zahtijevali da im se nadoknadi šteta koju su navodno pretrpjeli zbog nezakonitog razvrstavanja spornom uredbom CTPHT‑a u tvari 1. kategorije akutne toksičnosti u vodenom okolišu (H400) i 1. kategorije kronične toksičnosti u vodenom okolišu (H410).
Oni su s jedne strane smatrali da nezakonitost tog razvrstavanja, kako je utvrđena presudom Općeg suda od 7. listopada 2015., Bilbaína de Alquitranes i dr./Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
), koja je potvrđena presudom Suda od 22. studenoga 2017., Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr. (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), čini dovoljno ozbiljnu povredu pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima. Žalitelji su, s druge strane, naveli da im je ta nezakonitost nanijela financijsku štetu u ukupnom iznosu od 1022172 eura uz dodatne troškove: prvo, troškove uzrokovane prilagodbom pakiranja kao i načinima prijevoza kako proizlaze iz Oglednih propisa Ujedinjenih naroda za prijevoz opasnih tereta, odnosno osobito iz Europskog sporazuma o međunarodnom cestovnom prijevozu opasnih tvari, Pravilnika o međunarodnom prijevozu opasnih tvari željeznicom i Međunarodnog pomorskog kodeksa o opasnim tvarima; drugo, dodatne troškove, uzrokovane razvrstavanjem predviđenim spornom uredbom, sa svrhom ažuriranja sigurnosno‑tehničkih listova u skladu s Uredbom br. 1907/2006; treće, troškove nastale usklađivanjem s Direktivom 2012/18/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o kontroli opasnosti od velikih nesreća koje uključuju opasne tvari, o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 96/82/EZ (
SL 2012., L 197, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 31., str. 77.), koju je nezakonito razvrstavanje CTPHT‑a učinilo primjenjivim na njih.
Sa šest presuda donesenih 16. prosinca 2020., među kojima su i pobijane presude, Opći sud je istim riječima odbio te tužbe za naknadu štete jer nije bio ispunjen prvi uvjet za uspostavu izvanugovorne odgovornosti Unije, odnosno postojanje dovoljno ozbiljne povrede pravnog pravila kojim se dodjeljuju prava pojedincima.
Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka
Odlukom od 19. listopada 2021. predmeti C‑65/21 P i C‑73/21 P do C‑75/21 P spojeni su radi usmenog dijela postupka i donošenja presude.
Svojim žalbama, istovjetno formuliranima, žalitelji od Suda zahtijevaju da:
–
ukine pobijane presude;
–
vrati predmete Općem sudu na ponovno odlučivanje i
–
odredi da će se o troškovima ovog postupka odlučiti naknadno, uzimajući u obzir da je Opći sud dužan odlučiti o tom pitanju kada provede novo ispitivanje predmeta.
Komisija, Kraljevina Španjolska i ECHA od Suda zahtijevaju da:
–
odbije žalbe, i
–
žaliteljima naloži snošenje troškova.
O žalbi
U prilog svojoj žalbi žalitelji ističu šest žalbenih razloga.
Prvi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Žalitelji tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u točki 71. prve pobijane presude, u točki 72. druge pobijane presude, u točki 69. treće pobijane presude i u točki 72. četvrte pobijane presude, odbivši kao nedopušten tužbeni razlog koji se temeljio na Komisijinoj povredi njezine obveze dužne pažnje jer taj tužbeni razlog nije bio specifično i samostalno istaknut u tužbama kojima se pokreće postupak. Opći sud pogrešno je smatrao da taj tužbeni razlog treba razlikovati od tužbenog razloga prema kojem je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni time što nije uzela u obzir relevantan element za razvrstavanje CTPHT‑a. Budući da su u svojim tužbama istaknuli Komisijinu očitu pogrešku u ocjeni, tužitelji nisu morali osim toga istaknuti tužbeni razlog koji se temelji na tome da je Komisija povrijedila svoju obvezu dužne pažnje.
Komisija, koju podupire ECHA, i španjolska vlada osporavaju tu argumentaciju i smatraju da prvi žalbeni razlog treba odbiti.
Ocjena Suda
U točkama pobijanih presuda iz točke 26. ove presude Opći sud proglasio je nedopuštenim tužbeni razlog koji se temeljio na Komisijinoj povredi njezine obveze dužne pažnje jer žalitelji u svojim tužbama kojima se pokreće postupak nisu specifično i samostalno naveli tu povredu, nego samo u svojim replikama, te se taj tužbeni razlog ne može smatrati ni proširenjem tužbenog razloga koji je već sadržan u tim tužbama.
Žalitelji u biti tvrde da tužbeni razlog koji se temeljio na povredi dužne pažnje nije različit od onoga koji se temeljio na očitoj pogrešci u ocjeni, već ga samo proširuje, koji su istaknuli u svojim tužbama.
Obvezom dužne pažnje, koja je svojstvena načelu dobre uprave i koja se općenito primjenjuje na radnje Unije u odnosima s javnosti, nalaže se toj upravi da postupa s pažnjom i oprezom (presude od 16. prosinca 2008., Masdar (UK)/Komisija,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
, t.
92.
i
93.
i od 4. travnja 2017., Ombudsman/Staelen,
C‑337/15 P
,
EU:C:2017:256
, t.
34.
).
Obveza dužne pažnje je odgovornost institucija Unije u izvršavanju njihove diskrecijske ovlasti. Stoga, kada se jedna stranka poziva na očitu pogrešku u ocjeni koju je počinila nadležna institucija, sud Unije mora provjeriti je li ta institucija pažljivo i nepristrano ispitala sve relevantne elemente predmetnog slučaja (presude od 18. srpnja 2007., Industrias Químicas del Vallés/Komisija,
C‑326/05 P
,
EU:C:2007:443
, t.
77.
i od 22. studenoga 2017., Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr.,
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
, t.
35.
).
Iz te sudske prakse Suda proizlazi da se tužbeni razlog koji se temelji na povredi obveze dužne pažnje često podudara s onim koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni. Točno je da brižljivo i nepristrano uzimanje u obzir svih relevantnih elemenata predmetnog slučaja nije samo po sebi dovoljno da dotičnu instituciju spriječi u počinjenju očite pogreške u ocjeni. Ipak, povreda obveze dužne pažnje od strane te institucije predstavlja najuobičajeniji uzrok te pogreške.
To je osobito slučaj s očitom pogreškom u ocjeni koju je Komisija u ovom slučaju počinila razvrstavanjem CTPHT‑a u tvari 1. kategorije akutne toksičnosti u vodenom okolišu (H400) i 1. kategorije kronične toksičnosti u vodenom okolišu (H410) na temelju njegovih sastojaka, koju je Opći sud utvrdio u točki 30. presude od 7. listopada 2015., Bilbaína de Alquitranes i dr./Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
), zbog toga što Komisija „nije ispunila svoju obvezu uzimanja u obzir svih relevantnih elemenata i okolnosti.” U točki 55. presude od 22. studenoga 2017., Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr. (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
, t.
55.
), Sud je potvrdio to utvrđenje Općeg suda.
Međutim, iz točaka 55., 46., 46. i 45. tužbi kojima se pokreće postupak koje su podnijela društva SGL Carbon, Química del Nalón, Deza i Bilbaína de Alquitranes, proizlazi da ona prigovaraju Komisiji da je počinila očitu pogrešku u ocjeni. Ta je pogreška uostalom sama osnova njihovih zahtjeva za naknadu štete, kao što je to Opći sud naveo u točki 61. prve pobijane presude, u točki 62. druge pobijane presude, u točki 59. treće pobijane presude i u točki 62. četvrte pobijane presude.
Slijedom toga, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je kao nedopušten odbacio tužbeni razlog koji se temelji na povredi obveze dužne pažnje jer nije bila riječ o proširenju tužbenog razloga koji je već sadržan u tužbama kojima se pokreće postupak, nego o nepravodobno istaknutom samostalnom tužbenom razlogu.
Međutim, činjenica da se tužbeni razlog koji se temelji na povredi obveze dužne pažnje pogrešno smatrao samostalnim i da je slijedom toga odbačen kao nepravodoban nije utjecala na ispitivanje tužbe u prvom stupnju jer se taj argument, kao što to proizlazi iz točaka 32. i 33. ove presude, preklapa s onim koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni i koji je istaknut u tužbama kojima se pokreće postupak, kao što to proizlazi iz točke 34. ove presude, a koji je Opći sud razmotrio i odbacio. Osim toga i u svakom slučaju, u posljednjoj rečenici točke 114. prve pobijane presude, točke 115. druge pobijane presude, točke 112. treće pobijane presude i točke 115. četvrte pobijane presude, Opći sud meritorno je odgovorio na tužbeni razlog koji se temeljio na povredi obveze dužne pažnje, čak i ako samo podredno, smatrajući da ta povreda nije dovoljno ozbiljna da bi dovela do odgovornosti Unije.
Iz toga slijedi da prvi žalbeni razlog treba odbaciti kao bespredmetan.
Četvrti žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Četvrtim žalbenim razlogom njihovih žalbi, koji valja ispitati nakon prvog žalbenog razloga, s obzirom na to da se njime ističe, kao i potonjim, navodna povreda obveze dužne pažnje, žalitelji tvrde da je Opći sud pogrešno primijenio kriterij razboritosti i dužne pažnje. U prilog tom žalbenom razlogu žalitelji navode točke 104. i 105. prve pobijane presude, točke 105. i 106. druge pobijane presude, točke 102. i 103. treće pobijane presude i točke 105. i 106. četvrte pobijane presude.
Prvim dijelom tog žalbenog razloga Općem sudu prigovaraju da je na temelju mišljenja Odbora ispitao je li topljivost izričito navedena u Uredbi br. 1272/2008 kao jedan od relevantnih elemenata, umjesto da ispita je li Komisija poštovala ustaljeno pravno načelo koje zahtijeva da se uzmu u obzir svi relevantni elementi. Argumentacija Općeg suda stoga nije relevantna s obzirom na formulaciju njihovih tužbi.
Drugim dijelom tog žalbenog razloga žalitelji smatraju da Opći sud nije trebao uzeti u obzir samo mišljenje Odbora kako bi ocijenio je li Komisija postupila razborito i s dužnom pažnjom, iako taj odbor sâm nije imao obvezu postupanja s razboritošću i dužnom pažnjom.
Komisija, koju podupire ECHA, i španjolska vlada osporavaju osnovanost tog razloga.
Ocjena Suda
Prvim dijelom četvrtog žalbenog razloga žalitelji u biti tvrde da je Opći sud pogriješio smatrajući da se nezakonitost koju je počinila Komisija sastojala od povrede Uredbe br. 1272/2008, dok se ta nezakonitost sastoji, kao što su to naveli u svojim tužbama kojima se pokreće postupak, u neuzimanju u obzir svih relevantnih elemenata, odnosno u povredi obveze dužne pažnje.
Kao što je na to podsjetio Opći sud u pobijanim presudama, nastanak izvanugovorne odgovornosti Unije uvjetovan je ispunjenjem nekoliko uvjeta, odnosno postojanjem dovoljno ozbiljne povrede pravnog pravila kojemu je predmet dodjela prava pojedincima, postojanjem stvarne štete i postojanjem uzročne veze između povrede obveze autora akta i štete koju su pretrpjele oštećene osobe (presuda od 10. rujna 2019., HTTS/Vijeće,
C‑123/18 P
,
EU:C:2019:694
, t.
32.
i navedena sudska praksa).
Što se tiče prvog od tih uvjeta, Opći je sud u točki 61. prve pobijane presude, u točki 62. druge pobijane presude, u točki 59. treće pobijane presude i u točki 62. četvrte pobijane presude, smatrao da se „povrijeđeno pravilo, kao što su to Opći sud i potom Sud utvrdili u svojim presudama, nalazi u točki 4.1.3.5.5. Priloga I. navedenoj uredbi i da je riječ o zbirnoj metodi”.
Valja istaknuti da se ta metoda razvrstavanja smjesa opasnih za vodeni okoliš sastoji od izračunavanja zbroja koncentracija sastojaka koji spadaju u kategorije akutne ili kronične toksičnosti, pri čemu se svaka množi faktorom M koji odgovara njihovu profilu toksičnosti. Kao što je to Sud naveo u točki 51. presude od 22. studenoga 2017., Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr. (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), navedena metoda počiva na pretpostavci prema kojoj su sastojci koji se uzimaju u obzir 100 % topivi. Međutim, sastojci CTPHT‑a mogu se izdvojiti iz CTPHT‑a samo u ograničenoj mjeri te je ta tvar vrlo stabilna, kao što je to pravilno smatrao Opći sud u točki 32. presude od 7. listopada 2015., Bilbaína de Alquitranes i dr./Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
).
Na temelju tog utvrđenja Opći sud u točki 30. potonje presude nije zaključio da je Komisija povrijedila zbirnu metodu, nego da je počinila očitu pogrešku u ocjeni prilikom primjene te metode za izračun toksičnosti CTPHT‑a u vodenom okolišu. U točkama 49. do 55. presude od 22. studenoga 2017., Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr. (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), Sud je utvrdio da ta ocjena Općeg suda nije sadržavala nikakvu pogrešku koja se tiče prava.
U tom pogledu valja podsjetiti da izvanugovorna odgovornost Unije može nastati a da pritom nije povrijeđeno određeno pravno pravilo. Iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi, naime, da ta odgovornost može nastati i kad institucija Unije primjenjuje određeno pravno pravilo kojim se dodjeljuju prava pojedincima, na način da očito i grubo ne poštuje granice svoje diskrecijske ovlasti (vidjeti u tom smislu presude od 5. ožujka 1996., Brasserie du pêcheur i Factortame,
C‑46/93 i C‑48/93
,
EU:C:1996:79
, t.
55.
; od 4. srpnja 2000., Bergaderm i Goupil/Komisija,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
, t.
43.
, kao i od 30. svibnja 2017., Safa Nicu Sepahan/Vijeće,
C‑45/15 P
,
EU:C:2017:402
, t.
30.
).
U ovom slučaju čini se da utvrđenje Općeg suda iz točaka pobijanih presuda navedenih u točki 44. ove presude, prema kojem je Komisija povrijedila zbirnu metodu, zanemaruje doseg kako presude Općeg suda od 7. listopada 2015., Bilbaína de Alquitranes i dr./Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
) tako i presude Suda od 22. studenoga 2017., Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr. (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
).
Međutim, iz teksta pobijanih presuda kao cjeline proizlazi da karakterizacija nezakonitosti koju je počinila Komisija kao povrede pravila o zbirnoj metodi ne odgovara konačnom stajalištu Općeg suda iz navedenih presuda.
U tom pogledu valja primijetiti da je Opći sud u točki 89. prve pobijane presude, u točki 90. druge pobijane presude, u točki 87. treće pobijane presude i u točki 90. četvrte pobijane presude, želio ispitati je li „povreda obveze Komisije” dovoljno ozbiljna s obzirom na razmatranja koja su navela Opći sud, u presudi od 7. listopada 2015., Bilbaína de Alquitranes i dr./Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
), a zatim Sud, u presudi od 22. studenoga 2017., Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr. (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), da utvrde da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni prilikom razvrstavanja CTPHT‑a. Osim toga, u okviru tog ispitivanja Opći je sud u točki 100. prve pobijane presude, u točki 101. druge pobijane presude, u točki 98. treće pobijane presude i u točki 101. četvrte pobijane presude podsjetio da je, u skladu s presudama o ukidanju, Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni „prilikom primjene zbirne metode”.
U tim okolnostima, iako je u nekim točkama pobijanih presuda spomenuo povredu pravila zbirne metode, Opći se sud zapravo namjeravao pozvati na Komisijinu pogrešnu primjenu te metode.
Posljedično, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 62. svojeg mišljenja, Opći sud nije doveo u pitanje utvrđenja u presudama o poništenju prema kojima je nezakonitost spornog akta posljedica Komisijine očite pogreške u ocjeni koja se sastojala od toga da se nisu uzeli u obzir svi relevantni elementi i okolnosti u pogledu razvrstavanja CTPHT‑a.
U tom pogledu valja istaknuti da je – suprotno onome što tvrde žalitelji u okviru prvog dijela četvrtog žalbenog razloga – relevantno, kako bi se ocijenilo je li pogreška koju je počinila Komisija i koju je utvrdio Opći sud, a zatim Sud, bila namjerna ili neispričiva, razmotriti pitanje je li topljivost izričito spomenuta u Uredbi br. 1272/2008.
Stoga prvi dio četvrtog žalbenog razloga valja odbiti.
Drugim dijelom istog žalbenog razloga, usmjerenim protiv točaka 104. i 105. prve pobijane presude, točaka 105. i 106. druge pobijane presude, točaka 102. i 103. treće pobijane presude kao i točaka 105. i 106. četvrte pobijane presude, žalitelji prigovaraju Općem sudu da se pozvao samo na mišljenje Odbora kako bi zaključio da je Komisija postupala kao što bi to učinila oprezna i pažljiva uprava, pri čemu nije uzeo u obzir da taj odbor nije imao obvezu opreznog i pažljivog postupanja.
Najprije valja istaknuti, s jedne strane, da je Opći sud, kako bi ocijenio težinu pogreške u ocjeni koju je Komisija počinila prilikom razvrstavanja CTPHT‑a, u točkama 88. do 108. prve pobijane presude, u točkama 89. do 109. druge pobijane presude, u točkama 86. do 106. treće pobijane presude i u točkama 89. do 109. četvrte pobijane presude, analizirao druge elemente osim izvješća Odbora, koji su posebno navedeni u točkama pobijanih presuda navedenima u prethodnoj točki. Slijedom toga, ne može se tvrditi da se Opći sud oslonio isključivo na mišljenje Odbora kako bi zaključio da je Komisija postupala kao uobičajeno oprezna i pažljiva uprava.
S druge strane, valja utvrditi da Opći sud u točkama pobijanih presuda navedenima u točki 56. ove presude nije naveo da Odbor ima obvezu postupanja s oprezom i dužnom pažnjom. Slijedom toga, iako su žalitelji željeli prigovoriti Općem sudu da je smatrao da se Komisija mogla pouzdati u mišljenje Odbora i na njega prenijeti svoju obvezu postupanja s oprezom i dužnom pažnjom, ta tvrdnja nema nikakvog uporišta u tim točkama.
Iz navedenog proizlazi da drugi dio četvrtog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
Iz toga slijedi da četvrti žalbeni razlog treba odbiti u cijelosti.
Drugi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Žalitelji tvrde da je Opći sud u točki 98. prve pobijane presude, u točki 99. druge pobijane presude, u točki 96. treće pobijane presude i u točki 99. četvrte pobijane presude, zaključio da se Prilog I. točka 4.1.3.5.5. Uredbe br. 1272/2008 na dan donošenja sporne uredbe ne može smatrati jasnim pravilom u pogledu margine prosudbe kojom Komisija raspolaže prilikom primjene zbirne metode. Međutim, prema mišljenju tih stranaka, taj se zaključak temelji na pogrešnom razumijevanju njihove argumentacije. U svojim tužbama kojima se pokreće postupak tvrdili su da je Komisija propustila uzeti u obzir relevantan element, odnosno topivost CTPHT‑a, iako je prema ustaljenoj sudskoj praksi Komisija trebala uzeti u obzir sve relevantne elemente, kao što je to topljivost. Stoga se Opći sud, odgovarajući na pitanje je li odredba o kojoj je riječ jasno pravilo, usredotočio na argument koji žalitelji nisu istaknuli.
Opći sud zatim je utvrdio da se u navedenoj odredbi izričito ne navodi da topljivost određene tvari treba uzeti u obzir. Prema mišljenju žaliteljâ, činjenica da nešto nije izričito navedeno u tekstu akta Unije ne može osloboditi Komisiju obveze uzimanja u obzir svih relevantnih elemenata. Opći sud zanemario je opće načelo prava prema kojem, neovisno o tekstu, treba uzeti u obzir sve relevantne elemente.
Osim toga, prema mišljenju žaliteljâ, činjenične i znanstvene poteškoće koje nastaju razvrstavanjem tvari, kako ih je opisao Opći sud, nisu relevantne s obzirom na to da je u ovom slučaju, što se tiče ocjene CTPHT‑ove „toksičnosti za vodeni okoliš”, bilo očito da topljivost te tvari treba uzeti u obzir. Stoga navodi Općeg suda u točkama 96. i 97. prve pobijane presude, u točkama 97. i 98. druge pobijane presude, u točkama 94. i 95. treće pobijane presude i u točkama 97. i 98. četvrte pobijane presude nisu relevantni s obzirom na jasnu i ustaljenu sudsku praksu, navedenu u točki 35. presude Suda od 22. studenoga 2017., Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr. (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), kojom se Komisiji nalaže da u okviru svoje diskrecijske ovlasti, prilikom razvrstavanja tvari uzme u obzir sve relevantne elemente.
Komisija, koju podupire ECHA, i španjolska vlada osporavaju tu argumentaciju.
Ocjena Suda
Kao što je to navedeno u točki 43. ove presude, nezakonitost koju je počinila institucija Unije može dovesti do odgovornosti Unije samo ako je dovoljno ozbiljna.
Među elementima koje sud Unije može uzeti u obzir kako bi ocijenio je li taj uvjet ispunjen nalaze se među ostalim, na temelju ustaljene sudske prakse Suda, razina jasnoće i preciznosti povrijeđenog ili pogrešno primijenjenog pravila, doseg margine prosudbe koju to pravilo ostavlja tijelu Unije te ispričiva ili neispričiva narav eventualne pogreške koja se tiče prava ili pogreške u ocjeni (vidjeti u tom smislu osobito presude od 5. ožujka 1996., Brasserie du pêcheur i Factortame,
C‑46/93 i C‑48/93
,
EU:C:1996:79
, t.
55.
i
56.
; od 25. siječnja 2007., Robins i dr.,
C‑278/05
,
EU:C:2007:56
, t.
70.
, kao i od 19. lipnja 2014., Specht i dr.,
C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 i C‑541/12
,
EU:C:2014:2005
, t.
102.
).
Slijedom toga, službena dužnost suda Unije je da, kada treba ocijeniti može li nezakonitost koju je počinila institucija dovesti do odgovornosti Unije, ispita sve relevantne elemente u tom pogledu, kao što su gore navedeni elementi, čak i ako se stranke na njih ne pozivaju.
Iz toga slijedi da žalitelji ne mogu prigovoriti Općem sudu da je u točkama pobijanih presuda iz točke 60. ove presude odlučio o stupnju jasnoće zbirne metode jer oni sami u svojim pismenima nisu naveli taj element.
Pod pretpostavkom da su žalitelji usto namjeravali kritizirati meritum ocjene Općeg suda sadržane u istim točkama pobijanih presuda, prema kojoj pravilo iz točke 4.1.3.5.5. Priloga I. Uredbi br. 1272/2008 nije dovoljno jasno, oni ipak nisu iznijeli argumente koji bi doveli u pitanje tu ocjenu koja se temelji na utvrđenju da tekst tog pravila ne spominje da se njegova primjenjivost može razlikovati ovisno o topivosti smjese.
Iz prethodno navedenoga proizlazi da drugi žalbeni razlog treba odbiti.
Treći žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Žalitelji prigovaraju Općem sudu da je u točkama 105. i 107. prve pobijane presude, u točkama 106. i 108. druge pobijane presude, u točkama 103. i 105. treće pobijane presude kao i u točkama 106. i 108. četvrte pobijane presude, presudio da je pravni okvir koji se odnosi na ovaj slučaj složen i da ta složenost može opravdati činjenicu da Komisija nije uzela u obzir topljivost CTPHT‑a u okviru primjene zbirne metode.
Naime, kako bi ograničio dodjelu troškova, Opći je sud sâm u točki 22. rješenja od 25. rujna 2019., Bilbaína de Alquitranes i dr./Komisija (
T‑689/13 DEP
, neobjavljeno,
EU:T:2019:698
) presudio da je to pravno pravilo jasno. Stoga žalitelji smatraju da je Opći sud, time što nije pružio nijedan razlog koji bi opravdao takvu razliku, nedostatno obrazložio svoju odluku, protivno članku 36. i članku 53. stavku 1. Statuta Suda Europske unije.
Komisija, koju podupire ECHA, i španjolska vlada smatraju da taj žalbeni razlog treba odbiti.
Ocjena Suda
Najprije valja istaknuti da ne postoji proturječje između, s jedne strane, utvrđenja, u pobijanim presudama, složenosti pravnog okvira koji se odnosi na razvrstavanje CTPHT‑a i, s druge strane, argumentacije iz točke 22. rješenja od 25. rujna 2019., Bilbaína de Alquitranes i dr./Komisija (
T‑689/13 DEP
, neobjavljeno,
EU:T:2019:698
), prema kojoj pitanja u vezi s razvrstavanjem CTPHT‑a postavljena u okviru tužbe protiv tog razvrstavanja nisu bila toliko atipična i složena da bi opravdala upućivanje te tužbe proširenom sudskom vijeću.
Osim toga, žalitelji ne iznose na koji način razlika koju navode između pobijanih presuda i tog rješenja u pogledu stupnja jasnoće zbrojne metode sama po sebi, pod pretpostavkom da je utvrđena, dovodi do nezakonitosti navedenih presuda.
U svakom slučaju, prema ustaljenoj sudskoj praksi obveza Općeg suda da obrazloži svoje presude načelno se ne može proširiti do te mjere da mora opravdati rješenje doneseno u jednom predmetu u odnosu na rješenje doneseno u drugom predmetu o kojem je odlučivao, čak i ako se odnosilo na istu odluku (vidjeti u tom smislu presudu od 11. srpnja 2013., Team Relocations i dr./Komisija,
C‑444/11 P
, neobjavljena,
EU:C:2013:464
, t.
66.
i navedenu sudsku praksu, i presudu od 26. siječnja 2017., Duravit i dr./Komisija,
C‑609/13 P
,
EU:C:2017:46
, t. 90 i navedenu sudsku praksu).
Iz prethodno navedenoga proizlazi da treći žalbeni razlog treba odbiti.
Peti žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Svojim petim žalbenim razlogom žalitelji kritiziraju nedostatnost obrazloženja točaka 101. i 112. prve pobijane presude, točaka 102. i 113. druge pobijane presude, točaka 99. i 110. treće pobijane presude kao i točaka 102. i 113. četvrte pobijane presude.
Prvim dijelom tog žalbenog razloga žalitelji smatraju da Opći sud nije mogao, kao što je to učinio u točki 101. prve pobijane presude, u točki 102. druge pobijane presude, u točki 99. treće pobijane presude i u točki 102. četvrte pobijane presude, kvalificirati Komisijin pristup kao „strog” i „razborit” jer je taj pristup sadržavao očitu pogrešku u ocjeni.
Drugim dijelom žalbenog razloga žalitelji ističu da je obrazloženje točke 112. prve pobijane presude, točke 113. druge pobijane presude, točke 110. treće pobijane presude i točke 113. četvrte pobijane presude proturječno jer je Opći sud utvrdio, s jedne strane, da razlozi zbog kojih CTPHT nije ponovno razvrstan nakon što je to razvrstavanje ukinuto nisu bili poznati i, s druge strane, jer je nepostojanje novog razvrstavanja uputilo na poteškoće pravilne primjene zbirne metode te je spriječilo to da se pogreška koju je počinila Komisija kvalificira kao „neispričiva”.
Komisija, koju podupire ECHA, i španjolska vlada smatraju da se taj žalbeni razlog ne može prihvatiti.
Ocjena Suda
Prvim dijelom žalbenog razloga žalitelji prigovaraju Općem sudu da je u točkama pobijanih presuda navedenima u točki 78. ove presude smatrao da je Komisija u ovom slučaju usvojila strog i razborit pristup zbog toga što je „primijenila zbirnu metodu strogom primjenom teksta [točke 4.1.3.5.5. Priloga I. Uredbi br. 1272/2008]”, da je „nastojala djelovati u granicama svojih nadležnosti, a što se općenito može smatrati razboritim pristupom” i, upućujući na točku 75. mišljenja nezavisnog odvjetnika Bobeka u predmetu Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr. (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:646
), da „se takav pristup može samo pozdraviti”.
Međutim, valja utvrditi da se ta argumentacija temelji na pogrešnom tumačenju pobijanih presuda.
S jedne strane, suprotno onomu što tvrde žalitelji, Opći sud nije ocijenio „razboritim” Komisijin pristup u ovom slučaju, nego samo činjenicu da neka institucija općenito djeluje u granicama svojih nadležnosti. Opći sud prije svega je istaknuo da je Komisija namjeravala djelovati poštujući svoje ovlasti i da stoga njezina pogreška u ocjeni nije bila namjerna ili neispričiva.
S druge strane, Opći sud nije propustio na kraju točke 101. prve pobijane presude, točke 102. druge pobijane presude, točke 99. treće pobijane presude i točke 102. četvrte pobijane presude, kao i na početku sljedećih točaka tih presuda, podsjetiti da se u ovom slučaju Komisijin pristup pokazao pogrešnim i da su Opći sud i Sud ocijenili da je zahvaćen očitom pogreškom u ocjeni.
Slijedom toga, prigovor koji su žalitelji istaknuli u prvom dijelu petog žalbenog razloga nije osnovan.
Drugi dio istog žalbenog razloga odnosi se na navodno proturječno obrazloženje točaka pobijanih presuda navedenih u točki 79. ove presude, u kojima je Opći sud izveo zaključke iz okolnosti spomenute u točki 111. prve pobijane presude, točki 112. druge pobijane presude, točki 109. treće pobijane presude i točki 112. četvrte pobijane presude, prema kojoj Komisija na dan donošenja pobijanih presuda i nakon presude Suda od 22. studenoga 2017., Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr. (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), kojom je potvrđeno djelomično poništenje Uredbe br. 944/2013, nije ponovno razvrstala CTPHT.
Valja utvrditi da je, kao što to tvrde žalitelji, obrazloženje tih točaka proturječno. Stoga, dok Opći sud u prvoj rečenici priznaje da ne može izvesti nikakav zaključak o nepostojanju novog razvrstavanja CTPHT‑a nakon što je prethodno razvrstavanje ukinuto, jer su razlozi za to nepostojanje nepoznati, on u sljedećim rečenicama tvrdi da ta okolnost „može ilustrirati poteškoće vezane za točnu primjenu zbirne metode” i da „to što se pogreška koju je učinila Komisija može teško ispraviti, kao što je potencijalno istaknuto u ovom slučaju, […] se također protivi tomu da se greška može kvalificirati kao neispričiva”.
Međutim, ta proturječnost ne može opravdati ukidanje pobijanih presuda.
Naime, valja istaknuti da je Opći sud zaključio, nakon razlaganja koje se proteže od točke 99. do 113. prve pobijane presude, točke 100. do 114. druge pobijane presude, točke 97. do 111. treće pobijane presude i točke 100. do 114. četvrte pobijane presude, da je očita pogreška u ocjeni koju je počinila Komisija ispričiva.
Slijedom toga, točke pobijanih presuda navedene u točki 79. ove presude, koje se kritiziraju u okviru drugog dijela petog žalbenog razloga, tiču se samo dodatnog aspekta obrazloženja koje je Opći sud iznio u prilog izreci pobijanih presuda, kojim se ponajprije obrazlaže ispričivost očite pogreške u ocjeni koju je počinila Komisija na temelju složenosti postupka razvrstavanja tvari i poteškoće u tumačenju pravila o zbirnoj metodi. Međutim, žalbe ne sadržavaju nikakvu argumentaciju kojom bi se utvrdila nedostatnost tog obrazloženja u cijelosti. Iz toga slijedi da drugi dio petog žalbenog razloga ne može opravdati ukidanje pobijanih presuda te ga stoga treba odbiti.
Šesti žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Žalitelji prigovaraju Općem sudu da je u točkama 106. i 108. prve pobijane presude, u točkama 107. i 109. druge pobijane presude, u točkama 104. i 106. treće pobijane presude i u točkama 107. i 109. četvrte pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava, smatrajući da se Komisijin pristup mogao ispričati na temelju načela opreznosti.
Žalitelji smatraju da primjena načela opreznosti pretpostavlja neizvjesnost u pogledu postojanja ili dosega rizika za zdravlje ljudi te je moguće poduzeti zaštitne mjere a da pritom nije potrebno čekati da se u cijelosti dokažu postojanje i ozbiljnost tih rizika.
To načelo nije namijenjeno primjeni u okviru razvrstavanja tvari, kao što to proizlazi iz nenavođenja tog načela u Uredbi br. 1272/2008. Naime, na navedeno se načelo može pozvati tek nakon procjene rizika, kao što je Sud presudio u presudi od 1. listopada 2019., Blaise i dr. (
C‑616/17
,
EU:C:2019:800
). Tek nakon procjene rizika nadležna tijela mogu se pozvati na načelo opreznosti kako bi opravdala ograničenja. Nasuprot tomu, na načelo opreznosti ne može se pozivati u ranijoj fazi.
Komisija, koju podupire ECHA, i španjolska vlada osporavaju tu argumentaciju.
Ocjena Suda
Uvodno treba istaknuti da, iako se člankom 191. stavkom 2. UFEU‑a propisuje da se politika zaštite okoliša temelji, osobito, na načelu opreznosti, to se načelo primjenjuje i u okviru drugih politika Unije, osobito politike zaštite javnog zdravlja i kada institucije Unije, na temelju zajedničke poljoprivredne politike ili politike unutarnjeg tržišta, donose mjere za zaštitu zdravlja ljudi (presuda od 1. listopada 2019., Blaise i dr.,
C‑616/17
,
EU:C:2019:800
, t.
41.
i navedena sudska praksa).
Načelo opreznosti podrazumijeva da je u slučaju neizvjesnosti u pogledu postojanja ili dosega rizika za zdravlje ljudi moguće poduzeti zaštitne mjere a da pritom nije potrebno čekati da se u cijelosti dokažu postojanje i ozbiljnost tih rizika. Načelo opreznosti opravdava donošenje ograničavajućih mjera kada se pokaže nemogućim sa sigurnošću utvrditi postojanje ili doseg navodnog rizika zbog neuvjerljivih rezultata provedenih studija, ali u slučaju njegova ostvarenja postoji vjerojatnost stvarne štete za okoliš (presuda od 1. listopada 2019., Blaise i dr.,
C‑616/17
,
EU:C:2019:800
, t.
43.
i navedena sudska praksa).
Slijedom toga, to se načelo osobito primjenjuje u okviru razvrstavanja tvari na temelju Uredbe br. 1272/2008 kada procjena rizika koju ta tvar sadržava za okoliš i zdravlje ljudi ostavlja dvojbe.
Stoga je Opći sud u točkama pobijanih presuda navedenima u točki 91. ove presude pravilno smatrao da se „načelo opreznosti ne može […] ignorirati prilikom razvrstavanja kemijskih tvari i smjesa”, da isto načelo „ovlašćuje u slučaju nesigurnosti nadležna tijela da donesu prikladne mjere kako bi se spriječili određeni mogući rizici za javno zdravlje, sigurnost i okoliš, ne čekajući da se u potpunosti i u punoj težini ostvare ti rizici” i da je razvrstavanje tvari i smjesa karakterizirano „ciljem osiguravanja visoke razine zaštite okoliša uz puno poštovanje načela opreznosti”.
Slijedom navedenog, Opći sud smatra, barem implicitno, da se načelo opreznosti primjenjuje na ovaj slučaj i da je moglo opravdati razvrstavanje CTPHT‑a u tvari 1. kategorije akutne toksičnosti u vodenom okolišu (H400) i 1. kategorije kronične toksičnosti u vodenom okolišu (H410). To tumačenje pobijanih presuda, koje su iznijeli žalitelji, potkrijepljeno je u točki 105. prve pobijane presude, u točki 106. druge pobijane presude, u točki 103. treće pobijane presude i u točki 106. četvrte pobijane presude, navođenjem „situacij[e] nesigurnosti u pogledu točnog sastava CTPHT‑a”.
Međutim, ni iz presude Općeg suda od 7. listopada 2015., Bilbaína de Alquitranes i dr./Komisija (
T‑689/13
, neobjavljena,
EU:T:2015:767
), kojom je utvrđena očita pogreška u ocjeni koju je Komisija počinila prilikom razvrstavanja CTPHT‑a, ni iz presude Suda od 22. studenoga 2017., Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr. (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), kojom je odbijena žalba protiv te prve presude, ne proizlazi da je postojala neizvjesnost u pogledu rizika toksičnosti CTPHT‑a u vodenom okolišu na temelju koje bi se Komisija opravdano temeljila na načelu opreznosti. Budući da su Opći sud i Sud presudili da je Komisija u svojoj procjeni rizika počinila takvu pogrešku, ne može se tvrditi da je ta pogrešna procjena ostavila dvojbe u pogledu dosega tih rizika.
Iz toga slijedi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da se načelo opreznosti trebalo primijeniti u okviru razvrstavanja CTPHT‑a tako da pogreška koju je u tom kontekstu počinila Komisija nije mogla dovesti do izvanugovorne odgovornosti Unije.
Međutim, iz pobijanih presuda, točnije iz točke 106. prve pobijane presude, članka 107. druge pobijane presude, članka 104. treće pobijane presude i članka 107. četvrte pobijane presude proizlazi da je Opći sud samo podredno presudio da se načelom opreznosti također može opravdati takvo razvrstavanje. Naime, kao što to osobito proizlazi iz točke 114. prve pobijane presude, točke 115. druge pobijane presude, točke 112. treće pobijane presude i točke 115. četvrte pobijane presude, Opći je sud utvrdio da pogreška koju je počinila Komisija nije mogla dovesti do izvanugovorne odgovornosti Unije ponajprije s obzirom na složenost postupka razvrstavanja tvari i poteškoće pri tumačenju pravila o zbirnoj metodi.
Stoga je šesti žalbeni razlog bespredmetan i treba ga odbaciti.
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da žalbe treba odbiti.
Troškovi
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima. U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
Članak 140. stavak 1. Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, predviđa da države članice i institucije koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove.
Članak 184. stavak 4. Poslovnika predviđa da Sud može odlučiti da stranka koja je intervenirala u prvom stupnju i koja sudjeluje u postupku snosi vlastite troškove.
Budući da žalitelji nisu uspjeli u postupku i s obzirom na to da je Komisija zatražila da oni snose troškove, treba im naložiti da, osim vlastitih, snose i Komisijine troškove.
Kraljevina Španjolska i ECHA, intervenijenti u prvostupanjskom postupku, snosit će vlastite troškove.

Slijedom navedenoga, Sud (četvrto vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Žalbe se odbijaju.

2.
Društvima SGL Carbon SE, Química del Nalón SA, Deza a.s. et Bilbaína de Alquitranes SA nalaže se snošenje, osim vlastitih, troškova Europske komisije.

3.
Kraljevina Španjolska i Europska agencija za kemikalije (ECHA) snosit će vlastite troškove.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski