CELEX: 62021CJ0256
Ennakkoratkaisupyyntö
EU-tavaramerkit
Asetus (EU) 2017/1001
124 artiklan a ja d alakohta
128 artikla
EU-tavaramerkkejä käsittelevien tuomioistuinten toimivalta
Loukkauskanne
Mitättömyyttä koskeva vastakanne
Loukkauskanteen peruuttaminen
Vastakanteen lopputulos
Vastakanteen itsenäinen luonne

Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 (
EUVL 2017, L 154, s. 1
) 124 artiklan a ja d alakohdan sekä 128 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty oikeusriidassa, jossa vastakkain ovat yhtäältä KP ja toisaalta TV ja Gemeinde Bodman-Ludwigshafen (Bodman-Ludwigshafenin kunta, Saksa) ja jossa on kyse EU-tavaramerkiksi rekisteröidyn sanamerkin loukkausta koskevasta kanteesta ja tämän tavaramerkin mitättömyyttä koskevasta vastakanteesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetuksen 2017/1001 johdanto-osan 4 ja 32 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(4)
– – näyttää tarpeelliselta säätää unionin tavaramerkkijärjestelmä, jolla annetaan yrityksille oikeus hankkia yhtä ainoaa menettelyä noudattaen EU-tavaramerkkejä, joilla on yhdenmukainen suoja ja joiden vaikutus ulottuu koko unionin alueelle. Näin ilmaistua EU-tavaramerkin yhtenäisen luonteen periaatetta olisi sovellettava, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.
– –
(32)
On välttämätöntä, että EU-tavaramerkin voimassaoloa ja loukkausta koskevien päätösten oikeusvaikutus ulottuu koko unioniin, sillä tämä on ainoa keino välttää tuomioistuinten ja [Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO)] keskenään ristiriitaiset päätökset ja varmistaa, ettei EU-tavaramerkkien yhtenäistä luonnetta heikennetä. [Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1215/2012 [(
EYVL 2001, L 12, s. 1
)] säännöksiä olisi sovellettava kaikkiin EU-tavaramerkkiin liittyviin riita-asioihin, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.”
Asetuksen N:o 2017/1001 1 artiklan, jonka otsikko on ”EU-tavaramerkki”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”EU-tavaramerkki on yhtenäinen. Sen oikeusvaikutukset ovat samanlaiset kaikkialla unionissa: sen voi rekisteröidä ainoastaan olemaan voimassa koko unionissa, sen voi luovuttaa, siitä voi luopua, sen hallintaoikeus voidaan menettää tai julistaa mitättömäksi ja sen käyttö voidaan kieltää ainoastaan koko unionissa. Tätä periaatetta sovelletaan, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.”
Tämän asetuksen 6 artiklan, jonka otsikko on ”Tapa, jolla EU-tavaramerkki saadaan”, mukaan EU-tavaramerkki saadaan rekisteröinnillä.
Asetuksen 7 artiklan, jonka otsikko on ”Ehdottomat hylkäysperusteet”, 1 kohdassa luetellaan ne merkki- ja tavaramerkkityypit, joita ei rekisteröidä. Tässä säännöksessä täsmennetään erityisesti seuraavaa:
”Seuraavia merkkejä ei rekisteröidä:
– –
b)
tavaramerkit, joilta puuttuu erottamiskyky;
c)
tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan tavaroiden tai palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden valmistusajankohtaa tai palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia;
d)
tavaramerkit, jotka muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, jotka ovat tulleet tavallisiksi yleisessä kielenkäytössä tai hyvän kauppatavan mukaan;
– –”
Asetuksen N:o 2017/1001 59 artiklan, jonka otsikkona on ”Ehdottomat mitättömyysperusteet”, 1 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”EU-tavaramerkki julistetaan mitättömäksi [EUIPOlle] tehdyllä vaatimuksella tai loukkauskanteeseen kohdistuvalla vastakanteella, jos:
a)
EU-tavaramerkki on rekisteröity 7 artiklan säännösten vastaisesti;
– –”
Kyseisen asetuksen 63 artiklan, jonka otsikko on ”Menettämis- tai mitättömyysvaatimus”, 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   EU-tavaramerkkiä koskevan menettämis- tai mitättömyysvaatimuksen voi esittää [EUIPOlle]:
a)
58 ja 59 artiklassa määritellyissä tapauksissa jokainen luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö sekä jokainen valmistajien, tuottajien, palvelujen tarjoajien, kauppiaiden tai kuluttajien edustajien ryhmittymä, joka tähän sovellettavan lainsäädännön mukaan voi esiintyä kantajana tai vastaajana oikeudenkäynneissä;
– –”
3.   Menettämis- tai mitättömyysvaatimusta ei voida ottaa tutkittavaksi, jos samaa asiaa ja syytä koskevasta ja samojen osapuolien välisestä vaatimuksesta on jo joko [EUIPOn] tai 123 artiklassa tarkoitetun EU-tavaramerkkejä käsittelevän tuomioistuimen antama ratkaisu ja [EUIPOn] tai kyseisen tuomioistuimen kyseisestä vaatimuksesta tekemä päätös on tullut lainvoimaiseksi.”
Mainitun asetuksen 122 artiklan, jonka otsikko on ”Tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa siviili- ja kauppaoikeuden alalla koskevien unionin sääntöjen soveltaminen”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, EU-tavaramerkkiä koskeviin menettelyihin ja EU-tavaramerkkihakemuksiin sekä EU-tavaramerkkien tai kansallisten tavaramerkkien perusteella käytäviin, samanaikaisia tai toisiaan seuraavia kanteita koskeviin menettelyihin sovelletaan unionin sääntöjä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla.
2.   Jäljempänä 124 artiklassa tarkoitetuista kanteista ja vaatimuksista johtuvien menettelyjen osalta:
a)
ei sovelleta asetuksen (EU) N:o 1215/2012 4 artiklaa, 6 artiklaa, 7 artiklan 1, 2, 3 ja 5 kohtaa ja 35 artiklaa;
b)
sovelletaan asetuksen (EU) N:o 1215/2012 25 ja 26 artiklaa tämän asetuksen 125 artiklan 4 kohdassa säädetyissä rajoissa;
c)
asetuksen (EU) N:o 1215/2012 II luvun säännöksiä, joita sovelletaan henkilöihin, joilla on kotipaikka jäsenvaltiossa, sovelletaan myös henkilöihin, joilla ei ole kotipaikkaa jäsenvaltiossa mutta joilla on siellä liike.”
Asetuksen 2017/1001 123 artiklan, jonka otsikko on ”EU-tavaramerkkejä käsittelevät tuomioistuimet”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot nimeävät alueellaan mahdollisimman rajoitetun määrän kansallisia ensimmäisen ja toisen oikeusasteen tuomioistuimia, joiden tehtävänä on hoitaa niille tällä asetuksella osoitetut tehtävät.”
Kyseisen asetuksen 124 artiklassa, jonka otsikko on ”Loukkausta ja voimassaoloa koskeva toimivalta”, säädetään seuraavaa:
”EU-tavaramerkkejä käsittelevillä tuomioistuimilla on yksinomainen toimivalta:
a)
kaikissa loukkauskanteissa ja – jos kansallinen laki ne sallii – EU-tavaramerkin loukkauksen uhkaa koskevissa kanteissa;
– –
d)
128 artiklassa tarkoitetuissa EU-tavaramerkin menettämistä ja mitättömyyttä koskevissa vastakanteissa.”
Mainitun asetuksen 127 artiklan, jonka otsikko on ”Pätevyysolettamus – asiaperustetta koskevat väitteet”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”EU-tavaramerkkejä käsittelevät tuomioistuimet pitävät EU-tavaramerkkiä pätevänä, jollei vastaaja kiistä sen pätevyyttä menettämistä tai mitättömyyttä koskevalla vastakanteella.”
Asetuksen 2017/1001 128 artiklassa, jonka otsikko on ”Vastakanne”, säädetään seuraavaa:
”1.   Menettämistä tai mitättömyyttä koskeva vastakanne voi perustua ainoastaan tässä asetuksessa säädettyihin menettämis- tai mitättömyysperusteisiin.
2.   EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin hylkää menettämistä tai mitättömyyttä koskevan vastakanteen, jos [EUIPOn] tekemästä päätöksestä samojen osapuolien välisestä samaa asiaa koskevasta ja samoin perustein nostetusta kanteesta on jo tullut lopullinen.
– –
4.   EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin, jolle EU-tavaramerkkiä koskeva menettämistä tai mitättömyyttä koskeva vastakanne esitetään, ei saa aloittaa vastakanteen tutkimista, ennen kuin joko asianomainen osapuoli tai tuomioistuin on ilmoittanut [EUIPOlle] päivämäärän, jona vastakanne esitettiin. [EUIPO] kirjaa tämän tiedon rekisteriin. Jos EU-tavaramerkin menettämis- tai mitättömyysvaatimus oli jo esitetty [EUIPOlle] ennen vastakanteen esittämistä, [EUIPOn] on ilmoitettava siitä tuomioistuimelle, joka 132 artiklan 1 kohdan mukaisesti lykkää asian käsittelyä, kunnes vaatimusta koskeva päätös on lopullinen tai vaatimus peruutetaan.
– –”
6.   Jos EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin on tehnyt lainvoimaiseksi tulleen päätöksen EU-tavaramerkkiä koskevasta menettämistä tai mitättömäksi julistamista koskevasta vastakanteesta, tuomioistuimen tai kansallisen menettelyn muun osapuolen on toimitettava viipymättä jäljennös päätöksestä [EUIPOlle]. [EUIPO] tai muu asianomainen osapuoli voi pyytää tietoja tällaisesta toimittamisesta. [EUIPO] merkitsee rekisteriin maininnan päätöksestä ja toteuttaa tarvittavat toimenpiteet päätöksen operatiivisen osan noudattamiseksi.
7.   EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin, joka käsittelee menettämistä tai mitättömyyttä koskevaa vastakannetta, voi keskeyttää asian käsittelyn EU-tavaramerkin haltijan pyynnöstä ja kuultuaan muita osapuolia ja kehottaa vastaajaa esittämään [EUIPOlle] menettämistä tai mitättömyyttä koskevan vastakanteen antamassaan määräajassa. Jos tätä kannetta ei esitetä annetussa määräajassa, menettelyä jatketaan; vastakanne katsotaan peruutetuksi. Sovelletaan 132 artiklan 3 kohtaa.”
Asetuksen 2017/1001 129 artiklassa, jonka otsikko on ”Sovellettava oikeus”, säädetään seuraavaa:
”1.   EU-tavaramerkkejä käsittelevät tuomioistuimet soveltavat tämän asetuksen säännöksiä.
2.   Tavaramerkkikysymyksissä, jotka eivät kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan, asiaan kuuluva EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin soveltaa asiaa koskevaa kansallista lainsäädäntöä.
3.   Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin soveltaa sen jäsenvaltion kansallista tavaramerkkiä koskeviin samankaltaisiin kanteisiin sovellettavia menettelysääntöjä, jonka alueella kyseinen tuomioistuin sijaitsee.”
Asetuksen 132 artiklassa, jonka otsikko on ”Asiaa koskevat erityiset säännöt”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jollei menettelyn jatkamiseen ole erityisiä syitä, 124 artiklassa tarkoitettua kannetta, lukuun ottamatta vahvistuskanteita, jotka koskevat sitä, että loukkausta ei ole tapahtunut, käsittelevä EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin keskeyttää asian käsittelyn omasta aloitteestaan kuultuaan osapuolia tai jonkin osapuolen hakemuksesta ja kuultuaan muita osapuolia, jos EU-tavaramerkin pätevyys on jo valituksen kohteena toisessa EU-tavaramerkkejä käsittelevässä tuomioistuimessa vastakanteen perusteella tai jos menettämistä tai mitättömyyttä koskeva vaatimus on jo esitetty [EUIPOlle].
2.   Jollei menettelyn jatkamiseen ole erityisiä syitä, menettämistä tai mitättömyyttä koskevaa vaatimusta käsittelevä [EUIPO] keskeyttää asian käsittelyn omasta aloitteestaan kuultuaan osapuolia tai jonkin osapuolen hakemuksesta ja kuultuaan muita osapuolia, jos EU-tavaramerkin pätevyys on jo valituksen kohteena toisessa EU-tavaramerkkejä käsittelevässä tuomioistuimessa vastakanteen perusteella. Jos jokin EU-tavaramerkkejä käsittelevässä tuomioistuimessa vireillä olevan menettelyn osapuolista kuitenkin sitä pyytää, tuomioistuin voi kuultuaan menettelyn muita osapuolia keskeyttää menettelyn. Tässä tapauksessa [EUIPO] jatkaa menettelyä.
3.   EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin, joka keskeyttää asian käsittelyn, voi määrätä keskeytyksen ajaksi väliaikaisia ja suojaavia toimenpiteitä.”
Saksan oikeus
Saksan siviiliprosessilain (Zivilprozessordnung, jäljempänä ZPO) 33 §:n 1 momentin mukaan vastakanne voidaan nostaa kannetta käsittelevässä tuomioistuimessa, jos vastakanteen kohteen ja pääkanteen kohteen tai pääkannetta vastaan esitettyjen puolustautumiskeinojen välillä on oikeudellinen liityntä.
ZPO:n 261 §:n, jonka otsikko on ”Vireilläolo”, 3 momentin 2 kohdassa säädetään, että tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, pysyy toimivaltaisena, vaikka toimivallan perustaneissa olosuhteissa tapahtuu muutoksia.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
KP on 19.10.2017 rekisteröidyn, tavaroiden ja palvelujen kansainvälisestä luokituksesta tavaramerkkien rekisteröimistä varten tehdyn Nizzan sopimuksen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, luokkiin 35, 41 ja 43 kuuluvia palveluja varten EU-tavaramerkiksi rekisteröidyn sanamerkin Apfelzügle (jäljempänä riidanalainen tavaramerkki) haltija. On kiistatonta, että Apfelzügle-sana tarkoittaa omenien sadonkorjuussa käytettävää ajoneuvoyhdistelmää, joka koostuu useammasta traktorin vetämästä perävaunusta.
Hedelmätilan ylläpitäjä TV ja Bodman-Ludwigshafenin kunta julkaisivat 26.9.2018 mainoksia Apfelzügle-ajelun yhteydessä pidettävästä omenien poiminta- ja maistelutapahtumasta.
KP nosti Landgericht Münchenissä (alueellinen alioikeus, München, Saksa) kanteen tavaramerkin loukkauksesta ja vaati, että TV:ta ja Bodman-Ludwigshafenin kuntaa kiellettäisiin käyttämästä Apfelzügle-sanaa kyseisen tavaramerkin kattamissa palveluissa. TV ja Bodman-Ludwigshafenin kunta nostivat kyseisessä tuomioistuimessa vastakanteet vaatien riidanalaisen tavaramerkin mitättömäksi julistamista asetuksen 2017/1001 59 artiklan 1 kohdan a alakohdan, luettuna yhdessä sen 7 artiklan 1 kohdan b, c ja d alakohdan kanssa, nojalla.
Landgericht Münchenissä pidetyssä istunnossa KP peruutti loukkauskanteensa.
Koska TV ja Bodman-Ludwigshafenin kunta pitivät mainitusta kanteen peruuttamisesta huolimatta vastakanteensa voimassa, Landgericht München, joka katsoi, että vastakanteet oli tutkittava, julisti 10.3.2020 antamallaan tuomiolla riidanalaisen tavaramerkin mitättömäksi luokkaan 41 kuuluvien palvelujen osalta ja hylkäsi vastakanteet muilta osin.
Bodman-Ludwigshafenin kunta valitti tuomiosta Oberlandesgericht Müncheniin (osavaltion ylioikeus, München, Saksa), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, ja vaati, että riidanalainen tavaramerkki julistetaan mitättömäksi myös Nizzan sopimuksen luokkiin 35 ja 43 kuuluvien palvelujen osalta.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa ennakkoratkaisupyynnössään, että sen on ensin arvioitava, voidaanko vastaajien vastakanteet ottaa tutkittaviksi, kun KP:n kanne on peruutettu, ja huomauttaa, että ensimmäisen asteen tuomioistuimen ratkaisu ei tältä osin sido sitä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa asetuksessa 2017/1001 säädetyn vastakanteen merkitykseen ja tarkoitukseen ja esittää epäilyjä siitä, voiko EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin ratkaista tällaista vastakannetta, kun loukkauskanne, jonka johdosta vastakanne on nostettu, on peruutettu.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa erityisesti, että EU-tavaramerkin rekisteröinti on unionin elimen suorittama toimi, eivätkä kansalliset tuomioistuimet ole toimivaltaisia kumoamaan tällaisia toimia nimenomaisesti säädettyjä poikkeustapauksia, kuten vastakanteen nostamisen kaltaista poikkeusta, lukuun ottamatta, mikä on lisäksi vahvistettu asetuksen 2017/1001 128 artiklan 7 kohdassa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan toimivalta on tällä alalla ”periaatteessa” EUIPO:lla ja se on ”ensisijainen”. Tämä ilmenee sen mukaan muun muassa asetuksen 2017/1001 63 artiklan 1 kohdasta.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Saksassa enemmistö oikeusoppineista kannattaa näkemystä, jonka mukaan nyt tarkasteltavan kaltaisiin tapauksiin ei sovelleta asetusta 2017/1001 vaan kyseisen asetuksen 129 artiklan 3 kohtaan sisältyvän viittauksen nojalla Saksan siviiliprosessia koskevia sääntöjä ja tarkemmin sanottuna ZPO:n 261 §:n 3 momentin 2 kohtaa, jonka mukaan EU-tavaramerkkejä käsittelevän tuomioistuimen toimivalta vastakanteen osalta on riippumaton loukkauskanteeseen annetusta ratkaisusta eikä toimivalta siten voi lakata, vaikka loukkauskanne peruutettaisiin.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan vastaajalle ei tarvitse enää varata mahdollisuutta puolustautua, kun EU-tavaramerkkejä käsittelevän tuomioistuimen ei enää kanteen peruuttamisen vuoksi tarvitse ratkaista loukkauskannetta. Tätä tulkintaa tukee lisäksi 19.10.2017 annettu tuomio Raimund (
C-425/16
,
EU:C:2017:776
). Kansallista prosessioikeutta olisi siten sovellettava vain niin kauan kuin unionin oikeudessa säädetty muutoksenhaku on vireillä. Tällainen tulkinta ei myöskään aiheuttaisi kantajalle kohtuutonta ja suhteetonta taakkaa, koska sillä olisi kuitenkin asetuksen 2017/1001 63 artiklan nojalla mahdollisuus saattaa asia EUIPOn käsiteltäväksi.
Tässä tilanteessa Oberlandesgericht München on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko asetuksen 2017/1001 124 artiklan d alakohtaa ja 128 artiklaa tulkittava siten, että EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin on toimivaltainen ratkaisemaan asetuksen 2017/1001 128 artiklassa tarkoitetun EU-tavaramerkin mitättömyyttä koskevan vastakanteen myös sen jälkeen, kun kyseistä EU-tavaramerkkiä koskeva 124 artiklan a alakohdassa tarkoitettu loukkauskanne on pätevästi peruutettu?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy kysymyksellään, onko asetuksen 2017/1001 124 artiklan a ja d alakohtaa sekä 128 artiklaa tulkittava siten, että EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu sellaiseen EU-tavaramerkkiin perustuva loukkauskanne, jonka pätevyys on riitautettu mitättömyyttä koskevalla vastakanteella, on toimivaltainen ratkaisemaan kyseisen tavaramerkin pätevyyden pääkanteen peruuttamisesta huolimatta.
Tähän kysymykseen vastaamiseksi on täsmennettävä tässä asetuksessa tarkoitetun vastakanteen käsitteen merkitys ja ulottuvuus.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä unionin oikeuden yhdenmukainen soveltaminen että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät, että unionin oikeuden sellaisen säännöksen sanamuotoa, joka ei sisällä nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen sisältönsä ja soveltamisalansa määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko Euroopan unionissa itsenäisesti ja yhdenmukaisesti. Lisäksi sellaisten ilmaisujen merkitys ja ulottuvuus, joita ei ole määritelty unionin oikeudessa, on määriteltävä sen tavanomaisen merkityksen mukaan, joka niillä on yleiskielessä, ottaen samalla huomioon asiayhteys, jossa niitä käytetään, ja sen lainsäädännön tavoitteet, johon ne kuuluvat (ks. vastaavasti mm. tuomio 27.1.2022, Zinātnes parks,
C-347/20
,
EU:C:2022:59
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Asetukseen 2017/1001 ei kuitenkaan sisälly nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen siltä osin kuin kyse on tälle käsitteelle annettavasta merkityksestä ja ulottuvuudesta. Tämän käsitteen on näin ollen katsottava olevan unionin oikeuden itsenäinen käsite, ja sitä on tulkittava yhtenäisesti unionin alueella (tuomio 3.9.2014, Deckmyn ja Vrijheidsfonds,
C-201/13
,
EU:C:2014:2132
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 25.11.2021, Luxemburgin valtio (Verovelvollisten ryhmää koskevat tiedot),
C-437/19
,
EU:C:2021:953
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tätä toteamusta ei voida kumota asetuksen 2017/1001 129 artiklan 3 kohdassa tehdyllä viittauksella kansallisten menettelysääntöjen soveltamiseen ”jollei tässä asetuksessa toisin säädetä”.
Ei nimittäin voida olettaa, että mainittu asetus ei kata kysymystä siitä, onko vastakanne edelleen olemassa siitä huolimatta, että loukkauskanne, jonka johdosta se on nostettu, on peruutettu. Tähän kysymykseen annettava vastaus riippuu nimenomaan siitä ulottuvuudesta, jonka unionin lainsäätäjä on halunnut antaa tälle oikeussuojakeinolle.
Koska asetuksessa 2017/1001 ei ole määritelty vastakanteen käsitettä, on näin ollen todettava ensinnäkin, että sillä tarkoitetaan, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 37 kohdassa – ja termit, joita on käytetty esimerkiksi tämän asetuksen kyseessä olevien säännösten tanskankielisessä versiossa (
Modkrav
), saksankielisessä versiossa (
Widerklage
), kreikankielisessä versiossa (
ανταγωγή)
ja englanninkielisessä versiossa
(counterclaim)
, tukevat tätä – yleensä kannetta, jonka vastaaja nostaa itseensä kohdistetun menettelyn yhteydessä samassa tuomioistuimessa.
Toiseksi asiayhteydestä, johon nämä säännökset kuuluvat, on ensinnäkin huomautettava, että kuten asetuksen 2017/1001 johdanto-osan 32 perustelukappaleessa todetaan, kyseisen asetuksen 122 artiklan nojalla tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa siviili- ja kauppaoikeuden alalla koskevia unionin sääntöjä sovelletaan EU-tavaramerkkejä koskevissa menettelyissä. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 50 ja 51 kohdassa, asetuksessa 2017/1001 tarkoitettua vastakanteen käsitettä on näin ollen tulkittava johdonmukaisesti näiden sääntöjen ja niihin liittyvän oikeuskäytännön mukaisesti.
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehdyllä yleissopimuksella (
EYVL 1972, L 299, s. 32
), sellaisena kuin se on muutettuna ja tämän jälkeen toistettuna tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 44/2001 (
EYVL 2001, L 12, s. 1
) ja asetuksessa N:o 1215/2012, luotua järjestelmää koskevasta oikeuskäytännöstä ilmenee, että vastakanne ei ole sama kuin pelkkä puolustautumiskeino. Vaikka se on esitetty oikeudenkäynnissä, joka on pantu vireille muulla oikeussuojakeinolla, se on erillinen ja itsenäinen kanne, jota koskeva menettely on erillinen pääkanteesta ja jonka käsittelyä voidaan jatkaa, vaikka kantajan kanne hylätään (ks. vastaavasti tuomio 12.10.2016, Kostanjevec,
C-185/15
,
EU:C:2016:763
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että asetuksessa 2017/1001 tarkoitettu vastakanteen käsite on ymmärrettävä oikeussuojakeinoksi, jonka edellytyksenä on toki loukkauskanteen nostaminen ja joka näin ollen liittyy viimeksi mainittuun. Tällä oikeussuojakeinolla pyritään kuitenkin laajentamaan oikeusriidan kohdetta ja hyväksymään ensisijaisesta vaatimuksesta erillinen ja itsenäinen vaatimus erityisesti kyseessä olevan tavaramerkin mitättömäksi julistamiseksi.
Näin ollen kun vastakanne merkitsee riidan kohteen laajentamista, ja siitä tulee – siitä huolimatta, että pääkanne ja vastakanne liittyvät toisiinsa – pääkanteeseen nähden itsenäinen kanne, ja sen käsittelyä jatketaan, jos pääkanne peruutetaan. Vastakanne eroaa näin ollen pelkästä puolustautumiskeinosta, eikä sen lopputulos riipu loukkauskanteen, jonka yhteydessä se on nostettu, lopputuloksesta.
Toiseksi asetuksen 2017/1001 yleisestä rakenteesta ilmenee, että käyttäessään ilmaisua ”vastakanne” kyseisessä asetuksessa unionin lainsäätäjä on tarkoittanut antaa sille saman merkityksen ja ulottuvuuden kuin tämän tuomion 36–39 kohdassa on täsmennetty.
Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, kyseisen asetuksen mukaan EUIPOlla on toki yksinomainen toimivalta EU-tavaramerkin rekisteröintiä ja tähän rekisteröintiin liittyviä väitteitä koskevissa asioissa (tuomio 21.7.2016, Apple and Pear Australia ja Star Fruits Diffusion v. EUIPO,
C‑226/15 P
,
EU:C:2016:582
,
kohta). Näin ei kuitenkaan ole näiden tavaramerkkien pätevyyden osalta. Vaikka mainitussa asetuksessa on lähtökohtaisesti haluttu keskittää mitättömyys- ja menettämisvaatimusten käsitteleminen EUIPOlle, tätä periaatetta on kuitenkin helpotettu, ja toimivalta julistaa EU-tavaramerkki mitättömäksi tai menetetyksi on asetuksen N:o 2017/1001 63 ja 124 artiklan nojalla jaettu sekä EU-tavaramerkkejä käsitteleville tuomioistuimille, jotka jäsenvaltiot nimeävät asetuksen 123 artiklan 1 kohdan mukaisesti, että EUIPOlle (ks. analogisesti tuomio 16.2.2012, Celaya Emparanza y Galdos International,
C-488/10
,
EU:C:2012:88
,
kohta).
Kun otetaan huomioon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ilmaisemat epäilyt tämän toimivallan jaon täsmällisestä ulottuvuudesta, on vielä korostettava, että näille tavaramerkkejä käsitteleville tuomioistuimille annettu toimivalta merkitsee asetuksessa 2017/1001 säädetyn toimivaltasäännön välitöntä soveltamista, eikä sitä näin ollen voida pitää ”poikkeuksena” EUIPO:n toimivallasta tällä alalla.
Lisäksi kyseistä toimivaltaa käytetään asiaa käsittelevän elimen ensisijaisuuden periaatteen mukaisesti. Asetuksen 2017/1001 132 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan on nimittäin niin, että ”jollei menettelyn jatkamiseen ole erityisiä syitä”, asiassa toimivaltainen on elin, jonka käsiteltäväksi EU-tavaramerkin pätevyyttä koskeva oikeusriita on ensin saatettu.
Se, että asetuksen 2017/1001 128 artiklan 7 kohdan nojalla sellaisen tavaramerkin haltija, jonka pätevyys on riitautettu EU-tavaramerkkejä käsittelevässä tuomioistuimessa vastakanteella, voi vaikuttaa siihen, että kyseisen tavaramerkin pätevyyttä koskeva ratkaisu tehdään EUIPO:ssa käydyn menettelyn päätteeksi, ei kyseenalaista tätä ensisijaisuuden periaatetta. Kuten jo kyseisen säännöksen sanamuodosta ilmenee, siinä annetaan pelkkä mahdollisuus menettelyn lykkäämiseen, koska EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin voi yhtä hyvin päättää ratkaista vastakanteen.
Sama koskee kyseisen asetuksen 132 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettua tapausta. EU-tavaramerkkejä käsittelevällä tuomioistuimella on nimittäin velvollisuus keskeyttää siinä vireillä oleva menettely vain, jos kyseessä olevaa EU-tavaramerkkiä koskeva menettämis- tai mitättömyysvaatimus on jo esitetty EUIPO:lle ennen vastakanteen esittämistä, mainitun asetuksen 128 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
Kun otetaan huomioon tämän tuomion 42–46 kohdassa kuvattu toimivallanjakoa koskeva järjestelmä, on huomattava, että asetuksella 2017/1001 käyttöön otetussa järjestelmässä, jossa vahvistetaan EU-tavaramerkin yhtenäinen luonne sen johdanto-osan neljännen perustelukappaleen ja 1 artiklan 2 kohdan mukaisesti, unionin lainsäätäjä on halunnut antaa sekä EUIPOlle että vastakanteita koskevien päätöstensä osalta EU-tavaramerkkejä käsitteleville tuomioistuimille toimivallan tutkia EU-tavaramerkkien pätevyyden.
Tästä on todettava, että kuten kyseisen asetuksen johdanto-osan 32 perustelukappaleesta ilmenee, EU-tavaramerkin pätevyyttä koskevilla ratkaisuilla on erga omnes ‑vaikutuksia koko unionissa sekä silloin, kun ne ovat peräisin EUIPOlta, että silloin, kun ne on annettu EU-tavaramerkkejä käsittelevässä tuomioistuimessa nostetun vastakanteen johdosta (ks. vastaavasti tuomio 19.10.2017, Raimund,
C-425/16
,
EU:C:2017:776
,
ja
kohta).
Tämä erga omnes ‑vaikutus on vahvistettu mainitun asetuksen 128 artiklan 6 kohdassa, jonka mukaan EU-tavaramerkkejä käsittelevän tuomioistuimen on toimitettava jäljennös EU-tavaramerkin menettämistä tai mitättömyyttä koskevasta vastakanteesta tehdystä lainvoimaiseksi tulleesta päätöksestä EUIPO:lle, jonka on merkittävä tämä päätös rekisteriin ja toteutettava tarvittavat toimenpiteet päätöksen operatiivisen osan noudattamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 19.10.2017, Raimund,
C-425/16
,
EU:C:2017:776
,
kohta).
EU-tavaramerkkejä käsittelevän tuomioistuimen loukkauskanteesta tekemällä päätöksellä on sitä vastoin vaikutuksia vain asianosaisten välillä, joten sen tultua lopulliseksi kyseinen päätös sitoo vain niitä asianosaisia, jotka ovat osallistuneet kyseisen kanteen käsittelyyn (ks. vastaavasti tuomio 19.10.2017, Raimund,
C-425/16
,
EU:C:2017:776
,
kohta).
Unionin tuomioistuin on siten katsonut, että EU-tavaramerkkejä käsittelevän tuomioistuimen on ratkaistava EU-tavaramerkin mitättömyyttä koskeva vastakanne, joka on nostettu asetuksen N:o 2017/1001 128 artiklan 1 kohdan mukaisesti kyseisen asetuksen 124 artiklan a alakohdassa tarkoitetun kyseistä tavaramerkkiä koskevan loukkauskanteen yhteydessä, ennen kuin se voi ratkaista loukkauskanteen, jota vastaan on vedottu samaan ehdottomaan mitättömyysperusteeseen (ks. vastaavasti tuomio 19.10.2017, Raimund,
C-425/16
,
EU:C:2017:776
,
ja
kohta).
Vastakannetta koskevan järjestelmän erityispiirteiden valossa tämän itsenäisen oikeussuojakeinon, jonka tarkoituksena on EU-tavaramerkkien pätevyyden arvionti, tulkitseminen siten, että EU-tavaramerkin haltija voisi loukkauskanteensa peruuttamalla estää EU-tavaramerkkejä käsittelevää tuomioistuinta lausumasta tämän kanteen yhteydessä nostetusta mitättömyyttä koskevasta vastakanteesta, merkitsisi sitä, että jätettäisiin huomiotta sen toimivallan ulottuvuus, jonka lainsäätäjä on halunnut EU-tavaramerkkejä käsitteleville tuomioistuimille antaa. Asetuksen 2017/1001 yleisestä rakenteesta ilmenee siis, että tällainen kanne käsitellään, jos pääasian kanne peruutetaan.
Kolmanneksi asetuksen 2017/1001 tavoitteet vahvistavat tässä asetuksessa tarkoitetun vastakanteen käsitteen merkityksen ja ulottuvuuden, sellaisina kuin ne on täsmennetty tämän tuomion 39 ja 52 kohdassa.
Yhtäältä 27.9.1968 tehtyyn yleissopimukseen, sellaisena kuin se on muutettuna ja tämän jälkeen toistettuna asetuksissa N:o 44/2001 ja 1215/2012, liittyvästä oikeuskäytännöstä käy ilmi, että on hyvän lainkäytön mukaista, että mahdollisuus nostaa vastakanne sallii sen, että asianosaiset selvittävät samassa oikeudenkäynnissä ja samassa tuomioistuimessa kaikki keskinäiset vaatimuksensa, joilla on yhteinen alkuperä, ja näin vältetään lukuisia turhia oikeudenkäyntejä, joihin liittyy vaara keskenään ristiriitaisten tuomioiden antamisesta (ks. vastaavasti tuomio 31.5.2018, Nothartová,
C-306/17
,
EU:C:2018:360
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 21.6.2018, Petronas Lubricants Italy,
C-1/17
,
EU:C:2018:478
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kuten asetuksen 2017/1001 johdanto-osan 32 perustelukappaleesta ilmenee, tällaiset tavoitteet kuuluvat järjestelmään, josta on säädetty koko asetuksessa ja erityisesti sen 124 ja 128 artiklassa.
Tästä seuraa, että näiden tavoitteiden saavuttaminen edellyttää sitä, että EU-tavaramerkkejä käsittelevän tuomioistuimen on voitava ratkaista vaatimus, jonka loukkauskanteen vastaaja on esittänyt kyseessä olevan EU-tavaramerkin mitättömyyttä koskevalla vastakanteella siitä huolimatta, että pääkanne on peruutettu.
Sitä vastoin se, että vastakanteen nostanut osapuoli velvoitetaan aloittamaan EUIPO:ssa menettely siinä tapauksessa, että pääkanteen nostanut kantaja peruuttaa kanteensa, jotta vastakanteen nostaneen ei tarvitsisi puolustautua pääkanteen nostanutta vastaan tulevaisuudessa, olisi vastoin prosessiekonomian periaatetta.
Toisaalta vastakanteen käsitteen tulkitseminen siten, että jos pääkanne peruutetaan, EU-tavaramerkkejä käsittelevän tuomioistuimen ei olisi enää mahdollista ratkaista mitättömyyttä koskevaa vastakannetta, mahdollistaisi sen, että EU-tavaramerkin haltija voisi itse nostamansa loukkauskanteen peruuttamalla jatkaa mahdollisesti vilpillisessä mielessä sellaisen EU-tavaramerkin käyttämistä, joka on saatettu rekisteröidä ottamatta huomioon asetuksen 2017/1001 7 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja rekisteröinnin ehdottomia hylkäysperusteita. Tällainen tilanne vaarantaisi kuitenkin kyseisen asetuksen tavoitteiden tehokkaan toteutumisen (ks. vastaavasti määräys 30.4.2015, Castel Frères v. EIPO,
C‑622/13 P
, ei julkaistu,
EU:C:2015:297
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kaiken edellä esitetyn perusteella on esitettyyn kysymykseen vastattava, että asetuksen 2017/1001 124 artiklan a ja d alakohtaa sekä 128 artiklaa on tulkittava siten, että EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu sellaiseen EU-tavaramerkkiin perustuva loukkauskanne, jonka pätevyys on riitautettu mitättömyyttä koskevalla vastakanteella, on toimivaltainen ratkaisemaan kyseisen tavaramerkin pätevyyden pääkanteen peruuttamisesta huolimatta.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 124 artiklan a ja d alakohtaa sekä 128 artiklaa

on tulkittava siten, että

EU-tavaramerkkejä käsittelevä tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu sellaiseen EU-tavaramerkkiin perustuva loukkauskanne, jonka pätevyys on riitautettu mitättömyyttä koskevalla vastakanteella, on toimivaltainen ratkaisemaan kyseisen tavaramerkin pätevyyden pääkanteen peruuttamisesta huolimatta.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.