CELEX: 62015TJ0153
Den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik
restriktive foranstaltninger over for Syrien
indefrysning af midler
annullation af tidligere retsakter ved en dom afsagt af Retten
nye retsakter, hvorved sagsøgernes navne er blevet opført på listerne
annullationssøgsmål
procesreglementets artikel 76, litra d)
stævningens indhold
formalitet
begrundelsespligt
bevisbyrde
ejendomsret
frihed til at oprette og drive egen virksomhed

Sagens baggrund
Den syriske forretningsmand Mohamad Hamcho er direktør for Hamcho International (herefter under ét »sagsøgerne«), et syrisk selskab, der har specialiseret sig i telekommunikation, turisme og udlejning af biler samt repræsentation af udenlandske og navnlig europæiske selskaber.
Den 9. maj 2011 vedtog Rådet for Den Europæiske Union afgørelse 2011/273/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (
EUT 2011, L 121, s. 11
), idet det på det kraftigste fordømte den voldelige undertrykkelse af fredelige protester forskellige steder over hele Syrien og opfordrede de syriske myndigheder til at afholde sig fra at anvende magt. I lyset af situationens alvor indførte Rådet en våbenembargo, et forbud mod eksport af udstyr, der kan anvendes til intern undertrykkelse, restriktioner for indrejse i Den Europæiske Union samt indefrysning af pengemidler og økonomiske ressourcer, som tilhører visse personer og enheder, der er ansvarlige for den voldelige undertrykkelse af den syriske civilbefolkning.
Navnene på de personer, der er ansvarlige for den voldelige undertrykkelse af civilbefolkningen i Syrien, samt navnene på fysiske eller juridiske personer og enheder med tilknytning til dem er nævnt i bilaget til afgørelse 2011/273. I henhold til denne afgørelses artikel 5, stk. 1, kan Rådet vedtage ændringer til det nævnte bilag på forslag af en medlemsstat eller Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik. Sagsøgernes navne optrådte ikke heri.
Da visse af de restriktive foranstaltninger, der er truffet over for Den Syriske Arabiske Republik, falder ind under EUF-traktatens anvendelsesområde, vedtog Rådet forordning (EU) nr. 442/2011 af 9. maj 2011 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (
EUT 2011, L 121, s. 1
). Denne forordning er i det væsentlige identisk med afgørelse 2011/273, men fastsætter nogle muligheder for frigivelse af indefrosne pengemidler. Den i bilag II til nævnte forordning indeholdte liste over de personer, enheder og organer, hvorom det er konstateret, at de enten er ansvarlige for den pågældende undertrykkelse eller har tilknytning til disse ansvarlige, er identisk med listen i bilaget til afgørelse 2011/273. Sagsøgernes navne optrådte derfor ikke heri. I medfør af artikel 14, stk. 1 og 4, i forordning nr. 442/2011 ændrer Rådet, når det træffer afgørelse om de omhandlede restriktive foranstaltninger med hensyn til en fysisk eller juridisk person, en enhed eller et organ, bilag II i overensstemmelse hermed og reviderer i øvrigt den heri indeholdte liste med regelmæssige mellemrum og mindst hver 12. måned.
1.
Forudgående procedure vedrørende sagsøgerne
Ved gennemførelsesafgørelse 2011/302/FUSP af 23. maj 2011 om gennemførelse af afgørelse 2011/273 (
EUT 2011, L 136, s. 91
) ændrede Rådet afgørelse 2011/273 med henblik på bl.a. at anvende de pågældende restriktive foranstaltninger over for andre personer og enheder. Mohamad Hamchos navn blev opført på listen i bilaget til den sidstnævnte afgørelse, nærmere bestemt i række 19 i den tabel, der fandtes i dette bilag. Denne række indeholdt forskellige angivelser, bl.a. om den dato, hvor hans navn blev opført på den omhandlede liste, i det foreliggende tilfælde den 23. maj 2011, hans fødested og pasnummer samt følgende begrundelse:
»Svoger til Mahir Al-Assad, forretningsmand og lokal repræsentant for flere udenlandske virksomheder, finansierer regimet, hvilket muliggør undertrykkelse af demonstranter«.
Samme dag vedtog Rådet gennemførelsesforordning (EU) nr. 504/2011 om gennemførelse af forordning nr. 442/2011 (
EUT 2011, L 136, s. 45
) på grundlag af artikel 215, stk. 2, TEUF og afgørelse 2011/273. Mohamad Hamchos navn blev tilføjet på listen i bilag II til den sidstnævnte forordning med samme angivelser og begrundelse som i bilaget til gennemførelsesafgørelse 2011/302.
Ved gennemførelsesafgørelse 2011/367/FUSP af 23. juni 2011 om gennemførelse af afgørelse 2011/273 (
EUT 2011, L 164, s. 14
) anvendte Rådet de pågældende restriktive foranstaltninger over for andre personer og enheder, hvis navne blev tilføjet på listen i bilaget til den sidstnævnte afgørelse. Hamcho Internationals navn blev opført på denne liste, nærmere bestemt i række 3 i tabel B i dette bilag, der indeholdt forskellige angivelser, bl.a. om den dato, hvor enhedens navn blev opført på den omhandlede liste, i det foreliggende tilfælde den 23. juni 2011, dens adresse og følgende begrundelse:
»Kontrolleres af Mohamad Hamcho eller Hamsho. Kilde til finansiering af regimet«.
Samme dag vedtog Rådet gennemførelsesforordning (EU) nr. 611/2011 om gennemførelse af forordning nr. 442/2011 (
EUT 2016, L 164 s. 1
). Hamcho Internationals navn blev opført på listen i bilag II til den sidstnævnte forordning med samme angivelser og begrundelse som i bilaget til gennemførelsesafgørelse 2011/367.
Ved afgørelse 2011/782/FUSP af 1. december 2011 om restriktive foranstaltninger over for Syrien og om ophævelse af afgørelse 2011/273 (
EUT 2011, L 319, s. 56
) fandt Rådet det nødvendigt at indføre yderligere restriktive foranstaltninger i lyset af den alvorlige situation i Syrien. De foranstaltninger, der blev indført ved afgørelse 2011/273, og de yderligere foranstaltninger blev integreret i en enkelt retsakt for at sikre klarhed. Det præciseres i denne afgørelse, at de indeholdte restriktive foranstaltninger også gælder for »personer, der drager fordel af eller støtter regime, og for personer med tilknytning til dem«. Sagsøgernes navne var opført på listen i bilag I til afgørelse 2011/782 – henholdsvis i række 19 i tabel A hvad angik Mohamad Hamcho og i række 3 i tabel B hvad angik Hamcho International – med samme oplysninger og begrundelse som i bilaget til afgørelse 2011/273, som gennemført ved gennemførelsesafgørelse 2011/302 og 2011/367.
Forordning nr. 442/2011 blev erstattet af Rådets forordning (EU) nr. 36/2012 af 18. januar 2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien og om ophævelse af forordning (EU) nr. 442/2011 (
EUT 2012, L 16, s. 1
). Sagsøgernes navne var opført på listen i bilag II til forordning nr. 36/2012 med samme oplysninger og begrundelse som i bilag II til forordning nr. 442/2011, som gennemført ved gennemførelsesforordning nr. 504/2011 og nr. 611/2011.
Den 30. januar 2012 anlagde sagsøgeren sag ved Retten med påstand om annullation af afgørelse 2011/273, afgørelse 2011/782, forordning nr. 442/2011 og forordning nr. 36/2012, som gennemført eller ændret indtil tidspunktet for anlæggelsen af denne sag, for så vidt som disse retsakter vedrørte dem. Sagen blev registreret som sag T-43/12 på Rettens Justitskontor.
Ved Rådets gennemførelsesafgørelse 2012/172/FUSP af 23. marts 2012 om gennemførelse af afgørelse 2011/782 (
EUT 2012, L 87, s. 103
) og ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 266/2012 af 23. marts 2012 om gennemførelse af artikel 32, stk. 1, i forordning nr. 36/2012 (
EUT 2012, L 87, s. 45
) blev begrundelsen vedrørende Mohamad Hamcho i bilag II til afgørelse 2011/782 og forordning nr. 36/2012 erstattet med følgende begrundelse:
»Syrisk forretningsmand og lokal agent for adskillige udenlandske selskaber, partner med Maher al-Assad, bestyrer en del af hans finansielle og økonomiske interesser og som sådan kilde til finansiering af regimet«.
Ved Rådets afgørelse 2012/739/FUSP af 29. november 2012 om restriktive foranstaltninger over for Syrien og om ophævelse af afgørelse 2011/782 (
EUT 2012, L 330, s. 21
) blev de omhandlede restriktive foranstaltninger integreret i en enkelt retsakt. Sagsøgernes navne var opført på listen i bilag I til afgørelse 2012/739 – henholdsvis i række 18 i tabel A hvad angik Mohamad Hamcho og i række 3 i tabel B hvad angik Hamcho International – med samme oplysninger og begrundelse som i afgørelse 2011/782, som gennemført ved gennemførelsesafgørelse 2012/172.
Den 31. maj 2013 vedtog Rådet afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (
EUT 2013, L 147, s. 14
). Sagsøgernes navne var opført på listen i bilag I til denne afgørelse – henholdsvis i række 18 i tabel A hvad angik Mohamad Hamcho og i række 3 i tabel B hvad angik Hamcho International – med samme oplysninger og begrundelse som i bilaget til afgørelse 2012/739.
Ved processkrift om tilpasning af påstande indleveret til Rettens Justitskontor den 22. juni 2012 samt den 7. januar og den 24. juni 2013 anmodede sagsøgeren også om annullation af navnlig gennemførelsesafgørelse 2012/172, gennemførelsesforordning nr. 266/2012, afgørelse 2012/739, Rådets gennemførelsesafgørelse 2013/185/FUSP af 22. april 2013 om gennemførelse af afgørelse 2012/739 (
EUT 2013, L 111, s. 77
), Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 363/2013 af 22. april 2013 om gennemførelse af forordning nr. 36/2012 (
EUT 2013, L 111, s. 1
) og afgørelse 2013/255.
Ved dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International mod Rådet (T-43/12, ikke trykt i Sml., herefter »dom Hamcho og Hamcho International I,
EU:T:2014:946
), tog Retten sagsøgernes annullationspåstand delvist til følge og annullerede forordning nr. 36/2012, gennemførelsesforordning nr. 266/2012, gennemførelsesforordning nr. 363/2013 og afgørelse 2013/255, for så vidt som disse retsakter vedrørte sagsøgerne, med virkning fra den 23. januar 2015.
Rådet har ikke iværksat appel til prøvelse af dommen i sagen Hamcho og Hamcho International I.
2.
Procedure for fornyet opførelse af sagsøgernes navne på de omtvistede lister
Ved brev af 19. december 2014 meddelte Rådet sagsøgernes advokater, at det havde til hensigt igen at opføre sagsøgernes navne på listerne over personer og enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, i bilag I til afgørelse 2013/255 og bilag I til forordning nr. 36/2012 (herefter »de omtvistede lister«). Rådet angav den begrundelse, som det agtede at lægge til grund for den fornyede opførelse, og fremsendte en kopi af de dokumenter og oplysninger (med referencenummer RELEX MD 342/14 og RELEX MD 343/14), som det agtede at lægge til grund for forslaget om fornyet opførelse. Rådet gav sagsøgerne en frist til at fremsætte eventuelle bemærkninger.
Sagsøgernes advokater anmodede ved brev af 15. januar 2015 Rådet om ikke at opføre sagsøgernes navne på de omtvistede lister igen og anfægtede alle de oplysninger og dokumenter, der efter Rådets opfattelse støttede den fornyede opførelse.
Den 26. januar 2015 vedtog Rådet gennemførelsesafgørelse 2015/117/FUSP om gennemførelse af afgørelse 2013/255 (
EUT 2015, L 20, s. 85
). Samme dag vedtog det gennemførelsesforordning (EU) 2015/108 om gennemførelse af forordning nr. 36/2012 (
EUT 2015, L 20, s. 2
). Ved disse retsakter blev sagsøgernes navne opført på de omtvistede lister igen.
Mohamad Hamchos navn blev igen opført under overskriften »A. Personer« i række 18 i den tabel, der indeholder de omhandlede lister, med følgende begrundelse:
»Fremtrædende syrisk forretningsmand, ejer af Hamcho International, tæt på centrale figurer i det syriske regime, herunder præsident Bashar al-Assad og Maher al-Assad. Siden marts 2014 har han haft stillingen som formand for Kina i de bilaterale erhvervsråd, efter at økonomiminister Khodr Orfali udnævnte ham. Mohammed Hamcho nyder gavn af og støtter det syriske regime og er forbundet med personer, der nyder gavn af og støtter regimet.«
Hamcho Internationals navn blev igen opført under overskriften »B. Enheder« i række 3 i den tabel, der indeholder de omhandlede lister, med følgende begrundelse:
»Hamcho International er et stort syrisk holdingselskab ejet af Mohammed Hamcho. Hamcho International nyder gavn af og støtter regimet og er forbundet med en person, der nyder gavn af og støtter regimet.«
Ved brev af 27. januar 2015, adresseret til sagsøgerne og sagsøgernes advokater, svarede Rådet på deres brev af 15. januar 2015. Rådet vedlagde en kopi af gennemførelsesafgørelse 2015/117 og gennemførelsesforordning 2015/108 (herefter »de anfægtede retsakter«) og meddelte, hvilke oplysninger disse retsakter var baseret på (med referencenummer RELEX MD 66/15).
Retsforhandlingerne og parternes påstande
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 27. marts 2015 anlagde sagsøgerne dette annullationssøgsmål til prøvelse af de anfægtede retsakter.
Ved særskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 27. marts 2015 fremsatte sagsøgerne en anmodning om fremskyndet procedure i henhold til artikel 76a, stk. 2, i Rettens procesreglement af 2. maj 1991.
Ved særskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 15. maj 2015 fremsatte sagsøgerne en begæring om foreløbige forholdsregler med henblik på udsættelse af gennemførelsen af de anfægtede retsakter, for så vidt som de vedrørte dem, indtil Retten traf afgørelse i hovedsagen.
Ved kendelse af 20. maj 2015, Hamcho og Hamcho International mod Rådet (
T-153/15 R
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2015:298
), afviste Rettens præsident denne begæring.
Ved afgørelse af 3. juni 2015 afslog Retten anmodningen om en fremskyndet procedure.
Retten (Syvende Afdeling) har i medfør af procesreglementets artikel 106, stk. 3, besluttet at træffe afgørelse, uden at retsforhandlingerne omfatter en mundtlig del.
Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:
—
Det bestemmes, at »sagsakterne i sag T-43/12 inddrages i denne sag«.
—
Sagsøgerne gives ret til at afgive replik og til i denne forbindelse at fremlægge nye beviser samt føre vidner.
—
De anfægtede retsakter annulleres.
—
Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Rådet har nedlagt følgende påstande:
—
Rådet frifindes.
—
Sagsøgerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Retlige bemærkninger
1.
Den første påstand
Sagsøgerne har med deres første påstand anmodet Retten om, at »sagsakterne i sag T-43/12 inddrages i denne sag«. De ønsker nærmere bestemt, at Retten anordner, at sagsakterne i den sag, der gav anledning til dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
), tilføres sagsakterne i den foreliggende sag.
Herved bemærkes dels, at hver enkelt sag, som indbringes for Retten, har sine egne sagsakter, der bl.a. indeholder de af parterne indleverede aktstykker og procesdokumenter i den pågældende sag, og at hver af disse sagsakter er helt selvstændige. Sidstnævnte fremgår af de praktiske gennemførelsesbestemmelser til Rettens procesreglement (
EUT 2015, L 152, s. 1
), hvorefter »[d]er […] med henblik på at lade en anden sag nyde fremme ikke [kan] tages hensyn til et procesdokument og bilagene hertil, som er fremlagt i en sag og indgår i sagsakterne« (kendelse af 15.10.2009, Hangzhou Duralamp Electronics mod Rådet,
T-459/07
,
EU:T:2009:403
, præmis
).
Dels fremgår det af fast praksis, at i henhold til bestemmelserne om behandling af sager ved Retten er parterne beskyttet mod uretmæssig brug af procesdokumenterne, og at parterne i en sag derfor kun har ret til at bruge procesdokumenter fra andre parter, som de har fået adgang til, med henblik på at fremme deres egen sag inden for rammerne af nævnte sag (jf. kendelse af 15.10.2009, Hangzhou Duralamp Electronics mod Rådet,
T-459/07
,
EU:T:2009:403
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det fremgår endvidere af fast retspraksis, at bortset fra de undtagelsestilfælde, hvor meddelelsen af et dokument kan være i strid med god retspleje, kan parterne frit give andre meddelelse om deres egne indlæg i en sag. Ligeledes kan en part, med forbehold for den samme undtagelse, i en retssag tillade, at et skriftligt indlæg, som parten har indgivet inden for rammerne af denne sag, anvendes af en anden part i sagen inden for rammerne af en anden sag (jf. kendelse af 15.10.2009, Hangzhou Duralamp Electronics mod Rådet,
T-459/07
,
EU:T:2009:403
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det er endvidere kun såfremt Retten finder, at indholdet af sagsakterne i den sag, der gav anledning til dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
), kan være brugbart for afgørelsen af den foreliggende tvist, at den kan anordne, at det fremlægges som led i en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til procesreglementets artikel 89 (jf. i denne retning kendelse af 15.10.2009, Hangzhou Duralamp Electronics mod Rådet,
T-459/07
,
EU:T:2009:403
, præmis
).
Retten fastslår i det foreliggende tilfælde, at sagsøgerne allerede havde knyttet de vigtigste skriftlige indlæg fra akterne i den sag, der gav anledning til dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
), dvs. dels sagsøgernes stævning og replik (bilag A.1 og A.3), dels Rådets svarskrift og duplik (bilag A.2 og A.4), som bilag til den udgave af stævningen, der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 27. marts 2015.
På grundlag af den retspraksis, der er nævnt i præmis 34 og 35 ovenfor, spurgte Rettens Justitskontor ved brev af 9. april 2015 sagsøgerne, om de havde fået tilladelse af Rådet til at fremlægge dets svarskrift og duplik fra den sag, der gav anledning til dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
), som bilag A.2 og A.4 til deres stævning. Da sagsøgerne besvarede dette spørgsmål benægtende, blev de nævnte bilag udtaget af akterne i den foreliggende sag ved en afgørelse truffet af formanden for Rettens Syvende Afdeling den 4. maj 2015.
Sagsøgernes første påstand skal som følge heraf forstås således, at der henvises til samtlige akter i den sag, der gav anledning til dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
), undtagen stævningen og replikken, som allerede indgår i akterne i den foreliggende sag.
Selv om både den sag, der gav anledning til dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
), og den foreliggende sag vedrører opførelsen af de samme sagsøgeres navne på listerne over de restriktive foranstaltninger, som Rådet har truffet over for Den Syriske Arabiske Republik, må det imidlertid fastslås, at de to sager vedrører forskellige retsakter, og at den begrundelse, som Rådet har anført i de to tilfælde, og de beviser, der er fremlagt til støtte for opførelsen af de pågældende navne, adskiller sig fra hinanden i disse sager. Det bemærkes i øvrigt, at sagsøgerne ikke har præciseret, hvilke konkrete elementer i sagsakterne der vil gøre det muligt for dem at udøve deres ret til forsvar. Retten finder således ikke, at det kan tilvejebringe oplysninger, som er relevante for vurderingen af, om de retsakter, der anfægtes i den foreliggende sag, er velbegrundede, at efterkomme sagsøgernes anmodning om, at akterne i den sag, der gav anledning til dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
), inddrages i denne sag. Der skal derfor ikke træffes foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til den retspraksis, der er nævnt i præmis 36 ovenfor.
Det skal på denne baggrund ikke anordnes, at sagsakterne i den sag, der gav anledning til dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
), tilføres akterne i den foreliggende sag.
Den første påstand må derfor forkastes.
2.
Den anden påstand
Sagsøgerne har med deres anden påstand anmodet Retten om at »[give dem] ret til at afgive replik og til i denne forbindelse at fremlægge nye beviser samt føre vidner«.
Hvad i første række angår anmodningen om at måtte afgive replik i den foreliggende sag skal det bemærkes, at Retten i overensstemmelse med procesreglementets artikel 83 opfordrede sagsøgerne til at afgive replik senest den 10. september 2015. Sagsøgerne anmodede dernæst om en forlængelse af fristen for indgivelse af dette indlæg, hvilket Retten efterkom den 26. august 2015. Sagsøgerne indgav replikken den 9. oktober 2015. Det følger heraf, at den del af den anden påstand, der vedrører muligheden for at afgive replik, ikke længere har nogen genstand.
Hvad i anden række angår anmodningen om at måtte fremlægge nye beviser i forbindelse med afgivelse af replikken fremgår det af procesreglementets artikel 85, stk. 2 og 3, at det i undtagelsestilfælde kan tillades sagsøgeren at fremlægge eller anføre beviser efter den første udveksling af processkrifter, såfremt den forsinkede påberåbelse af beviserne begrundes.
I det foreliggende tilfælde kan der ikke gives tilladelse til fremlæggelse af nye beviser, fordi den pågældende anmodning er rent spekulativ og vedrører fremlæggelse af fremtidige og hypotetiske beviser, som sagsøgerne endnu ikke har tilvejebragt. Sagsøgerne har heller ikke begrundet den forsinkede fremlæggelse af yderligere beviser til støtte for stævningen, hvilket strider mod kravet i procesreglementets artikel 85, stk. 2 og 3.
Hvad i tredje række angår den del af anmodningen, der vedrører indkaldelse af vidner, skal det bemærkes, at det fremgår af procesreglementets artikel 88, stk. 2, at den part, der indleverer anmodningen, skal angive grundene til, at den pågældende ikke har kunnet indlevere denne anmodning før, når den fremsættes efter den første skriftveksling.
I det foreliggende tilfælde skal det endnu en gang bemærkes, at sagsøgerne ikke har begrundet den eventuelle forsinkede vidneindkaldelse, hvilket indebærer, at deres anmodning og dermed den anden påstand i sin helhed må forkastes.
3.
Den tredje påstand
Sagsøgerne har med deres tredje påstand anmodet om, at de anfægtede retsakter annulleres.
Formaliteten
Rådet har ikke fremsat nogen formel indsigelse i henhold til procesreglementets artikel 130, stk. 1, men udtrykt tvivl om, hvorvidt sagsøgernes annullationspåstand kan antages til realitetsbehandling, da den ikke overholder procesreglementets artikel 76, litra d). Det har bl.a. gjort gældende, at stævningen er upræcis og ikke tilstrækkeligt detaljeret, og kritiseret sagsøgerne for kun at foretage systematiske henvisninger til bilagene til deres stævning og til den sag, der gav anledning til dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
). Ifølge Rådet kan disse henvisninger ikke råde bod på de formelle og materielle mangler ved stævningen.
Sagsøgerne har ikke fremført argumenter mod Rådets formalitetspåstande.
Det skal fremhæves, at en stævning i henhold til procesreglementets artikel 76, stk. 1, litra d), skal angive søgsmålets genstand og indeholde en kort fremstilling af søgsmålsgrundene. Disse angivelser skal være tilstrækkeligt klare og præcise til, at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar, og Retten kan tage stilling til sagen på det således foreliggende grundlag. For at et søgsmål kan admitteres, er det af hensyn til retssikkerheden og god retspleje nødvendigt, at de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på, eventuelt kortfattet, men dog konsekvent og forståeligt fremgår af selve stævningen (kendelse af 11.1.2013, Charron Inox og Almet mod Kommissionen og Rådet,
T-445/11 og T-88/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2013:4
, præmis
).
Det bemærkes i det foreliggende tilfælde, at de anbringender, som sagsøgerne har fremført, fremgår på en tilstrækkeligt forståelig måde af selve stævningen. Sagsøgerne har således for det første gjort gældende, at den begrundelse og de beviser, som Rådet har anført i den foreliggende sag, svarer til dem, der blev anført i den foregående sag, og at de dokumenter, der er fremlagt til støtte for de anfægtede retsakter, er vage og abstrakte i lighed med kilden til de indeholdte oplysninger. Sagsøgerne har for det andet anført, at deres ejendomsret og frihed til at oprette og drive egen virksomhed er blevet tilsidesat alene på grund af krænkelsen af deres ret til forsvar. Den omstændighed, at sagsøgte har kunnet tilrettelægge sit forsvar, bekræfter desuden, at selve stævningen er tilstrækkeligt klar og præcis til, at Retten kan tage stilling til sagen.
Den foreliggende sag skal som følge heraf antages til realitetsbehandling og underkastes en materiel prøvelse.
Realiteten
Sagsøgerne har i det væsentlige støttet deres søgsmål på tre anbringender. Det første anbringende vedrører tilsidesættelse af begrundelsespligten. Det andet vedrører tilsidesættelse af bevisreglerne og fejlagtig vurdering af rigtigheden af begrundelsen for at opføre deres navne på de omtvistede lister. Det tredje vedrører tilsidesættelse af sagsøgernes ejendomsret og frihed til at oprette og drive egen virksomhed.
Det første anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten
Sagsøgerne har i forbindelse med det første anbringende gjort gældende, at Rådet ikke har anført grunde eller beviser, der i materiel henseende er anderledes eller nye i forhold til de grunde og beviser, som Retten allerede tog hensyn til i dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
).
Ifølge fast retspraksis har forpligtelsen til at begrunde en bebyrdende retsakt, der er en nødvendig følge af princippet om retten til forsvar, for det første til formål at give den berørte part oplysninger, der er tilstrækkelige til, at det kan afgøres, om der er grundlag for retsakten, eller om den muligvis er behæftet med en sådan mangel, at dens gyldighed kan anfægtes for Unionens retsinstanser, og for det andet at gøre det muligt for disse retsinstanser at efterprøve retsaktens lovlighed (jf. dom af 13.9.2013, Makhlouf mod Rådet,
T-383/11
,
EU:T:2013:431
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Herudover skal den begrundelse, som kræves i henhold til artikel 296 TEUF, tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret (jf. dom af 13.9.2013, Makhlouf mod Rådet,
T-383/11
,
EU:T:2013:431
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Med hensyn til restriktive foranstaltninger, der vedtages inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, bemærkes, at for så vidt som den berørte person ikke har ret til at blive hørt forud for vedtagelsen af en oprindelig afgørelse om indefrysning af midler, er det endnu vigtigere, at begrundelsespligten overholdes, eftersom den udgør den eneste sikkerhed for, at den pågældende i det mindste efter vedtagelsen af denne afgørelse kan gøre brug af de retsmidler, som vedkommende har til rådighed med henblik på at anfægte lovligheden af nævnte afgørelse (jf. dom af 13.9.2013, Makhlouf mod Rådet,
T-383/11
,
EU:T:2013:431
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Begrundelsen for en retsakt udstedt af Rådet, hvorved der foreskrives en foranstaltning om indefrysning af midler, skal derfor henvise til de specifikke og konkrete grunde til, at Rådet ved udøvelsen af sin skønsbeføjelse finder, at den berørte bør være omfattet af en sådan foranstaltning (jf. dom af 13.9.2013, Makhlouf mod Rådet,
T-383/11
,
EU:T:2013:431
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Dog skal begrundelseskravet vurderes på grundlag af omstændighederne i det konkrete tilfælde, bl.a. retsaktens indhold, arten af de anførte grunde og interessen hos adressaterne i at modtage en forklaring (jf. dom af 13.9.2013, Makhlouf mod Rådet,
T-383/11
,
EU:T:2013:431
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige forhold, da spørgsmålet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter artikel 296 TEUF, ikke blot skal vurderes i forhold til denne retsakts ordlyd, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område (jf. dom af 13.9.2013, Makhlouf mod Rådet,
T-383/11
,
EU:T:2013:431
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
En bebyrdende retsakt er navnlig tilstrækkeligt begrundet, når den er truffet under omstændigheder, som er den pågældende bekendt, og således gør det muligt for vedkommende at forstå, hvilke konsekvenser den trufne foranstaltning har for denne (jf. dom af 13.9.2013, Makhlouf mod Rådet,
T-383/11
,
EU:T:2013:431
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
I det foreliggende tilfælde gav Rådet på den ene side følgende begrundelse for at opføre Mohamad Hamchos navn på de omtvistede lister igen:
»Fremtrædende syrisk forretningsmand, ejer af Hamcho International, tæt på centrale figurer i det syriske regime, herunder præsident Bashar al-Assad og Maher al-Assad. Siden marts 2014 har han haft stillingen som formand for Kina i de bilaterale erhvervsråd, efter at økonomiminister Khodr Orfali udnævnte ham. Mohammed Hamcho nyder gavn af og støtter det syriske regime og er forbundet med personer, der nyder gavn af og støtter regimet.«
På den anden side gav Rådet følgende begrundelse for at opføre Hamcho International på de omtvistede lister igen:
»Hamcho International er et stort syrisk holdingselskab ejet af Mohammed Hamcho. Hamcho International nyder gavn af og støtter regimet og er forbundet med en person, der nyder gavn af og støtter regimet.«
Hvad i første række angår sagsøgernes argument om, at Rådets begrundelse for at opføre deres navne i de anfægtede retsakter svarede til den, der lå til grund for de retsakter, som blev annulleret ved dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
), skal det bemærkes, at et sådant argument er uden betydning og ikke kan tiltrædes. Det fremgår således af præmis 108 i dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
), at Rådet inden for rammerne af en ny vurdering har mulighed for at opføre sagsøgernes navne på listerne over restriktive foranstaltninger igen på grundlag af en begrundelse, som er tilstrækkeligt underbygget. En afgørelse om fornyet opførelse, der vedtages med den samme begrundelse som den første opførelse, kan derfor være tilstrækkelig til at begrunde denne opførelse, for så vidt som de beviser, Rådet har fremlagt, underbygger denne begrundelse tilstrækkeligt.
Det skal i øvrigt og under alle omstændigheder påpeges, at den begrundelse, der fremgår af de omtvistede lister i den foreliggende sag, i modsætning til det af sagsøgerne anførte klart adskiller sig fra den begrundelse, Rådet gav i forbindelse med de retsakter, der blev annulleret ved dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
). Sagsøgernes navne blev oprindeligt opført på listerne i bilagene til afgørelse 2011/273 og forordning nr. 442/2011 på grund af deres økonomiske støtte til regimet. Den nye begrundelse er imidlertid baseret på, 1) at sagsøgeren er en fremtrædende syrisk forretningsmand, 2) at Mohamad Hamcho er tæt på centrale figurer i regimet, og 3) at han er formand for Kina i de bilaterale erhvervsråd, hvor han repræsenterer Den Syriske Arabiske Republik. Det følger heraf, at sagsøgerne nyder gavn af og støtter regimet og er forbundet med personer, der nyder gavn af og støtter regimet.
Det skal for det andet fastslås, at den begrundelse, som Rådet har givet i de retsakter, der anfægtes i den foreliggende sag, overholder de regler, der gennemgås i præmis 57-63 ovenfor. Det er bl.a. ubestridt, at en sådan begrundelse gør det muligt for sagsøgerne at forstå, hvorfor deres navne er blevet opført på de omtvistede lister igen som følge af deres vigtige rolle i det syriske forretningsmiljø, og at de i øvrigt allerede var bekendt med baggrunden for og rækkevidden af de foranstaltninger, der blev truffet over for dem, da de blev opført på listerne første gang.
Som det fremgår af deres argumenter, er Rådets begrundelse tydeligvis tilstrækkelig til, at de har kunnet anlægge den foreliggende sag, og at Unionens retsinstanser kan efterprøve lovligheden (jf. i denne retning dom af 13.9.2013, Makhlouf mod Rådet,
T-383/11
,
EU:T:2013:431
, præmis
).
I det foreliggende tilfælde har sagsøgerne bestridt, at de dokumenter, der er fremlagt til støtte for begrundelsen for de retsakter, der anfægtes i den foreliggende sag, er nye. De har ligeledes anfægtet deres beviskraft og mener ikke, at de underbygger de anfægtede retsakter tilstrækkeligt.
Hertil bemærkes, at forpligtelsen til at begrunde en retsakt udgør et væsentligt formkrav, som bør adskilles fra spørgsmålet om begrundelsens rigtighed, der henhører under den anfægtede retsakts materielle lovlighed. En retsakts begrundelse består således i formelt at udtrykke de grunde, som denne retsakt er baseret på. Hvis disse grunde er behæftet med fejl, vil retsaktens materielle lovlighed være behæftet med fejl, men det vil dennes begrundelse ikke, idet denne kan være tilstrækkelig, selv om den er udtryk for fejlagtige grunde (jf. i denne retning dom af 15.11.2012, Rådet mod Bamba,
C-417/11 P
,
EU:C:2012:718
, præmis
).
I betragtning af det ovenfor anførte må anbringendet om tilsidesættelse af begrundelsespligten forkastes. Hvad angår rigtigheden af den begrundelse, som Rådet har anført over for sagsøgerne, skal de argumenter, der er fremsat i denne forbindelse, behandles som et særskilt anbringende.
Det andet anbringende om tilsidesættelse af bevisreglerne og åbenbart fejlagtig vurdering af rigtigheden af de anfægtede retsakters begrundelse
Sagsøgerne har i det væsentlige delt dette anbringende i to led. Sagsøgerne har i første række gjort gældende, at Rådet ikke har anført beviser, der i materiel henseende er anderledes eller nye i forhold til de beviser, som Retten allerede tog hensyn til i dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
). De har for at uddybe deres argumenter henvist til deres brev af 15. januar 2015 (jf. bilag A.10 til stævningen). De har desuden foreholdt Rådet, at de dokumenter, som det har fremlagt til støtte for at opføre deres navne i de anfægtede retsakter igen, er vage, abstrakte og savner enhver beviskraft. Sagsøgerne har i anden række konkluderet, at den fornyede opførelse er åbenbart urimelig og skyldes, at Rådet lagde vægt på at beholde deres navne på de omtvistede lister.
Rådet har bestridt sagsøgernes argumenter.
Ifølge fast retspraksis indebærer den effektive domstolsprøvelse, der er sikret ved artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, bl.a., at Unionens retsinstanser i forbindelse med prøvelsen af, om begrundelsen for afgørelsen om at opføre en bestemt persons navn eller lade det forblive på listerne over personer, der er omfattet af sanktioner, er lovlig, skal sikre sig, at denne afgørelse er baseret på et tilstrækkeligt solidt faktuelt grundlag. Dette indebærer en vurdering af de faktiske omstændigheder, der indgår i begrundelsen for nævnte afgørelse, og domstolsprøvelsen skal således ikke begrænses til en vurdering af, om den anførte begrundelse er sandsynlig i abstrakt forstand, men indebære en stillingtagen til, om der er belæg for disse grunde eller i det mindste én af dem, som i sig selv anses for at kunne begrunde nævnte afgørelse (dom af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi,
C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P
,
EU:C:2013:518
, præmis
).
Hvis den begrundelse, der foreholdes den berørte person, bestrides, er det Unionens kompetente myndighed, der skal godtgøre, at den er velbegrundet, og ikke denne person, der skal føre bevis for, at begrundelsen ikke er velbegrundet. Det er vigtigt, at de oplysninger eller beviser, som vedkommende myndighed har fremlagt, understøtter den begrundelse, som er foreholdt den berørte person. Hvis det på dette grundlag ikke er muligt at fastslå, at en del af begrundelsen er tilstrækkelig, skal Unionens retsinstanser udelukke denne fra grundlaget for afgørelsen om den pågældende opførelse eller opretholdelse af en opførelse (dom af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi,
C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P
,
EU:C:2013:518
, præmis
-
).
I det foreliggende tilfælde skal det først undersøges, om Rådet har løftet den bevisbyrde, der påhviler det i henhold til artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder, bl.a. i lyset af de argumenter, som sagsøgerne har fremsat i stævningens punkt 50 og 51.
– Det første led om tilsidesættelse af bevisreglerne
Hvad i første række angår den omstændighed, at sagsøgerne i stævningens punkt 49 har henvist generelt til deres brev af 15. januar 2015 med henblik på at uddybe deres argumenter om de nye beviser, Rådet har fremlagt, må en sådan henvisning afvises. Selv om visse punkter i stævningen kan støttes og udbygges med henvisninger til afsnit i dokumenter, der vedlægges som bilag til stævningen, kan den omstændighed, at der mangler væsentlige oplysninger i stævningen, således ikke afhjælpes ved en generel henvisning til andre dokumenter, selv om de er vedlagt som bilag til stævningen. Det tilkommer ikke Retten at forsøge at klarlægge ved hjælp af bilagene, hvilke anbringender og argumenter der kan antages at udgøre grundlaget for søgsmålet, da bilagene alene udgør et bevismateriale og et middel til sagens oplysning (jf. kendelse af 19.5.2008, TF1 mod Kommissionen,
T-144/04
,
EU:T:2008:155
, præmis
og den deri nævnte retspraksis, samt dom af 25.10.2012, Arbos mod Kommissionen,
T-161/06
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2012:573
, præmis
).
Hvad i anden række angår de hævdede indvendinger i stævningens punkt 50 og 51 skal det for det første bemærkes, at sagsøgerne har gjort gældende, at de beviser, ud fra hvilke Rådet fastholder, at Mohamad Hamcho er Maher al-Assads svoger, ikke er relevante. De har understreget, at Rådet allerede selv har afvist dette aspekt.
Det er korrekt, at Rådet har forelagt sagsøgerne et uddrag af en artikel, hvoraf det fremgår, at Mohamad Hamcho er Maher al-Assads svoger, selv om Rådet ikke længere anvender denne begrundelse for den fornyede opførelse af hans navn, men denne dokumentation indeholder ikke desto mindre andre oplysninger, som også vil kunne underbygge den nye begrundelse, der er anført over for sagsøgerne, nemlig at Mohamad Hamcho er en fremtrædende syrisk forretningsmand, der er tæt på centrale figurer i regimet, herunder Maher al-Assad, og at han ejer Hamcho International, der er et stort holdingselskab inden for flere sektorer i den syriske industri. Rådet har i øvrigt påpeget i punkt 12 i sit svarskrift, at det ikke baserede begrundelsen i de anfægtede retsakter på oplysningen om, at Mohamad Hamcho er Maher al-Assads svoger.
Det må derfor i modsætning til det af sagsøgerne anførte fastslås, at dette uddrag er relevant, i og med at det underbygger begrundelsen for at opføre deres navne på de omtvistede lister igen.
Sagsøgerne har for det andet foreholdt Rådet, at de nye beviser, som det har fremlagt, er vage og abstrakte, og rejst tvivl om deres beviskraft, da de ifølge sagsøgerne ikke angiver den primære kilde til de indeholdte oplysninger.
Det bemærkes herved, at Rådet har fremlagt dokumenterne med referencenummer RELEX MD 342/14, RELEX MD 343/14 og RELEX MD 66/15, dateret henholdsvis den 17. december 2014 og den 23. januar 2015, for sagsøgerne med henblik på at begrunde, at de igen blev opført på listerne (jf. bilag A.9 og A.11 til stævningen). Det drejer sig om tre dokumenter, som indeholder offentligt tilgængelige oplysninger, og som ifølge Rådet skal klarlægge generelle og personlige omstændigheder vedrørende sagsøgerne. Dokumentet med referencenummer RELEX MD 342/14 indeholder således et sammendrag af den begrundelse, der er anført over for sagsøgerne, og af de oplysninger, som denne begrundelse er baseret på. Disse oplysninger består bl.a. af links til og uddrag fra presseartikler på webstederne »Wordcrunch«, »The Washington Institute«, »The Middle East Research and Information Project (MERIP)«, »The Syria Report, Syriandays«, »Le Commerce du Levant« og »Al Arabiya«. Dokumentet indeholder også uddrag fra to bøger, der blev udgivet i 2006 og 2014, og oplysninger fra Hamcho Internationals websted. Dokumentet med referencenummer RELEX MD 343/14 indeholder en artikel fra tidsskriftet
Le Commerce du Levant
med titlen »La guerre a transformé la communauté syrienne des affaires«, som beskriver udviklingen i den syriske økonomiske elite og dens forbindelser til det eksisterende regime. Dokumentet med referencenummer RELEX MD 66/15 indeholder endelig en artikel, der blev offentliggjort på webstedet »The Syria Report« den 12. januar 2015, og hvoraf det fremgik, at den syriske økonomiminister havde udnævnt Mohamad Hamcho til generalsekretær for handelskammeret i Damaskus (Syrien).
Det skal i det foreliggende tilfælde bemærkes, at det efter en gennemgang af de uddrag, Rådet har fremlagt, og navnlig uddragene fra dokumenterne med referencenummer RELEX MD 342/14 og RELEX MD 66/15, kan konstateres, at de indeholdte oplysninger ikke er vage og abstrakte, som sagsøgerne hævder, men tværtimod er konkrete og præcise. Disse oplysninger indeholder således konkrete data, der gør det muligt at beskrive Mohamad Hamcho som en fremtrædende forretningsmand med tilknytning til centrale figurer i det syriske regime, herunder Maher al-Assad. De angiver ligeledes de økonomiske og repræsentative funktioner, som han udøver, og som knytter ham til dette regime, dvs. hans position som formand for Kina i de bilaterale erhvervsråd, generalsekretær for handelskammeret i Damaskus og direktør for det store holdingselskab Hamcho International, der er til stede i de fleste sektorer i den syriske økonomi.
Der skal navnlig bemærkes følgende:
—
Sagsøgerens forbindelser til regimet beskrives klart og konkret i en række artikler, der stammer fra forskellige tidspunkter og kilder. I første række blev Mohamad Hamcho i bogen
Governance in the Middle East and North Africa
, der udkom i 2006, i forbindelse med lukningen af den private tv-kanal »Cham Satellite channel« beskrevet som »en nær ven af præsidenten, der stod over for at lancere sin egen tv-kanal«. I anden række blev der i februar 2012 offentliggjort to artikler på webstedet »The Middle East Research and Information Project (MERIP)«, hvoraf det fremgik dels, at »Mohamad Hamcho [var] forretningsmand og tæt på Maher al-Assad«, dels, at »familier, der [var] forbundet med regimet på en eller anden måde, [var] kommet til at dominere den private sektor og til at udøve væsentlig kontrol over offentlige økonomiske aktiver, og disse klaner [omfattede] Hamcho-familien«. I tredje række fremgik det af en artikel fra november 2013 i tidsskriftet
Le Commerce du Levant
, at »de mest magtfulde forretningsfolk, herunder Mohamad Hamcho, [var] interessemæssigt så afhængige af magthaverne, at de [blev betragtet] som en integrerende del af det etablerede system«, og at »disse forretningsfolk [havde] et bredt finansielt fundament, selv om der ikke [var] mange af dem«.
—
I en artikel, der blev offentliggjort på webstedet »Woldcrunch« den 30. juni 2014, beskrives sagsøgerens erhvervsmæssige virksomhed også således: »Mohamad Hamcho, der er underlagt den syriske oligark Maher al-Assad, sidder på det meget rentable VOIP-marked (Voice Over Internet Protocol) i forhold til Syrien og ventes snart at få tilladelse af det nationale turistministerium til at udvikle et projekt, der vedrører en kunstig ø nær Tartus«.
—
To artikler, der blev offentliggjort henholdsvis den 3. og den 30. marts 2014 på webstederne »The Syria Report« og »Syriandays«, beskriver i øvrigt økonomiminister Khodr Orfalis udnævnelse af sagsøgeren til formand for Kina i de bilaterale erhvervsråd og sagsøgerens deltagelse i bl.a. de bilaterale erhvervsråds første generalforsamling den 29. marts 2014 sammen med premierminister Wael al-Halqi og økonomiministeren.
—
I en artikel, der blev offentliggjort den 12. januar 2015 på webstedet »The Syria Report«, fortælles det endelig, at sagsøgeren i begyndelsen af december 2014 blev udnævnt til generalsekretær for handelskammeret i Damaskus af økonomiministeren, og at han er tæt på Maher al-Assad og hovedaktionær i Hamcho International-koncernen, der er aktiv i it-sektoren. Det bekræftes i denne artikel, at den radikale ændring i handelskammerets bestyrelse skyldes en række faktorer, bl.a. den politiske holdning, som visse forretningsfolk har indtaget over for regimet.
Det følger heraf, at sagsøgernes argumenter om, at Rådets dokumentation kun indeholder vage og abstrakte påstande, ikke kan tiltrædes.
Hvad angår den manglende angivelse af de primære kilder til oplysningerne i de presseartikler, som Rådet har fremlagt, og som derfor savner retskraft, skal det i øvrigt påpeges, at der for Domstolens og Rettens virksomhed efter fast retspraksis gælder et princip om fri bevisbedømmelse, og at det alene er de forelagte bevisers troværdighed, der er afgørende for bedømmelsen heraf. Ved vurderingen af et dokuments bevisværdi skal der desuden tages hensyn til sandsynligheden af den information, dokumentet indeholder, og der skal navnlig tages hensyn til, fra hvem dokumentet hidrører, under hvilke omstændigheder det er blevet til, og om det efter sit indhold virker fornuftigt og troværdigt (jf. i denne retning dom af 27.9.2012, Shell Petroleum m.fl. mod Kommissionen,
T-343/06
,
EU:T:2012:478
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
I det foreliggende tilfælde må det indledningsvis konstateres, at de oplysninger, hvis beviskraft sagsøgerne har anfægtet, stammer fra forskellige digitale informationskilder og akademiske studier af forskellig og navnlig lokal geografisk herkomst såsom »The Syria Report« og »Syriandays«, men også af udenlandsk herkomst såsom »The Washington Institute«, »Woldcrunch«, »The Middle East Research and Information Project (MERIP)«, »Le Commerce du Levant« og »Al Arabiya«. Retten skal dernæst i lighed med Rådet bemærke, at de nævnte presseartikler blev offentliggjort på forskellige tidspunkter, også før den syriske krise brød ud, og at de allerede forbandt sagsøgerne med regimet. Det skal endelig bemærkes, at de enkelte informationskilder bibringer forskellige oplysninger, men at de alle i det væsentlige understøtter beskrivelsen af Mohamad Hamcho som forretningsmand med tilknytning til regimet, henset til den erhvervsmæssige virksomhed og de repræsentative funktioner, som han udøver, og den omstændighed, at sagsøgerne nyder gavn af det syriske regime, navnlig på baggrund af den igangværende krig.
Retten finder derfor, at de oplysninger, som Rådet har fremlagt, samlet set kan anses for at være troværdige som omhandlet i den retspraksis, der er nævnt i præmis 87 ovenfor. Det bemærkes herved, at selv om den primære kilde til oplysningerne ikke fremgår udtrykkeligt, gør krigen i Syrien det i praksis vanskeligt eller umuligt at optage vidneudsagn fra personer, der er villige til at stå frem. De vanskeligheder, der er forbundet med efterforskningen, og den fare, som de, der afgiver oplysninger, udsætter sig for, er til hinder for, at der frembringes nøjagtige kilder til personlig adfærd i forbindelse med støtte til regimet (jf. i denne retning generaladvokat Bots forslag til afgørelse Anbouba mod Rådet,
C-605/13 P
,
EU:C:2015:2
, punkt
). Det skal endelig fremhæves, at selv om sagsøgerne generelt har anfægtet beviskraften af de uddrag, Rådet har fremlagt, i deres stævning, har de ikke fremlagt det mindste indicium, der kan rejse tvivl om deres troværdighed.
Sagsøgernes argumenter om, at de oplysninger, Rådet har fremlagt, ikke har nogen beviskraft, fordi de primære informationskilder ikke er angivet, må som følge heraf forkastes.
Sagsøgerne har for det tredje med henvisning til den artikel, som Rådet præsenterede i dokumentet med referencenummer RELEX MD 343/14, og som blev bragt i tidsskriftet
Le Commerce du Levant
i november 2013, gjort gældende, at denne artikel »afkræfter« Rådets formodning om, at sagsøgernes forretningsmæssige succes må skyldes, at de er tæt på det syriske regime og støtter dette regime.
Herved skal det for det første bemærkes, at sagsøgerne heller ikke er i stand til at forklare, hvordan denne artikel skulle kunne »afkræfte« den kritiserede formodning. Retten finder for det andet og under alle omstændigheder i lighed med Rådet, at den artikel, der er indeholdt i dokumentet med referencenummer RELEX MD 343/14, ikke rejser tvivl om den nævnte formodning, men kan understøtte den, eftersom det heri bl.a. pointeres, at de mest magtfulde syriske forretningsfolk, herunder Mohamad Hamcho, interessemæssigt er »så afhængige af magthaverne, at de betragtes som en integrerende del af det etablerede system« (jf. herved s. 227 in fine). Sagsøgerens argument skal derfor forkastes.
Det følger heraf, at de argumenter, som sagsøgerne har fremsat i stævningens punkt 50 og 51, og dermed det andet anbringendes første led må forkastes.
– Det andet led om fejlagtig vurdering af rigtigheden af opførelsen af sagsøgernes navne på de omtvistede lister
Sagsøgerne har i stævningens punkt 52 anført, at den fornyede opførelse af deres navne var »åbenbart urimelig« og skyldtes, at Rådet lagde vægt på at beholde deres navne på de omtvistede lister »som minimum i den periode, hvor sagen behandles«.
Herved skal det for det første som nævnt i præmis 66 ovenfor bemærkes, at det fremgår af dom af 13. november 2014, Hamcho og Hamcho International I (
T-43/12
, ikke trykt i Sml.,
EU:T:2014:946
), at Rådet inden for rammerne af en ny vurdering bevarer muligheden for at opføre sagsøgernes navn på listerne igen på grundlag af en begrundelse, som er tilstrækkeligt underbygget. I denne sammenhæng er den omstændighed, at Rådet opførte sagsøgernes navne på de omtvistede lister igen, ikke i sig selv udtryk for et urimeligt og uretmæssigt krav fra denne institution i forhold til sagsøgerne.
Såfremt Retten finder, at sagsøgerne med dette argument reelt ønsker at bestride, at det var tilstrækkeligt underbygget og begrundet at opføre deres navne på de omtvistede lister igen, skal der for det andet mindes om, at vurderingen af, om en opførelse er velbegrundet, ifølge Domstolens praksis skal foretages ved at undersøge bevismaterialet, ikke isoleret betragtet, men i den sammenhæng, hvori det indgår (jf. i denne retning dom af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi,
C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P
,
EU:C:2013:518
, præmis
, og af 28.11.2013, Rådet mod Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C-348/12 P
,
EU:C:2013:776
, præmis
).
Henset til situationen i Syrien løfter Rådet desuden sin bevisbyrde, såfremt det for Unionens retsinstanser fremlægger en række tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende indicier, der gør det muligt at fastslå, at der er en tilstrækkelig tilknytning mellem den person, der er undergivet en foranstaltning i form af indefrysning af midler, og det regime, der bekæmpes (dom af 21.4.2015, Anbouba mod Rådet,
C-630/13 P
,
EU:C:2015:247
, præmis
).
Som det i det foreliggende tilfælde fremgår af brevet af 19. december 2014, besluttede Rådet at opføre sagsøgernes navne på de omtvistede lister igen ud fra kriteriet om deres tilknytning til det syriske regime og navnlig deres økonomiske og politiske forbindelser til lederne af det eksisterende regime samt den gavn, som de kunne drage af denne nærhed. Dette kriterium følger af artikel 28, stk. 1, i afgørelse 2013/255 og artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 36/2012. I øvrigt består Rådets begrundelse for det første af tre elementer for så vidt angår Mohamad Hamcho: 1) at Mohamad Hamcho er en fremtrædende syrisk forretningsmand og ejer af Hamcho International, 2) at han er tæt på centrale figurer i det syriske regime, herunder præsident Bashar al-Assad og Maher al-Assad, og 3) at han er formand for Kina i de bilaterale syriske erhvervsråd. Det følger heraf, at han nyder gavn af og støtter regimet, da han også er forbundet med personer, der nyder gavn af og støtter regimet. For det andet har Rådet angivet Hamcho Internationals navn med den begrundelse, at det er et stort syrisk holdingselskab, der ejes af Mohamad Hamcho, og at det således nyder gavn af og støtter det syriske regime, da det er forbundet med en person, der nyder gavn af og støtter regimet.
Det skal først undersøges, om de enkelte grunde til at opføre Mohamad Hamchos navn på listen igen er underbyggede.
Hvad angår den tredje grund vedrørende de funktioner, som Mohamad Hamcho udøver som formand for Kina i de bilaterale erhvervsråd, skal det indledningsvis bemærkes, at sagsøgerne kun har fremsat et enkelt argument mod den pågældende påstand fra Rådet. De har således blot anført i replikken, at »denne institution blev hurtigt nedlagt og nåede knap nok at træde i funktion«, og »der er bare tale om handelskamre«. De har imidlertid ikke fremsat konkrete argumenter, der rejser tvivl om det materielle indhold af Rådets begrundelse.
Med hensyn til en afgørelse om vedtagelse af restriktive foranstaltninger fremgår det i øvrigt af retspraksis, at det i betragtning af den præventive karakter af disse foranstaltninger må forholde sig sådan, at såfremt Unionens retsinstanser finder, at i det mindste én af de anførte grunde er tilstrækkelig præcis og konkret, er underbygget og i sig selv udgør et tilstrækkeligt grundlag for denne afgørelse, kan den omstændighed, at det samme ikke gælder for andre af disse grunde, ikke begrunde en annullation af afgørelsen (jf. dom af 28.11.2013, Rådet mod Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C-348/12 P
,
EU:C:2013:776
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Retten finder under alle omstændigheder, at Rådet i lyset af oplysningerne i de dokumenter, der gennemgås i præmis 83-88 ovenfor, og de særlige politiske og økonomiske forhold i Syrien med rette kunne fastslå, at Mohamad Hamcho var blandt de førende forretningsfolk i Syrien, og at han ikke kunne have varetaget sine økonomiske og repræsentative funktioner lige så godt, hvis han ikke havde haft tilknytning til regimet.
Det bemærkes således, at sagsøgeren – hvilket fremgår af den dokumentation, Rådet har fremlagt, og navnlig af de to artikler, der blev offentliggjort henholdsvis den 3. og den 30. marts 2014 på webstederne »The Syria Report« og »Syriandays« – i marts 2014 blev udnævnt til formand for Kina i de bilaterale erhvervsråd af økonomiminister Khodr Orfali. Det fremgår desuden af den artikel, der blev offentliggjort på webstedet »The Syria Report« den 12. januar 2015, at økonomiministeren i december 2014 også udnævnte ham til generalsekretær for handelskammeret i Damaskus. Selv om disse artikler ikke i sig selv beviser, at der er en direkte forbindelse mellem sagsøgeren på den ene side og økonomiministeren eller det eksisterende regime på den anden side, er der ikke desto mindre tale om tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende indicier, som skal tages i betragtning tillige med sagsøgerens vigtige position i det syriske erhvervsliv, bl.a. som følge af hans ejerskab af selskabet Hamcho International og hans erhvervsaktiviteter.
Det bemærkes i øvrigt, at sagsøgerens funktion i økonomiske råd såsom de bilaterale erhvervsråd for Kina, hvis opgave er at fremme Syriens økonomi og udviklingen af dets virksomheder, kommercielle aktiviteter og investeringer, kun kan forklares med en vis nærhed med det eksisterende regime og udgør en ubestridt faktisk omstændighed, som viser en klar forbindelse mellem sagsøgeren og Bashar al-Assads regime. Dette bekræftes af, at økonomiministeren i december 2014 udnævnte ham til generalsekretær for handelskammeret i Damaskus. Det fremgår i denne forbindelse af den artikel, der blev offentliggjort på webstedet »The Syria Report« den 12. januar 2015, at den radikale ændring i handelskammerets bestyrelse skyldes en række faktorer, bl.a. den politiske holdning, som visse forretningsfolk har indtaget over for regimet.
Såfremt Unionens retsinstanser vil foretage en realistisk prøvelse af de restriktive foranstaltninger, som Rådet har truffet over for sagsøgeren, er de desuden nødt til at tage hensyn til forholdene i Den Syriske Arabiske Republik i forbindelse med denne vurdering (jf. i denne retning generaladvokat Bots forslag til afgørelse Anbouba mod Rådet,
C-605/13 P
,
EU:C:2015:2
, punkt
).
I det foreliggende tilfælde har Rådet fremlagt artiklen fra tidsskriftet
Le Commerce du Levant
for sagsøgerne i dokumentet med referencenummer RELEX MD 343/14. I denne artikel beskrives de generelle omstændigheder, som fremtrædende syriske forretningsfolk, herunder Mohamad Hamcho, befinder sig i. Det konstateres bl.a., at de mest magtfulde forretningsfolk interessemæssigt er så afhængige af de syriske magthavere, at de betragtes som en integrerende del af det etablerede system. Som Rådet tilkendegav i sit brev af 19. december 2014 til sagsøgerne, illustreres dette også af den omstændighed, at det syriske regime er autoritært og fører streng kontrol med den syriske økonomi og dens aktører.
Det skal i øvrigt bemærkes, at det syriske forretningsliv har været behandlet i en lang række andre presseartikler, som stammer fra forskellige kilder, og som Rådet har knyttet som bilag til sit svarskrift. Det bekræftes i disse artikler, at den syriske økonomiske elite hovedsageligt består af erhvervsdrivende, som er valgt af Bashar al-Assad og hans udvidede familie, og at denne elite har haft fremgang, fordi den favoriseres af regimet. Retten bemærker i det foreliggende tilfælde i lighed med Rådet og i modsætning til det af sagsøgerne anførte, at denne dokumentation kan behandles, da den ikke har til formål at begrunde de omtvistede retsakter efterfølgende, men at godtgøre, at begrundelsen af disse var tilstrækkelig, henset til den sammenhæng, hvori vedtagelsen af disse retsakter fandt sted (jf. i denne retning dom af 15.11.2012, Rådet mod Bamba,
C-417/11 P
,
EU:C:2012:718
, præmis
).
Det må endelig konstateres, at Rådet i sit svarskrift netop har forklaret, at sagsøgeren tilhører den ledende økonomiske klasse i Syrien, men også, at han uden tvivl har forbindelser til det syriske regime, eftersom han i kraft af sine repræsentative funktioner, sin erhvervsmæssige virksomhed og ejerskabet af Hamcho International udøver afgørende indflydelse på de øverste ledere af dette regime og dermed nyder gavn af regimet.
Det følger heraf, at Rådet med rette fastslog, at Mohamad Hamcho var blandt de førende forretningsfolk i Syrien, og at han havde bevaret sine forbindelser til Bashar al-Assads regime, fordi han fungerede som repræsentant for Den Syriske Arabiske Republik. Det må derfor konkluderes, at begrundelsen for at opføre Mohamad Hamchos navn på de omtvistede lister er tilstrækkeligt underbygget.
Det fremgår desuden af artikel 28, stk. 1, i afgørelse 2013/255, at alle pengemidler og økonomiske ressourcer, som tilhører enheder med tilknytning til personer, der støtter regimet, skal indefryses. I det foreliggende tilfælde fremgår det for det første af præmis 109 ovenfor, at Mohamad Hamcho med rette blev opført på de omtvistede lister. Det skal for det andet bemærkes, at Hamcho International er et holdingselskab, der primært ejes af Mohamad Hamcho, hvilket fremgår af bilagene til parternes indlæg og i øvrigt ikke bestrides af sagsøgerne selv.
Det må som følge heraf konstateres, at navnet på holdingselskabet Hamcho International, der ejes af Mohamad Hamcho, med rette blev opført på de omtvistede lister, uden at det er nødvendigt at vurdere de beviser, Rådet har fremlagt.
Det andet anbringendes andet led og dermed hele anbringendet må derfor forkastes.
Det tredje anbringende om tilsidesættelse af ejendomsretten og friheden til at oprette og drive egen virksomhed
Sagsøgerne har gjort gældende, at deres ejendomsret og frihed til at oprette og drive egen virksomhed er blevet tilsidesat alene på grund af krænkelsen af deres ret til forsvar.
Rådet har bestridt sagsøgernes argumentation.
Det skal indledningsvis bemærkes, at retten til forsvar, som er sikret ved artikel 41, stk. 2, i chartret om grundlæggende rettigheder, indebærer ret til at blive hørt og ret til aktindsigt med forbehold af legitime hensyn til fortrolighed (jf. dom af 18.7.2013, Kommissionen m.fl. mod Kadi,
C-584/10 P, C-593/10 P og C-595/10 P
,
EU:C:2013:518
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Ifølge fast retspraksis vedrørende restriktive foranstaltninger kræver hensynet til en effektiv domstolskontrol, hvorunder det skal være muligt at efterprøve, om begrundelsen for at opføre en persons eller en enheds navn på listerne over adressaterne for disse foranstaltninger, er lovlig, at EU-myndigheden er forpligtet til i videst muligt omfang at meddele begrundelsen til den berørte person eller enhed, enten på det tidspunkt, hvor opførelsen på listen bliver besluttet, eller i det mindste så hurtigt som muligt herefter, således at denne person eller enhed sættes i stand til rettidigt at udnytte sin klageadgang (jf. i denne retning dom af 3.9.2008, Kadi og Al Barakaat International Foundation mod Rådet og Kommissionen,
C-402/05 P og C-415/05 P
,
EU:C:2008:461
, præmis
).
Overholdelsen af forpligtelsen til at meddele den nævnte begrundelse er således nødvendig for at sætte adressaterne for de restriktive foranstaltninger i stand til at forsvare deres rettigheder under de bedst mulige betingelser og bl.a. afgøre, om sagen bør prøves af Unionens retsinstanser, på grundlag af et fuldt kendskab til sagen (jf. i denne retning dom af 15.10.1987, Heylens m.fl.,
222/86
,
EU:C:1987:442
, præmis
, og af 4.2.2014, Syrian Lebanese Commercial Bank mod Rådet,
T-174/12 og T-80/13
,
EU:T:2014:52
, præmis
).
Det skal i det foreliggende tilfælde bemærkes, at Rådet, som det fremgår af præmis 18, 19 og 23 ovenfor, ved brev af 19. december 2014 på forhånd meddelte sagsøgerne den begrundelse og de beviser, der var anført til støtte for den fornyede opførelse af deres navne på de omtvistede lister og gav dem en frist til at fremsætte eventuelle bemærkninger. Sagsøgerne anfægtede den fornyede opførelse den 15. januar 2015. Rådet besluttede efterfølgende at opføre deres navne på de omtvistede lister igen og meddelte dem sin afgørelse, de anfægtede retsakter og de nye oplysninger, der vedrørte dem, ved brev af 27. januar 2015. Det kan derfor ikke foreholdes Rådet, at det har tilsidesat sagsøgernes ret til forsvar.
Det skal dernæst bemærkes, at ejendomsretten er del af EU-rettens generelle principper og er fastsat i artikel 17 i chartret om grundlæggende rettigheder (jf. dom af 13.9.2013, Makhlouf mod Rådet,
T-383/11
,
EU:T:2013:431
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det følger imidlertid af fast retspraksis, at denne grundlæggende rettighed ikke nyder en absolut beskyttelse i EU-retten, men skal ses i sammenhæng med sin funktion i samfundet. Denne rettighed kan derfor underlægges begrænsninger, forudsat at sådanne begrænsninger er nødvendige for at tilgodese almene hensyn, som Unionen forfølger, og forudsat at begrænsningerne ikke, når henses til deres formål, indebærer et uforholdsmæssigt og uantageligt indgreb i selve den beskyttede rettigheds kerne (jf. dom af 13.9.2013, Makhlouf mod Rådet,
T-383/11
,
EU:T:2013:431
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Det følger heraf – grundet den afgørende betydning af beskyttelsen af den syriske civilbefolkning og de indrømmelser, der er omhandlet i de anfægtede retsakter – at de begrænsninger af ejendomsretten, som sagsøgeren har henvist til, ikke står i urimeligt forhold hertil (jf. i denne retning dom af 13.9.2013, Makhlouf mod Rådet,
T-383/11
,
EU:T:2013:431
, præmis
), hvilket især skyldes, at der i de anfægtede retsakter indrømmes visse undtagelser, som gør det muligt for de personer og enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, at dække essentielle udgifter.
De anfægtede retsakter hjemler således mulighed for at tillade, at indefrosne midler anvendes til opfyldelse af essentielle behov eller bestemte forpligtelser, at give specifikke tilladelser til at frigive midler, andre finansielle aktiver eller andre økonomiske ressourcer og at gennemgå listernes sammensætning periodisk, for at de personer og enheder, som ikke længere opfylder kriterierne for at figurere på den pågældende liste, kan slettes derfra (jf. i denne retning dom af 13.9.2013, Makhlouf mod Rådet,
T-383/11
,
EU:T:2013:431
, præmis
og
).
Med hensyn til de angivelige begrænsninger af sagsøgernes frihed til at oprette og drive egen virksomhed, der er fastsat i artikel 16 i chartret om grundlæggende rettigheder, kan disse af de grunde, der er anført i præmis 119 og 120 ovenfor vedrørende ejendomsretten, ikke anses for at være uforholdsmæssige.
Det følger heraf, at Rådet ikke har tilsidesat sagsøgernes ejendomsret og frihed til at oprette og drive egen virksomhed.
Det tredje anbringende må derfor forkastes, og Rådet må frifindes i det hele.
Sagens omkostninger
Ifølge procesreglementets artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Da sagsøgerne har tabt sagen, må det pålægges dem at betale omkostningerne i denne sag og omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler, i overensstemmelse med Rådets påstand herom.

På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Syvende Afdeling):

1)
Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2)
Mohamad Hamcho og Hamcho International bærer deres egne omkostninger og betaler de af Rådet for Den Europæiske Union afholdte omkostninger i forbindelse med denne sag og sagen om foreløbige forholdsregler.

Van der Woude
Ulloa Rubio
Marcoulli
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 26. oktober 2016.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.