CELEX: 62018CJ0595
Kasační opravný prostředek
Hospodářská soutěž
Kartelové dohody
Evropský trh se silovými kabely
Rozdělení trhu v rámci projektů
Nařízení (ES) č. 1/2003
Článek 23 odst. 2
Přičitatelnost protiprávního jednání jedné společnosti jiné společnosti
Domněnka o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu
Entita kontrolující 100 % hlasovacích práv spojených s akciemi jiné společnosti

Kasačním opravným prostředkem se společnost The Goldman Sachs Group Inc. domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 12. července 2018, The Goldman Sachs Group v. Komise (T‑419/14, dále jen „napadený rozsudek“,
EU:T:2018:445
), kterým Tribunál zamítl její žalobu znějící jednak na zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 2139 final ze dne 2. dubna 2014 v řízení podle článku 101 [SFEU] a článku 53 Dohody o EHP (Věc AT.39610 – Silové kabely) (dále jen „sporné rozhodnutí“) v rozsahu, v němž se jí týká, a jednak na snížení částky pokuty, která jí byla sporným rozhodnutím uložena.
Právní rámec
Článek 23 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích [101 a 102 SFEU] (
Úř. věst. 2003, L 1, s. 1
; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) uvádí:
„Komise může rozhodnutím uložit podnikům a sdružením podniků pokuty, pokud úmyslně nebo z nedbalosti:
a)
se dopouštějí jednání v rozporu s články [101] nebo [102 SFEU] […]
[…]“
Skutečnosti předcházející sporu a sporné rozhodnutí
Skutečnosti předcházející sporu, které jsou uvedeny v bodech 1 až 22 a 47 napadeného rozsudku, lze pro účely tohoto řízení shrnout následujícím způsobem.
Navrhovatelka, The Goldman Sachs Group, je společnost se sídlem ve Spojených státech amerických, která je činná jako investiční banka a investiční společnost na hlavních světových finančních trzích. V období od 29. července 2005 do 28. ledna 2009 byla The Goldman Sachs Group prostřednictvím fondu GS Capital Partners V (dále jen „fond GSCP V“) a dalších zprostředkovatelských společností (nepřímou) mateřskou společností společnosti Prysmian SpA a dceřiné společnosti, kterou Prysmian SpA zcela vlastnila, a to společnosti Prysmian Cavi e Sistemi, Srl (dále jen „PrysmianCS“), původně Pirelli Cavi e Sistemi Energia SpA, a poté Prysmian Cavi e Sistemi Energia Srl. Společnosti Prysmian a PrysmianCS, dvě společnosti se sídlem v Itálii, společně tvoří skupinu Prysmian, světového hráče v odvětví podzemních a podmořských silových kabelů.
Zatímco účast navrhovatelky na kapitálu Prysmian byla původně 100 %, výše této účasti se po dvou převodech podílů uskutečněných dne 7. září 2005 a 21. července 2006 snížila nejprve na 91,1 % a poté na 84,4 % až do 3. května 2007, kdy byla část podílů Prysmian prodána prostřednictvím primární veřejné nabídky (dále jen „PVN“) na Burze v Miláně (Itálie).
V návaznosti na řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 (
Úř. věst. 1994, L 1, s. 3
; Zvl. vyd. 11/52, s. 3) přijala Komise dne 2. dubna 2014 sporné rozhodnutí.
V článku 1 tohoto rozhodnutí Komise konstatovala, že se navrhovatelka a 25 dalších společností, včetně Prysmian a PrysmianCS, zúčastnilo kartelové dohody, která představovala jediné a trvající protiprávní jednání v rozporu s článkem 101 SFEU a článkem 53 Dohody o EHP v odvětví podzemních nebo podmořských silových kabelů (velmi) vysokého napětí (dále jen „dotčené protiprávní jednání“).
Navrhovatelka byla v čl. 1 odst. 5 písm. c) sporného rozhodnutí shledána odpovědnou za dotčené protiprávní jednání jakožto mateřská společnost společností Prysmian a Prysmian Cavi e Sistemi Energia v období od 29. července 2005 do 28. ledna 2009 (dále jen „období protiprávního jednání“).
V tomto ohledu Komise předpokládala, že společnost Prysmian vykonávala rozhodující vliv na chování společnosti Prysmian Cavi e Sistemi Energia na trhu během tohoto období a že navrhovatelka vykonávala v období od 29. července 2005 do 3. května 2007 rozhodující vliv na chování společnosti Prysmian, a tudíž i společnosti Prysmian Cavi e Sistemi Energia na trhu.
Kromě toho dospěla Komise na základě analýzy hospodářských, organizačních a právních vazeb navrhovatelky s těmito společnostmi k závěru, že navrhovatelka skutečně vykonávala rozhodující vliv na chování společnosti Prysmian, a tudíž i společnosti Prysmian Cavi e Sistemi Energia na trhu během období protiprávního jednání.
Za těchto podmínek, jak vyplývá z čl. 2 písm. f) sporného rozhodnutí, uložila Komise navrhovatelce pokutu ve výši 37303000 eur, a to společně a nerozdílně se společnostmi Prysmian a PrysmianCS.
Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 17. června 2014 podala navrhovatelka žalobu znějící jednak na zrušení sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž se jí týká, a jednak na snížení částky pokuty, která jí byla uložena.
Na podporu svých návrhových žádání znějících na zrušení sporného rozhodnutí vznesla navrhovatelka před Tribunálem pět žalobních důvodů, a to zejména první žalobní důvod, jenž vycházel z porušení článku 101 SFEU a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, jakož i z nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu.
Usnesením ze dne 25. června 2015 povolil Tribunál vedlejší účastenství společností Prysmian a PrysmianCS na podporu návrhových žádání Komise.
Napadeným rozsudkem Tribunál žalobu v plném rozsahu zamítl.
Tribunál měl v podstatě za to, že pokud jde o období od 29. července 2005 do 3. května 2007, Komise správně vycházela z domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu navrhovatelky na chování společností Prysmian a Prysmian Cavi e Sistemi Energia na trhu.
Tribunál uvedl, že jestliže mateřská společnost vlastní všechna hlasovací práva spojená s akciemi své dceřiné společnosti, zejména v kombinaci se značně většinovým podílem na kapitálu uvedené dceřiné společnosti, jako je tomu v projednávaném případě, nachází se uvedená mateřská společnost v situaci obdobné situaci výlučného vlastníka této dceřiné společnosti, takže mateřská společnost je schopna určovat hospodářskou a obchodní strategii dceřiné společnosti, a to i přesto, že by nevlastnila celý nebo téměř celý kapitál posledně uvedené společnosti.
Tribunál kromě toho rozhodl, že Komise mohla mít za to, aniž pochybila, že navrhovatelka vykonávala rozhodující vliv na chování společností Prysmian a Prysmian Cavi e Sistemi Energia na trhu po celé období protiprávního jednání, přičemž vycházela zaprvé z práva jmenovat členy jednotlivých správních rad Prysmian, které navrhovatelka měla, zadruhé z práva navrhovatelky svolávat valné hromady akcionářů Prysmian a navrhovat odvolání jednotlivých členů správní rady nebo celé správní rady posledně uvedené společnosti, zatřetí z přenesených pravomocí členů vedení pobočky přímého investování v rámci podnikového úseku navrhovatelky „
Merchant Banking
“ („
Principal Investment Area
“, dále jen „PIA“) v rámci správních rad Prysmian a jejich zapojení do strategického výboru posledně uvedené společnosti, začtvrté z přijímaní pravidelných aktualizovaných informací a měsíčních zpráv ze strany Prysmian, zapáté z opatření uvedených Komisí směřujících k zajištění zachování rozhodující kontroly navrhovatelky po datu PVN a zašesté z důkazu, že se navrhovatelka chovala jako průmyslový vlastník.
Návrhová žádání účastnic řízení před Soudním dvorem
Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
napadený rozsudek zrušil,
–
zrušil v plném rozsahu nebo zčásti (např. od měsíce května roku 2007 nebo od měsíce listopadu roku 2007, když navrhovatelka a její dceřiné společnosti vlastnily pouze přibližně 45 %, resp. přibližně 26 % akcií společnosti Prysmian) články 1 až 4 sporného rozhodnutí v rozsahu, v němž se jí týkají a/nebo
–
snížil pokutu uloženou navrhovatelce na základě článku 2 sporného rozhodnutí, jakož i
–
uložil Komisi náhradu nákladů řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku.
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
kasační opravný prostředek zamítl,
–
uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení.
Společnosti Prysmian a de PrysmianCS navrhují, aby Soudní dvůr:
–
kasační opravný prostředek zamítl,
–
uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení, včetně nákladů spojených s jejich vedlejším účastenstvím na podporu návrhových žádání Komise.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka předkládá dva důvody. První důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení článku 101 SFEU a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 v rozsahu, v němž byla navrhovatelka shledána odpovědnou za protiprávní jednání, jenž je v rozporu s unijním právem hospodářské soutěže, kterého se dopustily společnosti Prysmian a PrysmianCS v období od 29. července 2005 do 3. května 2007 (dále jen „období před PVN“). Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení článku 101 SFEU a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 v rozsahu, v němž byla navrhovatelka shledána odpovědnou za totéž protiprávní jednání v období od 3. května 2007 do 28. ledna 2009 (dále jen „období po PVN“). Navrhovatelka kromě toho navrhuje, aby jí Soudní dvůr přiznal nárok na snížení pokuty přiznané společnostem Prysmian a PrysmianCS tím, že sníží pokutu, která jí byla uložena společně a nerozdílně s posledně uvedenými společnostmi, a to v případě, že by Soudní dvůr vyhověl kasačnímu opravnému prostředku podanému uvedenými společnostmi proti rozsudku Tribunálu ze dne 12. července 2018, Prysmian a Prysmian Cavi e Sistemi v. Komise (
T‑475/14
,
EU:T:2018:448
).
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
První důvod kasačního opravného prostředku je rozdělen na tři části.
K první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
–
Argumentace účastnic řízení
V první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku, která se týká bodů 49, 50 a 52 napadeného rozsudku, navrhovatelka tvrdí, že Tribunál měl nesprávně za to, že se Komise nedopustila pochybení, když navrhovatelku shledala odpovědnou za dotčené protiprávní jednání v období před PVN, a to na základě domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu navrhovatelky na společnosti Prysmian a PrysmianCS.
Navrhovatelka v tomto ohledu tvrdí, že její podíl ve fondu GSCP V činil přibližně pouze 33 %, přičemž zbývající část kapitálu vlastnili nezávislí třetí investoři. Navíc účast tohoto fondu na kapitálu Prysmian v období před PVN činila – s výjimkou prvních 41 dnů – nejprve přibližně 91 %, a poté přibližně 84 %. Z judikatury Soudního dvora nicméně podle navrhovatelky vyplývá, že domněnka o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu je použitelná pouze tehdy, pokud mateřská společnost vlastní veškerý nebo téměř veškerý kapitál její dceřiné společnosti. Tribunál měl nesprávně za to, že pokud mateřská společnost vlastní všechna hlasovací práva spojená s akciemi její dceřiné společnosti, zejména ve spojení s většinovým podílem na kapitálu této dceřiné společnosti, nachází se uvedená mateřská společnost v situaci obdobné situaci výlučného vlastníka této dceřiné společnosti.
Podle navrhovatelky nelze za takových okolností uplatnit domněnku o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu v souladu se základní zásadou, podle které musí být domněnky uplatňovány restriktivně. V tomto ohledu není přístup Tribunálu v souladu s rozsudkem ze dne 10. září 2009, Akzo Nobel a další v. Komise (
C‑97/08 P
,
EU:C:2009:536
), ve kterém Soudní dvůr uznal existenci takové domněnky. Kromě toho je výklad provedený Tribunálem nesprávný s ohledem na cíl uvedené domněnky, jelikož tato domněnka nahrazuje snadný důkaz o existenci účasti týkající se všech podílů prostřednictvím rychlého nahlédnutí do obchodního rejstříku, jenž by přinesl právní jistotu a byl snadno použitelný, hloubkovým prokázáním existence skutečností, které jsou vlastní projednávané věci, jež by umožnily mateřské společnosti skutečně vykonávat rozhodující vliv. Konečně Tribunál přijal diametrálně odlišný výklad, pokud jde o tutéž dceřinou společnost a totéž protiprávní jednání v rozsudku ze dne 12. července 2018, Pirelli & C. v. Komise (
T‑455/14
, nezveřejněný,
EU:T:2018:450
).
Komise podporovaná společnostmi Prysmian a PrysmianCS tyto argumenty zpochybňuje. Tvrdí, že argument navrhovatelky, podle kterého vzhledem k tomu, že vlastnila pouze 33 % kapitálu ve fondu GSCP V, nelze v projednávané věci uplatnit domněnku o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu, musí být odmítnut jako nepřípustný, neboť nebyl předložen před Tribunálem. V každém případě je tento argument neopodstatněný, jelikož navrhovatelka sama a zcela kontrolovala rozhodnutí týkající se investic fondu GSCP V.
Ve své replice navrhovatelka tvrdí, že před Tribunálem výslovně tvrdila, že skutečné vlastnictví, které měla ve fondu GSCP V, nestačilo k tomu, aby Komisi v tomto ohledu umožnilo vycházet z domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu.
–
Závěry Soudního dvora
Pokud jde zaprvé o argumentaci navrhovatelky, podle které se domněnka o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu, která byla uznána judikaturou, v projednávané věci neuplatní, jelikož její podíl ve fondu GSCP V činil pouze 33 %, přičemž zbývající část kapitálu tohoto fondu byla vlastněna nezávislými třetími investory, je třeba připomenout, že jak Tribunál konstatoval v bodech 48 a 64 napadeného rozsudku, ve sporném rozhodnutí Komise založila uplatnění domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu navrhovatelky na chování Prysmian, a nepřímo Prysmian CS, nikoli na výši nepřímé účasti navrhovatelky na kapitálu Prysmian, ale na zjištění, že navrhovatelka kontrolovala všechna hlasovací práva spojená s akciemi Prysmian.
Navrhovatelka přitom ve svém kasačním opravném prostředku nezpochybňuje toto zjištění Tribunálu ani to, že nadále kontrolovala 100 % uvedených hlasovacích práv po celé období před PVN, a to i po převodech podílů Prysmian uskutečněných ve dnech 7. září 2005 a 21. července 2006. Za těchto okolností musí být argument navrhovatelky vycházející ze skutečnosti, že se její podíl ve fondu GSCP V pohyboval pouze kolem 33 %, v každém případě odmítnut jako irelevantní.
Pokud jde zadruhé o argumentaci navrhovatelky týkající se konstatování Tribunálu, podle kterého byla Komise oprávněna vycházet z domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na chování její dceřiné společnosti, je třeba připomenout, že z ustálené judikatury vyplývá, že chování dceřiné společnosti může být přičteno mateřské společnosti, zejména pokud tato dceřiná společnost, byť má vlastní právní subjektivitu, samostatně neurčuje své chování na trhu, ale v zásadě uplatňuje pokyny, které jsou jí uděleny mateřskou společností, zejména s ohledem na hospodářské, organizační a právní vazby, které tyto dva právní subjekty spojují (rozsudek ze dne 24 června 2015, Fresh Del Monte Produce v. Komise a Komise v. Fresh Del Monte Produce,
C‑293/13 P a C‑294/13 P
,
EU:C:2015:416
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Z ustálené judikatury rovněž vyplývá, že ve zvláštním případě, kdy mateřská společnost přímo nebo nepřímo vlastní veškerý nebo téměř veškerý kapitál své dceřiné společnosti, která porušila pravidla v oblasti hospodářské soutěže, může tato mateřská společnost vykonávat rozhodující vliv na chování této dceřiné společnosti, a dále existuje vyvratitelná domněnka, podle níž uvedená mateřská společnost skutečně vykonává rozhodující vliv na chování své dceřiné společnosti. Za těchto okolnosti postačí k předpokladu, že mateřská společnost vykonává rozhodující vliv na obchodní politiku své dceřiné společnosti, aby Komise prokázala, že veškerý kapitál nebo téměř veškerý kapitál této dceřiné společnosti je vlastněn mateřskou společností. Komise následně může považovat mateřskou společnost za společně a nerozdílně odpovědnou za zaplacení pokuty uložené její dceřiné společnosti, ledaže tato mateřská společnost, které přísluší vyvrátit tuto domněnku, předloží dostatečné důkazy, které mohou prokázat, že se její dceřiná společnost chová na trhu samostatně (viz rozsudek ze dne 28. října 2020, Pirelli & C. v. Komise,
C‑611/18 P
,
EU:C:2020:868
, nezveřejněný, bod 68 a citovaná judikatura).
Taková domněnka znamená, ledaže je vyvrácena, že se skutečný výkon rozhodujícího vlivu ze strany mateřské společnosti na její dceřinou společnost považuje za prokázaný a opravňuje Komisi k tomu, aby shledala mateřskou společnost odpovědnou za jednání dceřiné společnosti, aniž by musela předložit jakýkoli další důkaz. Uplatnění domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu tak není podmíněno předložením dodatečných nepřímých důkazů týkajících se skutečného výkonu vlivu mateřské společnosti (rozsudek ze dne 26. října 2017, Global Steel Wire a další v. Komise,
C‑457/16 P a C‑459/16 P až C‑461/16 P
, nezveřejněný,
EU:C:2017:819
, body
a
, jakož i citovaná judikatura).
Je sice nesporné, že navrhovatelka během období před PVN nevlastnila veškerý kapitál Prysmian, jelikož podíl fondu GSCP V na kapitálu Prysmian dosahoval, jak vyplývá z bodu 47 napadeného rozsudku, během tohoto období, a s výjimkou prvních 41 dnů, nejprve přibližně 91 % a poté přibližně 84 %. Je rovněž nesporné, že Komise ve sporném rozhodnutí neměla za to, že tento podíl znamenal, že navrhovatelka vlastnila téměř veškerý kapitál Prysmian.
Z judikatury citované v bodech 31 až 33 tohoto rozsudku však vyplývá, že domněnku o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu nezakládá pouhé vlastnictví veškerého nebo téměř veškerého kapitálu dceřiné společnosti samo o sobě, ale stupeň kontroly mateřské společnosti nad její dceřinou společností, který s sebou toto vlastnictví nese. Tribunál proto mohl mít v bodě 50 napadeného rozsudku v podstatě za to, aniž se dopustil nesprávného právního posouzení, že mateřská společnost, která vlastní všechna hlasovací práva spojená s akciemi její dceřiné společnosti, se v tomto ohledu nachází v situaci obdobné situaci společnosti vlastnící veškerý nebo téměř veškerý kapitál dceřiné společnosti, takže mateřská společnost je schopna určovat hospodářskou a obchodní strategii dceřiné společnosti. Mateřská společnost, která vlastní veškerá hlasovací práva spojená s akciemi své dceřiné společnosti, totiž může, stejně jako mateřská společnost, která vlastní veškerý nebo téměř veškerý kapitál své dceřiné společnosti, vykonávat rozhodující vliv na chování posledně uvedené společnosti.
Z toho vyplývá, že na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelka, se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že pokud mateřská společnost vlastní veškerá hlasovací práva spojená s akciemi své dceřiné společnosti, je Komise oprávněna vycházet z domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu této mateřské společnosti na chování její dceřiné společnosti na trhu.
Argumenty předložené navrhovatelkou tento závěr nezpochybňují.
Zaprvé domněnka rozhodujícího vlivu vykonávaného mateřskou společností na dceřinou společnost totiž směřuje především k nastavení rovnováhy mezi významem cíle spočívajícího v postihování jednání odporujících pravidlům hospodářské soutěže, konkrétně článku 101 SFEU, a předcházení jejich opakování na jedné straně a na straně druhé požadavky určitých obecných zásad unijního práva, jako jsou zejména zásady presumpce neviny, personality trestů a právní jistoty, jakož i právo na obhajobu, včetně zásady rovnosti zbraní (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. července 2013, Schindler Holding a další v. Komise,
C‑501/11 P
,
EU:C:2013:522
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Je sice pravda, jak tvrdí navrhovatelka, že určení osob, které vlastní hlasy spojené s akciemi společnosti, se může případně ukázat obtížnější než určení osob, kterým tyto akcie patří. Nic však nenaznačuje, že by takové obtíže mohly být s to narušit právní jistotu. Mateřská společnost, která si, aniž vlastní všechny nebo téměř všechny akcie své dceřiné společnosti, vyhradila nebo nabyla všechna hlasovací práva spojená s těmito akciemi, zjevně nemůže nevědět, že tomu tak je.
Dále je třeba připomenout, že Komise není nikterak povinna opírat se výlučně o uvedenou domněnku. Tomuto orgánu totiž nic nebrání v tom, aby prokázal skutečný výkon rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na její dceřinou společnost jinými důkazy nebo kombinací takových důkazů s uvedenou domněnkou (rozsudek ze dne 26. října 2017, Global Steel Wire a další v. Komise,
C‑457/16 P a C‑459/16 P až C‑461/16 P
, nezveřejněný,
EU:C:2017:819
, bod
a citovaná judikatura).
Zadruhé nejenže navrhovatelka výslovně nevysvětluje, v čem by byl výklad Tribunálu v projednávané věci v rozporu s výkladem, který použil v dřívějším rozsudku, ale takový argument je irelevantní, neboť Tribunál správně uvedl, jak vyplývá z bodů 31 až 36 tohoto rozsudku, že Komise mohla vycházet z domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu.
Z toho vyplývá, že první část prvního důvodu kasačního opravného prostředku musí být zamítnuta jako neopodstatněná.
Ke druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
–
Argumentace účastnic řízení
V rámci druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku, která se týká bodů 71 až 78 napadeného rozsudku, navrhovatelka Tribunálu vytýká, že měl nesprávně za to, že pokud jde o období před PVN, tak jí příslušelo vyvrátit domněnku o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu na chování její dceřiné společnosti na trhu, jelikož od ní Tribunál nemohl vyžadovat, aby vyvrátila domněnku, která se neuplatnila.
Dále a v každém případě Tribunál tím, že nesprávně vyložil právní požadavky použitelné v projednávané věci, neprovedl správné posouzení argumentů a důkazů předložených navrhovatelkou za účelem vyvrácení domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu.
V tomto ohledu navrhovatelka zaprvé uvádí, že některé důkazy citované Tribunálem nemohou prokázat, že fond GSCP V se choval jinak, než by se choval běžný finanční investor. Zadruhé Tribunál tím, že odmítl argument navrhovatelky, podle něhož obchodní politika Prysmian byla určována jejím vedením s odůvodněním, že navrhovatelka nepředložila konkrétní e-mail nebo konkrétní zápis potvrzující tento argument, navrhovatelce uložil
probatio diabolica
. Zatřetí Tribunál nesprávně nepřiznal žádný význam neexistenci jakéhokoli odkazu na fond GSCP V nebo na navrhovatelku v odpovědi Prysmian na žádost Komise o informace. Začtvrté měl Tribunál za to, aniž to odůvodnil, že veřejná prohlášení o nezávislosti a o neexistenci kontroly, která v té době učinila správní rada Prysmian, jsou nepravdivá a byla učiněna v rozporu s italským právem. Zapáté Tribunál nesprávně odmítl její argument, že fond GSCP V nedával Prysmian pokyny z důvodu, že tento argument byl předložen nesoudržným způsobem.
Komise, podporovaná Prysmian a PrysmianCS, s těmito argumenty nesouhlasí. Podle ní argumentace navrhovatelky týkající se přezkumu důkazů, které předložila k vyvrácení uplatnění domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu, ve skutečnosti směřuje k tomu, aby Soudní dvůr provedl nové posouzení těchto důkazů, a je tedy nepřípustná.
–
Závěry Soudního dvora
Na prvním místě je třeba uvést, že argument navrhovatelky týkající se údajného obrácení důkazního břemene Tribunálem vychází z předpokladu, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že Komise mohla v projednávaném případě vycházet z domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu, aby byla navrhovatelka shledána odpovědnou za dotčené protiprávní jednání, pokud jde o období před PVN. Přitom vzhledem k tomu, že napadený rozsudek není v tomto ohledu stižen nesprávným právním posouzením, jak vyplývá z bodu 36 tohoto rozsudku, je třeba tento argument odmítnout.
Na druhém místě je třeba připomenout, že v souladu s čl. 256 odst. 1 druhým pododstavcem SFEU a článkem 58 prvním pododstavcem statutu Soudního dvora Evropské unie se kasační opravný prostředek omezuje na právní otázky. Pouze Tribunál je příslušný ke zjištění a posouzení relevantních skutkových okolností, jakož i k posouzení důkazů. Posouzení tohoto skutkového stavu a těchto důkazů tedy nepředstavuje, s výhradou případu, kdy by došlo k jejich zkreslení, právní otázku, která jako taková podléhá přezkumu Soudního dvora v rámci řízení o kasačním opravném prostředku (rozsudek ze dne 26. září 2018, Philips a Philips France v. Komise,
C‑98/17 P
, nezveřejněný,
EU:C:2018:774
, bod
a citovaná judikatura).
Naproti tomu pravomoc Soudní dvora k přezkumu skutkových zjištění učiněných Tribunálem se vztahuje mimo jiné na otázku, zda byla dodržena pravidla v oblasti důkazního břemene a provádění důkazů (rozsudek ze dne 18. ledna 2017, Toshiba v. Komise,
C‑623/15 P
, nezveřejněný,
EU:C:2017:21
, bod
, a ze dne 14. června 2018, Makhlouf v. Rada,
C‑458/17 P
, nezveřejněný,
EU:C:2018:441
, bod
).
Vzhledem k tomu, že se navrhovatelka v projednávané věci nikterak nedovolávala zkreslení skutkového stavu a důkazů Tribunálem, musí být její argumenty týkající se přezkumu důkazů uplatněných za účelem vyvrácení domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu odmítnuty jako nepřípustné.
Na třetím místě, vzhledem k tomu, že argumenty vznesené v rámci druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku lze považovat za přípustné na základě judikatury připomenuté v bodech 48 a 49 tohoto rozsudku, je třeba zaprvé uvést, že na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelka, Tribunál jí v bodech 70 a 71 napadeného rozsudku neuložil
probatio diabolica
, ale omezil se v podstatě na připomenutí, že důkazní břemeno k vyvrácení dotčené domněnky nese navrhovatelka.
Zadruhé Tribunál v bodech 73 a 74 napadeného rozsudku neměl za to, že veřejná prohlášení o nezávislosti učiněná správní radou Prysmian byla nepravdivá a že byla v rozporu s italským právem. Tribunál totiž pouze konstatoval, že tato prohlášení nejsou s to sama o sobě prokázat pravdivost jejich obsahu a že výkon rozhodujícího vlivu musí být posouzen na základě konkrétních důkazů.
Zatřetí, i když navrhovatelka Tribunálu vytýká, že nesprávně odmítl její argument uvedený v bodě 50 návrhu na zahájení řízení, podle kterého fond GSCP V nedával Prysmian pokyny, je třeba uvést, že výslovně neuvádí, jak mohl Tribunál pochopit jeho rozsah jinak, než jej uvedl v bodě 76 napadeného rozsudku, ani jaké skutečnosti či důkazy v tomto ohledu opomněl přezkoumat, vzhledem k tomu, že odpověděl na argumentaci, na kterou navrhovatelka v tomto bodě tohoto návrhu odkazovala v rámci druhé části dotčeného důvodu.
Z toho vyplývá, že druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku musí být zčásti odmítnuta jako nepřípustná a zčásti zamítnuta jako neopodstatněná.
Ke třetí části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
–
Argumentace účastnic řízení
V rámci třetí části prvního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení potvrzením závěru, ke kterému dospěla Komise ve sporném rozhodnutí, podle něhož navrhovatelka skutečně vykonávala rozhodující vliv na Prysmian v období před PVN.
Komise, Prysmian a PrysmianCS mají za to, že tato část je nepřípustná, jelikož Soudní dvůr vyzývá, aby provedl nové posouzení skutkového stavu a důkazů zkoumaných v prvním stupni. V každém případě je tato část neopodstatněná.
–
Závěry Soudního dvora
V tomto ohledu je třeba připomenout, že jak vyplývá z bodů 9 a 10 tohoto rozsudku, Komise ve sporném rozhodnutí vycházela z dvojího právního základu, aby navrhovatelku shledala odpovědnou za dotčené protiprávní jednání v období před PVN. Na straně jedné vycházela Komise z domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu z důvodu, že navrhovatelka vlastnila veškerá hlasovací práva spojená s akciemi Prysmian. Na straně druhé měla za to, že navrhovatelka takový vliv na Prysmian skutečně vykonávala.
Jak přitom vyplývá z přezkumu první části tohoto důvodu, Tribunál se nedopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že Komise byla v projednávaném případě oprávněna vycházet z domněnky o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu za účelem prokázání odpovědnosti navrhovatelky za dotčené protiprávní jednání v období před PVN. Kromě toho z přezkumu druhé části tohoto důvodu vyplývá, že se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení ani tím, že v projednávané věci dospěl k závěru, že se navrhovatelce nepodařilo tuto domněnku vyvrátit.
Za těchto okolností je třeba třetí část prvního důvodu kasačního opravného prostředku, která se týká závěrů Tribunálu, pokud jde o dvojí právní základ, z něhož Komise vycházela, aby shledala navrhovatelku odpovědnou za dotčené protiprávní jednání v období před PVN, odmítnout jako irelevantní.
První důvod kasačního opravného prostředku je tedy třeba zčásti odmítnout jako nepřípustný a zčásti zamítnout jako neopodstatněný.
Ke druhému důvodu kasačního opravného prostředku
Druhý důvod kasačního opravného prostředku, který se týká bodů 81 až 144 napadeného rozsudku, obsahuje tři části.
K první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku
–
Argumentace účastnic řízení
V rámci první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení zaprvé tím, že k potvrzení posouzení Komise, podle kterého mohla být navrhovatelce přičtena odpovědnost i za období po PVN, vycházel z informací použitelných na období před PVN, zadruhé tím, že potvrdil pouze to, že se z důvodu PVN nic nezměnilo, a zatřetí tím, že prakticky obrátil důkazní břemeno k tíži navrhovatelky. PVN společnosti Prysmian přitom pro tuto společnost představovala rozhodující obrat. Od 3. května 2007 fond GSCP V vlastnil přibližně jen 46 % kapitálu Prysmian a tento podíl činil dne 12. listopadu 2007 přibližně jen 26 %. Kromě toho od 3. května 2007 podléhala Prysmian povinnosti transparentnosti ve vztahu k trhu.
Přístup Tribunálu je rovněž v rozporu s poznatky vyplývajícími zejména z bodu 34 rozsudku ze dne 16. června 2016, Evonik Degussa a AlzChem v. Komise (
C‑155/14 P
,
EU:C:2016:446
), podle nichž je na tomto soudu, aby posoudil, zda dceřiná společnost samostatně určuje své chování na trhu nebo v zásadě uplatňuje pokyny, které jí uděluje mateřská společnost, aby provedl posouzení skutkového stavu z období protiprávního jednání, a dále skutečnosti týkající se jiného období mohou být zohledněny pouze za podmínky, že Tribunál může prokázat relevanci těchto skutečností pro dotčené období a automaticky nepřenáší závěry vyplývající z posouzení těchto skutečností na toto období.
Podle navrhovatelky Tribunál tuto judikaturu nesprávně uplatnil, když v bodech 93, 94 a 133 napadeného rozsudku odkázal na jediný případ, k němuž došlo po období protiprávního jednání, kdy fond GSCP V odvolal jmenované členy správní rady Prysmian, a dále na skutečnost, že správní rada jmenovaná před PVN zůstala po PVN nezměněna, jelikož žádná z těchto dvou skutečností nemá vliv na údajný výkon rozhodujícího vlivu navrhovatelkou na Prysmian během období po PVN. Stejně tak Tribunál neměl v bodě 92 napadeného rozsudku vycházet z kontroly nad hlasovacími právy nebo nad většinovou účastí na valné hromadě akcionářů Prysmian, neboť tito akcionáři již v období po PVN neexistovali. Kromě toho, i když Tribunál připustil, že aby bylo možno přičíst chování dceřiné společnosti mateřské společnosti, Komise se nemůže spokojit s konstatováním, že mateřská společnost je schopna vykonávat rozhodující vliv na chování její dceřiné společnosti, ale musí rovněž ověřit, zda tento vliv skutečně vykonávala, založil své závěry na skutečnostech, které mohou nanejvýš odhalit pravomoc vykonávat určitý vliv, a potvrdil závěry, které se zakládají na dílčích sděleních Prysmian.
Komise má za to, že druhý důvod kasačního opravného prostředku je nepřípustný, neboť Soudní dvůr vyzývá, aby provedl nové posouzení skutkového stavu a důkazů zkoumaných v prvním stupni. V každém případě je tento důvod kasačního opravného prostředku neopodstatněný.
Společnosti Prysmian a PrysmianCS tvrdí, že první část druhého důvodu kasačního opravného prostředku není opodstatněná.
–
Závěry Soudního dvora
Pokud jde o přípustnost první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba připomenout, že z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že pro účely přezkumu otázky, zda mateřská společnost může vykonávat rozhodující vliv na chování své dceřiné společnosti na trhu, je třeba zohlednit všechny relevantní skutečnosti týkající se hospodářských, organizačních a právních vazeb, které dceřinou společnost spojují s mateřskou společností, a zohlednit tak hospodářskou realitu. Kromě toho skutečný výkon rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na chování dceřiné společnosti lze dovodit ze souboru shodujících se okolností, třebaže žádná z těchto okolností sama o sobě k prokázání existence takového vlivu nepostačuje (rozsudek ze dne 18. listopadu 2017, Toshiba v. Komise,
C‑623/15 P
, nezveřejněný,
EU:C:2017:21
, body
a
, jakož i citovaná judikatura).
Z judikatury rovněž vyplývá, že je na Tribunálu, aby v rámci tohoto postupu provedl posouzení skutkových okolností, které nastaly v období protiprávního jednání, tímto však není dotčena možnost vycházet z informací týkajících se období předcházejícího, pokud je Tribunál schopen doložit relevantnost těchto informací i pro období protiprávního jednání a závěry vyplývající z posouzení dřívějších okolností neuplatňuje na toto období automaticky (rozsudek ze dne 16. června 2016, Evonik Degussa a AlzChem v. Komise,
C‑155/14 P
,
EU:C:2016:446
, bod
).
Vzhledem k tomu, že navrhovatelka svými argumenty v rámci první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku Tribunálu v podstatě vytýká, že při tomto přezkumu vycházel ze skutečností, které nejsou relevantní pro dotčené období a že obrátil důkazní břemeno, tyto argumenty se týkají právních otázek, které mohou být vzneseny v rámci kasačního opravného prostředku.
Naproti tomu argumenty směřující ke zpochybnění posouzení důkazů provedeného Tribunálem v rámci tohoto přezkumu nejsou s ohledem na judikaturu připomenutou v bodech 48 a 49 tohoto rozsudku v rámci kasačního opravného prostředku přípustné, jelikož navrhovatelka netvrdila, že Tribunál tyto důkazy zkreslil.
Pokud jde o věc samou, je třeba konstatovat, že Tribunál v bodech 81 až 144 napadeného rozsudku zkoumal otázku, zda navrhovatelka vykonávala rozhodující vliv na chování Prysmian na trhu v období před a po PVN. V tomto rámci podrobně přezkoumal osm skutečností, o které se Komise v tomto ohledu opírala. Mezi skutečnostmi souvisejícími s celým obdobím protiprávního jednání Tribunál zejména zkoumal pravomoc jmenovat členy jednotlivých správních rad Prysmian, jakož i pravomoc svolávat akcionáře na valné hromady a navrhovat odvolání jednotlivých členů správních rad nebo celých správních rad.
Z tohoto přezkumu nijak nevyplývá, že by Tribunál při ověřování, zda navrhovatelka vykonávala rozhodující vliv na chování Prysmian na trhu v období po PVN, vycházel z důkazů použitelných na období před PVN nebo že by obrátil důkazní břemeno k tíži navrhovatelky. Z tohoto přezkumu, a zejména z bodů 93, 94 a 133 napadeného rozsudku totiž vyplývá, že jelikož Tribunál byl dalek toho, aby se domníval, že se z důvodu PVN v tomto ohledu nic nezměnilo, pečlivě zohlednil skutečnosti uvedené Komisí ve sporném rozhodnutí, když jasně odlišil období před PVN od období po PVN. Argumentace navrhovatelky uvedená v bodě 62 tohoto rozsudku tudíž vychází z nesprávného výkladu napadeného rozsudku, a musí být tedy zamítnuta jako neopodstatněná.
Za těchto okolností musí být první část druhého důvodu kasačního opravného prostředku zčásti odmítnuta jako nepřípustná a zčásti zamítnuta jako neopodstatněná.
Ke druhé a třetí části druhého důvodu kasačního opravného prostředku
–
Argumentace účastnic řízení
V rámci druhé části druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál nesprávně konstatoval, že měla v rámci správní rady Prysmian úroveň zastoupení nezbytnou k ovlivnění chování posledně uvedené společnosti na trhu.
Na prvním místě tvrzení Tribunálu, že zachování stejného složení správní rady Prysmian během období po PVN představuje nepřímý důkaz o tom, že nadále vykonávala kontrolu nad touto radou po PVN, je podle ní zcela nesprávné. Tato rada, jmenovaná na valné hromadě akcionářů dne 28. února 2007, zahrnovala deset členů, z nichž pouze tři byli členy vedení PIA. Vzhledem k tomu, že přijetí usnesení uvedenou správní radou vyžadovalo dosažení prosté většiny, členové vedení PIA, zasedající v téže radě, nikdy nebyli schopni účinně ovládat celou správní radu Prysmian. Dále Tribunál nesprávně vyložil důkazy ve spise tím, že nezohlednil skutečnost, že každému z členů vedení PIA, kteří byli rovněž členy správní rady Prysmian, bylo zakázáno jednat v období po PVN výlučně nebo převážně ve prospěch jiných stran, včetně navrhovatelky.
Na druhém místě se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, pokud jde o roli dvou nezávislých neexekutivních členů (dále jen „dotčení členové správní rady“), kteří zasedali ve správní radě Prysmian.
V tomto ohledu navrhovatelka zaprvé uvádí, že pokud jde o tvrzení Tribunálu, že navrhovatelka udržovala vazby s nejméně 50 % členů správní rady Prysmian, s ohledem na vazby udržované s dotčenými členy správní rady nebyly tyto údajné vazby, zejména prostřednictvím „předchozích poradenských služeb“ nebo „poradenských smluv“, předmětem žádného přezkumu a nebyly v napadeném rozsudku správně popsány. Tribunál rovněž neprokázal, že tyto údajné vazby mohly převážit nebo převážily nad povinností nezávislosti, kterou mají dotčení členové vůči všem akcionářům.
Z judikatury vyplývá, že pouze kumulace funkcí nutně staví mateřskou společnost do situace, kdy rozhodujícím způsobem ovlivňuje chování její dceřiné společnosti na trhu. V projednávané věci však dotčení členové správní rady nebyli ani členy správní rady navrhovatelky, ani zaměstnanci, a dokonce ani výše postavenými pracovníky posledně uvedené. Navíc žádný z nich nezastával v rámci navrhovatelky vedoucí funkci.
Mimoto Tribunál tím, že měl za to, že navrhovatelka nepředložila důkaz o neexistenci vazby na dotčené členy správní rady, obrátil důkazní břemeno.
Konečně i za předpokladu, že by dotčení členové správní rady byli zohledněni společně s členy vedení PIA, tito členové by společně netvořili většinu správní rady Prysmian, ale pouze pět z deseti členů správní rady, a tedy polovinu této rady, což znamená, že nemohli sami přijímat usnesení správní rady.
Zadruhé se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, které představuje zkreslení dotčených důkazů, když odmítl důkazní hodnotu prohlášení správní rady Prysmian potvrzujících nezávislost jejích nezávislých členů, čímž opět obrátil důkazní břemeno. Po PVN byla Prysmian povinna jmenovat do své správní rady určitý počet nezávislých členů. V tomto ohledu byla vyloučena jakákoli forma příbuzenského vztahu nebo pracovního poměru mezi členem správní rady a společností, včetně ostatních podniků skupiny nebo hlavních akcionářů. Správní rada Prysmian přitom opakovaně formálně potvrdila, že nezávislí členové správní rady byli skutečně nezávislí. Kdyby měla Prysmian sebemenší pochybnost o správnosti těchto potvrzení, byla by na základě italského práva vystavena občanskoprávním, správním a případně trestním sankcím.
Na třetím místě Tribunál v napadeném rozsudku provedl nesoudržné posouzení důkazů, když v bodě 108 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že pouhá skutečnost, že správní rada Prysmian hodnotila některé z jejích členů jako nezávislé, nemůže prokázat neexistenci vazeb na navrhovatelku, a v důsledku toho skutečnou nezávislost těchto členů představenstva, a dále v bodě 136 uvedeného rozsudku, že pokud jde o formální zápis z jednání této rady s poznámkami účastníků, navrhovatelce příslušelo předložit důkazy prokazující opak.
V rámci třetí části druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že žádná z dalších skutečností uplatněných Tribunálem sama o sobě nebo společně s dalšími skutečnostmi nestačí k prokázání skutečného výkonu rozhodujícího vlivu navrhovatelky na Prysmian v období po PVN.
Na prvním místě pravomoc fondu GSCP V jmenovat členy správní rady Prysmian a pravomoc tohoto fondu svolávat akcionáře na valné hromady, jakož i navrhovat odvolání členů správní rady nebo celé správní rady, neprokazují, že navrhovatelka byla schopna prostřednictvím téhož fondu vykonávat rozhodující vliv na Prysmian. Co se totiž týče jmenovací pravomoci, judikatura Tribunálu vyžaduje, aby bylo prokázáno, že takto jmenovaní členové správní rady mají pravomoc vykonávat účinnou kontrolu nad celou správní radou.
Na druhém místě, pokud jde o pravomoci přenesené na členy vedení PIA před PVN, o jejich jmenování do strategického výboru Prysmian po PVN, o přijímání pravidelných aktualizovaných informací a měsíčních zpráv, jakož i o ostatní opatření přijatá v návaznosti na PVN a uvedená v bodě 130 napadeného rozsudku, žádná z těchto okolností posuzována samostatně nebo společně nepředstavuje důkaz o skutečném výkonu rozhodujícího vlivu na Prysmian.
Na třetím místě konstatování Tribunálu v bodech 140 až 142 napadeného rozsudku, podle něhož navrhovatelka ve vztahu k Prysmian vykazovala chování, které je typické pro průmyslového vlastníka, je nesprávné. Kromě toho se Tribunál dopustil zjevně nesprávného právního posouzení tím, že nezohlednil judikaturu, podle které odpovědnost za protiprávní jednání, která jsou v rozporu s právem hospodářské soutěže, nemůže být přičítána běžnému finančnímu investorovi, jako je navrhovatelka.
Komise tvrdí, že druhá a třetí část druhého důvodu kasačního opravného prostředku jsou nepřípustné z důvodů, které již byly uvedeny v bodě 65 tohoto rozsudku. Kromě toho je druhá část irelevantní. Komise podpůrně tvrdí, že obě tyto části jsou neopodstatněné.
Prysmian a PrysmianCS tvrdí, že obě tyto části jsou nepřípustné a podpůrně tvrdí, že jsou neopodstatněné.
–
Závěry Soudního dvora
Zaprvé v rozsahu, v němž navrhovatelka vytýká Tribunálu, že neodpověděl na její argumenty týkající se existence a relevance vazeb mezi ní a členy správní rady Prysmian, je třeba uvést, že Tribunál tím, že v bodě 106 napadeného rozsudku vycházel z bodů 761 a 762 odůvodnění sporného rozhodnutí, jakož i z jejich příslušných poznámek pod čarou, dostatečně identifikoval dotčené vazby. Z bodů 106 až 108 tohoto rozsudku kromě toho vyplývá, že Tribunál měl za to, že v projednávané věci byly tyto vazby takové, že mohly být považovány za jednu ze skutečností, o které se Komise mohla opřít, aby prokázala, že navrhovatelka vykonávala rozhodující vliv na chování Prysmian.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že z judikatury citované v bodě 67 tohoto rozsudku vyplývá, že skutečný výkon rozhodujícího vlivu mateřské společnosti na chování dceřiné společnosti lze dovodit ze souboru shodujících se okolností, třebaže žádná z těchto okolností sama o sobě k prokázání existence takového vlivu nepostačuje.
Zadruhé, pokud jde o údajné nesoudržné posouzení důkazů Tribunálem, je třeba uvést, že argumentace navrhovatelky se týká bodů 108 a 136 napadeného rozsudku. V bodě 108 tohoto rozsudku měl Tribunál za to, že samotná skutečnost, že správní rada hodnotila některé ze svých členů jako nezávislé, nebo dokonce uveřejnila takové hodnocení ve svých zprávách o řízení podniku, jak tvrdí navrhovatelka, přitom sama o sobě nemůže zpochybnit konstatování Komise, že titíž členové správní rady nepřestali udržovat vazby s navrhovatelkou. Tribunál tak v podstatě uvedl, že hodnocení správní rady mohou být vyvrácena zjištěními Komise. Toto posouzení přitom není nijak nesoudržné s úvahou uvedenou v bodě 136 napadeného rozsudku, která se týká poznámky popsané ve formálním zápisu správní rady Prysmian, podle níž měl takový dokument reprodukovat poznámky, které si účastníci uvedené rady přáli zaprotokolovat.
Zatřetí, pokud jde o údajné obrácení důkazního břemene, pokud jde o úlohu dotčených členů správní rady, stačí uvést, že argumentace navrhovatelky vychází z nesprávného výkladu napadeného rozsudku. V bodě 106 uvedeného rozsudku se totiž Tribunál poté, co posoudil důkazy předložené Komisí a dospěl k závěru, že osobní vazby podložené těmito důkazy představují relevantní skutečnost v rámci přezkumu otázky, zda navrhovatelka vykonávala skutečnou kontrolu nad Prysmian, v podstatě omezil na konstatování, že se navrhovatelce nepodařilo tento závěr zpochybnit.
Začtvrté, pokud jde o argument navrhovatelky, podle kterého z judikatury vyplývá, že pouze kumulace funkcí nutně staví mateřskou společnost do situace, kdy rozhodujícím způsobem ovlivňuje chování její dceřiné společnosti na trhu, a že taková situace v projednávaném případě nenastala, je třeba připomenout, že z judikatury vyplývá, jak Tribunál uvedl v bodě 107 napadeného rozsudku, že existence hospodářské jednotky tvořené mateřskou společností a její dceřinou společností může vzniknout nejen na základě formálních vazeb mezi nimi, ale i neformálně, konkrétně na základě osobních vazeb mezi oběma právnickými osobami, které tvoří takovou hospodářskou jednotku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. července 2013, Komise v. Stichting Administratiekantoor Portielje,
C‑440/11 P
,
EU:C:2013:514
, bod
).
Z judikatury Soudního dvora však nevyplývá, že osobní vazby mezi dvěma společnostmi mohou být v tomto ohledu relevantní pouze v případě kumulace funkcí. Relevance takových osobních vazeb totiž spočívá v tom, že mohou naznačovat, že osoba, i když pracuje pro určitou společnost, skutečně sleduje s ohledem na své vazby s jinou společností zájmy posledně uvedené společnosti. Tak tomu přitom může být i v případě, kdy osoba, která zasedá ve správní radě společnosti, má vazby na jinou společnost prostřednictvím „předchozích poradenských služeb“ nebo „poradenských smluv“, jak uvedl Tribunál v bodě 106 napadeného rozsudku.
Z toho vyplývá, že se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že takové osobní vazby v zásadě mohou být relevantní pro určení, zda mateřská společnost může vykonávat rozhodující vliv na chování své dceřiné společnosti na trhu.
Zapáté, pokud jde o ostatní argumenty uplatněné navrhovatelkou v rámci druhé a třetí části druhého důvodu kasačního opravného prostředku, jeví se, že všemi těmito argumenty se navrhovatelka ve skutečnosti omezuje na zpochybnění posouzení skutkové povahy, která Tribunál provedl v rámci své analýzy relevantních důkazů v projednávané věci, a směřuje tak k tomu, aby Soudní dvůr nahradil posouzení Tribunálu vlastním posouzením.
Jak přitom bylo připomenuto v bodech 48 a 49 tohoto rozsudku, jedině Tribunál je příslušný ke zjištění a posouzení relevantních skutkových okolností, jakož i k posouzení důkazů, a posouzení tohoto skutkového stavu a důkazů tedy s výhradou případu jejich zkreslení nepředstavuje právní otázku, která jako taková podléhá přezkumu Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku.
Soudní dvůr rovněž upřesnil, že pokud navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil zkreslení důkazů, musí přesně označit důkazy, jež byly Tribunálem zkresleny, a prokázat pochybení v jeho analýze, které vedlo Tribunál při jeho posouzení k tomuto zkreslení (rozsudek ze dne 28. listopadu 2019, Brugg Kabel a Kabelwerke Brugg v. Komise,
C‑591/18 P
, nezveřejněný,
EU:C:2019:1026
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Navrhovatelka zajisté tvrdí, že Tribunál zkreslil smysl prohlášení učiněných správní radou Prysmian, která potvrzují, že nezávislí členové správní rady, kteří zasedají v této radě, jsou skutečně nezávislí. Navrhovatelka však neprokázala, jakým způsobem měl Tribunál zkreslit dotčené důkazy.
Je totiž třeba připomenout, že Tribunál měl v tomto ohledu v bodě 108 napadeného rozsudku za to, že samotná skutečnost, že správní rada hodnotila některé ze svých členů jako nezávislé, nebo dokonce uveřejnila takové hodnocení ve svých zprávách o řízení podniku, přitom sama o sobě nemohla zpochybnit konstatování Komise, podle něhož titíž členové správní rady nepřestali udržovat vazby s navrhovatelkou.
Vzhledem k tomu, že navrhovatelka v důsledku toho neprokázala žádné zkreslení skutkového stavu nebo důkazů, musí být její argumentace směřující ke zpochybnění posouzení skutkového stavu a důkazů Tribunálem odmítnuta jako nepřípustná.
Druhý důvod kasačního opravného prostředku je tedy třeba zčásti odmítnout jako nepřípustný a zčásti zamítnout jako neopodstatněný.
Pokud jde o návrh navrhovatelky, aby jí bylo přiznáno snížení pokuty přiznané společnostem Prysmian a PrysmianCS tím, že se sníží pokuta, která jí byla uložena společně a nerozdílně s těmito posledně uvedenými společnostmi, a to v případě, že by Soudní dvůr vyhověl kasačnímu opravnému prostředku podanému uvedenými společnostmi proti rozsudku Tribunálu ze dne 12. července 2018, Prysmian a Prysmian Cavi e Sistemi v. Komise (
T‑475/14
,
EU:T:2018:448
), stačí uvést, že Soudní dvůr tento kasační opravný prostředek zamítl rozsudkem ze dne 24. září 2020, Prysmian a Prysmian Cavi e Sistemi v. Komise (
C‑601/18 P
,
EU:C:2020:751
).
Vzhledem k tomu, že nelze žádnému z důvodů vznesených navrhovatelkou na podporu jejího kasačního opravného prostředku vyhovět, je proto třeba tento kasační opravný prostředek v plném rozsahu zamítnout.
K nákladům řízení
Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a navrhovatelka neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí.
Podle čl. 184 odst. 4 jednacího řádu platí, že nepodal-li kasační opravný prostředek sám vedlejší účastník řízení v prvním stupni, může mu být uložena náhrada nákladů řízení o kasačním opravném prostředku jen tehdy, účastnil-li se písemné nebo ústní části řízení před Soudním dvorem. Pokud se řízení účastní, může Soudní dvůr rozhodnout, že tento účastník řízení nese vlastní náklady řízení.
Vzhledem k tomu, že se společnosti Prysmian a PrysmianCS účastnily řízení před Soudním dvorem, je důvodné za okolností projednávaného případu rozhodnout, že ponesou vlastní náklady řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.

2)
The Goldman Sachs Group Inc. ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

3)
Společnosti Prysmian SpA a Prysmian Cavi e Sistemi Srl ponesou vlastní náklady řízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.