CELEX: 62015TJ0734
Žalba
Javna služba
Dužnosnici
Otvoreni natječaj
Uključivanje na popis uspješnih kandidata
Odluka tijela za imenovanje o nezapošljavanju uspješnog kandidata
Nadležnosti povjerenstva za odabir i tijela za imenovanje
Uvjeti sudjelovanja na natječaju
Najkraće trajanje profesionalnog iskustva
Načini izračuna
Gubitak mogućnosti zaposlenja
Zahtjev za naknadu štete

Europska komisija žalbom koju je podnijela na temelju članka 9. Priloga I. Statutu Suda Europske unije zahtijeva ukidanje presude Službeničkog suda Europske unije (prvo vijeće) od 6. listopada 2015., FE/Komisija (F‑119/14, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:F:2015:116
), kojom je Službenički sud, s jedne strane, poništio odluku od 17. prosinca 2013. kojom je Komisija odbila zaposliti FE i naložio Komisiji plaćanje iznosa od 10000 eura te, s druge strane, odbio tužbu u preostalom dijelu.
Činjenice iz kojih proizlazi spor
Činjenice iz kojih proizlazi spor opisane su u točkama 8. do 20. pobijane presude kako slijedi:
„8
Europski ured za odabir osoblja (EPSO) objavio je 8. prosinca 2005. Obavijest o otvorenom natječaju EPSO/AD/42/05 (u daljnjem tekstu: natječaj) u svrhu dobivanja popisa uspješnih kandidata radi zapošljavanja pravnika lingvista iz razreda AD 7 za poljski jezik, namijenjenog popunjavanju slobodnih radnih mjesta u europskim institucijama, osobito na Sudu Europskih zajednica (SL [2005.,] C 310 A, str. 3., u daljnjem tekstu: Obavijest o natječaju) […]
U glavi A, točki I., naslovljenoj O[pis radnog mjesta], Obavijesti o natječaju, poslovi koji će se obavljati u okviru radnog mjesta opisani su na sljedeći način:
–
Prevođenje i/ili revizija prijevoda pravnih tekstova s najmanje dvaju službenih jezika Europske unije na poljski jezik.
–
Provjera jezične i pravne usklađenosti zakonodavnih tekstova na poljskom jeziku, već prevedenih i revidiranih, u odnosu na druge jezične verzije tih tekstova, kontrola kvalitete njihove izrade i poštovanja pravila o formalnom obliku.
[…]”
U Glavi A, točki II.2. Obavijesti o natječaju, osim toga, bilo je pojašnjeno da kandidati, kako bi mogli biti pozvani da sudjeluju na natječaju, moraju do isteka roka za podnošenje prijave za natječaj dokazati da „[n]akon završetka zahtijevanog sveučilišnog studija, [imaju] profesionalno iskustvo od najmanje dvije godine. […].”
[FE] se 27. prosinca 2005. prijavila na natječaj. U rubrici „P[rofesionalno iskustvo]” svoje prijave na natječaj (u daljnjem tekstu: prijava) navela je da je profesionalno iskustvo u ukupnom trajanju od 31 mjesec stekla na šest radnih mjesta, od čega petnaest mjeseci kao pravnica lingvistica, vanjska suradnica Suda, odnosno od 15. listopada 2004. do dana njezine prijave, te tri mjeseca vježbeničke prakse u odvjetničkom uredu W. u Bruxellesu (Belgija), od 1. srpnja do 30. rujna 2005.
[FE] je pozvana na natječajna testiranja. Po završetku tih testiranja povjerenstvo za odabir uključilo je njezino ime na popis uspješnih kandidata koji je najprije vrijedio do 31. prosinca 2007. te je, nakon nekoliko produljenja, konačno prestao vrijediti 31. prosinca 2013.
GU za pravosuđe je elektroničkom poštom od 22. svibnja 2013. pozvao [FE] na razgovor 28. svibnja iste godine radi njezina mogućeg zaposlenja na radno mjesto administratora u navedenoj glavnoj upravi […]
U lipnju 2013. GU za pravosuđe obavijestio je [FE] da je odabrana za radno mjesto administratora i da je zahtjev za njezino zapošljavanje proslijeđen [GU‑u za ljudske resurse i sigurnost (u daljnjem tekstu: GU za ljudske resurse)].
Iz sadržaja spisa proizlazi da su u lipnju 2013. Komisijine nadležne službe isto tako obavijestile [FE] da je, „[s] obzirom na to da Komisija nije sudjelovala u organizaciji natječaja […] i da je navedeni popis uspješnih kandidata na tom natječaju, na koji je [FE] bila uključena, bio popis pravnika lingvista, a ne […] administratora, od [p]ovjerenika zaduženog za [lj]udske resurse i sigurnost trebalo zatražiti izuzeće jer je Komisijina politika takva da ne koristi te popise osim u iznimnim slučajevima kad je to važno za njezinu [p]ravnu službu i za neke specijalizirane funkcije u drugim [glavnim upravama], pod određenim uvjetima”.
Načelnik Odjela za ugovorno pravo GU‑a za pravosuđe je elektroničkom poštom od 26. srpnja 2013. obavijestio [FE] da je GU za ljudske resurse dao „svoje odobrenje za njezino [iznimno] zapošljavanje u svojstvu administratora [s] popisa uspješnih kandidata pravnika lingvista”, ističući da će je GU za ljudske resurse kontaktirati te da ona ne treba ništa poduzimati dok ne primi njegovu službenu obavijest.
Krajem kolovoza 2013. GU za ljudske resurse zatražio je od [FE] da podnese dokaze o svojem profesionalnom iskustvu stečenom prije prijave na natječaj s obzirom na uvjet sudjelovanja koji se odnosi na profesionalno iskustvo od najmanje dvije godine koji je naveden u Obavijesti o natječaju.
Tijekom razdoblja od kraja kolovoza 2013. do studenoga 2013. [FE] je obavila više razgovora s predstavnicima GU‑a za ljudske resurse te je dostavila različite dokumente i objašnjenja radi razjašnjenja pitanja profesionalnog iskustva koje je navela u svojoj prijavi. Tijekom tog razdoblja predstavnici GU‑a za pravosuđe u više su navrata potvrdili svoj interes za njezino zapošljavanje.
Dopisom od 17. prosinca 2013. tijelo za imenovanje obavijestilo je [FE] da njezino zapošljavanje u GU‑u za pravosuđe nije moguće jer ne ispunjava zahtijevani uvjet sudjelovanja koji se odnosi na profesionalno iskustvo (u daljnjem tekstu: sporna odluka). Prema mišljenju tijela za imenovanje, [FE] je na dan isteka roka za podnošenje prijave na natječaj imala samo dvadeset i dva mjeseca profesionalnog iskustva, umjesto dvije godine zahtijevane u obavijesti o natječaju. Pri donošenju tog zaključka tijelo za imenovanje je, glede profesionalnog iskustva u svojstvu „prevoditeljice vanjske suradnice” Suda, uzelo u obzir sedmomjesečno razdoblje, a glede profesionalnog iskustva u svojstvu vježbenice u odvjetničkom uredu W. samo dvomjesečno razdoblje, što se razlikovalo od petnaestomjesečnog i tromjesečnog razdoblja koja je [FE] navela u prijavi. U spornoj odluci također je pojašnjeno da je glede djelatnosti „vanjske suradnice [Suda]” trajanje profesionalnog iskustva [FE] izračunano na temelju ukupnog broja prevedenih stranica, to jest 721, i norme od 5 stranica po danu, koja se smatra primjerenom za Komisiju a koja je znatno manja od norme Suda od 8 stranica po danu.
[FE] je 14. ožujka 2014. podnijela žalbu protiv sporne odluke. Odlukom od 14. srpnja 2014. [tijelo za imenovanje] odbilo je navedenu žalbu […]”
Postupak u prvom stupnju i pobijana presuda
Tužbom, koju je tajništvo Službeničkog suda zaprimilo 24. listopada 2014., FE je podnijela tužbu, upisanu pod oznakom F‑119/14, kojom je zahtijevala, s jedne strane, poništenje odluke od 17. prosinca 2013. kojom je Komisija odbila njezino zapošljavanje (u daljnjem tekstu: sporna odluka) i odluke o odbijanju žalbe od 14. srpnja 2014. te, s druge strane, da se Komisiji naloži isplata iznosa od 26132,85 eura, uvećanog za zatezne kamate, te doprinosa za mirovinsko osiguranje počevši od rujna 2013., i simboličnog iznosa od jednog eura zbog uzrokovane neimovinske štete. Također je zahtijevala da se Komisiji naloži snošenje troškova.
Službenički je sud pobijanom presudom, s jedne strane, poništio spornu odluku i naložio Komisiji da plati FE iznos od 10000 eura, a s druge strane, odbio tužbu u preostalom dijelu. Naložio je Komisiji snošenje vlastitih troškova i troškova FE.
S tim u svezi, Opći je sud, među ostalim, naveo da, za razliku od sudske prakse na koju se pozvala Komisija, „u ovom predmetu, iako je u Obavijesti o natječaju nedvojbeno određeno potrebno profesionalno iskustvo u trajanju od najmanje dvije godine u području prevođenja ili, vjerojatnije, u području pravnog prevođenja, način uzimanja u obzir i izračun trajanja profesionalnog iskustva koje se obavljalo u statusu samozaposlene osobe nije ipak objašnjen” i da se „ ne može prihvatiti […] argument prema kojem se trajanje profesionalnog iskustva od najmanje dvije godine u konkretnom slučaju natječaja mora razumjeti kao da se ono, po definiciji, odnosi na profesionalnu djelatnost koja se obavlja u punom radnom vremenu, koju k tomu treba računati na način opisan u spornoj odluci” (točke 51. i 56. pobijane presude).
Službenički je sud također utvrdio da je „tijelo za imenovanje donošenjem sporne odluke prekoračilo svoju nadležnost u području nadzora poštovanja dodatnog uvjeta sudjelovanja koji se odnosi na profesionalno iskustvo, čime je i zadrlo u nadležnost koju Obavijest o natječaju u vezi s tim izričito daje povjerenstvu za odabir i u povlastice autonomije i neovisnosti povjerenstva za odabir” (točka 71. pobijane presude).
Naposljetku, Službenički je sud utvrdio da se „ispitivanje profesionalnog iskustva [FE] koje je Komisija obavila u svrhu izračuna, u skladu s kriterijima koje koriste prevoditeljske službe, broja stranica koje je [FE] prevela tijekom razdoblja djelatnosti u svojstvu pravnice lingvistice vanjske suradnice Suda kao da je bila riječ o poslu ‚prevoditelja’ Komisije, čak i da ga se smatra uvjerljivim, ne temelji ni na kakvoj relevantnoj pravnoj odredbi koja je izravno obvezujuća za [FE] i stoga predstavlja očitu pogrešku tijela za imenovanje koju Službenički sud može lako ustanoviti” (točka 93. pobijane presude).
Službenički sud odlučio je također o zahtjevu FE za naknadu štete naloživši Komisiji da joj isplati iznos od 10000 eura (točka 133. pobijane presude).
Postupak pred Općim sudom i zahtjevi stranaka
Komisija je ovu žalbu podnijela podneskom koji je tajništvu Općeg suda dostavljen 17. prosinca 2015.
Dana 15. ožujka 2016. FE je podnijela odgovor na žalbu.
Dopisom podnesenim 4. travnja 2016., Komisija je podnijela zahtjev za podnošenje replike.
Odlukom od 11. travnja 2016., predsjednik žalbenog vijeća prihvatio je potonji zahtjev.
Komisija je 23. svibnja 2016. podnijela repliku, u skladu s člankom 201. stavkom 2. Poslovnika Općeg suda.
FE je 6. srpnja 2016. podnijela odgovor na žalbu.
Dopisom podnesenim 29. srpnja 2016., Komisija je obavijestila Opći sud da ne želi da je se sasluša. FE nije podnijela zahtjev za održavanje rasprave u roku predviđenom u članku 207. Poslovnika.
Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
odbije tužbu koju je FE podnijela u prvostupanjskom postupku kao neosnovanu;
–
odluči da svaka stranka snosi vlastite troškove u prvostupanjskom postupku;
–
naloži FE snošenje troškova ovog postupka.
FE od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu;
–
potvrdi prvostupanjsku presudu;
–
naloži Komisiji snošenje troškova prvostupanjskog i drugostupanjskog postupka.
O žalbi
Komisija u prilog žalbi ističe tri žalbena razloga, od kojih se prvi temelji na više pogrešaka koje se tiču prava i iskrivljavanju pri tumačenju uvjeta za zapošljavanje vezanih uz najkraće profesionalno iskustvo, drugi na pogrešci koja se tiče prava kad je riječ o zaključku da je tijelo za imenovanje počinilo očitu pogrešku u ocjeni i, treći na pogrešci koja se tiče prava i više povreda obveze obrazlaganja u nalaganju Komisiji da isplati FE 10000 eura.
Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na više pogrešaka koje se tiču prava i iskrivljavanju pri tumačenju uvjeta za zapošljavanje vezanih uz najkraće profesionalno iskustvo
U okviru prvog žalbenog razloga Komisija tvrdi da je Službenički sud počinio više pogrešaka koje se tiču prava i da je iskrivio dokaze u okviru ispitivanja prvog tužbenog razloga koji je FE istaknula u prvostupanjskom postupku, a koji se temelji na nenadležnosti tijela za imenovanje. Taj se razlog sastoji od triju dijelova.
Prvi dio, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava i iskrivljavanju pri tumačenju uvjeta najkraćeg profesionalnog iskustva
U točkama 51. do 53. i 56. pobijane presude, Službenički je sud utvrdio:
„51
[Kao odgovor na Komisijinu tvrdnju da, kad obavijest o natječaju predviđa profesionalno iskustvo u određenom najkraćem trajanju kao uvjet sudjelovanja na testiranju, i povjerenstvo za odabir i kandidati trebaju to razdoblje razumjeti kao da se ono po definiciji odnosi na profesionalnu djelatnost koja se obavlja u punom radnom vremenu,] najprije valja napomenuti da je u predmetima koje navodi Komisija i u kojima su doneseni presuda od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija (
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
), i rješenja od 14. prosinca 2006., Klopfer/Komisija (
F‑118/05
,
EU:F:2006:137
), i od 10. srpnja 2014., Mészáros/Komisija (
F‑22/13
,
EU:F:2014:189
), sud Unije nedvojbeno utvrdio da zahtijevano trajanje profesionalnog iskustva, čak i kad ne postoji točna naznaka u predmetnoj obavijesti o natječaju, treba razumjeti kao trajanje profesionalnog iskustva obavljenog u punom radnom vremenu. Međutim, u gore navedenim predmetima bila je riječ o profesionalnim djelatnostima obavljanima prije svega u svojstvu radnika, čije je trajanje stoga bilo lako utvrditi na temelju ugovora o radu ili potvrda poslodavaca o radu. Nasuprot tomu, u ovom predmetu, iako je u Obavijesti o natječaju nedvojbeno određeno potrebno profesionalno iskustvo u trajanju od najmanje dvije godine u području prevođenja ili, vjerojatnije, u području pravnog prevođenja, način uzimanja u obzir i izračun trajanja profesionalnog iskustva koje se obavljalo u statusu samozaposlene osobe nije ipak objašnjen, premda ta vrsta iskustva u svojstvu vanjskog suradnika u potpunosti odgovara naravi dužnosti opisanih u Obavijesti o natječaju.
Slijedom toga, budući da u Obavijesti o natječaju nije bilo naznaka o načinu izračuna trajanja potrebnog profesionalnog iskustva ili bilo koje druge korisne naznake u tom pogledu,
ratio juris
tog uvjeta sudjelovanja, posebice glede kandidata kao što je [FE], koji mogu navesti profesionalno iskustvo u svojstvu pravnika lingvista vanjskog suradnika, sigurno ne može biti taj da se, u svrhu dokazivanja da je riječ o profesionalnoj djelatnosti istovrijednoj radu u punom radnom vremenu, od kandidata zahtijeva da je za svaki dan rada u tom svojstvu tijekom dvije godine referentnog razdoblja preveo određeni broj stranica pravnih tekstova. Taj uvjet, naime, nije bio ni izričito ni implicitno predviđen u Obavijesti o natječaju, posebice s obzirom na ostale uvjete navedene u Obavijesti o natječaju.
Stoga, budući da u Obavijesti o natječaju nisu navedeni kriteriji ili način izračuna profesionalnog iskustva potrebnog za sudjelovanje na natječaju, valja smatrati da je povjerenstvo za odabir, čak i pod pretpostavkom da se predmetno trajanje profesionalnog iskustva trebalo odnositi na djelatnost koja se obavlja u punom radnom vremenu, moglo svoju ocjenu o tome može li [FE] biti pozvana da sudjeluje na natječaju utemeljiti […] na činjenici da je trebala biti riječ o ‚profesionalnoj’ djelatnosti pravnika lingvista – dakle, djelatnosti koja nije mogla biti ‚povremenog’ karaktera i koja se trebala ponajprije odnositi na prevođenje pravnih tekstova – koja se obavlja neprekinuto, odnosno da traje duže vremena, u službi profesionalnog naručitelja, javne ili privatne osobe koja je, na temelju odnosnog ugovora, imala pravo u svakom trenutku zahtijevati prijevode pravnih tekstova i to, po potrebi, u obvezujućim rokovima, upravo zbog svoje profesionalne ili institucionalne djelatnosti koja zahtijeva pravne prijevode određene kvalitete.
[…]
Stoga, budući da se tom dodatnom uvjetu sudjelovanja, s obzirom na to da tekst Obavijesti o natječaju ne sadržava ništa s tim u vezi, ne može pripisati doseg drugačiji od gore navedenog a da se u protivnom ne povrijedi načelo pravne sigurnosti […], ne može se prihvatiti Komisijin argument prema kojem se trajanje profesionalnog iskustva od najmanje dvije godine u konkretnom slučaju natječaja mora razumjeti kao da se ono, po definiciji, odnosi na profesionalnu djelatnost koja se obavlja u punom radnom vremenu, koju k tomu treba računati na način opisan u spornoj odluci […] jer u Obavijesti o natječaju nije naznačeno da, posebice glede kandidata koji navode profesionalno iskustvo pravnika lingvista vanjskog suradnika, puno radno vrijeme o kojem je riječ mora nužno odgovarati onom izračunanom u skladu s internim načinima izračuna te institucije ili, u najmanju ruku, u skladu sa specifičnim načinima izračuna.”
Komisija tvrdi da je Službenički sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da se u predmetnom slučaju u odnosu na FE ne može pozvati na uvjet prema kojem se najkraće profesionalno iskustvo treba steći u punom radnom vremenu jer on nije bio izričito naveden u Obavijesti o natječaju. Ta je pogreška razlog za ukidanje pobijane presude jer je Službenički sud na temelju nje utvrdio da odluka povjerenstva za odabir nije nezakonita (točke 68. do 70. i 73. do 80. pobijane presude) i da je slijedom toga tijelo za imenovanje, odlučivši da ne zaposli FE, prekoračilo svoju nadležnost (točka 71. pobijane presude) i tako donijelo nezakonitu odluku (točka 82. pobijane presude).
FE osporava tu argumentaciju i tvrdi, među ostalim, da Službenički sud nije odstupio od sudske prakse glede najkraćeg profesionalnog iskustva, nego ju je primijenio prilagodivši je posebnostima posla obavljanog u statusu samozaposlene osobe. To proizlazi, među ostalim, iz točaka 53., 54. i 80. pobijane presude. Službenički sud odbacio je samo način na koji je tijelo za imenovanje primijenilo tu sudsku praksu u ovom slučaju. Na taj je način poštovao, s jedne strane, načela pravne sigurnosti i jednakog postupanja, a, s druge strane, neovisnost povjerenstva za odabir i njegovu široku diskrecijsku ovlast, kao i ulogu dodijeljenu Obavijesti o natječaju. Nadalje, FE navodi da, u ovom slučaju, Obavijest o natječaju nije sadržavala nikakvo pojašnjenje glede načina na koji treba ocijeniti traženo profesionalno iskustvo. Prema njezinu mišljenju, s obzirom na svrhu natječaja, to je iskustvo moglo biti ono stečeno samostalno.
S tim u svezi, s jedne strane, valja podsjetiti da se osnovna uloga obavijesti o natječaju sastoji u obavještavanju zainteresiranih stranaka, što je moguće preciznije, o naravi i uvjetima čije se ispunjenje traži za popunjavanje radnog mjesta o kojem je riječ, kako bi im se osobito omogućilo da ocijene valja li se prijaviti na natječaj. Tijelo za imenovanje ima široku diskrecijsku ovlast za odlučivanje o kriterijima sposobnosti koji se zahtijevaju za slobodno radno mjesto i za odlučivanje, na temelju tih kriterija i, općenitije, u interesu službe, o uvjetima i postupcima za organizaciju natječaja (vidjeti presudu od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, t.
63.
i navedenu sudsku praksu).
S druge strane, Obavijest o natječaju može se zakonito ograničiti na ponavljanje, bez navođenja razine iskustva potrebnog za radno mjesto koje se popunjava, odgovarajuće opće formule koja odgovara članku 5. stavku 1. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju) i slijedom toga dodijeliti povjerenstvu za odabir zadaću ocjene toga odgovaraju li u svakom pojedinom slučaju podnesene diplome ili profesionalno iskustvo kandidata razini koju zahtijeva Pravilnik o osoblju, a time i obavijest o natječaju, za obavljanje poslova koji spadaju u kategoriju obuhvaćenu tom obavijesti (vidjeti presudu od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, t.
64.
i navedenu sudsku praksu).
U ovom je slučaju, u točki A.II.2. Obavijesti o natječaju bilo navedeno da kandidati, kako bi mogli biti pozvani da sudjeluju na natječaju, moraju do isteka roka za podnošenje prijave za natječaj dokazati da „[n]akon završetka zahtijevanog sveučilišnog studija, [imaju] profesionalno iskustvo od najmanje dvije godine”. Valja, nadalje, primijetiti da navedena obavijest nije pojašnjavala ni narav tog profesionalnog iskustva ni područje u kojemu ono treba biti stečeno. Isto tako, kao što proizlazi iz spisa prvostupanjskog predmeta, nikakvo drugo pojašnjenje glede načina na koji različita profesionalna iskustva treba steći nije bilo predviđeno ni u Obavijesti o natječaju ni u Vodiču za kandidate (
SL 2005., C 327 A, str. 3
.), na koji je upućivala Obavijest o natječaju.
S tim u svezi, Opći je sud u točki 70. presude od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija, (
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
) pojasnio da je, u slučaju poput predmetnog, u kojem je uvjet iz Obavijesti o natječaju bio sastavljen na tako općenit način, povjerenstvo za odabir imalo široku diskrecijsku ovlast definiranja kriterija za primjenu uvjeta sudjelovanja na natječaju, uključujući i trajanje potrebnog profesionalnog iskustva.
Opći je sud, međutim, u točkama 71. i 72. presude od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija (
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
) pojasnio da je, zahtijevajući da se profesionalna djelatnost obavljala u najkraćem razdoblju, Obavijest o natječaju nužno zahtijevala stvarno obavljanje te djelatnosti tijekom tog razdoblja, što bi se stoga moglo shvatiti samo kao da se odnosi na razdoblje rada obavljenog u punom radnom vremenu tijekom tog najkraćeg razdoblja ili razdoblje rada obavljenog tijekom jednog ili više razdoblja u nepunom radnom vremenu koje, u smislu radnog vremena, odgovara najkraćem razdoblju rada u punom radnom vremenu. Stoga je povjerenstvo za odabir moglo, u svrhu sudjelovanja na natječaju vanjskih kandidata, izračunati i uzeti u obzir neisključiva razdoblja profesionalnog iskustva i ona obavljana u nepunom radnom vremenu, pod uvjetom da zbroj tih razdoblja dosegne najkraće zahtijevano razdoblje rada u punom radnom vremenu.
Opći je sud osim toga utvrdio da se, u okolnostima slučaja koji je doveo do presude od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija, (
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
), ne može smatrati da je primjenom kriterija koji se odnosi na zahtjev rada u punom radnom vremenu povjerenstvo za odabir postupilo protivno uvjetima Obavijesti o natječaju ili nametnulo dodatne uvjete koji su prekoračili uvjete sudjelovanja navedene u toj obavijesti (presuda od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, t.
76.
).
Iz svega navedenog proizlazi da se u konkretnom slučaju, s obzirom na to da je Obavijest o natječaju zahtijevala samo da se profesionalna djelatnost obavlja u razdoblju od najmanje dvije godine, taj uvjet treba shvatiti kao da se odnosi na razdoblje rada obavljanog u punom radnom vremenu tijekom dvije godine ili razdoblje rada obavljanog tijekom jednog ili više razdoblja rada u nepunom radnom vremenu, ili u statusu samozaposlene osobe, koje odgovara, u smislu radnog vremena, razdoblju od dvije godine rada u punom radnom vremenu.
Takvo tumačenje u skladu je sa sudskom praksom koju je Službenički sud naveo u točki 51. pobijane presude te je jedino koje jamči jedinstvenu primjenu postupka zapošljavanja na sve kandidate na natječaju jer, ovisno o tome obavlja li se djelatnost u punom radnom vremenu, na pola radnog vremena, četvrtinu radnog vremena ili jedan dan tjedno tijekom tri godine, potrebno razdoblje djelatnosti može se znatno razlikovati, što dovodi, kada je to slučaj, do nejednakosti među kandidatima s obzirom na trajanje potrebnog iskustva (presuda od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, t.
74.
i
75.
).
Službenički je sud, doduše, u točkama 51. i 52. pobijane presude pravilno naveo da, u ovom slučaju, „način uzimanja u obzir i izračun trajanja profesionalnog iskustva koje se obavljalo u statusu samozaposlene osobe nije ipak objašnjen” te da, u odnosu na FE,
ratio juris
uvjeta sudjelovanja povezanog s trajanjem potrebnog profesionalnog iskustva „sigurno ne može biti taj da se, u svrhu dokazivanja da je riječ o profesionalnoj djelatnosti istovrijednoj radu u punom radnom vremenu, od kandidata zahtijeva da je za svaki dan rada u tom svojstvu tijekom dvije godine referentnog razdoblja preveo određeni broj stranica pravnih tekstova”.
Međutim, nakon što je u točki 53. pobijane presude podsjetio na zahtjev da se predmetno trajanje profesionalnog iskustva trebalo odnositi na djelatnost koja se obavlja u punom radnom vremenu kao na pretpostavku, Službenički je sud u točki 56. te presude utvrdio da se „[…] ne može prihvatiti Komisijin argument prema kojem se trajanje profesionalnog iskustva od najmanje dvije godine u konkretnom slučaju natječaja mora razumjeti kao da se ono, po definiciji, odnosi na profesionalnu djelatnost koja se obavlja u punom radnom vremenu”.
S tim u svezi, valja također navesti da se utvrđenja Službeničkog suda u točki 51. pobijane presude temelje na pogrešnom tumačenju kako, među ostalim, presude od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija, (
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
), tako i Obavijesti o natječaju. Naime, s jedne strane, iz navedene presude proizlazi da tužiteljičino profesionalno iskustvo koje je predmet spora nije bilo ono koje je stekla u statusu zaposlenice i čije je trajanje stoga bilo lako utvrdivo s obzirom na ugovore o radu ili potvrde o radu poslodavaca, nego ono koje je stekla kao predsjednica upravnog vijeća zaklade, a taj je posao obavljala dobrovoljno i u nepunom radnom vremenu te on nije bio podvrgnut vremenskim ili vremenskim ograničenjima, nego je obavljan usporedo s drugom djelatnošću koja se nije mogla uzeti u obzir (vidjeti u tom smislu presudu od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, t.
11.
do
14.
,
61.
,
81.
i
82.
). Službenički je sud stoga pogrešno naveo da je razlika glede okolnosti koje su dovele do donošenja navedene presude u ovom slučaju u tome da „način uzimanja u obzir i izračun trajanja profesionalnog iskustva koje se obavljalo u statusu samozaposlene osobe nije ipak objašnjen, premda ta vrsta iskustva u svojstvu vanjskog suradnika u potpunosti odgovara naravi dužnosti opisanih u Obavijesti o natječaju”. Naime, i u navedenom predmetu, Obavijest o natječaju nije povjerenstvu za odabir dala nikakvu točnu naznaku glede toga kao tumačiti uvjet najkraćeg trajanja prethodnog profesionalnog iskustva ili o načinu na koji treba uzeti u obzir sve iskustvo koje nije stečeno u statusu zaposlenika ili u punom radnom vremenu (presuda od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija,
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
, t.
3.
i
70.
).
S druge strane, Službenički je sud pogrešno utvrdio da se, u ovom slučaju, u Obavijesti o natječaju zahtijevalo profesionalno iskustvo u trajanju od najmanje dvije godine „u području prevođenja ili, vjerojatnije, u području pravnog prevođenja”. Naime, u Obavijesti o natječaju bilo je predviđeno samo da kandidati moraju dokazati da „[n]akon završetka zahtijevanog sveučilišnog studija, [imaju] profesionalno iskustvo od najmanje dvije godine […]”, bez navođenja područja stečenog iskustva.
Iz prethodno navedenog proizlazi da je – utvrdivši, među ostalim, u točki 56. pobijane presude da, kada u Obavijesti o natječaju ne postoje pojašnjenja u tom smislu, povjerenstvo za odabir nije bilo dužno uvjet profesionalnog iskustva u trajanju od najmanje dvije godine shvatiti kao da se odnosi na djelatnost obavljanu u punom radnom vremenu – Službenički sud počinio pogrešku koja se tiče prava.
Međutim, takva pogreška koja se tiče prava ne može sama po sebi dovesti do ukidanja pobijane presude u ovom predmetu. Kako bi se utvrdilo treba li to biti tako, valja provjeriti jesu li ocjene Službeničkog suda, slijedom toga, bile zahvaćene pogrešnom pretpostavkom koju je taj sud iznio u točki 56. pobijane presude.
Drugi dio prvog žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava koju je Službenički sud počinio u definiranju odnosa između povjerenstva za odabir i tijela za imenovanje
Komisija osporava točke 38. i 71. pobijane presude, u kojima je Službenički sud u biti utvrdio da je tijelo za imenovanje, time što je prilikom zapošljavanja odlučilo isključiti FE s popisa uspješnih kandidata iz razloga koji nisu navedeni u Obavijesti o natječaju, prekoračilo granice svoje nadležnosti u području nadzora poštovanja dodatnog uvjeta sudjelovanja koji se odnosi na profesionalno iskustvo.
S tim u svezi, Komisija tvrdi da se donošenje sporne odluke tijela za imenovanje ne može smatrati miješanjem u nadležnosti povjerenstva za odabir jer je ta odluka bila neophodna kako bi se ispravila nezakonitost koju je to povjerenstvo počinilo, a tijelo za imenovanje ne može biti vezano nezakonitim odlukama povjerenstva za odabir.
FE odgovara da se Komisija oslanja na pogrešno tumačenje pobijane presude, u kojoj je Službenički sud pravilno ocijenio, s jedne strane, da nema nikakvog razloga za davanje prednosti načinu izračuna jedne ili druge institucije, kao na primjer Komisijinu, a, s druge strane, da je ocjena tog iskustva koju je provelo povjerenstvo za odabir bila uvjerljivija od one koju je provelo tijelo za imenovanje. U svakom slučaju, argumenti koje je Komisija navela u okviru tog dijela žalbenog razloga ni na koji način ne potkrjepljuju njezin zaključak da je Službenički sud pogrešno utvrdio da je tijelo za imenovanje prekoračilo svoje nadležnosti. Naime, utvrđenje da je tijelo za imenovanje prekoračilo svoje nadležnosti donošenjem sporne odluke je neizbježna i neophodna posljedica utvrđenja da povjerenstvo za odabir nije počinilo nikakvu očiti pogrešku u ocjeni.
S tim u svezi, iz ispitivanja prvog dijela ovog žalbenog razloga proizlazi da, s jedne strane, uvjet najkraćeg profesionalnog iskustva u ovom slučaju treba shvatiti kao profesionalno iskustvo stečeno radom u punom radnom vremenu i da je, s druge strane, povjerenstvo za odabir imalo široku diskrecijsku ovlast prilikom provjere ispunjavaju li kandidati taj uvjet.
Službenički je sud u točki 66. pobijane presude utvrdio da tijelo za imenovanje nije imalo „nadležnost da ono može legitimno,
a posteriori
, s popisa uspješnih kandidata koji je utvrdilo povjerenstvo za odabir isključiti uspješnog kandidata koji nije ispunio uvjet sudjelovanja koji nije bio naveden u Obavijesti o natječaju koju je donijelo samo to tijelo za imenovanje ni u bilo kojoj odredbi Pravilnika o osoblju ni u bilo kojem drugom pravnom tekstu koji je pravno obvezujuć za kandidate”.
Naime, Službenički je sud smatrao da nezakonit način koji tijelo za imenovanje želi istaknuti protiv FE ne proizlazi „iz očite pogreške povjerenstva za odabir u ocjeni posebnog uvjeta sudjelovanja zahtijevanog u Obavijesti o natječaju ili koji se nalazi u odredbi Pravilnika o osoblju, nego iz pogreške samog tijela za imenovanje jer u Obavijesti o natječaju nije propisalo dodatnu odredbu da profesionalno iskustvo od najmanje dvije godine potrebno za sudjelovanje na natječaju mora biti profesionalno iskustvo koje se obavljalo u punom radnom vremenu tijekom dvije godine i da ga treba računati prema posebnim i unaprijed jasno utvrđenim kriterijima čije bi neispunjenje rezultiralo nepozivanjem na sudjelovanje na natječajnim testiranjima”. Smatrao je stoga da je odluka tijela dovela do „
ex post
reguliranj[a] obavijesti o natječaju […] prilikom zapošljavanja” (točka 67. pobijane presude).
To je utvrđenje potvrđeno u točki 68. pobijane presude, u kojoj je Službenički sud u biti istaknuo da je, kako bi se uvjet o kojem je riječ u ovom predmetu mogao smatrati profesionalnim iskustvom obavljanim tijekom dvije godine u punom radnom vremenu, „a što bi ga učinilo pravno obvezujućim modalitetom kako za povjerenstvo za odabir tako i za kandidate, i čije bi ih nepoštovanje eliminiralo iz natječaja”, tijelo za imenovanje moralo to navesti u Obavijesti o natječaju.
Na temelju tog utvrđenja Službenički je sud presudio, s jedne strane, da se odluke povjerenstva za odabir i tijela za imenovanje razlikuju samo u načinu na koji je povjerenstvo za odabir ocijenilo najkraće profesionalno iskustvo određeno u Obavijesti o natječaju i načinu izračuna punog radnog vremena prema posebnim kriterijima koje je tijelo za imenovanje koristilo, a, s druge strane, da, u tim uvjetima, Komisija nije podnijela dokaz o očitom propustu povjerenstva za odabir da provjeri je li uvjet sudjelovanja povezan s trajanjem potrebnog profesionalnog iskustva bio ispunjen u odnosu na FE (točke 68. do 70. pobijane presude).
Službenički je sud stoga utvrdio da je tijelo za imenovanje donošenjem sporne odluke prekoračilo svoju nadležnost u području nadzora poštovanja dodatnog uvjeta sudjelovanja koji se odnosi na profesionalno iskustvo, čime je i zadrlo u nadležnost koju Obavijest o natječaju u vezi s tim izričito daje povjerenstvu za odabir i u povlastice autonomije i neovisnosti povjerenstva za odabir (točka 71. pobijane presude).
Kao što je utvrđeno u okviru prvog dijela ovog žalbenog razloga, uvjet sudjelovanja povezan s trajanjem profesionalnog iskustva od najmanje dvije godine, shvaćen kao da se odnosi na profesionalnu djelatnost koja se obavlja u punom radnom vremenu, bio je obvezujuć u ovom slučaju, premda to nije bilo navedeno u Obavijesti o natječaju.
Iz toga slijedi da je Službenički sud u točki 71. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava.
Stoga drugi dio prvog žalbenog razloga treba prihvatiti.
Treći dio prvog žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava koju je počinio Službenički sud u definiranju uvjeta za očitu pogrešku u ocjeni povjerenstva za odabir, iskrivljavanju dokaza iz spisa i pogrešci koja se tiče prava u utvrđenju da je Komisijina primjena načina izračuna profesionalnog iskustva bila nezakonita
Komisija osporava točke 57. do 82. pobijane presude, koje se odnose na ispitivanje koje je proveo Službenički sud, tim redoslijedom, načina izračuna trajanja profesionalnog iskustva od najmanje dvije godine, ovlasti tijela za imenovanje da isključi FE s popisa uspješnih kandidata, kao i očite pogreške u ocjeni trajanja profesionalnog iskustva FE koju je eventualno počinilo povjerenstvo za odabir. Prema Komisijinu mišljenju, Službenički je sud pogrešno smatrao da nije utvrđena nikakva očita pogreška u odluci povjerenstva za odabir o pozivanju FE da sudjeluje na natječaju.
U točki 70. pobijane presude Službenički je sud smatrao da Komisija nije podnijela dokaz o „očitom propustu povjerenstva za odabir [da uzme u obzir uvjet sudjelovanja koji se odnosi na profesionalno iskustvo] ili, u svakom slučaju, dokaz o tome da je odluku o pozivanju [FE] da sudjeluje u natječajnim testiranjima povjerenstvo za odabir donijelo očito proizvoljno u odnosu na uvjete iz Obavijesti o natječaju” i da se „ni na kakvom temelju ne može zaključiti da povjerenstvo za odabir nije pregledalo dokumente [koje je podnijela FE], na primjer na temelju kriterija navedenih u točkama 53. i 55. [pobijane presude]”.
Prvim prigovorom Komisija tvrdi da je Službenički sud time počinio pogrešku koja se tiče prava. Umjesto da ispita jesu li Komisijini argumenti mogli lišiti uvjerljivosti odluku povjerenstva za odabir, utvrdio je kriterije na temelju kojih je, prema njegovu mišljenju, bilo moguće zaključiti da je povjerenstvo za odabir ispunilo svoju obvezu da izračuna profesionalno iskustvo FE. Štoviše, Službenički je sud pogrešno zahtijevao dokaz o očitom propustu povjerenstva za odabir da izračuna profesionalno iskustvo ili o očito proizvoljnom pozivanju na sudjelovanje na natječaju.
Prema mišljenju FE, taj je prigovor nedopušten jer kritizira činjenična utvrđenja. Glede merituma, ona tvrdi da je zadaća tijela za imenovanje bila da podnese dokaz da je odluka povjerenstva za odabir sadržavala očitu pogrešku jer za nju načelno vrijedi presumpcija zakonitosti, što također opravdava ograničeni nadzor tijela za imenovanje. Prema njezinu mišljenju, Službenički je sud proveo upravo to ispitivanje očite pogreške, posebice u točkama 72. do 82. pobijane presude, i to s obzirom na elemente koje je utvrdio, oslonivši se na Obavijest o natječaju, u točkama 53. i 55. te presude. Naposljetku, FE ističe proturječnost Komisijinih argumenata.
Potrebno je primijetiti da ovim prigovorom Komisija ne osporava činjenična utvrđenja Službeničkog suda u pobijanoj presudi u vezi s očitom pogreškom u ocjeni, nego njegova utvrđenja glede obveza povjerenstva za odabir i Komisijina tereta dokazivanja. Ta utvrđenja postavljaju pravna pitanja koja podliježu nadzoru žalbenog suda.
Kao što je presuđeno u okviru prvog dijela ovog žalbenog razloga i, kao što je Službenički sud podsjetio u točki 80. pobijane presude, povjerenstvo za odabir imalo je u predmetnom slučaju široku diskrecijsku ovlast glede istovrijednosti, u odnosu na radno vrijeme, između djelatnosti obavljane u promjenljivom radnom vremenu u svojstvu vanjske suradnice i rada u punom radnom vremenu.
Međutim, iako prema ustaljenoj sudskoj praksi ne raspolaže ovlašću poništenja ili izmjene odluke povjerenstva za odabir, tijelo za imenovanje je prilikom izvršavanja vlastitih nadležnosti ipak dužno donositi odluke koje nisu nezakonite. Stoga ne može biti vezano odlukom povjerenstva za odabir čija bi nezakonitost mogla posljedično dovesti do nepravilnosti njegovih vlastitih odluka. Iz tog razloga tijelo za imenovanje ima obvezu prije imenovanja osobe dužnosnikom provjeriti ispunjava li ona uvjete koji su u tu svrhu postavljeni. Kad povjerenstvo za odabir pogrešno dopusti kandidatu sudjelovanje na natječaju i nakon toga ga uvrsti na popis uspješnih kandidata, tijelo za imenovanje mora odbiti imenovati tog kandidata obrazloženom odlukom koja omogućuje sudu Unije da ocijeni njezinu osnovanost (vidjeti presudu od 15. rujna 2005., Luxem/Komisija,
T‑306/04
,
EU:T:2005:326
, t.
23.
i navedenu sudsku praksu).
S obzirom na široku diskrecijsku ovlast povjerenstva za odabir pri utvrđivanju toga ispunjavaju li kandidati, s obzirom na svoje prethodno profesionalno iskustvo, uvjete sudjelovanja na natječaju, tijelo za imenovanje se u okviru nadzora zakonitosti odluka povjerenstva za odabir mora ograničiti na provjeravanje toga je li povjerenstvo za odabir u izvršavanju diskrecijske ovlasti počinilo očitu pogrešku.
U vezi s posljednje navedenim, utvrđeno je da pogreška može biti kvalificirana kao očita samo onda kada se može lako uočiti s obzirom na mjerila kojima je zakonodavac želio odrediti izvršavanje široke diskrecijske ovlasti uprave. Slijedom toga, kako bi se utvrdilo postojanje očite pogreške u ocjeni činjenica koja je takve prirode da opravdava poništenje odluke, potrebno je dokazati da ocjene u spornoj odluci nisu uvjerljive. Drugim riječima, ne može biti riječ o očitoj pogrešci ako se osporavana ocjena može prihvatiti kao istinita ili valjana (vidjeti presudu od 23. listopada 2012., Eklund/Komisija,
F‑57/11
,
EU:F:2012:145
, t.
51.
i navedenu sudsku praksu).
Kao prvo, iz prethodnih razmatranja proizlazi da je tijelo za imenovanje, prije imenovanja FE, s jedne strane, imalo obvezu provesti nadzor odluke povjerenstva za odabir o pozivanju FE da sudjeluje na natječaju, a, s druge strane, trebalo odbiti to imenovanje ako je ocijenilo da odluka povjerenstva za odabir sadržava očitu pogrešku u ocjeni.
U ovom slučaju, povjerenstvo za odabir odlučilo je pozvati FE da sudjeluje na natječaju. Čak i ako ta odluka nije bila obrazložena, iz nje valja zaključiti da je povjerenstvo za odabir smatralo da je kandidatkinja dokazala da ispunjava uvjet sudjelovanja povezan s najkraćim ranijim profesionalnim iskustvom.
U tom kontekstu, i protivno onomu što je Službenički sud utvrdio u točkama 69. i 70. pobijane presude, nije na tijelu za imenovanje da posebno dokaže da povjerenstvo za odabir nije uopće ispitalo ispunjava li FE uvjet najkraćeg profesionalnog iskustva, nego naprotiv, da provjeri je li ono uzelo u obzir činjenicu da je značajni dio tog iskustva stečen u svojstvu vanjskog suradnika i je li, a da pritom nije počinilo očitu pogrešku u ocjeni, izračunalo to iskustvo u odnosu na rad u punom radnom vremenu.
S tim u svezi, valja primijetiti da nepostojanje informacija o ocjenama povjerenstva za odabir ne može spriječiti tijelo za imenovanje da smatra da odluka koju je donijelo, a to je da pozove FE da sudjeluje na natječaju, mogla sadržavati očitu pogrešku u ocjeni.
Službenički sud stoga nije mogao, a da ne počini pogrešku koja se tiče prava, utvrditi da je tijelo za imenovanje bilo nadležno za donošenje sporne odluke samo u slučaju kada je bilo očito da je povjerenstvo za odabir propustilo uzeti u obzir uvjet sudjelovanja povezan s profesionalnim iskustvom i izračunati njegovo trajanje ili u slučaju kada je povjerenstvo za odabir odlučilo pozvati FE da sudjeluje u natječajnim testiranjima očito proizvoljno u odnosu na uvjete iz Obavijesti o natječaju.
Kao drugo, glede točaka 53. i 55. pobijane presude, na koje se Službenički sud poziva u točki 70. te presude, Sud je utvrdio da je povjerenstvo za odabir moglo svoju ocjenu o tome može li FE biti pozvana da sudjeluje na natječaju utemeljiti, među ostalim, „na činjenici da je trebala biti riječ o ‚profesionalnoj’ djelatnosti pravnika lingvista – dakle, djelatnosti koja nije mogla biti ‚povremenog’ karaktera i koja se trebala ponajprije odnositi na prevođenje pravnih tekstova – koja se obavlja neprekinuto, odnosno da traje duže vremena, u službi profesionalnog naručitelja, javne ili privatne osobe koja je, na temelju odnosnog ugovora, imala pravo u svakom trenutku zahtijevati prijevode pravnih tekstova i to, po potrebi, u obvezujućim rokovima, upravo zbog svoje profesionalne ili institucionalne djelatnosti koja zahtijeva pravne prijevode određene kvalitete”, i da je „na povjerenstvu za odabir da […] na različit način ocijeni profesionalnost stečenog iskustva, ovisno o tome je li riječ o djelatnosti obavljanoj u svojstvu ‚prevoditelja vanjskog suradnika’ ili ‚pravnika lingvista vanjskog suradnika’, posebice jer se drugonavedena djelatnost obavljala u korist institucije Unije koja, poput Suda, od svojih suradnika zahtijeva samo prijevode tekstova isključivo pravnog sadržaja”.
Kao što tvrdi Komisija, ti kriteriji za sudjelovanje ne mogu biti relevantni za ocjenu uvjeta trajanja prethodnog profesionalnog iskustva u ovom slučaju. Naime, s jedne strane, prema Obavijesti o natječaju kandidati moraju dokazati najkraće trajanje profesionalnog iskustva, a ne iskustva u području prevođenja pravnih tekstova (vidjeti također točku 34. ove presude). Nadalje, Obavijest o natječaju nije sadržavala nikakvu uputu glede naravi tog potrebnog najkraćeg profesionalnog iskustva ili njegova odnosa s poslovima koje treba obavljati, kao što je sam Službenički sud podsjetio u točki 46. pobijane presude. S druge strane, Službenički je sud utvrdivši navedene kriterije odlučio o značajkama i obvezama djelatnosti pravnika lingvista te o razlikama između djelatnosti „prevoditelja vanjskog suradnika” ili „pravnika lingvista vanjskog suradnika”, ne utemeljivši te zaključke na elementima iz spisa.
Stoga, utvrđivanjem u točkama 53. i 55. pobijane presude kriterija za ocjenu predmetnog uvjeta sudjelovanja koji nisu proizlazili iz spisa koji su podnijele stranke u prvostupanjskom postupku, Službenički je sud počinio pogrešku koja se tiče prava.
Kao treće, treba primijetiti da je Službenički sud u točkama 73. do 82. pobijane presude također primijenio kriterije utvrđene u točkama 53. i 55. navedene presude u okviru ispitivanja „očite pogreške u ocjeni trajanja profesionalnog iskustva [FE] koju je eventualno počinilo povjerenstvo za odabir”, a da nije valjano odgovorio na argumente koje je Komisija u vezi s tim navela, a koji su sažeti u točki 76. pobijane presude. Nakon tog ispitivanja Službenički je sud utvrdio da ni Komisija nije dokazala da je povjerenstvo za odabir počinilo očitu pogrešku u izračunu trajanja profesionalnog iskustva FE (točka 81. pobijane presude).
Pogreške koje se tiču prava koje je Službenički sud počinio u točkama 53., 55. o 56. pobijane presude, kakve su utvrđene u okviru ispitivanja prvog dijela prvog žalbenog razloga i prvog prigovora iz njegova trećeg dijela, zahvatile su stoga pogreškom koja se tiče prava njegovu ocjenu kojom je u točkama 75. do 81. te presude utvrdio da ni Komisija nije dokazala da je povjerenstvo za odabir počinilo očitu pogrešku u izračunu trajanja profesionalnog iskustva FE. Naime, na temelju razloga na koje se Službenički sud pozvao nije moguće valjano doći do tog zaključka.
Drugim prigovorom Komisija tvrdi da je Službenički sud iskrivio dokaze u spisu, s obzirom na to da oni ne mogu dovesti do utvrđenja, u točkama 61. i 77. pobijane presude, da ništa ne upućuje na to da je povjerenstvo za odabir zanemarilo narav obavljanja djelatnosti FE u svojstvu vanjske suradnice.
Kao što to tvrdi FE, taj prigovor valja odbiti. Naime, Komisija nije podnijela ni jedan dokaz o eventualnom izračunu povjerenstva za odabir profesionalnog iskustva FE na temelju kojeg bi se moglo utvrditi da ono nije stvarno izračunalo to iskustvo u odnosu na rad u punom radnom vremenu – eventualno metodom različitom od one koje je koristilo tijelo za imenovanje – niti ocijenilo to iskustvo na temelju drugih kriterija, na primjer onih koje je Službenički sud iznio u točkama 53. do 55. pobijane presude.
S tim u svezi, valja podsjetiti da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, ocjena činjenica od strane prvostupanjskog suda ne predstavlja, osim u slučaju iskrivljavanja dokaza koji su mu podneseni, pravno pitanje koje, kao takvo, podliježe nadzoru Općeg suda. Takvo iskrivljavanje treba očito proizlaziti iz pismena priležećih spisu a da pritom nije potrebno izvršiti novu ocjenu činjenica i dokaza (vidjeti presudu od 4. srpnja 2014., Kimman/Komisija,
T‑644/11 P
,
EU:T:2014:613
, t.
105.
i navedenu sudsku praksu). Međutim, iako se Komisija poziva na iskrivljavanje spisa, zapravo traži novu procjenu činjenica, što nije u području nadzora žalbenog suda.
Treći prigovor iz trećeg dijela prvog žalbenog razloga temelji se na pogrešci koja se tiče prava kad je riječ o zaključku Službeničkog suda, u točkama 57. do 61. pobijane presude, da povjerenstvo za odabir nije imalo obvezu primijeniti kriterij pretvorbe prevedenih stranica u dane rada, koji je primijenilo tijelo za imenovanje. Prema Komisijinu mišljenju, djelatnost na koju se pozivala FE bila je doista prevoditeljska djelatnost.
Prema mišljenju FE, taj je dio nedopušten. Glede merituma, ona tvrdi da je, s obzirom da nisu postojala precizna pravila u Obavijesti o natječaju i Vodiču za kandidate, povjerenstvo za odabir moglo primijeniti kriterije za ispitivanje trajanja profesionalnog iskustva koje je ono samo utvrdilo u tu svrhu.
Taj prigovor treba odbiti. Kao što je utvrđeno u točki 35. ove presude, Službenički je sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši, među ostalim, u točki 56. pobijane presude da povjerenstvo za odabir nije bilo dužno trajanje profesionalnog iskustva računati u odnosu na rad u punom radnom vremenu.
Međutim, valja istaknuti da je, u okviru tako definiranog uvjeta sudjelovanja, povjerenstvo za odabir moglo primijeniti bilo koji način izračuna na temelju kojega je moglo izračunati predmetno razdoblje profesionalnog iskustva FE u odnosu na djelatnost obavljanu u punom radnom vremenu. Slijedom toga, Komisijina argumentacija da je pretvorba prevedenih stranica u dane rada bila obvezna ne može se prihvatiti.
S obzirom na prethodno navedeno, valja, s jedne strane, prihvatiti prvi i drugi dio prvog žalbenog razloga te prvi prigovor iz trećeg dijela prvog žalbenog razloga, a, s druge strane, drugi i treći prigovor iz trećeg dijela prvog žalbenog razloga odbaciti kao nedopuštene, odnosno odbiti kao neosnovane.
Pogreške koje se tiču prava utvrđene u točkama 35., 47., 62., 65. i 67. ove presude ne dozvoljavaju, međutim, ukidanje pobijane presude jer je Službenički sud također prihvatio drugi tužbeni razlog FE istaknut podredno u prvostupanjskom postupku, utvrdivši da je tijelo za imenovanje počinilo očitu pogrešku u ocjeni (točke 83. do 94. pobijane presude).
Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava kad je riječ o zaključku da je tijelo za imenovanje počinilo očitu pogrešku u ocjeni
U točkama 91. do 93. pobijane presude, u kojima se odlučivalo o drugom tužbenom razlogu, koji se temeljio, među ostalim, na očitoj pogrešci u ocjeni tijela za imenovanje, Službenički je sud utvrdio da način izračuna koji je primijenilo tijelo za imenovanje „nije [bio] određen u [obavijesti potpredsjednika Komisije SEC (2004) 638 od 25. svibnja 2004. o potrebama glede pisanog prijevoda], u tom dokumentu kao obvezujući kriterij odabira za sudjelovanje na testiranjima u sklopu natječaja čija je posebna svrha zapošljavanje pravnika lingvista”, „nije bio naveden u Obavijesti o natječaju”, „nije bio objavljen na način koji je dostupan ili nužno poznat povjerenstvu za odabir ili kandidatima o kojima je riječ”, „n[ije] odgovara[o] kriterijima koje koriste prevoditeljske službe drugih institucija koje imaju pristup popisu uspješnih kandidata s natječaja za zapošljavanje, ako je to primjereno, svojih pravnika lingvista” i nije stoga bio „zajedničk[i] institucijama Unije”. Na temelju tih razmatranja Službenički je sud utvrdio da tijelo za imenovanje „ne može koristiti način izračuna koji se upotrebljava isključivo unutar Komisije, koji stoga nije međuinstitucionalan, zbog čega nije relevantan glede, u ovom slučaju, zapošljavanja pravnika‑lingvista i nije obvezujuć za osobe izvan institucije”.
U točki 93. pobijane presude, Službenički je sud stoga utvrdio da se Komisijina analiza, „čak i da [je] se smatra uvjerljiv[o]m, ne temelji ni na kakvoj relevantnoj pravnoj odredbi koja je izravno obvezujuća za [FE] i stoga predstavlja očitu pogrešku tijela za imenovanje koju Službenički sud može lako ustanoviti”, te je prihvatio drugi tužbeni razlog koji je FE pred njim istaknula.
Prema Komisijinu mišljenju, to da u Obavijesti o natječaju nije bila predviđena metoda izračuna profesionalnog iskustva ne može biti prepreka tomu da je povjerenstvo za odabir primijeni. Nadalje, problem eventualnog nepoštovanja uvjeta glede profesionalnog iskustva mogao bi se postaviti do trenutka zapošljavanja. Štoviše, neprimjenjivanje kriterija izračuna očito je protivno zahtjevu za jednako postupanje prema kandidatima. Naposljetku, utvrđenje Službeničkog suda je proturječno i stoga protivno obvezi obrazlaganja, s obzirom na točku 93. pobijane presude u kojem je taj sud priznao da se primjena Komisijinih kriterija pretvorbe može smatrati „uvjerljivom”, što u smislu sudske prakse o pojmu očite pogreške u ocjeni isključuje takvu pogrešku.
FE odgovara da, s obzirom na to da u relevantnim odredbama nisu sadržane metode izračuna, Komisijine službe mogu primjenjivati te metode na proizvoljan i netransparentan način, dok je povjerenstvo za odabir vezano tim odredbama. Osim toga, unutarnja ili međuinstitucionalna narav pravila pretvorbe nije relevantna za ocjenu razloga pobijane presude, koja se temelji na obvezujućem karakteru tog pravila. Naposljetku, pozivanje na „uvjerljivost” analize profesionalnog iskustva FE retorička je figura koja upućuje na hipotetičku narav pretpostavke i podrednu narav drugih argumenata koje je FE iznijela u drugom tužbenom razlogu u prvostupanjskom postupku.
Treba napomenuti da je Službenički sud svoje utvrđenje da je tijelo za imenovanje počinilo očitu pogrešku u ocjeni utemeljilo na zaključku da se način izračuna koji je to tijelo primijenilo, odnosno izračun trajanja profesionalnog iskustva prema omjeru od pet stranica prijevoda po danu (vidjeti točku 90. pobijane presude), s jedne strane, nije temeljio ni na kojoj poznatoj zakonskoj odredbi, a, s druge strane, nije bio poznat svim institucijama Unije. Naime, za Službenički je sud primjena tog načina sadržavala očitu pogrešku u ocjeni jer je, među ostalim, bilo riječ o načinu koji se upotrebljava isključivo unutar Komisije koji, kao takav, nije relevantan ni obvezujuć za osobe izvan Komisije, kao što je FE (točka 92. pobijane presude).
Nasuprot tomu, u točkama 86. i 94. pobijane presude, Službenički sud nije odlučio o pitanju je li se ocjena profesionalnog iskustva FE od strane tijela za imenovanje mogla smatrati uvjerljivom (točka 93. pobijane presude), nego je radije zaustavio svoje ispitivanje na utvrđenju da način izračuna koji je koristilo tijelo za imenovanje nije bio obvezujuć za FE. Međutim, takvim zaključkom Službenički sud nije stvarno odlučio o prigovoru očite pogreške u ocjeni, nego o prigovoru navodne povrede načela pravne sigurnosti.
Naime, kao prvo, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 57. ove presude, kako bi se utvrdilo postojanje očite pogreške u ocjeni činjenica koja može opravdavati poništenje odluke, potrebno je dokazati da ocjene u spornoj odluci nisu uvjerljive.
Budući da je Službenički sud u točki 93. pobijane presude utvrdio da je tijelo za imenovanje počinilo očitu pogrešku u ocjeni, a da nije odlučio o uvjerljivosti ili neuvjerljivosti analize koju je provelo potonje tijelo vezano za profesionalnu djelatnost FE, povrijedio je obvezu obrazlaganja predviđenu člankom 36. Statuta Suda Europske unije.
Kao drugo, glede načela pravne sigurnosti, treba napomenuti, kao što je to učinio Službenički sud u točki 42. pobijane presude, da bi obavijest o natječaju bila lišena svoje svrhe, a to je informiranje kandidata o uvjetima za kandidaturu, kad bi uprava mogla odbiti kandidata iz razloga koji nije izričito naveden u toj obavijesti ili u Pravilniku o osoblju ili koji nije bio predmet objave (vidjeti, u svezi s obavijesti o natječaju, presude od 14. travnja 2011., Šimonis/Komisija,
F‑113/07
,
EU:F:2011:44
, t.
74.
i od 15. listopada 2014., Moschonaki/Komisija,
F‑55/10 RENV
,
EU:F:2014:235
, t.
42.
).
Međutim, iako taj zahtjev sprječava da se u odnosu na kandidata na natječaju pozove na uvjet sudjelovanja koji se ne nalazi, među ostalim, u obavijesti o natječaju, on se ne može tumačiti kao da obvezuje tijelo za imenovanje da u obavijesti o natječaju navede također način izračuna, odnosno različite moguće načine izračuna za primjenu takvih uvjeta sudjelovanja. Nadalje, valja primijetiti da bi takvo tumačenje gotovo u potpunosti suzilo široku diskrecijsku ovlast kojom raspolaže povjerenstvo za odabir u ocjeni poštovanja kriterija predviđenih navedenim obavijestima o natječaju.
Stoga se ne može smatrati da je tijelo za imenovanje donošenjem sporne odluke povrijedilo načelo pravne sigurnosti.
FE u odgovoru na repliku tvrdi da je, suprotno predmetnom slučaju, Obavijest o natječaju u presudi od 31. siječnja 2006., Giulietti/Komisija (
T‑293/03
,
EU:T:2006:37
), sadržavala izričit i detaljan opis naravi potrebnog stručnog iskustva i radnih mjesta na kojima ih se može steći. Osim toga, ta presuda potvrđuje da povjerenstvo za odabir, kojemu je dana široka diskrecijska ovlast, ima odgovornost ocijeniti ispunjavaju li kandidati uvjete. Tijelo za imenovanje ne može naknadno dovesti u pitanje odluke povjerenstva za odabir kojemu prvonavedeno nije dalo nikakvu naznaku u vezi s izvršavanjem diskrecijske ovlasti na temelju kriterija kojima to povjerenstvo nije bilo ni na koji način vezano.
Tu argumentaciju valja odbiti. Ovaj se žalbeni razlog odnosi na relevantnost i primjenjivost načina izračuna koje je tijelo za imenovanje koristilo u ovom slučaju, a ne na pitanje diskrecijske ovlasti koju povjerenstvo za odabir ima u okviru uvjeta sudjelovanja predviđenih u obavijesti o natječaju.
S obzirom na prethodno navedeno, valja zaključiti da je Službenički sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da način izračuna koje je primijenilo tijelo za imenovanje nije ni relevantno ni primjenjivo u ovom slučaju i da je njegovom primjenom potonje tijelo počinilo očitu pogrešku u ocjeni.
Drugi tužbeni razlog stoga treba odbiti.
Djelomično ukidanje pobijane presude
Budući da su prvi i drugi dio prvog žalbenog razloga i prvi prigovor iz njegova trećeg dijela te drugi žalbeni razlog proglašeni osnovanima, iz toga proizlazi da pobijanu presudu treba ukinuti u dijelu u kojem se njome poništava sporna odluka jer tijelo za imenovanje nije bilo nadležno za njezino donošenje te je počinilo očitu pogrešku u ocjeni.
U tim okolnostima, odluka Službeničkog suda da naloži Komisiji plaćanje naknade FE, koja se temeljila na njegovu utvrđenju da iz prvog tužbenog razloga koji je pred njim istaknut proizlazi da je sporna odluka nezakonita (vidjeti točku 121. pobijane presude), nije pravno osnovana.
Iz toga slijedi da treba ukinuti točke 1. i 2. izreke pobijane presude, a da pritom nije potrebno ispitivati treći žalbeni razlog.
Suprotno tomu, nije potrebno ukinuti točku 3. izreke pobijane presude kojom je Službenički sud odbio tužbu FE u preostalom dijelu jer na tu odluku nije utjecala činjenica da su prvi i drugi dio prvog žalbenog razloga i prvi prigovor iz njegova trećeg dijela te drugi žalbeni razlog proglašeni osnovanima.
Naposljetku, uzimajući u obzir djelomično ukidanje pobijane presude, valja ukinuti odluku Službeničkog suda o troškovima, a time i točku 4. Izreke pobijane presude.
Tužba podnesena u prvom stupnju
Na temelju članka 4. Uredbe (EU, Euratom) 2016/1192 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. srpnja 2016. o prijenosu na Opći sud nadležnosti za odlučivanje u prvom stupnju o sporovima između Europske unije i njezinih službenika (
SL 2016., L 200, str. 137
.), ako Opći sud ukine odluku Službeničkog suda, ali smatra da stanje postupka dopušta odlučivanje, sudsko vijeće koje odlučuje o žalbi može odlučiti o sporu. Tako treba postupiti u ovom predmetu.
S tim u svezi, valja navesti da su – s obzirom na činjenicu da je pobijana presuda ukinuta samo u dijelu u kojem je zahvaćena pogreškama utvrđenim u točkama 35., 47., 62., 65., 67. i 90. ove presude, koje se odnose na navode iz prvog i drugog tužbenog razloga istaknutih u prvostupanjskom postupku, a koji se temelje na nenadležnosti tijela za imenovanje, očitoj pogrešci u ocjeni i povredi načela pravne sigurnosti – ostale ocjene Službeničkog suda postale konačne.
Posebice, valja primijetiti da u okviru ove žalbe nije izričito dovedeno u pitanje utvrđenje Službeničkog suda iz točke 105. pobijane presude, prema kojem zahtjev FE za poništenje odluke o odbijanju žalbe nema samostalan sadržaj i, slijedom toga, treba smatrati da se formalno odnosi na spornu odluku, kako je navedeno u odluci o odbijanju žalbe. Isto vrijedi glede ocjene Službeničkog suda iz točaka 101. do 109. pobijane presude, kojom je taj sud odbio treći tužbeni razlog istaknut u prvostupanjskom postupku, koji se temeljio na povredi načela dobre uprave i dužnosti brižnog postupanja te nepoštovanju razumnog roka.
Stoga Opći sud treba donijeti konačnu odluku o tužbi koju je FE najprije podnijela pred Službeničkim sudom tako da odluči o prigovorima iz drugog tužbenog razloga i o četvrtom tužbenom razlogu, koje Službenički sud nije ispitao.
S tim u svezi, kao prvo, iz analize prvog žalbenog razloga istaknutog u okviru ove žalbe proizlazi da, u ovom slučaju, uvjet sudjelovanja koji se odnosi na najkraće trajanje prethodnog profesionalnog iskustva treba shvatiti kao da se odnosi na razdoblje rada u punom radnom vremenu i da je prije zapošljavanja FE tijelo za imenovanje bilo obvezno provjeriti ispunjava li ona uvjete koji se s tim u svezi zahtijevaju.
Nadalje, činjenica da način izračuna prethodnog profesionalnog iskustva nije bio predviđen u Obavijesti o natječaju ne može se tumačiti kao da povjerenstvo za odabir zbog toga ne mora izvršiti nikakav izračun trajanja navedenog iskustva u odnosu na puno radno vrijeme.
U tim okolnostima, uvidom u spis FE prije njezina zapošljavanja tijelo za imenovanje moglo je primijetiti da je djelatnost pravnika lingvista vanjskog suradnika na koju se ona pozivala činila gotovo polovicu njezina profesionalnog iskustva (15 mjeseci od ukupno 31 mjeseca) i gotovo dvije trećine zahtijevanog najkraćeg razdoblja od 24 mjeseca, da je tijekom tog razdoblja FE prevela ukupno 721 stranicu i da je usporedo s tom djelatnošću pohađala studij (vidjeti točke 11., 19., 78. i 79. pobijane presude). U takvim okolnostima, treba smatrati da je tijelo za imenovanje moglo valjano provjeriti trajanja prethodnog profesionalnog iskustva FE.
Kao drugo, glede drugog žalbenog razloga koji je FE podredno istaknula u prvostupanjskom postupku i, na prvom mjestu, u odnosu na navodnu očitu pogrešku u ocjeni tijela za imenovanje, treba napomenuti da se način izračuna koji se sastoji od kvalificiranja obavljenog rada na temelju broja prevedenih stranica koristi u pravilu u području prevođenja, i u institucijama i u privatnoj sferi, vjerojatno zato što se smatra najobjektivnijim. Koristi ga, među ostalim, i Sud Europske unije, uključujući i glede pravnika lingvista, kao i za plaćanje usluga prevoditelja vanjskih suradnika. Nadalje, treba istaknuti da se u narudžbenicama Suda Europske unije koje je podnijela FE navodi kao zadaća „prijevod dokumenta”, za to predviđeni rok, broj stranica odnosnog dokumenta, cijena po stranici i ukupni iznos koji treba platiti. Osim toga, Službenički sud ni na koji način nije utvrdio da je FE, kako bi dokazala svoje iskustvo „pravnice lingvistice vanjske suradnice”, podnijela dokaze koji potvrđuju da je u tom svojstvu obavljala za Sud Europske unije i druge zadaće osim prijevoda pravnih dokumenata.
Štoviše, to da je tijelo za imenovanje koristilo kriterij broja stranica prevedenih po danu u skladu s omjerom koji koriste Komisijine prevoditeljske službe, odnosno pet stranica po radnom danu, ne može se samo po sebi smatrati očigledno pogrešnim.
S tim u svezi, valja primijetiti da odluka povjerenstva za odabir i odluka tijela za imenovanje nemaju u ovom slučaju isti doseg. Dok prva od tih odluka dovedi do pozivanja ili nepozivanja kandidata na sudjelovanje u natječaju, odluka tijela za imenovanje ograničava se na eventualno zapošljavanje uspješnog kandidata od strane određene institucije. Valja podsjetiti da – suprotno onomu što se čini da proizlazi, među ostalim, iz točaka 62. do 72. pobijane presude, u kojima je Službenički sud ispitao „ovlasti tijela za imenovanje da isključi [FE] s popisa uspješnih kandidata” – prema ustaljenoj sudskoj praksi koja se temelji na načelu neovisnosti povjerenstava za odabir, tijelo za imenovanje nema ovlasti poništenja ili izmjene odluke povjerenstva za odabir (presude od 20. veljače 1992., Parlament/Hanning,
C‑345/90 P
,
EU:C:1992:79
, t.
22.
i od 15. rujna 2005., Luxem/Komisija,
T‑306/04
,
EU:T:2005:326
, t.
22.
i
24.
). Međutim, budući da se FE želi zaposliti u Komisiji, a u nedostatku opće primjenjivog međuinstitucionalnog načina ili naznaka o uvjerljivom izračunu povjerenstva za odabir, Komisijino tijelo za imenovanje primijenilo je način izračuna koji se u pravilu koristi interno u području prevođenja.
Nadalje, glede navoda Službeničkog suda da je u ovom slučaju bila riječ konkretno o prijevodu pravnih dokumenata ili provjeri jezične i pravne usklađenosti zakonodavnih tekstova (točka 90. presude), valja primijetiti da FE nije podnijela nikakav dokaz da je, na temelju izračuna koji se primjenjuje na drugi omjer stranica prevedenih po danu, a koji koristi posebice Sud Europske unije, mogla ispuniti uvjet prethodnog profesionalnog iskustva od najmanje dvije godine.
Valja zaključiti da način izračuna koji je koristilo tijelo za imenovanje nije bio nerazuman i da FE nije pokazala da je drugim načinom izračuna tijelo za imenovanje moglo doći do druge odluke. Stoga se primjena tog načina izračuna ne može smatrati očigledno pogrešnom.
Naposljetku, argument da je tijelo za imenovanje počinilo očitu pogrešku u ocjeni kada je utvrdilo da je vježbenički staž FE u odvjetničkom uredu W. u Bruxellesu trajao samo dva, a ne tri mjeseca, treba odbiti kao bespredmetan. Naime, čak i da je tijelo za imenovanje stvarno počinilo takvu pogrešku, to utvrđenje ne bi moglo izmijeniti njegovu odluku da FE nije ispunila uvjet sudjelovanja na predmetnom natječaju.
Kao drugo, valja odbiti i prigovor koji je FE istaknula u prvostupanjskom postupku, koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja. Naime, FE nije dokazala da je situacija u kojoj se nalazi drugačija od one prevoditelja koji rade za druge institucije ili prevode na jezike koji nisu poljski.
Kao treće, FE je u prvostupanjskom postupku tvrdila i da je, primjenom načela prema kojem je njezino profesionalno iskustvo trebalo odgovarati zaposlenju na puno radno vrijeme, tijelo za imenovanje povrijedilo Obavijest o natječaju. Osim toga, u toj obavijesti nije bio predviđen ni jedan uvjet glede učinkovitosti ili rezultata kandidata, kao ni glede pravila poput onih koje je primijenilo tijelo za imenovanje. Zbog razloga navedenih, među ostalim, u točkama 29. i 86. ove presude, te argumente treba odbiti.
Kao treće, glede četvrtog tužbenog razloga istaknutog u prvostupanjskom postupku, koji se temelji na nezakonitosti uvjeta sudjelovanja na natječaju koji se odnosi na profesionalno iskustvo, FE prigovorom nezakonitosti ističe da je taj uvjet sudjelovanja, naveden u Obavijesti o natječaju, protivan načelu jednakog postupanja jer druge obavijesti o natječaju za zapošljavanje pravnika lingvista ne predviđaju nikakav uvjet te vrste.
Komisija predlaže da se četvrti tužbeni razlog odbaci kao nedopušten ili, podredno, odbije kao neosnovan.
U točki 112. pobijane presude Službenički je sud utvrdio da, s obzirom na to da je prvi tužbeni razlog, koji se temelji na nenadležnosti tijela za imenovanje, prihvaćen, nije više potrebno ispitati četvrti tužbeni razlog. Osim toga, istaknuo je da, „budući da je, u odnosu na uvjete iz Obavijesti o natječaju glede podjele ovlasti između tijela za imenovanje i povjerenstva za odabir, utvrđeno da je tijelo za imenovanje bilo vezano odlukom povjerenstva za odabir o pozivanju [FE] da sudjeluje na natječaju na temelju uvjeta koji se odnosi na profesionalno iskustvo jer ta odluka nije sadržavala očitu pogrešku, moguća nezakonitost tog uvjeta sudjelovanja ne bi imala za posljedicu dodatnu osobnu štetu nadoknadivu [FE]”.
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, u okviru postupka zapošljavanja, koji je složen upravni postupak koji se sastoji od niza odluka, kandidat na natječaju može u tužbi protiv kasnijeg akta istaknuti nepravilnost prethodnih akata koji su usko povezani s njim (vidjeti presudu od 11. kolovoza 1995., Komisija/Noonan,
C‑448/93 P
,
EU:C:1995:264
, t.
17.
i navedenu sudsku praksu) i pozvati se, među ostalim, na nezakonitost obavijesti o natječaju na temelju koje je donesen odnosni akt (vidjeti, u tom smislu, presude od 16. rujna 1993., Noonan/Komisija,
T‑60/92
,
EU:T:1993:74
, t.
23.
, i od 5. prosinca 2012., BA/Komisija,
F‑29/11
,
EU:F:2012:172
, t.
39.
).
Glede načela jednakog postupanja, primjenjivog na pravo javne službe Unije, ono se povrjeđuje ako se prema dvjema kategorijama osoba, čija činjenična i pravna situacija nije bitno različita, postupa različito i ako ta razlika u postupanju nije objektivno opravdana. Pri donošenju pravila koja se posebno primjenjuju u području Unijine javne službe zakonodavac je dužan poštovati opće načelo jednakog postupanja (vidjeti presudu od 13. listopada 2015., Komisija/Verile i Gjergji,
T‑104/14 P
,
EU:T:2015:776
, t.
176.
i navedenu sudsku praksu).
S tim u svezi, valja podsjetiti da tijelo za imenovanje raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću za utvrđivanje uvjeta sudjelovanja na natječaju s obzirom na interese službe (vidjeti, u tom smislu, presudu od 15. studenoga 2001., Van Huffel/Komisija,
T‑142/00
,
EU:T:2001:268
, t.
52.
i navedenu sudsku praksu). Sukladno tomu, o povredi načela jednakog postupanja Obaviješću o natječaju ne može se zaključiti iz same činjenice da određeni drugi natječaji za zapošljavanje pravnika lingvista, koji su, osim toga, organizirani nakon natječaja o kojem je riječ u ovom predmetu, nisu predvidjeli isti uvjet najkraćeg profesionalnog iskustva kao natječaj o kojem je riječ u ovom predmetu.
Nadalje, FE nije dokazala da su, posebice s aspekta interesa službe, kandidati u predmetnom natječaju bili u istoj pravnoj i činjeničnoj situaciji kao kandidati na drugim spomenutim natječajima za zapošljavanje pravnika lingvista.
Iz toga proizlazi da predmetna obavijest o natječaju nije protivna načelu jednakog postupanja.
Kao četvrto, glede zahtjeva za naknadu štete, valja podsjetiti da, ako je šteta na koju se tužitelj poziva nastala zbog donošenja odluke koja je predmet zahtjeva za poništenje, odbijanje zahtjeva za poništenje u načelu uključuje odbijanje zahtjeva za naknadu štete s obzirom na to da je potonji usko povezan s prethodnim (vidjeti presudu od 11. prosinca 2013., Andres i dr./ESB,
F‑15/10
,
EU:F:2013:194
, t.
420.
i navedenu sudsku praksu).
U ovom predmetu, valja istaknuti da je šteta na koju se poziva FE nastala zbog navodne nezakonitosti sporne odluke tijela za imenovanje i da je zahtjev za poništenje odbijen. Slijedom toga, valja odbiti zahtjev FE za naknadu štete.
Iz prethodno navedenog proizlazi da prvostupanjsku tužbu treba u cijelosti odbiti.
Troškovi
U skladu s člankom 211. stavkom 2. Poslovnika Općeg suda, kad je žalba osnovana i Opći sud sam konačno odluči o sporu, on odlučuje i o troškovima. Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika, koji se primjenjuje na žalbeni postupak na temelju članka 211. stavka 1. istoga poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Osim toga, iz članka 211. stavka 3. Poslovnika proizlazi da, kad je žalbu podnijela institucija, nastale troškove snosi ona sama, ne dovodeći u pitanje odredbe članka 135. stavka 2. tog poslovnika.
U ovom slučaju, Komisiji i FE valja naložiti snošenje vlastitih troškova u okviru žalbenog postupka. Glede prvostupanjskog postupka, s obzirom na to da FE nije uspjela u postupku i da je Komisija postavila zahtjev da joj se naloži snošenje troškova, valja naložiti FE snošenje troškova.

Slijedom navedenoga,
OPĆI SUD (žalbeno vijeće),
proglašava i presuđuje:

1.
Ukidaju se točke 1., 2. i 4. izreke presude Službeničkog suda Europske unije (prvo vijeće) od 6. listopada 2015., FE/Komisija (F‑119/14).

2.
Odbija se tužba kojom je FE pokrenula postupak pred Službeničkim sudom u predmetu F‑119/14.

3.
Svaka će stranka snositi svoje troškove vezane za žalbeni postupak.

4.
Nalaže se FE snošenje troškova postupka pred Službeničkim sudom, uključujući troškove Europske komisije.

Jaeger
Prek
Frimodt Nielsen
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 15. rujna 2017.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski