CELEX: 62021CJ0404
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Eiropas Centrālās bankas (ECB) personāls
Atbilstoši valsts pensiju sistēmai iegūto pensijas tiesību nodošana ECB pensiju sistēmai
LES 4. panta 3. punkts
Lojālas sadarbības princips
ECB nodarbināšanas kārtība
Civildienesta noteikumu IIIa pielikuma 8. pants
Valsts tiesību normas vai vienošanās starp attiecīgo dalībvalsti un ECB neesamība

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LES 4. panta 3. punktu, LESD 45. un 48. pantu, Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) VIII pielikuma 11. pantu, kā arī Eiropas Centrālās bankas (ECB) 1998. gada 9. jūnija Lēmuma par Eiropas Centrālās bankas personāla nodarbināšanas kārtības pieņemšanu, kurā grozījumi izdarīti 1999. gada 31. martā (
OV 1999, L 125, 32. lpp.
), IIIa pielikuma 8. pantu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar strīdu starp WP un
Istituto nazionale della previdenza sociale
(Valsts sociālā nodrošinājuma aģentūra, Itālija; turpmāk tekstā – “
INPS
”), kā arī
Repubblica italiana
(Itālijas Republika) par prasītāja pensijas tiesībām atbilstošā aktuārā ekvivalenta, kas uzkrāts prasītāja labā
INPS Fondo Pensioni Lavoratori Dipendenti
(darba ņēmēju pensiju fonds), nodošanu Eiropas Centrālās bankas (ECB) pensiju sistēmai.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Protokols par ECBS un ECB
Protokola (Nr. 4) par Eiropas Centrālo banku sistēmas statūtiem un Eiropas Centrālās bankas statūtiem (
OV 2016, C 202, 230. lpp.
; turpmāk tekstā – “Protokols par ECBS un ECB”) 36. panta 1. punktā ir noteikts:
“[ECB] Padome pēc Valdes priekšlikuma izstrādā ECB personāla nodarbināšanas kārtību.”
Protokols par privilēģijām un imunitāti
Protokola (Nr. 7) par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā (
OV 2016, C 202, 266. lpp.
; turpmāk tekstā – “Protokols par privilēģijām un imunitāti”) 14. pantā ir noteikts:
“Eiropas Parlaments un Padome, pieņemot regulas saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, pēc apspriešanās ar attiecīgajām iestādēm nosaka [Eiropas] Savienības ierēdņu un pārējo darbinieku sociālā nodrošinājuma sistēmu.”
Saskaņā ar Protokola par privilēģijām un imunitāti 22. panta pirmo daļu šis protokols attiecas arī uz ECB, tās struktūru locekļiem un personālu, neskarot noteikumus, kas ietverti Protokolā par ECBS un ECB.
Civildienesta noteikumi
Saskaņā ar Civildienesta noteikumu 1. pantu tie attiecas uz Savienības ierēdņiem.
Civildienesta noteikumu 1.a panta 1. punktā ir noteikts:
“Šajos Civildienesta noteikumos “Savienības ierēdnis” ir jebkura persona, kura, kā noteikts šajos Civildienesta noteikumos, ar tiesību aktu, kuru izdevusi šīs iestādes iecēlējinstitūcija, ir iecelta kādas Savienības iestādes štata pastāvīgā amatā.”
Civildienesta noteikumu VIII pielikuma “Pensiju programma” 11. panta 2. punktā ir noteikts:
“Ierēdnis, kurš uzsāk dienestu Savienībā pēc:
–
darba valsts pārvaldē, valsts vai starptautiskā organizācijā
vai
–
darbības nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā,
ir tiesīgs pēc štata ierēdņa statusa iegūšanas, bet pirms tiesību iegūšanas saņemt izdienas pensiju Civildienesta noteikumu 77. panta nozīmē, iemaksāt Savienībai izdienas pensijas tiesību, kas iegūtas, pamatojoties uz šādu darbu vai statusu, kapitāla vērtību, kas atjaunināta līdz faktiskajam pārskaitījuma [nodošanas] datumam.
Tādā gadījumā katras iestādes iecēlējinstitūcija, kurā ierēdnis strādā, ņemot vērā ierēdņa pamatalgu, vecumu un maiņas kursu pieteikuma par pārskaitījumu iesniegšanas datumā, ar vispārīgo izpildes noteikumu palīdzību nosaka dienesta gadu skaitu, kas dod tiesības uz pensiju un kurus viņam ieskaita Savienības pensiju programmā par iepriekšējo dienesta laiku, pamatojoties uz pārskaitīto kapitālu, atņemot summu, kas atbilst kapitāla vērtības pieaugumam laikā no pieteikuma par pārskaitījumu iesniegšanas datuma līdz faktiskajam pārskaitījuma datumam.
Ierēdņi var izmantot šo iespēju tikai vienreiz attiecībā uz katru dalībvalsti un attiecīgo pensiju fondu.”
PDNK
Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (turpmāk tekstā – “PDNK”) 1. pantā ir noteikts:
“Šī nodarbināšanas kārtība attiecas uz darbiniekiem, kurus Savienība pieņēmusi darbā saskaņā ar līgumu. Šādi darbinieki ir:
–
pagaidu darbinieki,
–
līgumdarbinieki,
–
[..].”
Saskaņā ar PDNK 39. panta 2. punktu un 109. panta 2. punktu Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktu piemēro attiecīgi pagaidu darbiniekiem un līgumdarbiniekiem.
ECB nodarbināšanas kārtība
Pamatojoties it īpaši uz Protokola par ECBS un ECB 36. panta 1. punktu, ECB Padome ar 1998. gada 9. jūnija lēmumu, kas grozīts 1999. gada 31. martā, pieņēma Eiropas Centrālās bankas personāla nodarbināšanas kārtību (
OV 1999, L 125, 32. lpp.
). Šīs nodarbinātības kārtības, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “ECB Nodarbināšanas kārtība”), 9. panta c) punktā ir noteikts:
“Nekādas īpašas valsts tiesību normas nereglamentē šo Nodarbināšanas kārtību. ECB piemēro: i) vispārējos principus, kas ir kopīgi visu dalībvalstu tiesībām, ii) Savienības tiesību vispārējos principus un iii) noteikumus, kas iekļauti Savienības regulās un direktīvās attiecībā uz dalībvalstu sociālo politiku, kuru adresātes ir dalībvalstis. Ikreiz, kad tas būs vajadzīgs, ECB īstenos šos tiesību aktus. Tiks pienācīgi ņemti vērā Savienības ieteikumi sociālās politikas jomā. Interpretējot šajā Nodarbinātības kārtībā paredzētās tiesības un pienākumus, tiks ņemti vērā citu Savienības iestāžu darbiniekiem piemērojamie principi, kas nostiprināti regulās, noteikumos un judikatūrā.”
ECB Nodarbināšanas kārtības IIIa pielikuma 8. panta a) punktā ir noteikts:
“ECB slēdz vienošanās un vienojas par atbilstošiem pasākumiem ar citām pensiju shēmām, organizācijām un valdībām, ko nosaka ECB, lai pieņemtu naudas līdzekļu nodošanu [ECB pensiju sistēmā] par darbiniekiem, kuri ir pabeiguši pārbaudes laiku ECB.”
Itālijas tiesības
1979. gada 7. februāra
legge n. 29 – Ricongiunzione dei periodi assicurativi dei lavoratori ai fini previdenziali
(Likums Nr. 29 par darba ņēmēju apdrošināšanas laikposmu atzīšanu sociālā nodrošinājuma nolūkos; 1979. gada 9. februāra
GURI
Nr. 40, 1317. lpp.) 1. pantā ir noteikts:
“Publiska vai privāta darba devēja darba ņēmējam, kurš ir vai ir bijis reģistrēts
INPS
pārvaldītās darba ņēmēju obligātās sociālā nodrošinājuma formās, kas aizstāj obligāto vispārējo invaliditātes, vecuma un apgādnieka zaudējuma apdrošināšanas sistēmu vai kas ir bijušas par pamatu šādas iesaistes izslēgšanai vai atbrīvošanai no tās, tiek atzīta iespēja – nolūkā saņemt tiesības uz vienu vienīgu pensiju – lūgt apvienot visus iepriekš minētajās sociālā nodrošinājuma formās veiktos iemaksu periodus, reģistrējoties vispārējā obligātā apdrošināšanas sistēmā un izveidojot tajā atbilstošos apdrošināšanas statusus. Šajā nolūkā izcelsmes sistēmu pārvaldītājs vai pārvaldītāji nodod vispārējās obligātās apdrošināšanas sistēmas pārvaldītājam viņu rīcībā esošo iemaksu summu [..].”
2015. gada 29. jūlija
legge n. 115 – Disposizioni per l’adempimento degli obblighi derivanti dall’ appartenenza dell’Italia all’Unione europea – Legge europea 2014
(Likums Nr. 115 – Noteikumi par to Itālijas pienākumu izpildi, kuri izriet no dalības Eiropas Savienībā – 2014. gada Eiropas likums; 2015. gada 3. augusta
GURI
Nr. 178, 1. lpp.) 18. pantā ir noteikts:
“1.   No 2016. gada 1. janvāra Eiropas Savienības pilsoņiem [..], kuri ir vai ir bijuši iesaistīti vispārējā obligātās invaliditātes, vecuma un apgādnieka zaudējuma apdrošināšanas sistēmā [..], ir iespēja summēt apdrošināšanas periodus, kas iegūti saskaņā ar šīm apdrošināšanas sistēmām, ar apdrošināšanas periodiem, kas iegūti starptautiskajās organizācijās.
2.   Šā panta 1. punktā minēto kumulāciju var pieprasīt, ja tā ir nepieciešama, lai iegūtu tiesības uz vecuma, invaliditātes vai apgādnieka zaudējuma pensiju, ar nosacījumu, ka saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem iegūto apdrošināšanas periodu kopējais ilgums ir vismaz 52 nedēļas un ka kumulatīvie laikposmi nepārklājas.
3.   Apdrošināšanas periodus var uzkrāt, pamatojoties uz attiecīgās personas pieprasījumu, kas jāiesniedz tai Itālijas sociālā nodrošinājuma iestādei, kurā tā ir pabeigusi apdrošināšanas periodus. Ja bijušais starptautiskās organizācijas darbinieks iegūst tiesības uz Itālijas tiesību aktos paredzētajiem pabalstiem, bez vajadzības summēt apdrošināšanas periodus, kas iegūti starptautiskajā organizācijā, Itālijas sociālā nodrošinājuma iestāde aprēķina pensiju, pamatojoties tikai uz apdrošināšanas periodiem, kas pabeigti saskaņā ar Itālijas pensiju shēmu. Ja bijušais starptautiskās organizācijas darbinieks iegūst tiesības uz pabalstiem saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem, tikai pieskaitot apdrošināšanas periodus, kas iegūti starptautiskajā organizācijā, Itālijas sociālā nodrošinājuma iestāde ņem vērā apdrošināšanas periodus, kas iegūti saskaņā ar starptautiskās organizācijas pensiju shēmu, izņemot tos, kas ir atmaksāti tā, it kā tie būtu iegūti saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem, un aprēķina pabalsta summu, pamatojoties tikai uz apdrošināšanas periodiem, kas iegūti saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem.
4.   Saskaņā ar šo pantu piešķirtos pensijas pabalstus uzskata par pensijām attiecībā uz visām sekām, kas izriet no Itālijas tiesību aktu piemērošanas.
5.   Darba periodus starptautiskajā organizācijā, ciktāl tie nerada tiesības uz pensijas pabalstu, ko maksā šīs starptautiskās organizācijas pensiju fonds, var izpirkt saskaņā ar Itālijas pensiju shēmu saskaņā ar tiesību aktiem, kas reglamentē ārvalstīs nostrādāto darba periodu izpirkšanu. Izpirkšanas tiesības izmanto jo īpaši starptautiskās organizācijas darbinieka pārdzīvojušie saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti tās Itālijas sociālā nodrošinājuma iestādes noteikumos, kurai pieprasīta izpirkšana.
[..]”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
WP kopš 2012. gada 1. marta ir ECB personāla loceklis. Laikā no 1982. gada 1. augusta līdz 2012. gada 24. februārim par viņu kā darba ņēmēju pie privāta darba devēja Itālijā tika veiktas obligātās iemaksas
INPS
darba ņēmēju pensiju fondā.
2016. gada 12. decembrī WP lūdza
INPS
, lai ECB pensiju shēmai tiktu nodots pensijas tiesībām, kuras viņam radušās minētajā pensiju fondā, atbilstošais aktuārais ekvivalents vai – pakārtoti – aktualizētais kapitāls, kas izriet no pensiju fondā veiktajām ar pensiju saistītajām iemaksām, kas abi ir aprēķināti, piemērojot šo fondu pensijas regulējošos noteikumus.
INPS
noraidīja WP pieteikumu, apgalvojot, ka nevar veikt lūgto nodošanu, jo nav veikts īpašs leģislatīvs pasākums vai noslēgts divpusējs nolīgums starp ECB un Itālijas Republiku. 2017. gada 28. novembrī WP iesniedza administratīvu sūdzību par sava pieteikuma noraidīšanu, kas ar 2018. gada 11. aprīļa lēmumu tika atzīta par nepieņemamu.
Ar prasības pieteikumu, kas iesniegts
Tribunale ordinario di Asti
(Asti tiesa, Itālija) – iesniedzējtiesā –, WP galvenokārt lūdza konstatēt, ka
INPS
un/vai Itālijas Republikai bija pienākums veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai nodotu ECB pensiju sistēmai aktuāro ekvivalentu, kas aprēķināts saskaņā ar noteikumiem, kuri regulē
INPS
darba ņēmēju pensiju fonda pensijas, kas atbilst tiesībām uz pensiju, kuras ir viņš ir ieguvis minētās prasības celšanas dienā, kā arī to, ka
INPS
un/vai Itālijas Republikai tiek piespriests veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai nodotu minēto summu. Pakārtoti WP lūdza konstatēt un atzīt, ka
INPS
un/vai Itālijas Republikai ir pienākums nodot ECB pensiju sistēmai aktuāro ekvivalentu, kas atbilst pensijas tiesībām, kuras tam ir noteiktas
INPS
darbinieku pensiju fondā, kā atlīdzību par nodarīto kaitējumu, un līdz ar to
INPS
un/vai Itālijas Republikai piespriest nodot ECB pensiju sistēmai summu, kas atbilst šim ekvivalentam, kā atlīdzību par nodarīto kaitējumu.
Iesniedzējtiesa norāda, ka ir jānosaka, vai Savienības tiesību normas, it īpaši LES 4. panta 3. punkts, LESD 45. un 48. pants, Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. pants un ECB Nodarbināšanas kārtības IIIa pielikuma 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ECB darbinieks var lūgt tās pensiju sistēmai nodot tiesības uz pensiju, kuras viņš ir ieguvis dalībvalsts sociālā nodrošinājuma sistēmā, neatkarīgi no tā, vai ir pieņemtas valsts transponējošas tiesību normas un vai starp ECB un dalībvalsti vai valsts sociālā nodrošinājuma iestādi ir noslēgts konkrēts nolīgums, ar ko definēta šīs nodošanas īstenošanas kārtība.
Šajā ziņā tā uzskata, ka no 2013. gada 4. jūlija sprieduma Gardella (
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
,
28.
–
30.
punkts) varētu
a contrario
secināt, ka saskaņā ar Savienības tiesībām ECB darbinieka gadījumā pastāv tiesības nodot ECB pensiju sistēmai viņa kā darba ņēmēja, kurš ir strādājis kādā no dalībvalstīm, tiesības uz pensiju, jo – atšķirībā no šajā spriedumā aplūkotās Eiropas Patentu iestādes (EPI) – ECB ir Savienības iestāde. Turklāt ECB Nodarbināšanas kārtības IIIa pielikuma 8. pantā neesot prasīts, lai valsts sociālā nodrošinājuma iestāde piešķirtu atļauju veikt šādu nodošanu.
Tomēr iesniedzējtiesa arī uzskata, ka no 2013. gada 5. decembra sprieduma Časta (
C‑166/12
,
EU:C:2013:792
,
30.
–
32.
punkts) varētu tikt secināts, ka attiecīgajai dalībvalstij ir jāpieņem īpašs noteikums, ar kuru nosaka kapitāla summu, kas atbilst valsts pensiju sistēmā iegūtajām pensijas tiesībām un kas ir nododama Savienības pensiju sistēmai, un ka tad, ja šāda noteikuma nav, nevar izmantot citus valsts tiesību aktos vai attiecīgās valsts iestādes un citu Savienības organizāciju noslēgtajos nolīgumos paredzētos aprēķina kritērijus.
Šādos apstākļos
Tribunale ordinario di Asti
(Asti tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai LESD 45. un 48. pants, LES 4. pants, [Civildienesta noteikumu] VIII pielikuma 11. pants un [ECB Nodarbināšanas kārtības] IIIa pielikuma 8. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums vai valsts administratīvā prakse, kas neļauj vienas dalībvalsts darba ņēmējam, kurš ir uzkrājis iemaksas valsts sociālā nodrošinājuma iestādē un pašlaik strādā kādā Savienības iestādē, tādā kā ECB, nodot minētās iestādes pensiju shēmai pensiju iemaksas, kas uzkrātas savas valsts sociālā nodrošinājuma sistēmā?
2)
Vai – atkarībā no atbildes uz pirmo jautājumu – tiesības uz iemaksu nodošanu ir jādara iespējamas pat tad, ja nav iekšēja leģislatīva īstenošanas akta vai īpaša nolīguma starp darba ņēmēja piederības dalībvalsti vai viņa sociālā nodrošinājuma iestādi, no vienas puses, un Savienības iestādi, no otras puses?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai LES 4. panta 3. punkts, LESD 45. un 48. pants, Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts un ECB Nodarbināšanas kārtības IIIa pielikuma 8. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums vai administratīvā prakse, kas neļauj ECB darbiniekam tās pensiju sistēmai nodot atbilstošu pensijas tiesību summu, kas iegūta šīs dalībvalsts pensiju sistēmā.
Attiecībā uz LESD 45. un 48. pantu, protams, no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka tāds Savienības valstspiederīgais neatkarīgi no savas dzīvesvietas un pilsonības, kurš izmanto darba ņēmēju brīvas pārvietošanās tiesības un kurš ir veicis profesionālu darbību dalībvalstī, kas nav viņa izcelsmes dalībvalsts, ietilpst LESD 45. panta piemērošanas jomā arī tad, ja viņu nodarbina tāda Savienības iestāde kā ECB (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 4. jūlijs, Gardella,
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
,
25.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr Tiesa ir nospriedusi, ka no LESD 45. panta, lasot to kopā ar LESD 48. pantu, nevar secināt nedz dalībvalsts pienākumu starptautiskas organizācijas personāla loceklim paredzēt iespēju nodot kapitālu, kas atspoguļo viņa iepriekš iegūtās tiesības uz pensiju šīs starptautiskās organizācijas pensiju sistēmā, nedz arī šīs starptautiskās organizācijas pienākumu noslēgt attiecīgu starptautisku vienošanos (spriedums, 2013. gada 4. jūlijs, Gardella,
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
,
35.
punkts).
Proti, LESD 48. panta pirmajā daļā ir paredzēts, ka Parlaments un Padome sociālā nodrošinājuma jomā paredz “pasākumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu darba ņēmēju pārvietošanās brīvību, šajā nolūkā tie izveido sistēmu, kas nodrošina to, ka [..] migrējošiem darba ņēmējiem [..] summē visus laikposmus, ko saskaņā ar dažu valstu tiesību aktiem ņem vērā, lai piešķirtu un saglabātu tiesības saņemt pabalstu un aprēķinātu tā lielumu”.
Šāda laikposmu summēšanas sistēma tika ieviesta ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 1408/71 (1971. gada 14. jūnijs) par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem[, pašnodarbinātām personām] un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97 (
OV 1997, L 28, 1. lpp.
) un pēc tam – ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (
OV 2004, L 166, 1. lpp.
).
No tā izriet, ka nedz LESD, nedz Regulā Nr. 1408/71, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Regulu Nr. 118/97, nedz arī Regulā Nr. 883/2004 nav bijuši paredzēti un nav pašreiz paredzēti noteikumi par tāda kapitāla nodošanu, kurš atspoguļo jau iegūtās pensijas tiesības, bet tās ir balstītas uz laikposmu summēšanas principu, kā tas izriet no LESD 48. panta, ko ar šīm regulām īsteno (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 4. jūlijs, Gardella,
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
,
33.
punkts).
Tāpēc persona, kas ir tādā situācijā kā prasītājs pamatlietā, nevar atsaukties uz LESD 45. un 48. pantu un minētajām regulām, lai tai tiktu atļauts lūgt nodot ECB pensiju sistēmai
INPS
iegūtās tiesības.
Ar iesniedzējtiesas minēto faktu, ka atšķirībā no EPI, par kuru bija runa lietā, kurā tika pasludināts 2013. gada 4. jūlija spriedums Gardella (
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
), ECB, proti, Savienības iestāde, nevar attaisnot citādu interpretāciju.
Proti, lai gan Tiesa 2013. gada 4. jūlija sprieduma Gardella (
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
) 29. punktā ir skaidri atgādinājusi, ka EPI nav Savienības iestāde vai struktūra, šis atgādinājums ir vērsts vienīgi uz to, lai izskaidrotu iemeslu, kura dēļ saskaņā ar Civildienesta noteikumiem piešķirtā iespēja nodot Savienības pensiju sistēmai kapitālu, kas atspoguļo tiesības uz pensiju, kuras iegūtas saistībā ar agrākām darbībām, nevar tikt attiecināta uz EPI ierēdņiem un uz attiecībām starp šo pēdējo minēto un dalībvalsti.
Taču tāpat kā EPI darbiniekiem, Civildienesta noteikumi, un it īpaši to VIII pielikuma 11. pants, nav piemērojami ECB darbiniekiem.
Proti, ECB darbinieki netika iecelti par Savienības ierēdņiem apstākļos, kas paredzēti Civildienesta noteikumu 1.a panta 1. punktā, un līdz ar to, kā izriet no šīs tiesību normas un Civildienesta noteikumu 1. panta kopīgas interpretācijas, tā viņiem nav piemērojama.
Turklāt ECB darbinieki netiek pieņemti darbā saskaņā ar līgumiem, kas būtu noslēgti ar Savienību, līdz ar to saskaņā ar PDNK 1. pantu tā viņiem nav piemērojama. Tos pieņem darbā ECB, kurai, kā tas ir paredzēts LESD 282. panta 3. punkta pirmajā teikumā, ir pašai sava juridiskā personība, kas ir nošķirta no Savienības juridiskās personas statusa.
Lēmumu par ECB darbiniekiem piemērojamo režīmu pieņem ECB Padome saskaņā ar Protokola par ECBS un ECB 36. pantu, un tā pašlaik ir noteikta ECB darbinieku Nodarbināšanas kārtībā.
Protams, šīs Nodarbināšanas kārtības IIIa pielikuma 8. panta a) punktā ir paredzēts, ka ECB slēdz atbilstošus nolīgumus un veic atbilstošus pasākumus, tostarp ar citām pensiju sistēmām vai valdībām, lai nodotu naudas summas ECB pensiju sistēmai attiecībā uz tās darbiniekiem, kuri ir pabeiguši pārbaudes laiku ECB.
Tomēr ar šo tiesību normu dalībvalstīm nevar tikt uzlikts pienākums noslēgt šādus nolīgumus un piekrist to tiesību uz pensiju nodošanai ECB pensiju sistēmai, ko ECB darbinieks ir ieguvis savas valsts pensiju sistēmā.
Atšķirībā no Civildienesta noteikumiem, kas kā regula ir saistoši kopumā un ir tieši piemērojami visās dalībvalstīs un ar ko arī uzliek dalībvalstīm pienākumu, ciktāl to iesaistīšanās ir nepieciešama to īstenošanai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1981. gada 20. oktobris, Komisija/Beļģija,
137/80
,
EU:C:1981:237
,
8.
un
9.
punkts), ECB Nodarbināšanas kārtība netika pieņemta ar leģislatīvu aktu un līdz ar to pati par sevi nevar radīt pienākumus dalībvalstīm.
Proti, ECB var pieņemt leģislatīvus aktus, tikai ciktāl tas ir nepieciešams LESD 132. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā minēto uzdevumu izpildei, kuriem nav nekāda sakara ar tās personāla pensiju sistēmu.
Tas, ka Protokols par privilēģijām un imunitāti ir piemērojams arī ECB, kā tas ir paredzēts tā 22. panta pirmajā daļā, nevar pamatot citādu secinājumu. Lai gan šī protokola 14. pantā ir paredzēts, ka Parlaments un Padome, pieņemot regulas, nosaka Savienības ierēdņiem un pārējiem darbiniekiem piemērojamo sociālā nodrošinājuma sistēmu, tomēr saskaņā ar šo tiesību normu nav pieņemta neviena regula, lai paredzētu ECB pensiju sistēmai nodot tās darbinieku pensijas tiesības, kas iegūtas dalībvalstu pensiju sistēmās.
Tāpat nevar nonākt pie atšķirīga secinājuma attiecībā uz ECB Nodarbināšanas kārtības 9. panta c) punktu, kurā noteikts, ka, interpretējot šajos nosacījumos paredzētās tiesības un pienākumus, tiks ņemti vērā citu Savienības iestāžu darbiniekiem piemērojamie principi, noteikumi un judikatūra.
Kā norādīts šī sprieduma 37. punktā, minētie nosacījumi nerada dalībvalstīm nekādu pienākumu, kas varētu būt šādas interpretācijas priekšmets.
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka pašreizējā Savienības tiesību stadijā, ja starp ECB un attiecīgo dalībvalsti nav noslēgts nolīgums, šai dalībvalstij nav jāparedz ECB darbinieka iespēja lūgt tās pensiju sistēmai nodot viņa iepriekš uzkrātās pensijas tiesības no minētās dalībvalsts pensiju sistēmas. Tādējādi no tā izriet – ja starp ECB un attiecīgo dalībvalsti nav noslēgts šāds nolīgums, Savienības tiesībās to pašreizējā redakcijā nav paredzētas subjektīvas tiesības ECB darbiniekam lūgt tās pensiju sistēmai nodot pensijas tiesības, kuras viņš ir ieguvis minētās dalībvalsts pensiju sistēmā.
Tomēr jānorāda, kā ģenerāladvokāts atgādinājis secinājumu 62. punktā, ka no Tiesai iesniegtajiem apsvērumiem izriet, ka ECB jau 2005. gadā ir lūgusi Itālijas iestādēm noslēgt nolīgumu par pensijas tiesību, kuras tās darbinieki ieguvuši Itālijas pensiju sistēmā, nodošanu ECB pensiju sistēmai. Šajā nolūkā ECB nosūtīja
INPS
šāda nolīguma projektu. Tomēr nekāds nolīgums netika noslēgts, jo Itālijas Republika nebija veikusi pasākumus, kas vajadzīgi tā noslēgšanai.
Šādos apstākļos, lai iesniedzējtiesai sniegtu lietderīgu atbildi, ir jāpārbauda iespējamie no Savienības tiesībām izrietošie pienākumi dalībvalstij, kurai ECB piedāvā noslēgt nolīgumu par pensijas tiesību nodošanu.
Šajā ziņā jāatgādina, ka LES 4. panta, uz kuru attiecas pirmais prejudiciālais jautājums, 3. punktā ir nostiprināts princips par lojālu sadarbību starp Savienību un tās dalībvalstīm, saskaņā ar kuru dalībvalstīm tostarp ir jāatvieglo Savienības uzdevuma izpilde un jāatturas no jebkādiem pasākumiem, kas varētu apdraudēt Savienības mērķu sasniegšanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 30. novembris, LR Ģenerālprokuratūra,
C‑3/20
,
EU:C:2021:969
,
95.
punkts).
Taču neiespējamība dalībvalsts pensiju sistēmā iegūtās tiesības nodot Savienības iestādes pensiju sistēmai varētu šai iestādei apgrūtināt pieņemt darbā darbiniekus ar noteiktu darba stāžu šajā dalībvalstī, ņemot vērā, ka līdz ar ieinteresētās personas pārcelšanu uz šīs iestādes dienestu, ja nav šādas tiesību nodošanas, tā varētu pilnībā vai daļēji zaudēt savas tiesības uz pensiju, kas tai būtu bijusi, ja tā nebūtu piekritusi sākt darbu šajā Savienības iestādē (šai nozīmē skat. spriedumus, 1981. gada 20. oktobris, Komisija/Beļģija,
137/80
,
EU:C:1981:237
,
19.
punkts, un 2021. gada 4. februāris, Ministre de la Transition écologique et solidaire un Ministre de l’ActionetdesComptes publics,
C‑903/19
,
EU:C:2021:95
,
34.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Turklāt, kā ģenerāladvokāts atgādinājis secinājumu 63. punktā, gandrīz visas Ekonomikas un monetārās savienības dalībvalstis dažkārt jau diezgan pasen ir noslēgušas nolīgumus ar ECB, lai tās pensiju sistēmai atļautu nodot ECB darbinieku to valstu sistēmās iegūtās pensijas tiesības.
Šādā situācijā, kā ģenerāladvokāts būtībā norādījis secinājumu 58. punktā, ECB darbinieki, kas ir ieguvuši tiesības uz pensiju tādas dalībvalsts sistēmā, kura vēl nav noslēgusi šādu nolīgumu ar ECB, bez acīmredzama pamatojuma būtu nelabvēlīgākā situācijā nekā viņu kolēģi, kas ir citas dalībvalsts pilsoņi, kura ir noslēgusi šādu nolīgumu ar ECB, un pret tiem tiktu radīta nevienlīdzīga attieksme, un tādējādi tas traucētu iestādes labai darbībai.
Šajā gadījumā jānorāda, ka attiecībā uz pensijas tiesību, kuras ECB darbinieki ir ieguvuši dalībvalsts sociālā nodrošinājuma iestādē, nodošanu ECB pensiju sistēmai ECB ir izrādījusi interesi noslēgt nolīgumus, tieši paredzot šādu nodošanu.
Ņemot vērā šī sprieduma 47.–50. punktā izklāstītos apsvērumus, jāsecina, ka LES 4. panta 3. punktā nostiprinātais lojālas sadarbības princips nozīmē, ka dalībvalstij ir pienākums kopā ar ECB virzīties uz to, lai noslēgtu šādu nolīgumu par pensijas tiesību, ko tās darbinieki ieguvuši šīs dalībvalsts pensiju sistēmā, nodošanu ECB pensiju sistēmai.
Protams, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 60. punktā, lojālas sadarbības principu nevar interpretēt tādējādi, ka tas nosaka dalībvalstij pienākumu pieņemt tieši tādu nolīguma projektu, kuru ECB, iespējams, iesniegusi. Tomēr dalībvalstij ir aktīvi un labticīgi jāpiedalās sarunās ar ECB, lai pēc sarunu sākšanas noslēgtu ar ECB nolīgumu nolūkā novērst iespējamos pastāvošos šķēršļus, tostarp attiecībā uz piemērotas metodes noteikšanu nododamām tiesībām līdzvērtīgās summas aprēķināšanai.
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka LESD 45. un 48. pants, Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts un ECB Nodarbināšanas kārtības IIIa pielikuma 8. panta a) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja starp ECB un attiecīgo dalībvalsti nav noslēgts nolīgums, tie neaizliedz tādu šīs dalībvalsts tiesisko regulējumu vai administratīvo praksi, kas neļauj ECB darbiniekam tās pensiju sistēmai nodot atbilstošo pensijas tiesību summu, kuru tas ieguvis minētās dalībvalsts pensiju sistēmā. Tomēr LES 4. panta 3. punktā saskaņā ar šajā tiesību normā nostiprināto lojālas sadarbības principu ir prasīts, lai dalībvalsts, kurai ECB piedāvā noslēgt nolīgumu saskaņā ar šī IIIa pielikuma 8. panta a) punktu par tās darbinieku iegūto pensijas tiesību nodošanu ECB pensiju sistēmai, aktīvi un labticīgi piedalītos sarunās nolūkā pēc sarunu sākšanas noslēgt šādu nolīgumu.
Par otro jautājumu
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās ļauj dalībvalsts tiesai, kurā ECB darbinieks ir vērsies, izdot rīkojumu nodot tās pensiju sistēmai pensijas tiesības, ko ieinteresētā persona ir ieguvusi savas dalībvalsts pensiju sistēmā, pat ja nepastāv valsts tiesību norma vai starp attiecīgo dalībvalsti un ECB noslēgts nolīgums, kurā šāda nodošana būtu paredzēta.
Šajā ziņā jānorāda, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktā paredzētajām tiesībām nodot pensijas tiesības ir Civildienesta noteikumos piešķirtais subjektīvo tiesību raksturs, uz kurām var atsaukties gan attiecībā uz dalībvalstīm, gan Savienības iestādēm (spriedums, 1990. gada 14. jūnijs, Weiser,
C‑37/89
,
EU:C:1990:254
,
12.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr no šī sprieduma 32. un 43. punkta izriet, pirmkārt, ka Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts nav piemērojams ECB darbiniekiem un, otrkārt, ka pensijas tiesību, kuras tās darbinieks ir ieguvis dalībvalsts pensiju sistēmā, nodošanas ECB pensiju sistēmai priekšnosacījums ir nolīguma noslēgšana starp ECB un šo dalībvalsti.
No tā izriet, ka tad, ja starp ECB un attiecīgo dalībvalsti nav noslēgts šāds nolīgums, šīs dalībvalsts tiesa, kurā vērsies ECB darbinieks, kas ir ieguvis tiesības uz pensiju minētās dalībvalsts pensiju sistēmā, nevar izdot rīkojumu nodot šīs tiesības ECB pensiju sistēmai.
Tomēr no atbildes uz pirmo jautājumu izriet, ka dalībvalstij, kuru ECB ir lūgusi noslēgt nolīgumu par pensijas tiesību nodošanu, ir no LES 4. panta 3. punktā paredzētā lojālas sadarbības principa izrietošs pienākums aktīvi un labticīgi piedalīties sarunās ar ECB, lai panāktu vienošanos.
Ja attiecīgās dalībvalsts kompetentā tiesa uzskata, ka šīs dalībvalsts kompetentās iestādes, ņemot vērā to vienaldzību attiecībā uz sarunu sākšanu ar ECB, lai noslēgtu nolīgumu par pensijas tiesību, ko tās darbinieki ieguvuši minētās dalībvalsts pensiju sistēmā, nodošanu ECB pensiju sistēmai, nav ievērojušas šo pienākumu, minētajai tiesai, ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus, kas izriet no Tiesas judikatūras (skat. it īpaši spriedumu, 2019. gada 26. jūnijs, Craeynest u.c.,
C‑723/17
,
EU:C:2019:533
,
54.
punkts), ir pienākums veikt jebkādus efektīvus pasākumus, kas paredzēti piemērojamajās valsts procesuālajās normās, lai šīs iestādes aktīvi un labticīgi piedalītos sarunās ar ECB šāda nolīguma noslēgšanas nolūkā.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās neļauj dalībvalsts tiesai, kurā ECB darbinieks ir vērsies, izdot rīkojumu nodot tās pensiju sistēmai pensijas tiesības, ko ieinteresētā persona ir ieguvusi šīs dalībvalsts pensiju sistēmā, ja nepastāv valsts tiesību normas vai nolīgums starp attiecīgo dalībvalsti un ECB, kurā būtu paredzēta šāda nodošana. Savukārt, ja šīs dalībvalsts pienākuma, kas izriet no LES 4. panta 3. punktā nostiprinātā lojālas sadarbības principa, neizpildes dēļ aktīvi un labticīgi piedalīties sarunās ar ECB, lai noslēgtu nolīgumu par pensijas tiesību nodošanu, šim ECB darbiniekam nav iespējams panākt, ka ECB pensiju sistēmai tiek nodotas visas tiesības uz pensiju, kuras viņš ir ieguvis minētās dalībvalsts pensiju sistēmā, šī tiesību norma prasa, lai šī tiesa veiktu visus valsts procesuālajās tiesībās paredzētos pasākumus nolūkā nodrošināt, ka kompetentā valsts iestāde izpilda šo pienākumu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

1)
LESD 45. un 48. pants, Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punkts un Eiropas Centrālās bankas 1998. gada 9. jūnija Lēmuma par Eiropas Centrālās bankas personāla nodarbināšanas kārtības pieņemšanu, kurā grozījumi izdarīti 1999. gada 31. martā, IIIa pielikuma 8. panta a) punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka
gadījumā, kad starp Eiropas centrālo banku (ECB) un attiecīgo dalībvalsti nav noslēgta vienošanās, tie neaizliedz tādu šīs dalībvalsts tiesisko regulējumu vai administratīvo praksi, kura neļauj ECB darbiniekam tās pensiju sistēmai nodot atbilstošo viņa pensijas tiesību summu, kuru tas ieguvis minētās dalībvalsts pensiju sistēmā. Tomēr LES 4. panta 3. punktā saskaņā ar šajā tiesību normā nostiprināto lojālas sadarbības principu ir prasīts, lai dalībvalsts, kurai ECB piedāvā noslēgt nolīgumu atbilstoši šī IIIa pielikuma 8. panta a) punktam par tās darbinieku iegūto pensijas tiesību nodošanu ECB pensiju sistēmai, aktīvi un labticīgi piedalītos sarunās nolūkā pēc sarunu sākšanas noslēgt ar to šādu nolīgumu.

2)
Savienības tiesības ir jāinterpretē tādējādi, ka tās neļauj dalībvalsts tiesai, kurā Eiropas centrālās bankas (ECB) darbinieks ir vērsies, izdot rīkojumu nodot tās pensiju sistēmai pensijas tiesības, ko ieinteresētā persona ir ieguvusi šīs dalībvalsts pensiju sistēmā, ja nepastāv valsts tiesību normas vai nolīgums starp attiecīgo dalībvalsti un ECB, kurā būtu paredzēta šāda nodošana. Savukārt, ja šīs dalībvalsts pienākuma, kas izriet no LES 4. panta 3. punktā nostiprinātā lojālas sadarbības principa, neizpildes dēļ aktīvi un labticīgi piedalīties sarunās ar ECB, lai noslēgtu nolīgumu par pensijas tiesību nodošanu, šim ECB darbiniekam nav iespējams panākt, ka ECB pensiju sistēmai tiek nodotas visas tiesības uz pensiju, kuras viņš ir ieguvis minētās dalībvalsts pensiju sistēmā, šī tiesību norma prasa, lai šī tiesa veiktu visus valsts procesuālajās tiesībās paredzētos pasākumus nolūkā nodrošināt, ka kompetentā valsts iestāde izpilda šo pienākumu.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.