CELEX: 62021CJ0362
Trimitere preliminară
Piața internă
Regulamentul (UE) nr. 910/2014
Articolul 3 punctul 12
Noțiunea de «semnătură electronică calificată»
Articolul 25 alineatul (1)
Articolul 26
Anexa I
Efectele juridice ale semnăturilor electronice
Cerințe referitoare la o semnătură electronică avansată
Act administrativ adoptat sub forma unui document electronic a cărui semnătură electronică nu îndeplinește cerințele unei «semnături electronice calificate»
Cerințe cumulative
Consecințe
Articolul 3 punctul 15
Lipsa unui «certificat calificat pentru semnătură electronică»
Înscrierea unei semnături electronice calificate în certificatul emis de prestatorul de servicii de încredere
Efect
Nume ale titularului semnăturii electronice care au făcut obiectul unei transliterări în alfabetul latin în locul scrierii lor obișnuite cu caractere chirilice

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 25 alineatul (1), a articolului 26 și a anexei I la Regulamentul (UE) nr. 910/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 iulie 2014 privind identificarea electronică și serviciile de încredere pentru tranzacțiile electronice pe piața internă și de abrogare a Directivei 1999/93/CE (
JO 2014, L 257, p. 73
).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între „Ekofrukt” EOOD, cu sediul în Bulgaria, pe de o parte, și Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno‑osiguritelna praktika” – Veliko Tarnovo (directorul Direcției „Contestații și practică în materie de fiscalitate și de asigurări sociale” din Veliko Tarnovo, Bulgaria) (denumit în continuare „directorul”), pe de altă parte, în legătură cu o decizie de impunere rectificativă privind taxa pe valoarea adăugată (TVA) datorată de Ekofrukt pentru exercițiile financiare aferente lunilor august‑octombrie 2014.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Considerentele (21), (23), (33) și (49) ale Regulamentului nr. 910/2014 au următorul cuprins:
„(21)
[…] Prezentul regulament nu ar trebui să reglementeze nici aspectele privind încheierea și valabilitatea contractelor sau a altor obligații juridice, în cazul în care există cerințe cu privire la formă prevăzute de dreptul intern sau al Uniunii. În plus, acesta nu ar trebui să aducă atingere cerințelor de ordin formal impuse la nivel național registrelor publice, în special registrele comerciale și cărțile funciare.
[…]
(23)
În măsura în care prezentul regulament prevede obligativitatea recunoașterii unui serviciu de încredere, un astfel de serviciu nu poate fi respins decât dacă destinatarul obligației nu este capabil să îl citească sau să verifice acest lucru din motive tehnice care scapă de sub controlul imediat al destinatarului. Cu toate acestea, această obligație în sine nu ar trebui să impună unui organism public să obțină elementele de hardware și software necesare pentru lizibilitatea tehnică a tuturor serviciilor de încredere existente.
[…]
(33)
Dispozițiile privind utilizarea pseudonimelor în certificate nu ar trebui să împiedice statele membre să solicite identificarea persoanelor în conformitate cu dreptul Uniunii sau dreptul intern.
[…]
(49)
Prezentul regulament ar trebui să stabilească principiul conform căruia unei semnături electronice nu ar trebui să i se refuze efectul juridic din motiv că aceasta este în format electronic sau că nu îndeplinește cerințele pentru semnătura electronică calificată. Cu toate acestea, efectul juridic al semnăturilor electronice se definește în dreptul intern, cu excepția cerinței prevăzute în prezentul regulament, conform căreia o semnătură electronică calificată ar trebui să aibă efecte juridice echivalente cu cele ale semnăturii olografe.”
Articolul 2 din acest regulament, intitulat „Domeniul de aplicare”, prevede la alineatul (3):
„Prezentul regulament nu aduce atingere dreptului intern sau al Uniunii privind încheierea și valabilitatea contractelor sau a altor obligații juridice sau procedurale privind forma.”
Potrivit articolului 3 din regulamentul menționat, intitulat „Definiții”:
„În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
[…]
10.
«semnătură electronică» înseamnă date în format electronic, atașate la sau asociate logic cu alte date în format electronic și care sunt utilizate de semnatar pentru a semna;
11.
«semnătură electronică avansată» înseamnă o semnătură electronică ce îndeplinește cerințele prevăzute la articolul 26;
12.
«semnătură electronică calificată» înseamnă o semnătură electronică avansată care este creată de un dispozitiv de creare a semnăturilor electronice calificat și care se bazează pe un certificat calificat pentru semnăturile electronice;
[…]
15.
«certificat calificat pentru semnătură electronică» înseamnă un certificat pentru semnăturile electronice care este emis de un prestator de servicii de încredere calificat și care îndeplinește cerințele prevăzute în anexa I;
16.
«serviciu de încredere» înseamnă un serviciu electronic prestat în mod obișnuit în schimbul unei remunerații, care constă în:
(a)
crearea, verificarea și validarea semnăturilor electronice, a sigiliilor electronice sau a mărcilor temporale electronice, a serviciilor de distribuție electronică înregistrată și a certificatelor aferente serviciilor respective sau
(b)
crearea, verificarea și validarea certificatelor pentru autentificarea unui site internet sau
(c)
păstrarea semnăturilor electronice, a sigiliilor sau a certificatelor aferente serviciilor respective;
[…]
18.
«organism de evaluare a conformității» înseamnă un organism definit la articolul 2 punctul 13 din Regulamentul (CE) nr. 765/2008 [al Parlamentului European și al Consiliului din 9 iulie 2008 de stabilire a cerințelor de acreditare și de supraveghere a pieței în ceea ce privește comercializarea produselor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 339/93 al Consiliului (
JO 2008, L 218, p. 30
)], care este acreditat în conformitate cu regulamentul în cauză ca fiind competent să efectueze evaluarea conformității unui prestator de servicii de încredere calificat și a serviciilor de încredere calificate pe care acesta le prestează;
[…]
23.
«dispozitiv de creare a semnăturilor electronice calificat» înseamnă un dispozitiv de creare a semnăturilor electronice care îndeplinește cerințele prevăzute în anexa II;
[…]
35.
«document electronic» înseamnă orice conținut stocat în format electronic, în special sub formă de text sau de înregistrare sonoră, vizuală sau audiovizuală;
[…]”
Articolul 17 din același regulament, intitulat „Organismul de supraveghere”, prevede în esență că statele membre desemnează un organism de supraveghere responsabil printre altele să controleze prestatorii de servicii de încredere calificați pentru a se asigura că aceștia și serviciile de încredere calificate pe care le prestează îndeplinesc cerințele stabilite în Regulamentul nr. 910/2014, să acorde statutul de calificat prestatorilor de servicii de încredere, precum și serviciilor pe care aceștia le prestează și să retragă statutul respectiv.
Articolul 25 din acest regulament, intitulat „Efectele juridice ale semnăturilor electronice”, are următorul cuprins:
„(1)   Unei semnături electronice nu i se refuză efectul juridic și posibilitatea de a fi acceptată ca probă în procedurile judiciare doar din motiv că aceasta este în format electronic sau că nu îndeplinește cerințele pentru semnăturile electronice calificate.
(2)   O semnătură electronică calificată are efectul juridic echivalent al unei semnături olografe.
[…]”
Articolul 26 din regulamentul menționat, intitulat „Cerințe pentru semnături electronice avansate”, prevede:
„O semnătura electronică avansată îndeplinește următoarele cerințe:
(a)
face trimitere exclusiv la semnatar;
(b)
permite identificarea semnatarului;
(c)
este creată utilizând date de creare a semnăturilor electronice pe care semnatarul le poate utiliza, cu un nivel ridicat de încredere, exclusiv sub controlul său și
(d)
este legată de datele utilizate la semnare astfel încât orice modificare ulterioară a datelor poate fi detectată.”
Sub titlul „Cerințe pentru certificatele calificate pentru semnături electronice”, anexa I la același regulament enumeră diferitele informații pe care trebuie să le conțină certificatele calificate pentru semnături electronice. Astfel, potrivit literelor (b)-(d) din această anexă, certificatele respective trebuie să conțină un set de date care reprezintă fără ambiguitate prestatorul de servicii de încredere calificat care emite certificatele calificate, cel puțin numele semnatarului sau un pseudonim, utilizarea unui pseudonim trebuind să fie indicată în mod clar, și datele de validare a semnăturilor electronice care trebuie să corespundă datelor de creare a semnăturilor electronice.
Anexa II la Regulamentul nr. 910/2014, intitulată „Cerințe pentru dispozitivele de creare a semnăturilor electronice calificate”, prevede în special, la punctul 1, că dispozitivele de creare a semnăturilor electronice calificate trebuie să garanteze, prin mijloace tehnice și procedurale adecvate, cel puțin că printre altele caracterul confidențial al datelor de creare a semnăturilor electronice este asigurat în mod rezonabil, că aceste date pot, practic, să apară numai o dată, că semnătura electronică este protejată în mod fiabil împotriva falsificării și că datele respective sunt protejate în mod fiabil de către semnatarul legitim împotriva utilizării de către alte persoane. În plus, punctul 3 din această anexă prevede că generarea sau gestionarea datelor de creare a semnăturilor electronice în numele semnatarului se pot realiza numai de către un prestator de servicii de încredere calificat.
Dreptul bulgar
Conform articolului 3 din Zakon za elektronnia dokument i elektronnite udostoveritelni uslugi (Legea privind documentul electronic și serviciile de încredere electronică, DV nr. 34 din 6 aprilie 2001), în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumită în continuare „Legea privind documentul electronic”), un „document electronic” este un document electronic în sensul articolului 3 punctul 35 din Regulamentul nr. 910/2014.
Potrivit articolului 13 din Legea privind documentul electronic:
„(1)   O semnătură electronică este o semnătură electronică în sensul articolului 3 punctul 10 din [Regulamentul nr. 910/2014].
(2)   O semnătură electronică avansată este o semnătură electronică în sensul articolului 3 punctul 11 din [Regulamentul nr. 910/2014].
(3)   O semnătură electronică calificată este o semnătură electronică în sensul articolului 3 punctul 12 din [Regulamentul nr. 910/2014].
(4)   Efectul juridic al semnăturii electronice și al semnăturii electronice avansate corespunde celui al semnăturii olografe, în cazul în care părțile au convenit acest lucru.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
Reclamanta din litigiul principal, Ekofrukt, este o societate comercială al cărei obiect de activitate constă în vânzarea cu ridicata și cu amănuntul de fructe și legume în mai multe puncte de vânzare. Această societate a făcut obiectul unui control fiscal în legătură cu exercițiile financiare privind TVA‑ul aferente lunilor august‑noiembrie 2014.
În urma acestui control, autoritățile fiscale au adoptat o decizie de impunere rectificativă la 4 mai 2017. Sesizat cu o acțiune formulată de reclamanta din litigiul principal, directorul a anulat această decizie prin decizia din 4 august 2017 și a dispus efectuarea unui nou control fiscal.
În cadrul acestui nou control, autoritățile fiscale au adoptat, la 8 februarie 2018, o decizie de impunere rectificativă privind recuperarea unui cuantum total de 30915,50 leva bulgărești (BGN) (aproximativ 15800 de euro) corespunzător TVA‑ului aferent exercițiilor financiare pentru lunile august‑octombrie 2014, majorat cu dobânzi de întârziere. Această decizie a fost confirmată prin decizia directorului din 18 septembrie 2018.
Toate documentele administrației fiscale emise în cadrul acestui control fiscal au fost sub formă de documente electronice semnate cu semnături electronice.
Reclamanta din litigiul principal a sesizat Administrativen sad Veliko Tarnovo (Tribunalul Administrativ din Veliko Tarnovo, Bulgaria), instanța de trimitere, cu o acțiune îndreptată împotriva deciziei directorului din 18 septembrie 2018.
În cadrul acestei acțiuni, ea contestă validitatea documentelor electronice emise, susținând, pe de o parte, că niciun element nu indica faptul că acestea erau documente electronice pe care fuseseră aplicate semnături electronice și, pe de altă parte, că lipsea o „semnătură electronică calificată”.
În fața instanței de trimitere au fost prezentate extrase din registrul de semnături electronice, din care reiese că prestatorul de servicii de încredere a calificat semnăturile autorităților fiscale drept „semnături electronice profesionale”. Potrivit avizelor experților prezentate în fața instanței de trimitere, semnăturile electronice aplicate pe documentele electronice contestate de reclamanta din litigiul principal nu sunt „semnături electronice calificate”, în sensul articolului 3 punctul 12 din Regulamentul nr. 910/2014.
Instanța de trimitere consideră însă necesar ca această noțiune să fie precizată. În plus, ea arată că sunt necesare indicații suplimentare cu privire la întinderea controlului referitor la conformitatea semnăturilor menționate cu informațiile pe care certificatele calificate pentru semnătura electronică trebuie să le conțină din punct de vedere legal pentru a putea concluziona în sensul existenței sau inexistenței unei astfel de semnături. În această privință, instanța de trimitere ridică în special problema valorii unei „semnături electronice profesionale”, precum cea care a fost utilizată de prestatorul de servicii de încredere, chiar dacă această noțiune nu există în ordinea juridică bulgară.
De asemenea, potrivit acestei instanțe, se admite în principiu că articolul 25 din Regulamentul nr. 910/2014 instituie o interdicție de a contesta documente electronice, astfel încât, chiar dacă s‑ar stabili că pe documentul electronic s‑a aplicat o semnătură electronică necalificată, acesta din urmă ar fi considerat valid. Această abordare ar avea drept consecință crearea unui dezechilibru între un document pe hârtie semnat olograf, pe de o parte, și un document electronic care poartă o semnătură electronică, pe de altă parte. În cazul unei reclamații împotriva unui document întocmit pe hârtie care conduce la constatarea că semnătura care figurează pe acesta nu este cea a autorului indicat, documentul în discuție ar fi declarat nul pentru lipsa semnăturii. În schimb, în cazul unui document electronic, chiar dacă s‑ar constata că semnătura electronică nu constituie o „semnătură electronică calificată”, nu ar fi posibil să se considere că documentul nu este semnat și, prin urmare, acest document ar rămâne valabil.
În aceste condiții, Administrativen sad Veliko Tarnovo (Tribunalul Administrativ din Veliko Tarnovo) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 25 alineatul (1) din [Regulamentul nr. 910/2014] trebuie să fie interpretat în sensul că declararea nulității unui act administrativ adoptat sub formă de document electronic este nelegală atunci când a fost semnat cu o semnătură electronică care nu este o «semnătura electronică calificată»?
2)
Pentru a stabili dacă o semnătură electronică este sau nu o semnătură calificată, este suficientă înscrierea unei «semnături electronice calificate» în certificatul emis de prestatorul de servicii de încredere sau instanța trebuie să constate că sunt îndeplinite dispoziții prevăzute la articolul 26 și în anexa I la [Regulamentul nr. 910/2014]?
3)
Într‑un caz precum cel descris mai sus, în care prestatorul califică semnătura electronică drept «profesională», această împrejurare este suficientă pentru a constata că nu există o «semnătură electronică calificată» atunci când lipsește un certificat calificat al prestatorului sau trebuie să se constate dacă semnăturile îndeplinesc cerințele unei semnături electronice calificate?
4)
În cadrul unui control de conformitate a semnăturii electronice calificate cu cerințele anexei I la [Regulamentul nr. 910/2014], împrejurarea că numele titularului semnăturii electronice este indicat cu caractere latine în loc de caractere chirilice, astfel cum se identifică persoana, constituie o încălcare a regulamentului de natură să determine inexistența unei semnături electronice calificate?”
Cu privire la întrebarea preliminară
Cu privire la admisibilitate
Comisia Europeană apreciază în esență că a doua și a patra întrebare sunt inadmisibile pentru motivul că nu sunt relevante pentru soluționarea litigiului principal, întrucât, potrivit deciziei de trimitere, semnăturile electronice în discuție în litigiul principal nu constituie „semnături electronice calificate”, în sensul articolului 3 punctul 12 din Regulamentul nr. 910/2014.
Directorul arată de asemenea că întrebările adresate sunt ipotetice, întrucât considerațiile instanței de trimitere se întemeiază pe premisa factuală eronată potrivit căreia actul administrativ contestat în fața sa ar fi fost semnat prin intermediul unei alte semnături decât o „semnătură electronică calificată”.
În această privință trebuie amintit că, în temeiul unei jurisprudențe constante, în cadrul unei proceduri prevăzute la articolul 267 TFUE, care este întemeiată pe o separare clară a funcțiilor între instanțele naționale și Curte, instanța națională este singura competentă să constate și să aprecieze faptele din litigiul principal, precum și să interpreteze și să aplice dreptul național. De asemenea, numai instanța națională care este sesizată cu soluționarea litigiului și care trebuie să își asume răspunderea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile cauzei, atât necesitatea, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții. În consecință, în cazul în care întrebările adresate au ca obiect interpretarea dreptului Uniunii, Curtea este, în principiu, obligată să se pronunțe (Hotărârea din 26 mai 2011, Stichting Natuur en Milieu și alții,
C‑165/09-C‑167/09
,
EU:C:2011:348
, punctul
, precum și jurisprudența citată).
Întrucât numai instanța de trimitere este competentă să constate și să aprecieze situația de fapt din litigiul cu care este sesizată, Curtea trebuie în principiu să își limiteze examinarea la elementele de apreciere pe care instanța de trimitere a decis să i le prezinte și să respecte astfel situația pe care instanța menționată o consideră ca fiind dovedită și nu poate fi ținută de ipoteze emise de una dintre părțile din litigiul principal (Hotărârea din 2 aprilie 2020, Coty Germany,
C‑567/18
,
EU:C:2020:267
, punctul
și jurisprudența citată).
Curtea poate refuza să se pronunțe în special atunci când este evident că interpretarea unei norme de drept al Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul acțiunii principale ori atunci când problema este de natură ipotetică (Hotărârea din 26 mai 2011, Stichting Natuur en Milieu și alții,
C‑165/09-C‑167/09
,
EU:C:2011:348
, punctul
, precum și jurisprudența citată).
Or, această situație nu se regăsește în speță.
Astfel, deși motivarea cererii de decizie preliminară este, desigur, succintă, nu este mai puțin adevărat că instanța de trimitere nu a tras concluzii definitive cu privire la aspectul dacă semnăturile electronice în discuție în litigiul principal trebuie sau nu considerate „semnături electronice calificate”. Instanța de trimitere arată în mod expres că, „pentru a stabili dacă există sau nu o semnătură electronică calificată, sunt necesare elemente suplimentare referitoare la intensitatea verificării conformității semnăturilor concrete cu conținutul prevăzut de lege”.
Prin urmare, nu rezultă în mod vădit, contrar celor pretinse de Comisie și de director, că interpretarea dreptului Uniunii astfel cum a fost solicitată de instanța de trimitere nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal ori că problema ridicată este de natură ipotetică.
În consecință, cererea de decizie preliminară trebuie considerată admisibilă.
Cu privire la fond
Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere urmărește să afle în esență dacă articolul 25 alineatul (1) din Regulamentul nr. 910/2014 trebuie interpretat în sensul că se opune declarării nulității unui act administrativ adoptat sub forma unui document electronic atunci când este semnat cu o semnătură electronică care nu îndeplinește cerințele acestui regulament pentru a fi considerată o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 din acesta.
Potrivit unei jurisprudențe constante, în vederea interpretării unei dispoziții de drept al Uniunii, trebuie să se țină seama nu numai de formularea acesteia în conformitate cu sensul său obișnuit în limbajul curent, ci și de contextul său și de obiectivele urmărite de reglementarea din care face parte această dispoziție (Hotărârea din 22 februarie 2022, Stichting Rookpreventie Jeugd și alții,
C‑160/20
,
EU:C:2022:101
, punctul
, precum și jurisprudența citată).
În primul rând, este necesar să se arate că, potrivit însuși modului de redactare a articolului 25 alineatul (1) din Regulamentul nr. 910/2014, unei semnături electronice nu i se refuză efectul juridic și posibilitatea de a fi acceptată ca probă în procedurile judiciare doar pentru motivul că aceasta este în format electronic sau că nu îndeplinește cerințele pentru semnăturile electronice calificate.
Rezultă că această dispoziție nu interzice instanțelor naționale să invalideze semnăturile electronice, ci stabilește un principiu general care interzice instanțelor menționate să refuze efectul juridic și forța probantă a semnăturilor electronice în proceduri judiciare pentru simplul motiv că aceste semnături sunt în format electronic sau că ele nu îndeplinesc cerințele stabilite de Regulamentul nr. 910/2014 pentru ca o semnătură electronică să poată fi considerată o „semnătură electronică calificată”.
În al doilea rând, trebuie să se constate că această interpretare este confirmată de articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul nr. 910/2014, interpretat în lumina considerentelor (21) și (49) ale acestuia, din care reiese că efectul juridic produs de semnăturile electronice trebuie definit de dreptul național. Astfel, în temeiul acestei dispoziții, statele membre sunt libere să decidă dacă comunicările și avizele emise în special de administrația fiscală în privința persoanelor impozabile pot fi în format electronic și, dacă este cazul, să determine ce tip de semnătură electronică este necesară în funcție de circumstanțe. Regulamentul nr. 910/2014 nu prevede tipul special de semnătură electronică la care trebuie să se recurgă în cadrul întocmirii unui anumit act juridic, în special al unei decizii administrative adoptate sub forma unui document electronic. În consecință, revine statelor membre sarcina de a stabili dacă o astfel de decizie administrativă impune exclusiv o semnătură electronică calificată și, dacă este cazul, care sunt consecințele nerespectării acestei cerințe.
Singura excepție în această privință constă în cerința, prevăzută la articolul 25 alineatul (2) din Regulamentul nr. 910/2014, potrivit căreia efectul juridic al unei semnături electronice calificate trebuie să fie echivalent cu cel al unei semnături olografe. Obiectivul acestei dispoziții, care consacră o prezumție de „asimilare” cu semnătura olografă în beneficiul exclusiv al semnăturii electronice calificate, ar fi compromis dacă o semnătură electronică ce nu îndeplinește cerințele acestui regulament pentru a fi considerată o „semnătură electronică calificată” ar avea totuși efecte comparabile, chiar superioare, întrucât o interpretare extensivă a articolului 25 alineatul (1) din Regulamentul nr. 910/2014 ar exclude o asemenea semnătură de la orice contestare sau, cel puțin, ar face mai dificilă contestarea în raport cu o semnătură olografă. Așa cum a arătat în mod întemeiat instanța de trimitere, o asemenea abordare ar avea drept consecință crearea unui dezechilibru între un document pe hârtie semnat olograf și un document electronic care poartă o semnătură electronică.
În speță, din cadrul juridic național furnizat de instanța de trimitere reiese că, în temeiul articolului 13 alineatul (4) din Legea privind documentul electronic, efectul juridic al semnăturii electronice și al semnăturii electronice avansate corespunde cu cel al semnăturii olografe, în cazul în care părțile au convenit acest lucru.
În al treilea rând, trebuie subliniat că Regulamentul nr. 910/2014 urmărește să garanteze, așa cum reiese din articolul 2 alineatul (3) din acesta, interpretat în lumina considerentului (49) al acestuia, că o semnătură electronică nu este privată de efectul său juridic pentru simplul motiv că aceasta se prezintă sub o astfel de formă, fără a împiedica însă alegerea statelor membre în privința cerințelor de formă. În schimb, nu se poate considera că, în cadrul sistemului ierarhic al diferitelor semnături electronice prevăzut de Regulamentul nr. 910/2014, ar trebui să se recunoască unei semnături electronice care nu îndeplinește cerințele acestui regulament pentru a fi considerată o „semnătură electronică calificată” un efect juridic superior celui conferit unei semnături olografe.
Prin urmare, este necesar să se considere că articolul 25 alineatul (1) din Regulamentul nr. 910/2014 nu interzice instanțelor naționale să invalideze semnăturile electronice care nu îndeplinesc cerințele acestui regulament pentru a fi considerate o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 din acest regulament, cu condiția ca invaliditatea semnăturilor respective să nu fie constatată pentru simplul motiv că acestea sunt în format electronic.
Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 25 alineatul (1) din Regulamentul nr. 910/2014 trebuie interpretat în sensul că nu se opune declarării nulității unui act administrativ adoptat sub forma unui document electronic atunci când este semnat cu o semnătură electronică care nu îndeplinește cerințele acestui regulament pentru a fi considerată o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 din acesta, cu condiția ca nulitatea actului respectiv să nu fie constatată numai pentru motivul că semnătura acestuia este în format electronic.
Cu privire la a treia întrebare
Prin intermediul celei de a treia întrebări, care trebuie examinată anterior celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 3 punctul 12 din Regulamentul nr. 910/2014 trebuie interpretat în sensul că, în lipsa unui „certificat calificat pentru semnăturile electronice”, în sensul articolului 3 punctul 15 din acest regulament, calificarea unei semnături electronice de către prestatorul de servicii de încredere calificat drept „semnătură electronică profesională” în loc de „semnătură electronică calificată” este suficientă pentru a nu recunoaște semnăturii electronice în cauză această din urmă calitate.
Trebuie arătat că articolul 3 punctul 12 din Regulamentul nr. 910/2014 stabilește trei cerințe cumulative pentru ca o semnătură electronică să poată fi considerată o „semnătură electronică calificată”. În primul rând, este necesar ca semnătura să fie o „semnătură electronică avansată”, care, conform articolului 3 punctul 11 din acest regulament, trebuie să îndeplinească cerințele prevăzute la articolul 26 din acesta. În al doilea rând, este necesar ca semnătura să fie creată de un „dispozitiv de creare a semnăturilor electronice calificat”, care, conform articolului 3 punctul 23 din regulamentul menționat, trebuie să îndeplinească cerințele prevăzute în anexa II la același regulament. În al treilea rând, este necesar ca semnătura să se bazeze pe un „certificat calificat pentru semnăturile electronice”, în sensul articolului 3 punctul 15 din Regulamentul nr. 910/2014. Potrivit acestei dispoziții, este necesar ca respectivul certificat să fi fost emis de un „prestator de servicii de încredere calificat” și să îndeplinească cerințele prevăzute în anexa I la acest regulament.
Astfel, în pofida împrejurării că prestatorul de servicii de încredere calificat, în cauza principală, a calificat respectiva semnătură electronică drept „semnătură electronică profesională”, noțiune care nu este prevăzută de Regulamentul nr. 910/2014, trebuie arătat că existența unui „certificat calificat pentru semnătură electronică” în sensul articolului 3 punctul 15 din acest regulament, emis de un prestator de servicii de încredere calificat, conform cerințelor enunțate în anexa II la regulamentul menționat, constituie una dintre cele trei cerințe cumulative prevăzute la articolul 3 punctul 12 pentru ca o semnătură electronică să fie considerată „semnătură electronică calificată”.
Prin urmare, faptul că o semnătură electronică nu îndeplinește această cerință este suficient pentru ca ea să nu poată fi considerată o „semnătură electronică calificată” în sensul Regulamentului nr. 910/2014.
În plus, după cum a subliniat în mod întemeiat guvernul bulgar în observațiile sale scrise, împrejurarea că, în cauza principală, prestatorul de servicii de încredere menționat a recurs la calificarea drept „semnătură electronică profesională” nu exclude recunoașterea, pe de altă parte, a aceleiași semnături ca „semnătură electronică calificată”. Astfel, faptul că o semnătură electronică este calificată drept „semnătură electronică profesională” nu are nicio incidență în cadrul examinării care constă în a stabili dacă această semnătură electronică intră în sfera noțiunii de „semnătură electronică calificată”, în sensul Regulamentului nr. 910/2014.
Prin urmare, trebuie să se răspundă la a treia întrebare că articolul 3 punctul 12 din Regulamentul nr. 910/2014 trebuie interpretat în sensul că lipsa unui „certificat calificat pentru semnătură electronică”, în sensul articolului 3 punctul 15 din acest regulament, este suficientă pentru a dovedi că o semnătură electronică nu constituie o „semnătură electronică calificată”, în sensul acestui articol 3 punctul 12, eventuala ei calificare drept „semnătură electronică profesională” fiind lipsită de relevanță în această privință.
Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere urmărește să afle în esență dacă Regulamentul nr. 910/2014 trebuie interpretat în sensul că înscrierea unei semnături electronice în certificatul emis de prestatorul de servicii de încredere este suficientă pentru ca respectiva semnătură să îndeplinească cerințele stabilite de acest regulament pentru a fi considerată o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 din regulamentul menționat, sau dacă este necesar ca instanța națională să verifice dacă această semnătură îndeplinește cerințele prevăzute la articolul 26 și în anexa I la același regulament.
În primul rând, trebuie amintit că, așa cum reiese din cuprinsul punctului 43 din prezenta hotărâre, articolul 3 punctul 12 din Regulamentul nr. 910/2014 prevede trei cerințe cumulative pentru ca o semnătură electronică să poată fi considerată o „semnătură electronică calificată”, existența unui „certificat calificat pentru semnăturile electronice” constituind una dintre acestea. Printre celelalte condiții figurează faptul ca cerințele prevăzute la articolul 26 din acest regulament să fi fost îndeplinite la momentul semnării și ca semnătura electronică să fi fost creată cu ajutorul unui dispozitiv de creare a semnăturilor electronice calificat.
În consecință, pentru a stabili dacă o semnătură electronică îndeplinește cerințele prevăzute de Regulamentul nr. 910/2014 pentru a fi considerată o „semnătură electronică calificată”, simplul fapt că semnătura se bazează pe un certificat calificat emis de un prestator de servicii de încredere calificat nu este suficient.
În al doilea rând, este necesar să se sublinieze că, așa cum au arătat guvernul belgian și Comisia în observațiile lor scrise, deși toate cerințele Regulamentului nr. 910/2014 aplicabile prestatorilor calificați, precum și semnăturii electronice calificate și certificatului calificat au făcut deja obiectul unei verificări de către un organism de evaluare a conformității acreditat, definit la articolul 3 punctul 18 din regulamentul menționat, în cadrul procesului de audit de către organismul de supraveghere desemnat în conformitate cu articolul 17 din același regulament, nu este mai puțin adevărat că, atunci când o parte la o procedură națională contestă faptul că o semnătură electronică constituie cu adevărat o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 din Regulamentul nr. 910/2014, instanța națională trebuie să verifice dacă sunt îndeplinite cele trei condiții prevăzute de această dispoziție.
În al treilea rând, aceste considerații nu pot fi repuse în discuție de observațiile guvernului bulgar și ale directorului, potrivit cărora considerentul (23) al Regulamentului nr. 910/2014 creează o obligație de recunoaștere a unui serviciu de încredere care respectă cerințele acestui regulament și potrivit cărora sistemul de control și de certificare instituit prin Regulamentul nr. 910/2014 și‑ar pierde sensul dacă controlul exercitat de instanța națională nu s‑ar limita la a verifica dacă semnătura electronică în cauză a făcut obiectul unui certificat de semnătură electronică calificat emis de un prestator de servicii de încredere calificat, înscris în registrul de încredere național.
Or, nu se poate deduce din considerentul respectiv că acesta urmărește să sustragă serviciile de încredere devenite obligatorii prin Regulamentul nr. 910/2014 de la orice control judiciar pentru motivul că aceste servicii ar fi făcut obiectul unui control administrativ, fie de către un organism de evaluare a conformității acreditat, definit la articolul 3 punctul 18 din acest regulament, în cadrul procesului de audit, fie de către organismul de supraveghere desemnat în conformitate cu articolul 17 din regulamentul menționat.
Astfel, acest considerent se limitează să indice că destinatarul unei obligații de recunoaștere a unui asemenea serviciu de încredere nu poate respinge acest serviciu decât dacă nu este capabil să îl citească sau să îl verifice din motive tehnice care nu pot face obiectul controlului său imediat.
Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că Regulamentul nr. 910/2014 trebuie interpretat în sensul că înscrierea unei semnături electronice în certificatul emis de prestatorul de servicii de încredere nu este suficientă pentru ca această semnătură să îndeplinească cerințele stabilite de acest regulament pentru a fi considerată o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 din regulamentul menționat. Atunci când o astfel de calificare este contestată în cadrul unei proceduri judiciare, instanța națională este obligată să verifice dacă sunt îndeplinite toate condițiile cumulative prevăzute la acest articol 3 punctul 12, ceea ce îi impune în special să verifice dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 26 și în anexa I la același regulament.
Cu privire la a patra întrebare
Prin intermediul celei de a patra întrebări, instanța de trimitere urmărește să afle în esență dacă articolul 3 punctul 12 și anexa I la Regulamentul nr. 910/2014 trebuie interpretate în sensul că, în cadrul unui control de conformitate a unei semnături electronice calificate cu cerințele anexei menționate, împrejurarea că numele semnatarului, care în mod obișnuit recurge la alfabetul chirilic pentru scrierea lor, au făcut obiectul unei transliterări în alfabetul latin are drept consecință faptul că această semnătură nu poate fi considerată o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 menționat.
Mai întâi, trebuie amintit în această privință, pe de o parte, că, pentru a constitui o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 din Regulamentul nr. 910/2014, o semnătură electronică trebuie să se bazeze pe un „certificat calificat pentru semnătură electronică” care, în temeiul articolului 3 punctul 15 din acest regulament, trebuie să îndeplinească cerințele prevăzute în anexa I la acesta. Potrivit literei (c) din anexa menționată, certificatele calificate pentru semnătură electronică conțin printre altele cel puțin numele semnatarului sau un pseudonim, fiind necesar ca utilizarea unui pseudonim să fie indicată în mod clar. În ceea ce privește dispozițiile referitoare la utilizarea unor asemenea pseudonime, în considerentul (33) al acestui regulament se arată că acestea nu ar trebui să împiedice statele membre să solicite identificarea persoanelor în conformitate cu dreptul Uniunii sau cu dreptul intern.
Pe de altă parte, una dintre cele trei cerințe cumulative prevăzute la articolul 3 punctul 12 din Regulamentul nr. 910/2014 pentru a recunoaște unei semnături electronice calitatea de „semnătură electronică calificată” este ca această semnătură electronică să constituie o „semnătură electronică avansată” în sensul punctului 11 al aceluiași articol. Or, articolul 26 literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 910/2014 prevede că, pentru a fi calificată drept „semnătură electronică avansată”, o semnătură electronică trebuie să facă trimitere exclusiv la semnatar și trebuie să permită identificarea acestuia.
Ținând seama de considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la a patra întrebare că articolul 3 punctul 12 și anexa I la Regulamentul nr. 910/2014 trebuie interpretate în sensul că, în cadrul controlului de conformitate, cu cerințele acestei anexe, a semnăturii electronice calificate, împrejurarea că numele semnatarului, care în mod obișnuit recurge la alfabetul chirilic pentru scrierea lor, au făcut obiectul unei transliterări în alfabetul latin nu se opune ca semnătura electronică a acestuia să fie considerată o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 menționat, cu condiția ca această semnătură să facă trimitere exclusiv la semnatar și să permită identificarea lui, aspect a cărui verificare este de competența instanței naționale.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în raport cu părțile din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident apărut la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a zecea) declară:

1)
Articolul 25 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 910/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 iulie 2014 privind identificarea electronică și serviciile de încredere pentru tranzacțiile electronice pe piața internă și de abrogare a Directivei 1999/93/CE trebuie interpretat în sensul că nu se opune declarării nulității unui act administrativ adoptat sub forma unui document electronic atunci când este semnat cu o semnătură electronică care nu îndeplinește cerințele acestui regulament pentru a fi considerată o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 din acesta, cu condiția ca nulitatea actului respectiv să nu fie constatată numai pentru motivul că semnătura acestuia este în format electronic.

2)
Articolul 3 punctul 12 din Regulamentul nr. 910/2014 trebuie interpretat în sensul că lipsa unui „certificat calificat pentru semnătură electronică”, în sensul articolului 3 punctul 15 din acest regulament, este suficientă pentru a dovedi că o semnătură electronică nu constituie o „semnătură electronică calificată”, în sensul acestui articol 3 punctul 12, eventuala ei calificare drept „semnătură electronică profesională” fiind lipsită de relevanță în această privință.

3)
Regulamentul nr. 910/2014 trebuie interpretat în sensul că înscrierea unei semnături electronice în certificatul emis de prestatorul de servicii de încredere nu este suficientă pentru ca această semnătură să îndeplinească cerințele stabilite de acest regulament pentru a fi considerată o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 din regulamentul menționat. Atunci când o astfel de calificare este contestată în cadrul unei proceduri judiciare, instanța națională este obligată să verifice dacă sunt îndeplinite toate condițiile cumulative prevăzute la acest articol 3 punctul 12, ceea ce îi impune în special să verifice dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 26 și în anexa I la același regulament.

4)
Articolul 3 punctul 12 și anexa I la Regulamentul nr. 910/2014 trebuie interpretate în sensul că, în cadrul controlului de conformitate, cu cerințele acestei anexe, a semnăturii electronice calificate, împrejurarea că numele semnatarului, care în mod obișnuit recurge la alfabetul chirilic pentru scrierea lor, au făcut obiectul unei transliterări în alfabetul latin nu se opune ca semnătura electronică a acestuia să fie considerată o „semnătură electronică calificată”, în sensul articolului 3 punctul 12 menționat, cu condiția ca această semnătură să facă trimitere exclusiv la semnatar și să permită identificarea lui, aspect a cărui verificare este de competența instanței naționale.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: bulgara.