CELEX: 62015TJ0026
Pritožba
Javni uslužbenci
Imenovanje
Postopek izbora in imenovanja izvršnega direktorja regulativne agencije
Evropska agencija za zdravila (EMA)
Predizbor, ki ga opravi predizbirna komisija
Imenovanje s strani upravnega odbora EMA
Sestava predizbirne komisije
Sočasno opravljanje funkcije člana predizbirne komisije in člana upravnega odbora EMA
Nepristranskost

Evropska komisija s pritožbo, vloženo na podlagi člena 9 Priloge I k Statutu Sodišča Evropske unije, predlaga razveljavitev sodbe Sodišča za uslužbence Evropske unije (drugi senat) z dne 13. novembra 2014, Hristov/Komisija in EMA (
F‑2/12
, v nadaljevanju: izpodbijana sodba,
EU:F:2014:245
), s katero je to sodišče med drugim za ničen razglasilo sklep Komisije z dne 20. aprila 2011, s katerim je Komisija upravnemu odboru Evropske agencije za zdravila (EMA) predložila seznam štirih kandidatov, ki jih je priporočila predizbirna komisija in jih je potrdil posvetovalni odbor za imenovanja (v nadaljevanju: sklep Komisije z dne 20. aprila 2011).
Dejansko stanje
Dejansko stanje je v izpodbijani sodbi predstavljeno tako:
„13
Upravni odbor EMA je g. A, člana tega upravnega odbora, 10. decembra 2009 imenoval, da ga kot opazovalec zastopa v predizbirni komisiji v skladu s točko 7.1 Smernic [Komisije z dne 12. januarja 2009 za izbor in imenovanje direktorjev regulativnih agencij, izvajalskih agencij in skupnih podjetij]. Na podlagi te določbe je predizbirna komisija sestavljena iz treh visokih vodstvenih uradnikov Komisije, ki morajo imeti najmanj enak naziv in enako raven funkcij kot direktor EMA.
Komisija je 15. januarja 2010 v Uradnem listu Evropske unije objavila razpis za prosto delovno mesto izvršnega direktorja (razred AD 14) Evropske agencije za zdravila (EMEA) (
UL C 9 A, str. 1
). Šlo je za delovno mesto začasnega uslužbenca z nazivom AD 14, rok za oddajo prijave pa je bil 17. februar 2010. [E. Hristov] je prijavo oddal 16. februarja 2010.
Predizbirna komisija je 31. marca 2010 pregledala prejete prijave v skladu s točko 7.2.1 smernic. Ob tej priložnosti naj bi navedena komisija menila, da je bila objava razpisa za prosto delovno mesto nezadostna. Komisija se je zato odločila objaviti nov razpis za prosto delovno mesto.
[…]
Upravni odbor EMA se je sestal 7. oktobra 2010. Na tej seji, ki sta se je med drugim udeležila g. B kot predsednik in član upravnega odbora in g. C kot član upravnega odbora, je bil sprejet sklep o začetku postopka za izbor izvršnega direktorja EMA, v katerem so bile podrobno določene različne faze tega postopka in je bilo omenjeno, da bo objavljen na spletni strani EMA.
Komisija je 30. oktobra 2010 objavila sporni razpis za prosto delovno mesto. Kandidati so morali izpolnjevati enaka merila za izbor in prijavo, kot so bila določena v prejšnjem razpisu za prosto delovno mesto, z izjemo enega izbirnega merila. Namreč, medtem ko je bilo v prvem razpisu za prosto delovno mesto določeno, da morajo kandidati imeti ‚delovne izkušnje na visokem vodstvenem položaju v večkulturnem okolju‘, pa so se v spornem razpisu za prosto delovno mesto zahtevale ‚delovne izkušnje z vodenjem velikih skupin na visokem vodstvenem položaju, izkušnje z delom v večkulturnem okolju se upoštevajo kot prednost‘.
[E. Hristova] je o objavi spornega razpisa za prosto delovno mesto z elektronskim dopisom z dne 3. novembra 2010 obvestil namestnik vodje kadrovske službe GD za zdravje. V tem elektronskem dopisu je ta [E. Hristovu] predlagal, naj znova pošlje dokazila, ki jih je priložil prijavi na prvi razpis za prosto delovno mesto, da posodobi svoje poklicne podatke, kar je [E. Hristov] storil z dopisom z dne 23. novembra 2010, ki ga je Komisija prejela naslednji dan.
[…]
V obravnavanem primeru so predizbirno komisijo sestavljali predsednik in trije člani. Naloge predsednika predizbirne komisije so bile zaupane generalnemu direktorju GD za zdravje, ki je bil kot matični generalni direktorat EMA zadolžen za nadzor njenih dejavnosti. Med tremi člani sta bila uradnika GD za zdravje ter uradnik generalnega direktorata za raziskave in inovacije. Predsednica predizbirne komisije, v obravnavanem primeru ga. D, in eden od uradnikov GD za zdravje sta bila prav tako člana upravnega odbora EMA kot predstavnika Komisije v skladu s členom 65(3) Uredbe št. 726/2004.
Predizbirna komisija je 12. januarja 2011 pregledala 62 prejetih prijav za delovno mesto izvršnega direktorja EMA. Po tem pregledu se je odločila na razgovor povabiti devet kandidatov, med katerimi je bil tudi [E. Hristov]. Vendar je predizbirna komisija enega od teh devetih kandidatov izločila, preden je opravil razgovor.
[E. Hristov] in drugih sedem izbranih kandidatov je 8. februarja 2011 opravilo razgovor s predizbirno komisijo. Ta je ob tej priložnosti uporabila ocenjevalno lestvico, ki jo je pripravila.
Po teh razgovorih je bilo osem kandidatov ocenjenih s točkami do 100 in razvrščenih po naraščajočem vrstnem redu dodeljenih točk. [E. Hristov] je dobil najnižjo oceno, in sicer 61 točk od 100. Drugih sedem kandidatov je dobilo od 69 do 85 točk od 100.
Predizbirna komisija je 7. marca 2011 pripravila poročilo, v katerem so bile informacije o vsakem zaslišanem kandidatu, in odločila, da priporoči prijave štirih kandidatov, ki so dosegli najboljše rezultate (od 75 do 85 točk od 100) […]
Potem ko je posvetovalni odbor Komisije za imenovanja (v nadaljevanju: POI) prejel poročilo predizbirne komisije, je tudi sam pregledal 62 prijav, ki so bile oddane za delovno mesto izvršnega direktorja EMA. Po tem pregledu je POI 14. marca 2011 izdal predhodno mnenje iz točke 8.2.1 smernic. Glede na predhodno mnenje POI je bilo treba na preizkuse v ocenjevalni center in na razgovor s POI povabiti le štiri kandidate, ki jih je priporočila predizbirna komisija. Vršilec dolžnosti tajnika POI je z dopisom z istega dne [E. Hristova] obvestil, da se je POI odločil, da ne bo odstopal od mnenja predizbirne komisije, v skladu s katerim so drugi kandidati znali bolje kot on združiti sposobnosti in izkušnje, kot se je zahtevalo v spornem razpisu za prosto delovno mesto, in da ga zato ne bo povabil na razgovor.
Štirje kandidati, ki jih je priporočila predizbirna komisija, so bili po opravljanju ocenjevalnih testov povabljeni na razgovor s POI, ki je bil 7. aprila 2011. POI je istega dne izdal mnenje, v katerem je ocenil, da štirje kandidati, ki jih je priporočila predizbirna komisija, izpolnjujejo pogoje za opravljanje nalog izvršnega direktorja EMA.
Član Komisije, zadolžen za zdravje in varstvo potrošnikov (v nadaljevanju: matični komisar), je opravil razgovor s štirimi kandidati, ki sta jih priporočila predizbirna komisija in POI. Nato je GD za človeške vire in varnost članom Komisije v dogovoru s predsednikom Komisije in matičnim komisarjem predlagal, naj upravnemu odboru EMA priporočijo te štiri kandidate.
Komisija je 20. aprila 2011 formalno sprejela sklep, da upravnemu odboru EMA predlaga seznam štirih kandidatov, ki sta jih priporočila predizbirna komisija in POI […].
Upravni odbor EMA je imel 5. maja 2011 izredno sejo, da bi izbral novega izvršnega direktorja EMA. Na tej seji je bil postopek za izbor izvršnega direktorja, ki je bil sprejet 7. oktobra 2010, spremenjen, štirje kandidati, ki jih je predlagala Komisija, pa so bili zaslišani. Ker ni bilo mogoče doseči dogovora o enem imenu, je bilo odločeno, da se bo upravni odbor EMA znova sestal naslednji mesec in izbral med štirimi kandidati, ki jih je predlagala Komisija.
[E. Hristov] je z dopisom z dne 27. maja 2011, ki ga je Komisija evidentirala 9. junija 2011, vložil pritožbo ‚zoper potek postopka [pred Komisijo]‘.
Upravni odbor EMA je 8. junija 2011 izbral g. C za opravljanje nalog izvršnega direktorja EMA.
G. C je 13. julija 2011 opravil zaslišanje pred odborom Parlamenta za okolje, javno zdravje in varnost hrane.
Predsednik Parlamenta je z dopisom z dne 22. septembra 2011 EMA obvestil, da po razgovoru, ki ga je imel g. C z zgoraj navedenim odborom, Parlament imenuje g. C za novega izvršnega direktorja EMA.
Komisija je s sklepom z dne 6. oktobra 2011 zavrnila pritožbo [E. Hristova], vloženo z dopisom z dne 27. maja 2011.
Upravni odbor EMA je s sklepom, prav tako sprejetim 6. oktobra 2011, imenoval g. C za izvršnega direktorja (v nadaljevanju: sklep upravnega odbora z dne 6. oktobra 2011).
[E. Hristov] je z dopisom z dne 6. januarja 2012, poslanim istega dne po telefaksu in običajni pošti, pri organu EMA, pooblaščenem za sklepanje pogodb o zaposlitvi, vložil pritožbo zoper sklep upravnega odbora z dne 6. oktobra 2011.
[E. Hristov] je 9. januarja 2012 v sodnem tajništvu Sodišča za uslužbence vložil tožbo, s katero je predlagal izdajo začasne odredbe za odlog izvršitve sklepa upravnega odbora z dne 6. oktobra 2011. Ta predlog za izdajo začasne odredbe je bil zavrnjen s sklepom z dne 20. marca 2012, Hristov/Komisija in EMA (
F‑2/12 R
,
EU:F:2012:35
).
Pritožba z dne 6. januarja 2012 je bila zavrnjena s sklepom organa EMA, pooblaščenega za sklepanje pogodb o zaposlitvi, z dne 16. maja 2012.“
Postopek na prvi stopnji in izpodbijana sodba
E. Hristov je v tožbi, evidentirani pod številko F‑2/12, ki jo je 9. januarja 2012 vložil v sodnem tajništvu Sodišča za uslužbence, med drugim predlagal, po eni strani, razglasitev ničnosti, prvič, sklepa predizbirne komisije s seznamom štirih kandidatov, med katerimi sam ni naveden, drugič, sklepa posvetovalnega odbora Komisije za imenovanja (v nadaljevanju: POI) z dne 14. marca 2011, da na razgovor povabi le štiri kandidate, vključene na seznam predizbirne komisije, tretjič, sklepa POI z dne 7. aprila 2011, da bo upošteval priporočila predizbirne komisije, četrtič, sklepa Komisije z dne 20. aprila 2011, petič, sklepa Komisije z dne 6. oktobra 2011 o zavrnitvi pritožbe z dne 27. maja 2011, šestič, sklepa upravnega odbora z dne 6. oktobra 2011 o imenovanju g. C na mesto izvršnega direktorja EMA, po drugi strani, povrnitev nepremoženjske škode, ki mu je domnevno nastala zaradi sprejetja teh sklepov, in, nazadnje, pripravo novega razpisa ob upoštevanju zakonskih postopkov.
Sodišče za uslužbence je kot nedopustne zavrnilo, prvič, predlog za pripravo novega razpisa, ker ta predlog pomeni predlog za izdajo odredbe, in, drugič, predlog E. Hristova za razglasitev ničnosti pripravljalnih aktov za sklep Komisije z dne 20. aprila 2011, to je sklepa predizbirne komisije s seznamom štirih kandidatov in dveh sklepov POI z dne 14. marca 2011 in 7. aprila 2011 (točke od 58 do 63 izpodbijane sodbe). Presodilo je tudi, da je bil predlog za razglasitev ničnosti sklepa upravnega odbora z dne 6. oktobra 2011 nedopusten, ker je bil usmerjen proti Komisiji, saj tega sklepa ni izdala ta institucija (glej točko 69 izpodbijane sodbe).
Poleg tega je menilo, da sklep Komisije z dne 6. oktobra 2011 o zavrnitvi pritožbe z dne 27. maja 2011 vsebuje pojasnila o pripravljalnih aktih za sklep Komisije z dne 20. aprila 2011, in obrazložitev, na podlagi katere je Komisija sprejela ta sklep. Zato je presodilo, da mora Sodišče za uslužbence preučiti predlog za razglasitev ničnosti sklepa Komisije z dne 20. aprila 2011, kot je natančneje opredeljen v sklepu z dne 6. oktobra 2011 o zavrnitvi pritožbe z dne 27. maja 2011 (točka 68 izpodbijane sodbe).
E. Hristov se je v utemeljitev predlogov za razglasitev ničnosti sklepa Komisije z dne 20. aprila 2011 skliceval na štiri tožbene razloge. Sodišče za uslužbence je menilo, da je treba prvi tožbeni razlog razumeti tako, da se nanaša na kršitev pravil za sestavo preizbirne komisije, pri čemer se prvi del tega tožbenega razloga nanaša na imenovanje sodega števila članov predizbirne komisije in njegov drugi del na sočasno opravljanje funkcij člana upravnega odbora EMA in člana predizbirne komisije.
Sodišče za uslužbence je naprej preizkusilo drugi del prvega tožbenega razloga in mu pritrdilo tako:
„81
Na področju natečajev je bilo presojeno, da mora biti široka diskrecijska pravica, ki jo ima natečajna komisija pri določitvi podrobnih pravil in vsebine ustnih preizkusov, ki jih morajo opraviti kandidati, uravnotežena s strogim upoštevanjem pravil, ki urejajo organizacijo teh preizkusov (sodbi Girardot/Komisija,
T‑92/01
,
EU:T:2002:220
, točka
, in Christensen/Komisija,
T‑336/02
,
EU:T:2005:115
, točka
).
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da mora natečajna komisija zagotoviti, da so njene ocene vseh obravnavanih kandidatov na ustnih preizkusih sprejete pod enakimi in nepristranskimi pogoji (sodba Pantoulis/Komisija,
T‑290/03
,
EU:T:2005:316
, točka
).
Čeprav je res, da v obravnavani zadevi predizbirna komisija ni natečajna komisija in da njeno mnenje ni zavezujoče niti za POI niti za Komisijo, to ne spremeni dejstva, da se ta sodna praksa lahko uporablja v tej zadevi, ker je bil cilj tako predizbirne kot natečajne komisije izbrati najboljše kandidate med tistimi, ki so se prijavili po objavi spornega razpisa za prosto delovno mesto, in ker je imela komisija velik manevrski prostor pri organizaciji predizbirnih testov (glej v zvezi z izbirno komisijo za notranji postopek zaposlitve sodbo CG/EIB,
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
, točka
).
Zato je morala Komisija na podlagi načel dobre uprave in enakega obravnavanja zagotoviti dobro organizacijo prvega dela izbirnega postopka, ki je moral potekati pred predizbirno komisijo. To je zahtevalo, da so vsi člani predizbirne komisije, ki jih je imenovala Komisija, neodvisni, tako da o njihovi objektivnosti ni mogoče dvomiti (glej sodbo CG/EIB,
EU:F:2014:187
, točka
).
Poleg tega je treba opozoriti, da je načelo dobre uprave, s katerim je povezana obveznost pristojne institucije, da skrbno in nepristransko preuči vse upoštevne dokaze v posamezni zadevi, potrjeno z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, ki ima od začetka veljavnosti Lizbonske pogodbe 1. decembra 2009 enako pravno veljavnost kot Pogodbi in v členu 41, naslovljenem ‚Pravica do dobrega upravljanja‘, določa, da ima vsakdo pravico, da institucije, organi, uradi in agencije Unije njegove zadeve obravnavajo nepristransko.
Zato mora Sodišče za uslužbence preveriti, ali je bila predizbirna komisija sestavljena in je delovala zakonito, med drugim ob upoštevanju dolžnosti nepristranskosti, saj je upoštevanje te dolžnosti eno od pravil, ki urejajo delo natečajnih komisij in po analogiji tudi delo predizbirnih komisij ter so predmet nadzora sodišča Unije (glej v zvezi z natečajnimi komisijami sklep Meierhofer/Komisija,
F‑74/07 RENV
,
EU:F:2011:63
, točka
).
V obravnavani zadevi je po eni strani iz točke 7.2 smernic razvidno, da predizbirna komisija začne izbirni postopek tako, da na podlagi kontrolnega seznama preveri, ali kandidati izpolnjujejo merila za prijavo, in nato na podlagi izbirnih meril, navedenih v razpisu za prosto delovno mesto, pripravi ocenjevalno lestvico, s katero lahko profil kandidatov primerja z iskanim profilom in posebnimi sposobnostmi, zahtevanimi v navedenem razpisu. Predizbirna komisija po končanem ocenjevanju pripravi prvi seznam predizbranih kandidatov, za katere meni, da najbolje ustrezajo iskanemu profilu, in jih povabi na razgovor. Po razgovorih pošlje POI popolno poročilo, ki vsebuje podrobne informacije o vsakem razgovoru, kvalitativno oceno vseh kandidatov, ne glede na to, ali jih je zaslišala ali ne, in osnutek seznama kandidatov, ki jih šteje za najbolj usposobljene. Po drugi strani iz člena 64 Uredbe št. 726/2004 in točke 10.3 smernic izhaja, da mora upravni odbor EMA izvršnega direktorja izbrati med kandidati, ki jih predlaga Komisija.
Predizbirna komisija je torej pristojna, da POI priporoči več kandidatov, medtem ko je za sprejetje odločitve o imenovanju izvršnega direktorja EMA pristojen upravni odbor EMA. Zato se postavlja vprašanje, ali sta ga. D in g. E, ki sta bila hkrati člana predizbirne komisije, to je organa predlagatelja, in člana upravnega odbora EMA, to je organa, ki je sprejel odločitev, spoštovala svojo dolžnost nepristranskosti ob upoštevanju zelo različnih pristojnosti predizbirne komisije in upravnega odbora EMA.
V zvezi s tem Sodišče za uslužbence opozarja, da čeprav je res, da osnutek seznama kandidatov, ki jih priporoči predizbirna komisija, ni zavezujoč niti za POI niti za Komisijo, to ne spremeni dejstva, da imata ta osnutek seznama in kvalitativna ocena vseh kandidatov, ki ju predizbirna komisija vključi v poročilo, določen pomen v nadaljevanju predizbirnega postopka, prvič, ker ju mora POI upoštevati, in drugič, ker matični komisar v skladu s točko 8.3 smernic zasliši le kandidate, ki jih je POI izbral v končnem mnenju. Zato ni mogoče zanikati, da ima predizbirna komisija odločilen vpliv na končni seznam kandidatov, ki jih Komisija predlaga upravnemu odboru EMA.
Sodišče za uslužbence prav tako po eni strani ugotavlja, da bodo lahko člani predizbirne komisije, ki so hkrati tudi člani upravnega odbora EMA, na seji upravnega odbora osebno ali prek nadomestnega člana glasovali za imenovanje enega od kandidatov, ki jih izbere Komisija. Sodišče za uslužbence po drugi strani opozarja, da imajo lahko člani upravnega odbora EMA posebej pomembno vlogo na razpravi upravnega odbora ne glede na to, ali uveljavljajo svojo glasovalno pravico ali ne, in da so v vsakem primeru v neposrednem stiku z drugimi člani upravnega odbora.
Ob upoštevanju navedenega je treba ugotoviti, da lahko sočasno opravljanje funkcij člana predizbirne komisije in člana upravnega odbora EMA ogrozi neodvisnost in objektivnost oseb, ki ti funkciji opravljajo sočasno.
Zato je treba, ne da bi razsojali o vsebini razprav, ki so potekale med člani predizbirne komisije, in o stališčih, ki so jih sprejeli člani te komisije, vključno z go. D in g. E, ugotoviti, da sta ga. D in g. E zgolj s tem, da sta bila člana predizbirne komisije, kršila svojo dolžnost nepristranskosti. Posledično, ker mora vsak član predizbirne komisije izkazovati potrebno neodvisnost, da objektivnost celotne predizbirne komisije ne more biti ogrožena, je treba ugotoviti, da je bila kršena dolžnost nepristranskosti celotne predizbirne komisije.
Trditve Komisije te ugotovitve ne morejo ovreči.
Najprej, kar zadeva trditev, da člana upravnega odbora EMA, ki sta bila imenovana za člana predizbirne komisije, nikakor nista zastopala upravnega odbora EMA v predizbirni komisiji in nista delovala v njegovem imenu, saj je upravni odbor EMA v predizbirni komisiji dejansko zastopal opazovalec, v obravnavani zadevi g. A, je dovolj opozoriti, da [E. Hristov] sodelovanja g. A kot opazovalca pri delu predizbirne komisije ne postavlja pod vprašaj. Kot pa je bilo presojeno v točki 92 [zgoraj], je že to, da sta bila ga. D in g. E, ki sta bila oba člana upravnega odbora EMA, v predizbirni komisiji, pomenilo kršitev njune dolžnosti nepristranskosti. Poleg tega je iz spisa razvidno, da se je ga. D udeležila sej upravnega odbora EMA 5. maja in 8. junija 2011, na katerih so obravnavali imenovanje novega izvršnega direktorja EMA, ter da je tako sodelovala pri zaslišanju štirih kandidatov, predlaganih v sklepu Komisije z dne 20. aprila 2011, in razpravi, ki je privedla do imenovanja g. C. Ta okoliščina kaže, da je [E. Hristov] upravičeno dvomil o nepristranskosti, s katero je ga. D predsedovala delu predizbirne komisije.
Nato, tudi trditve Komisije, da na podlagi tega, da sta bila samo dva od 35 članov upravnega odbora EMA tudi člana predizbirne komisije, ni mogoče trditi, da sta člana upravnega odbora EMA s svojo presojo nadomestila presojo predizbirne komisije, ni mogoče sprejeti. Namreč, tudi ob domnevi, da se nista niti ga. D niti g. E udeležila sej upravnega odbora EMA 5. maja in 8. junija 2011, je res, da sta se udeležila sestankov predizbirne komisije in sta lahko kot člana te komisije vplivala na to, kako so drugi člani predizbirne komisije presojali vsakega od kandidatov.
Zavrniti je treba tudi trditev Komisije, da je bilo imenovanje ge. D in g. E za člana predizbirne komisije objektivno utemeljeno in celo potrebno, ker sta bila oba strokovnjaka na zadevnem področju. Kot je Komisija priznala na obravnavi, za člane predizbirne komisije namreč ni bilo nemogoče imenovati strokovnjakov, ki niso bili člani upravnega odbora EMA. Poleg tega Sodišče za uslužbence ugotavlja, da smernice omogočajo izogniti se temu, da so člani predizbirne komisije tudi člani upravnega odbora EMA. Točka 7.1 smernic namreč po eni strani matičnemu generalnemu direktoratu omogoča, da člane predizbirne komisije izbere med več visokimi vodstvenimi uradniki, saj določa, da predizbirno komisijo sestavljajo generalni direktor ali namestnik generalnega direktorja matičnega generalnega direktorata, direktor matičnega generalnega direktorata in direktor drugega generalnega direktorata. Po drugi strani navedena točka določa tudi, da so člani predizbirne komisije ‚[p]raviloma‘ imenovani med zgoraj navedenimi uradniki. Posledično, če se kot v obravnavani zadevi izkaže, da so osebe, naštete v točki 7.1 smernic, in sicer generalni direktor, namestnik generalnega direktorja in direktor matičnega generalnega direktorata, že člani upravnega odbora zadevne agencije, so lahko za člane predizbirne komisije imenovane druge osebe.
Prav tako je treba zavrniti trditev Komisije, da nobeno pravilo članom upravnega odbora EMA ne prepoveduje, da so imenovani za člane predizbirne komisije. To, da ena oseba sočasno opravlja ti dve funkciji, namreč pomeni – kot je ugotovilo Sodišče za uslužbence – kršitev dolžnosti nepristranskosti predizbirne komisije in je zato v nasprotju s členom 41 Listine.
Nazadnje, tudi trditev Komisije, da člen 11a Kadrovskih predpisov pomeni jamstvo za nepristranskost članov predizbirne komisije, ne more uspeti. Namreč, čeprav je res, da se mora v skladu s členom 11a Kadrovskih predpisov vsak uradnik vzdržati obravnavanja zadeve, v kateri ima osebni interes, ki bi lahko oviral njegovo neodvisnost, in je res tudi, da je iz spisa razvidno, da g. A in še en član predizbirne komisije nista sodelovala pri razgovoru s kandidatom, to ne spremeni dejstva, da ga. D in g. E kljub členu 11a Kadrovskih predpisov nista nasprotovala svojemu imenovanju za člana predizbirne komisije, da sta sodelovala pri vseh razgovorih s kandidati in da ga. D ni opozorila, kot določa člen 11(3) poslovnika upravnega odbora, da pri njej obstaja interes, ki bi lahko škodil njeni neodvisnosti na sejah upravnega odbora EMA 5. maja in 8. junija 2011.
Glede na navedeno je treba drugi del prvega tožbenega razloga, ki se nanaša na sočasno opravljanje funkcij člana upravnega odbora EMA in člana predizbirne komisije, razglasiti za utemeljen.“
Sodišče za uslužbence je ugotovilo, da je treba predlogom za razglasitev ničnosti sklepa Komisije z dne 20. aprila 2011 ugoditi, ne da bi bilo treba preizkusiti prvi del prvega tožbenega razloga ali druge tožbene razloge, navedene v utemeljitev predlogov za razglasitev ničnosti tega sklepa (točka 100 izpodbijane sodbe).
V zvezi s predlogi za razglasitev ničnosti sklepa upravnega odbora z dne 6. oktobra 2011 je Sodišče za uslužbence navedlo, da bi lahko ta upravni odbor kot izvršnega direktorja EMA imenoval le enega od kandidatov s seznama, sprejetega s sklepom Komisije z dne 20. aprila 2011. Poleg tega je spomnil, da je treba zadnjenavedeni sklep razglasiti za ničen, zaradi česar je treba za ničen razglasiti tudi sklep upravnega odbora z dne 6. oktobra 2011 (točka 101 izpodbijane sodbe).
Odškodninske zahtevke je Sodišče za uslužbence zavrnilo, ker je menilo, da je bila vsa nepremoženjska škoda, ki jo je E. Hristov lahko imel zaradi nezakonitosti sklepa Komisije z dne 20. aprila 2011 iz sklepa upravnega odbora z dne 6. oktobra 2011, primerno in zadostno povrnjena z razglasitvijo teh sklepov za nične (točke od 105 do 108 izpodbijane sodbe).
Postopek pred Splošnim sodiščem in predlogi strank
Komisija je 20. januarja 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to pritožbo.
E. Hristov je 3. aprila 2015 vložil odgovor na pritožbo.
Predsednik pritožbenega senata je 5. maja 2015 na podlagi člena 143(1) Poslovnika Splošnega sodišča z dne 2. maja 1991 Komisiji dovolil, da vloži repliko.
Komisija je repliko vložila 12. junija 2015, E. Hristov pa 28. julija 2015 dupliko.
Pisni del postopka je bil končan 28. julija 2015.
Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Splošno sodišče (pritožbeni senat) ugotovilo, da v roku treh tednov od vročitve obvestila o koncu pisnega dela postopka, ki je določen v členu 207(1) Poslovnika Splošnega sodišča, nobena od strank ni vložila predloga, naj se opravi obravnava. Splošno sodišče je na podlagi člena 207(2) tega poslovnika odločilo, da bo odločilo brez ustnega dela postopka.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
—
izpodbijano sodbo razveljavi;
—
zadevo vrne v odločanje Sodišču za uslužbence, da bo odločilo o drugih pritožbenih razlogih;
—
pridrži odločitev o stroških.
V pritožbi Komisija pojasnjuje, da je njena pritožba usmerjena zoper točke od 81 do 98 izpodbijane sodbe, v katerih je obrazložena točka 1 izreka te sodbe, s katero je bil sklep Komisije z dne 20. aprila 2011 razglašen za ničen, pri čemer pa Komisija vseeno dodaja, da bi taka razveljavitev nujno pomenila tudi razveljavitev točke 2 istega izreka, s katero je bil za ničen razglašen sklep upravnega odbora EMA z dne 6. oktobra 2011.
Pritožnica Splošnemu sodišču predlaga, naj:
—
pritožbo zavrne;
—
Komisiji naloži plačilo stroškov upravnega in sodnega postopka.
Pritožba
Treba je šteti, da s tem ko v pritožbi, za katero navaja, da je usmerjena zoper točke od 81 do 89 izpodbijane sodbe, Komisija predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe v delu, v katerem je bila z njo ugotovljena ničnost sklepa Komisije z dne 20. aprila 2011, s katerim je Komisija upravnemu odboru predlagala seznam štirih kandidatov.
Pritožnica pritožbo utemeljuje s tremi pritožbenimi razlogi. Prvi pritožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 30 Priloge III h Kadrovskim predpisom za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi), načel nepristranskosti in dobrega upravljanja, člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in pomanjkljivost obrazložitve. Drugi in tretji pritožbeni razlog, ki sta navedena podredno, se nanašata na kršitev prava Unije in, zlasti, načela sorazmernosti, ker naj Sodišče za uslužbence ne bi preizkusilo, ali bi bila brez uveljavljane kršitve vsebina izpodbijanega sklepa drugačna, oziroma ker naj Sodišče za uslužbence ne bi uravnotežilo upoštevnih interesov in omejilo učinkov izpodbijane sodbe.
Najprej je treba preizkusiti prvi pritožbeni razlog.
Trditve strank
Komisija Sodišču za uslužbence v bistvu očita, da je na kršitev načel nepristranskosti in dobrega upravljanja sklepalo zgolj na podlagi domneve o pristranskosti le ene osebe, ge. D, samo zato ker je bila, čeprav je bila članica upravnega odbora EMA, članica predizbirne komisije.
Po mnenju Komisije pristranskosti osebe ni mogoče domnevati, temveč jo je treba dokazati „na podlagi objektivnih, upoštevnih in skladnih indicev“, kot izhaja iz sodne prakse in zlasti sodbe z dne 10. julija 2014, CG/BEI (
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
, točka
). Ta zahteva, ki velja za člana natečajne komisije, ki ima dejansko moč odločanja, bi morala veljati tudi za člana predizbirne komisije, katere naloga je le, da izdela priporočilo. Takih indicev pa naj v tej zadevi ne bi bilo. Poleg tega naj bi na prvostopenjski obravnavi E. Hristov navedel, da ga ga. D ne pozna in da z njo torej ni v slabih odnosih.
Komisija dodaja, da je mogoče točko 88 izpodbijane sodbe razumeti tako, da sta oba uradnika Komisije, ga. D in g. E, ki sta bila člana predizbirne komisije, glasovala tudi v upravnem odboru EMA. To pa naj ne bi držalo, saj je g. E le nadomeščal go. D in zato v upravnem odboru EMA ni mogel glasovati hkrati z njo.
Poleg tega po mnenju Komisije domneva o pristranskosti iz točk 91 in 92 izpodbijane sodbe temelji na večkratni napačni uporabi prava.
Pravo naj bi bilo napačno uporabljeno, prvič, ker naj bi bila predizbirna komisija v točkah od 81 do 84 izpodbijane sodbe izenačena z natečajno komisijo. Ker pa v tem primeru ne gre za zaposlitev uradnika, se ne uporabljata niti člen 30 niti Priloga III Kadrovskih predpisov. Po mnenju Komisije je v tem primeru upošteven le člen 12 Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije, v delu, v katerem se nanaša na zaposlitev začasnega uslužbenca, ki za zaposlitev začasnih uslužbencev ne določa nobenega posebnega postopka. Komisija priznava, da mora biti postopek zaposlitve začasnih uslužbencev objektiven in nepristranski. Vendar pa trdi, da obveznost nepristranskosti in objektivnosti pri začasnih uslužbencih ne more temeljiti na členu 30 in Prilogi III Kadrovskih predpisov.
Izenačitev predizbirne komisije z natečajno komisijo naj bi bila napačna tudi zato, ker je natečajna komisija, ki dejansko moč odločanja izvaja popolnoma neodvisno in katere odločitev organ za imenovanja ne more spremeniti, nekaj drugega kot predizbirna komisija, ki je popolnoma posvetovalen organ, katerega odločitve organa, ki sprejme končno odločitev, ne zavezujejo. Komisija navaja, da je izpodbijana sodba v tem delu vsekakor pomanjkljivo obrazložena.
Komisija nato graja točko 85 izpodbijane sodbe, v kateri je navedeno, da je obveznost nepristranskosti del načela dobrega upravljanja iz člena 41 Listine o temeljnih pravicah. Po mnenju Komisije položaj neke določbe v hierarhiji pravnih norm ne zadostuje za obrazložitev njene uporabe v posebnih okoliščinah primera. Vsekakor pa naj kršitev načela dobrega upravljanja ne bi bil primeren razlog za razglasitev ničnosti.
Komisija trdi, da naj bi bila še ena napačna uporaba prava razvidna iz točke 89 izpodbijane sodbe, v kateri je Sodišče za uslužbence najprej pravilno ugotovilo, da priporočilo predizbirne komisije ni zavezujoče niti za POI niti za Komisijo, vendar je nato v nadaljevanju navedlo, da ima predizbirna komisija „odločilen vpliv na končni seznam kandidatov, ki jih Komisija predlaga upravnemu odboru EMA“. To protislovje naj bi pomenilo napačno uporabo prava, izkrivljanje dokazov ali protislovno obrazložitev.
Točka 90 izpodbijane sodbe, iz katere izhaja, da naj bi imeli člani upravnega odbora EMA, ki so hkrati tudi člani predizbirne komisije, posebej pomembno vlogo na razpravi upravnega odbora, naj bi bila pomanjkljivo obrazložena, ker naj Sodišče za uslužbence glede tega ne bi navedlo nobenega pojasnila. Poleg tega naj trditev iz točke 90 izpodbijane sodbe ne bi temeljila na nobenem dokazu.
Iz vseh teh razlogov Komisija meni, da ugotovitev Sodišča za uslužbence iz točk 91 in 92 izpodbijane sodbe, poleg tega da ni pravilno obrazložena, temelji na očitno napačni uporabi prava.
E. Hristov najprej trdi, da ker, prvič, obstoj konflikta med go. D in njim pred Sodiščem za uslužbence ni bil zatrjevan in, drugič, ker v izpodbijani sodbi ta vidik ni bil preučen, to dejstvo, ki ga navaja Komisija, ni upoštevno za preučitev spora pred Splošnim sodiščem.
E. Hristov nato navaja, da za spor tudi ni upoštevno pojasnilo Komisije, da g. E – v nasprotju s tem, kar se zdi, da izhaja iz izpodbijane sodbe – na sejah upravnega odbora EMA ni mogel glasovati hkrati z go. D, ker jo je le nadomeščal, kadar je bila odsotna. E. Hristov poudarja, da je Sodišče za uslužbence, kot je razvidno iz točk 90 in 95 izpodbijane sodbe, v zvezi s kršitvijo zahteve po nepristranskosti lastne ugotovitve sprejelo neodvisno od vprašanja, ali sta g. E in ga. D glasovala v upravnem odboru EMA in ali sta sodelovala na obeh sejah upravnega odbora, 5. maja in 8. junija 2011. Poleg tega naj bi iz točke 94 izpodbijane sodbe izhajalo, da je na sejah upravnega odbora 5. maja in 8. junija 2011 sodelovala le ga. D.
E. Hristov poleg tega opozarja, da kršitev načel nepristranskosti in dobrega upravljanja izhaja iz med strankama nespornega dejstva, da sta bila dva od štirih članov predizbirne komisije hkrati tudi člana upravnega odbora EMA, pri čemer ni treba niti dokazati, da je sočasno opravljanje teh dveh funkcij vplivalo na ravnanje ga. D in g. E ter njune odločitve v izbirnem postopku, niti zavzeti stališča do vsebine razprav med člani predizbirne komisije.
E. Hristov navaja tudi, da se Sodišče za uslužbence, v nasprotju s trditvami Komisije, v točkah od 81 do 83 izpodbijane sodbe ni sklicevalo niti na člen 30 Kadrovskih predpisov niti na Prilogo III k tem predpisom.
Nazadnje E. Hristov dodaja, da če bi bilo dopustno, kot trdi Komisija, da se zaradi tega, ker odločitve predizbirnih komisij niso zavezujoče, pogoji enakosti in objektivnosti v postopku pred to komisijo ne zagotavljajo, bi to tej fazi postopka odvzelo ves smisel. E. Hristov tudi spominja, da iz točke 89 izpodbijane sodbe izhaja, da je moral POI upoštevati osnutek seznama kandidatov, njihovo oceno in poročilo predizbirne komisije in da je ta komisija odločilno vplivala na končni seznam kandidatov, ki jih je Komisija predlagala upravnemu odboru EMA.
Presoja Splošnega sodišča
Treba je opozoriti, da sta ga. D in g. E, ki sta bila člana predizbirne komisije in upravnega odbora EMA, v postopku izbire in imenovanja izvršnega direktorja EMA po mnenju Sodišča za uslužbence svojo dolžnost nepristranskosti v predizbirni komisiji kršila že „zgolj s tem, da sta bila člana [te] komisije“ (točka 92 izpodbijane sodbe). Po mnenju Sodišča za uslužbence „sočasno opravljanje funkcij člana predizbirne komisije in člana upravnega odbora EMA ogrozi neodvisnost in objektivnost oseb, ki ti funkciji opravljajo sočasno“ (točka 91 izpodbijane sodbe). Sodišče za uslužbence je ugotovilo, da „je bila kršena dolžnost nepristranskosti celotne predizbirne komisije“ (točka 92 izpodbijane sodbe).
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da iz spisa zadeve pred Sodiščem za uslužbence in dopisov strank pred Sodiščem za uslužbence izhaja, da je g. E v upravnem odboru EMA nadomeščal go. D. Kot tudi izhaja iz točke 94 izpodbijane sodbe, je na sejah upravnega odbora EMA pri razpravah v zvezi z imenovanjem g. C sodelovala ga. D.
Nato je treba upoštevati, da E. Hristov pred Sodiščem za uslužbence ni izpodbijal subjektivne nepristranskosti ge. D ali g. E, kar sta stranki pred Splošnim sodiščem sicer potrdili. Tako je Sodišče za uslužbence odločalo le o vprašanju, ali je bila predizbirna komisija zaradi tega, ker sta ga. D in g. E sočasno opravljala funkciji, objektivno pristranska.
Splošno sodišče mora zato preizkusiti, ali Sodišče za uslužbence ni napačno uporabilo prava, ko je ugotovilo, da sta bila ga. D in g. E – in posledično celotna predizbirna komisija – pristranska že samo zato, ker sta bila člana predizbirne komisije in, kot članica oziroma kot namestnik, upravnega odbora EMA.
V zvezi s tem je treba preizkusiti, ali se z argumenti, navedenimi v točkah od 83 do 90 izpodbijane sodbe, na katere je Sodišče za uslužbence oprlo ugotovitev iz točke 92 omenjene sodbe, da je bila kršena obveznost nepristranskosti celotne predizbirne komisije, napačno uporablja pravo.
Prvič, v nasprotju s tem, kar trdi Komisija, ki se pri tem sklicuje na točke od 81 do 84 izpodbijane sodbe, Sodišče za uslužbence obveznosti nepristranskosti in objektivnosti, ki jo imajo člani predizbirne komisije, ni oprlo na določbe člena 30 Kadrovskih predpisov in Prilogo III k tem predpisom. Niti iz točk od 81 do 84 izpodbijane sodbe niti iz naslova „Pravni okvir“ te sodbe namreč ne izhaja, da se je Sodišče za uslužbence v tej zadevi oprlo na omenjene določbe.
Drugič, Komisija ne more trditi, da je Sodišče za uslužbence, s tem ko je štelo, da se sodna praksa, ki se uporablja za natečajne komisije, uporablja tudi za predizbirne komisije, predizbirne komisije „izenačilo“ z natečajnimi komisijami. Treba je ugotoviti, da je Sodišče za uslužbence v točki 83 izpodbijane sodbe izrecno navedlo, da „predizbirna komisija ni natečajna komisija“. Vendar pa je presodilo, da je cilj predizbirne komisije, tako kot natečajne komisije, izbrati najboljše kandidate in da ima velik manevrski prostor pri organizaciji predizbirnih testov, zato je naloga Komisije, da na podlagi načel dobrega upravljanja in enakega obravnavanja zagotovi dobro organizacijo izbirnega postopka pred predizbirno komisijo tako, da zahteva, da so vsi člani predizbirne komisije neodvisni, tako da o njihovi objektivnosti ni mogoče dvomiti (točki 83 in 84 izpodbijane sodbe).
Komisija prav tako ne more trditi, da Sodišče za uslužbence ni obrazložilo razlogov, zaradi katerih se zahteve po neodvisnosti in objektivnosti, ki se morajo spoštovati pri natečajnih komisijah, uporabljajo tudi za predizbirne komisije. Ta pojasnila so navedena tako v točki 83 kot v točkah 84 in 85 izpodbijane sodbe.
Poleg tega je treba ugotoviti, da Komisija ni navedla nobenega pravnega argumenta, s katerim bi se lahko ovrgli razlogi, navedeni v točkah 83 in 84 izpodbijane sodbe. Trdila je le, da se natečajna komisija, ki ima dejansko moč odločanja, ne more primerjati s predizbirno komisijo, ki je zgolj posvetovalni organ. Ne samo, da Sodišče za uslužbence, ki je v točki 83 izpodbijane sodbe navedlo, da „predizbirna komisija ni natečajna komisija in da njeno mnenje ni zavezujoče niti za POI niti za Komisijo“, teh razlik ni zakrivalo, Komisija tudi ni navedla, zakaj naj bi bila ta okoliščina taka, da bi izključevala potrebo po zagotovitvi popolne neodvisnosti in objektivnosti članov predizbirne komisije.
Tretjič, v nasprotju s tem, kar navaja Komisija, Sodišče za uslužbence uporabe zahteve po nepristranskosti v tej zadevi ni oprlo na položaj te zahteve v hierarhiji pravnih norm. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da Sodišče za uslužbence v točki 85 izpodbijane sodbe le spominja, da načelo dobrega upravljanja, ki je povezano z dolžnostjo nepristranskosti institucij, izhaja iz Listine o temeljnih pravicah, ki ima do začetka veljavnosti Lizbonske pogodbe enako pravno veljavnost kot pogodbi. Temu Komisija sicer ne oporeka.
Četrtič, glede trditve Komisije, da je domnevna kršitev načela dobrega upravljanja „neznan razlog za razglasitev ničnosti“, zadostuje ugotovitev, da iz izpodbijane sodbe jasno izhaja, da je Sodišče za uslužbence drugi del prvega tožbenega razloga, ki ga je pred tem sodiščem navedel E. Hristov, preizkusilo zlasti z vidika dolžnosti nepristranskosti in se ni zadovoljilo z opiranjem na načelo dobrega upravljanja.
Petič, treba je ugotoviti, da Sodišče za uslužbence ni v nasprotju samo s sabo, ko po eni strani navaja, da osnutek seznama kandidatov, ki jih priporoči predizbirna komisija, ni zavezujoč niti za POI niti za Komisijo, in ko po drugi strani priznava, da ima predizbirna komisija „odločilen vpliv“ na končni seznam kandidatov, ki jih Komisija predlaga upravnemu odboru EMA. Čeprav med strankama ni sporno, da osnutek seznama kandidatov, ki ga predizbirna komisija predloži POI, ker, kot navaja Komisija, lahko POI in Komisija podpreta druge kandidate, ki jih ni na tem osnutku seznama, pa iz točk 8.2.1 in 8.3 Smernic Komisije z dne 12. januarja 2009 za izbor in imenovanje direktorjev regulativnih agencij, izvajalskih agencij in skupnih podjetij, navedenih v točki 9 izpodbijane sodbe in točki 89 iste sodbe, izhaja, da ima ta osnutek seznama „določen pomen v nadaljevanju predizbirnega postopka“, prvič, ker mora POI ta seznam upoštevati, in drugič, ker matični komisar, to je član Komisije, zadolžen za zdravje in varstvo potrošnikov, zasliši le kandidate, ki jih je POI izbral v končnem mnenju.
Zato je treba ugotoviti, da v točki 89 izpodbijane sodbe ni nobene protislovnosti. Vendar čeprav je Sodišče za uslužbence lahko upravičeno štelo, da ima osnutek seznama kandidatov, ki ga pripravi predizbirna komisija, določen pomen v nadaljevanju predizbirnega postopka, ni dokazalo, da je sodelovanje ge. D kot članice in g. E kot njenega namestnika v upravnem odboru EMA lahko vplivalo na njuno svobodno ter popolnoma objektivno in neodvisno ravnanje v predizbirni komisiji in tako ustvarilo legitimen dvom o nepristranskosti te komisije. Kot Komisija navaja v pritožbi, Sodišče za uslužbence ni dokazalo, da je imelo sodelovanje ge. D v upravnem odboru EMA kak „praktičen pomen“ za njeno vlogo v predizbirni komisiji.
V zvezi s tem je treba spomniti, da bi moralo Sodišče za uslužbence zakonitost sklepa Komisije z dne 20. aprila 2001 z vidika zahteve po nepristranskosti predizbirne komisije presojati glede na čas, ko je predizbirna komisija predlagala kandidature štirih kandidatov, ki so dosegli najboljše rezultate.
V tej fazi postopka izbire kandidatov, ki se konča z imenovanjem izvršnega direktorja EMA, pa zgolj okoliščina, da sta ga. D in g. E kot članica in namestnik sodelovala pri delu upravnega odbora EMA, ne more povzročiti dvoma o njuni nepristranskosti kot članov predizbirne komisije. Zgolj sodelovanje v predizbirni komisiji in v upravnem odboru EMA pa ni dejstvo, s katerim bi se lahko utemeljila domneva o pristranskosti članov predizbirne komisije v postopku pred to komisijo.
Treba je namreč poudariti, da v tej zadevi ne gre za vprašanje nepristranskosti upravnega odbora EMA in zlasti ne za vprašanje, ali sta ga. D oziroma g. E sodelovala pri sprejemanju odločitev o imenovanju izvršnega direktorja EMA, čeprav sta sodelovala pri prejšnji fazi postopka imenovanja.
Poleg tega iz teh razlogov izhaja, da obrazložitev Sodišča za uslužbence v točki 90 izpodbijane sodbe, ki se nanaša na domnevno ravnanje članov predizbirne komisije na sejah upravnega odbora EMA, v okviru preizkusa zakonitosti sklepa Komisije z dne 20. aprila 2011 ni upoštevna.
Iz zgoraj navedenega izhaja, da je Sodišče za uslužbence napačno presodilo, prvič, da sta ga. D in g. E, ki sta bila članica oziroma nadomestni član upravnega odbora EMA, kršila dolžnost nepristranskosti zgolj zato, ker sta bila člana predizbirne komisije, in, drugič, posledično, da je bila kršena dolžnost nepristanskosti celotne predizbirne komisije.
Iz tega izhaja, da je treba prvemu pritožbenemu razlogu ugoditi, ne da bi bilo treba preizkusiti druge pritožbene razloge in argumente, ki jih Komisija navaja v tej pritožbi.
Zato je treba izpodbijano sodbo razglasiti za nično v delu, v katerem je z njo razglašena ničnost sklepa Komisije z dne 20. aprila 2011.
Posledice delne razveljavitve izpodbijane sodbe
Člen 13(1) Priloge I k Statutu Sodišča Evropske unije določa, da če je pritožba utemeljena, Splošno sodišče razveljavi odločbo Sodišča za uslužbence in samo odloči o zadevi. Zadevo vrne v razsojanje Sodišču za uslužbence, če o njej ni mogoče odločiti.
V tej zadevi mora Sodišče za uslužbence preveriti, ali je še vedno treba preizkusiti argumente, ki jih je E. Hristov navedel v drugem delu prvega tožbenega razloga in na katere se odločitev iz izpodbijane sodbe, da je drugi del prvega tožbenega razloga utemeljen, ne opira.
Poleg tega je treba ugotoviti, da Sodišče za uslužbence ni preučilo niti prvega dela prvega tožbenega razloga, niti drugega, tretjega in četrtega tožbenega razloga, ki jih je navajal E. Hristov.
Zato je treba zadevo vrniti v razsojanje Sodišču za uslužbence, pri čemer je treba pojasniti, da bo moralo, po potrebi, presoditi o vplivu morebitne nezakonitosti sklepa Komisije z dne 20. aprila 2011 na zakonitost sklepa upravnega odbora EMA z dne 6. oktobra 2011.
Stroški
Ker se zadeva vrne v razsojanje Sodišču za uslužbence, se odločitev o stroških, nastalih v tem pritožbenem postopku, pridrži.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (pritožbeni senat)
razsodilo:

1.
Sodba Sodišča za uslužbence Evropske unije (drugi senat) z dne 13. novembra 2014, Hristov/Komisija in EMA (F‑2/12), se razveljavi v delu, v katerem je s to sodbo razglašen za ničen sklep Evropske komisije z dne 20. aprila 2011, s katerim je ta upravnemu odboru Evropske agencije za zdravila (EMA) predlagala seznam štirih kandidatov, ki jih je priporočila predizbirna komisija in jih je potrdil posvetovalni odbor za imenovanja.

2.
Zadeva se vrne v razsojanje Sodišču za uslužbence, da odloči o predlogih za razglasitev ničnosti sklepa Komisije z dne 20. aprila 2011, s katerim je ta upravnemu odboru Evropske agencije za zdravila (EMA) predlagala seznam štirih kandidatov, ki jih je priporočila predizbirna komisija in jih je potrdil posvetovalni odbor za imenovanja, z vidika očitkov in tožbenih razlogov, na katere se je skliceval Emil Hristov in o katerih Sodišče za uslužbence ni odločilo.

3.
Odločitev o stroških se pridrži.

Jaeger
Kanninen
Van der Woude
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 5. julija 2016.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: bolgarščina.