CELEX: 62020TJ0540
Subvencie
Dovoz výrobkov z nekonečného skleneného vlákna s pôvodom v Egypte
Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2020/870
Konečné vyrovnávacie clo a konečné vybratie predbežného vyrovnávacieho cla
Právo na obhajobu
Pripísateľnosť subvencie
Zjavne nesprávne posúdenie
Systém vrátenia dovozných ciel
Daňové zaobchádzanie s kurzovými stratami
Výpočet rozpätia cenového podhodnotenia

Svojou žalobou založenou na článku 263 ZFEÚ žalobkyňa, Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE, navrhuje zrušenie vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2020/870 z 24. júna 2020, ktorým sa ukladá konečné vyrovnávacie clo a s konečnou platnosťou vyberá predbežné vyrovnávacie clo uložené na dovoz výrobkov z nekonečného skleneného vlákna s pôvodom v Egypte a ktorým sa vyberá konečné vyrovnávacie clo z registrovaného dovozu výrobkov z nekonečného skleneného vlákna s pôvodom v Egypte (
Ú. v. EÚ L 201, 2020, s. 10
) (ďalej len „napadnuté vykonávacie nariadenie“), v rozsahu, v akom sa jej týka.
I.

Okolnosti predchádzajúce sporu
Žalobkyňa je spoločnosť založená podľa právnej úpravy Egyptskej arabskej republiky, ktorej akcionármi sú čínske subjekty. Činnosť žalobkyne spočíva vo výrobe a vývoze určitých tkaných alebo stehovaných textílií zo sklenených vlákien (ďalej len „TSV“) a produktov z nekonečného skleneného vlákna (ďalej len „PSV“), ktoré tvoria hlavnú surovinu používanú na výrobu TSV. Tieto výrobky sa predávajú najmä v rámci Európskej únie.
A.

O Čínsko‑egyptskej suezskej zóne hospodárskej a obchodnej spolupráce
Žalobkyňa má sídlo v Čínsko‑egyptskej suezskej zóne hospodárskej a obchodnej spolupráce (Egypt) (ďalej len „zóna SETC“). Zónu SETC spoločne zriadili Egyptská arabská republika a Čínska ľudová republika. Jej počiatky siahajú do 90. rokov 20. storočia. Čínsky a egyptský predseda vlády podpísali v roku 1997 memorandum o porozumení, v ktorom sa obe krajiny dohodli na „spolupráci pri rozvoji slobodnej hospodárskej zóny na severe Suezského zálivu“.
V roku 2002 bola egyptskými orgánmi verejnej moci klasifikovaná širšia geografická oblasť 20 km
, v ktorej sa nachádzala zóna SETC, ako osobitná hospodárska zóna, v dôsledku čoho sa na zónu SETC uplatňuje egyptský zákon č. 83/2002 o hospodárskych zónach osobitnej povahy (ďalej len „zákon č. 83/2002“).
Ďalej čínske a egyptské orgány verejnej moci vytvorili podnik Egypt TEDA Investment Co. (ďalej len „Egypt TEDA“), z ktorého 80 % základného imania vlastnia čínske orgány verejnej moci a zvyšných 20 % egyptské orgány verejnej moci.
V roku 2012 počas návštevy egyptského prezidenta v Číne tento označil zónu SETC za kľúčový projekt dvojstrannej spolupráce medzi týmito dvoma krajinami. Vyjadril tiež nádej, že v zóne SETC bude investovať čoraz viac čínskych podnikov, a tak sa zúčastňovať na egyptskom programe obnovy.
V roku 2013 bola zóna SETC rozšírená o 6 km
na základe zmluvy medzi Egypt TEDA a egyptskými orgánmi. Od toho istého roku bola zóna SETC rozvinutá v rámci čínskej iniciatívy „Jedno pásmo, jedna cesta“. Táto iniciatíva podľa usmernenia Štátnej rady Číny k podpore spolupráce v oblasti medzinárodnej výrobnej kapacity a výroby zariadení z 13. mája 2015 zahŕňa možnosť pre podniky „prenikajúce do zahraničia“ využívať výhodné fiškálne politiky a politiky daňovej podpory, zvýhodnené úvery, finančnú podporu prostredníctvom syndikovaných úverov, vývozné úvery a projektové financovanie, kapitálové investície a poistenie vývozného úveru.
V roku 2015 bola osobitná hospodárska zóna uvedená v bode 4 vyššie, ktorej súčasťou je zóna SETC, oficiálne začlenená do hospodárskej zóny Suezského prieplavu (ďalej len „ZSP“), širšej zóny zahŕňajúcej oblasť okolo Suezského prieplavu, ktorá je upravená zákonom č. 83/2002, v kontexte „plánu rozvoja koridoru Suezského prieplavu“, ktorý spustil Egypt.
V roku 2016 čínsky a egyptský prezident oficiálne inaugurovali projekt rozšírenia zóny SETC o 6 km
a 21. januára 2016 podpísali dohodu medzi čínskymi orgánmi verejnej moci a egyptskými orgánmi verejnej moci (ďalej len „dohoda o spolupráci z roku 2016“), ktorá spresnila rozsah a právne postavenie zóny SETC.
Podľa dohody o spolupráci z roku 2016 orgány verejnej moci spoločne rozvíjajú zónu SETC. Robia tak v súlade so svojimi príslušnými vnútroštátnymi stratégiami, a to iniciatívou „Jedno pásmo, jedna cesta“ pre Čínu na jednej strane a Plán rozvoja koridoru Suezského prieplavu pre Egypt na druhej strane. Na tento účel egyptské orgány verejnej moci poskytujú pozemky, pracovnú silu a určité daňové úľavy, zatiaľ čo čínske spoločnosti pôsobiace v tejto zóne prevádzkujú výrobný závod so svojimi aktívami a manažérmi. Čínska vláda v rámci kompenzácie nedostatku egyptských finančných prostriedkov podporuje tento projekt tým, že spoločnosti Egypt TEDA a čínskym firmám pôsobiacim v zóne SETC sprístupnila potrebné finančné prostriedky.
B.

O konaní, ktoré viedlo k prijatiu napadnutého vykonávacieho nariadenia
Dňa 24. apríla 2019 bola Komisii doručená sťažnosť podaná vedľajším účastníkom konania, Association des producteurs de fibres de verre européens (APFE), v mene výrobcov predstavujúcich 71 % celkovej výroby Únie, podľa ktorej dovoz PSV s pôvodom v Egypte bol predmetom subvencií a spôsobil ujmu výrobnému odvetviu Únie.
V nadväznosti na túto sťažnosť Komisia na základe článku 10 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1037 z 8. júna 2016 o ochrane pred subvencovanými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie (
Ú. v. EÚ L 176, 2016, s. 55
, ďalej len „základné antisubvenčné nariadenie“) začala 7. júna 2019 antisubvenčné prešetrovanie týkajúce sa dovozov PSV a konkrétnejšie, ako vyplýva z bodu 2 oznámenia o začatí tohto prešetrovania, striže zo skleneného vlákna s dĺžkou najviac 50 mm, prameňov zo skleneného vlákna s výnimkou prameňov zo skleneného vlákna, ktoré sú ošetrené impregnáciou a poťahovaním a majú stratu žiarom viac ako 3 % (ako je stanovené v norme ISO 1887), a rohoží vyrobených z nekonečného skleneného vlákna s výnimkou rohoží zo sklenenej vlny.
Prešetrovanie týkajúce sa subvencií a ujmy sa týkalo obdobia od 1. apríla 2018 do 31. marca 2019, zatiaľ čo preskúmanie trendov relevantných pre určenie ujmy sa vzťahovalo na obdobie od 1. januára 2016 do konca obdobia prešetrovania.
Počas obdobia prešetrovania žalobkyňa predávala PSV nezávislým zákazníkom tak v Egypte, ako aj v zahraničí. Rovnako predávala PSV trom prepojeným zákazníkom v Únii, a to spoločnostiam Jushi Spain SA, Jushi France SAS a Jushi ltalia Srl, ako aj spoločnosti Hengshi Egypt Fiberglass Fabrics SAE (ďalej len „Hengshi“), ktorá sa tiež nachádza v zóne SETC.
Žalobkyňa predložila Komisii svoje pripomienky týkajúce sa subvencií a ujmy 24. júna 2019 a predložila svoju odpoveď na antisubvenčný dotazník v júli 2019. Komisia tiež vykonala overovanie na mieste v priestoroch žalobkyne.
Dňa 7. augusta 2019 egyptské orgány verejnej moci tiež predložili svoju odpoveď na antisubvenčný dotazník.
Dňa 12. februára 2020 Komisia zmenila oznámenie o začatí konania zo 7. júna 2019, pretože objavila dodatočné dôkazy týkajúce sa subvencií, ktoré sa mali zohľadniť v rámci antisubvenčného prešetrovania, a to zvýhodnené úvery údajne poskytnuté žalobkyni verejnými čínskymi bankami alebo bankami kontrolovanými štátom, a domnievala sa, že bolo odôvodnené zahrnúť tieto subvencie do rámca prebiehajúceho prešetrovania v súlade s článkom 10 ods. 7 základného antisubvenčného nariadenia. Komisia dodala, že okrem iného preskúma, či spolupráca medzi egyptskými orgánmi verejnej moci a čínskymi orgánmi verejnej moci ovplyvnila iné programy subvencovania.
Komisia po zmene oznámenia o začatí konania zaslala 12. februára 2020 žalobkyni, ako aj egyptským orgánom verejnej moci žiadosť o informácie týkajúce sa ďalších programov subvencovania zahrnutých do rámca prešetrovania.
Dňa 14. februára 2020 Komisia zaslala svoj dokument o predbežnom oznámení, ktorým žalobkyňu informovala o svojom zámere zaviesť predbežné vyrovnávacie opatrenia na dovozy PSV. V ten istý deň Komisia tiež uverejnila vykonávacie nariadenie (EÚ) 2020/199 z 13. februára 2020, ktorým sa zavádza registrácia dovozu výrobkov z nekonečného skleneného vlákna s pôvodom v Egypte (
Ú. v. EÚ L 42, 2020, s. 10
). Žalobkyňa podala svoje vyjadrenia k tomuto oznámeniu 19. februára 2020.
Dňa 17. februára 2020 egyptské orgány verejnej moci predložili svoje pripomienky v odpovedi na žiadosť Komisie o informácie, v ktorých žiadali o späťvzatie tejto žiadosti o informácie, keďže nemali žiadny právny orgán na koordináciu odpovede čínskych subjektov nachádzajúcich sa mimo ich zvrchovaného územia. Dňa 20. februára 2020 Komisia odpovedala na list egyptských orgánov verejnej moci, pričom zotrvávala na tom, že požadované informácie môžu poskytnúť oni sami alebo v spolupráci s čínskymi orgánmi verejnej moci. Dňa 27. februára 2020 egyptské orgány verejnej moci zaslali doplňujúci list, pričom zopakovali svoju žiadosť, aby Komisia vzala späť svoju žiadosť o informácie z dôvodu, že konanie čínskych subjektov nebolo možné legálne pripísať egyptským orgánom verejnej moci a že Komisia porušila ich právo na obhajobu. V tomto liste tiež požiadali úradníka povereného vypočutím o vypočutie, ktoré sa konalo 1. apríla 2020.
Egyptské orgány verejnej moci, ako aj žalobkyňa nakoniec predložili svoje odpovede na žiadosť Komisie o informácie 5. marca 2020.
Dňa 4. marca 2020 Komisia zaslala žalobkyni svoju predbežnú informáciu. Nasledujúci deň prijala vykonávacie nariadenie (EÚ) 2020/379, ktorým sa ukladá predbežné vyrovnávacie clo na dovoz výrobkov z nekonečného skleneného vlákna s pôvodom v Egypte (
Ú. v. EÚ L 69, 2020, s. 14
, ďalej len „dočasné vykonávacie nariadenie“). Toto vykonávacie nariadenie bolo 6. marca 2020 uverejnené v
Úradnom vestníku Európskej únie
a uložilo žalobkyni dočasné vyrovnávacie clo vo výške 8,7 %.
Listom z 18. marca 2020 Komisia informovala žalobkyňu, že na základe jej odpovedí poskytnutých na žiadosť o informácie musí zvážiť uplatnenie ustanovení článku 28 základného antisubvenčného nariadenia týkajúcich sa niektorých požadovaných informácií. Žalobkyňa odpovedala na tento list 20. marca 2020.
Dňa 18. marca 2020 žalobkyňa tiež predložila svoje pripomienky k dočasnému vykonávaciemu nariadeniu a následne sa uskutočnilo vypočutie týkajúce sa tohto vykonávacieho nariadenia s Komisiou.
Dňa 29. apríla 2020 Komisia zaslala žalobkyni svoje konečné poskytnutie informácií, ku ktorému žalobkyňa 9. mája 2020 predložila svoje pripomienky. Vypočutie týkajúce sa tohto poskytnutia informácií sa potom konalo spolu s Komisiou.
Dňa 24. júna 2020 Komisia prijala napadnuté vykonávacie nariadenie. Uvedené vykonávacie nariadenie zavádza konečné vyrovnávacie clo vo výške 13,1 % na dovozy PSV žalobkyne do Únie.
II.

Návrhy účastníkov konania
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté vykonávacie nariadenie v rozsahu, v akom sa jej týka,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania,
–
uložil vedľajšiemu účastníkovi konania povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania.
Komisia a vedľajší účastník konania navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu ako nedôvodnú,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
III.

Právny rámec
[
omissis
]
A.

O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 2 písm. a) a b), článku 3 bodu 1 písm. a), článku 4 ods. 2 a 3, ako aj článku 28 od. 1 základného antisubvenčného nariadenia
[
omissis
]
1.

O druhej časti prvého žalobného dôvodu založenej na porušení článku 2 písm. a) a b), ako aj článku 3 bodu 1 písm. a) základného antisubvenčného nariadenia
Žalobkyňa uvádza na podporu tejto časti tri hlavné výhrady. Po prvé podľa nej výklad článku 3 bodu 1 písm. a) základného antisubvenčného nariadenia podaný Komisiou nie je odôvodnený z hľadiska práva Únie. Po druhé odvolávanie sa Komisie na právo Svetovej obchodnej organizácie (WTO) na účely výkladu článku 3 bodu 1 písm. a) tohto nariadenia je nedôvodné. Po tretie výklad článku 1 ods. 1 písm. a) bodu 1) dohody o subvenciách a vyrovnávacích opatreniach zo strany Komisie (ďalej len „dohoda o SVO“) je v rozpore s judikatúrou WTO a medzinárodným právom verejným.
Na podporu prvej výhrady žalobkyňa uvádza, že z doslovného výkladu článku 3 bodu 1 písm. a) základného antisubvenčného nariadenia, ktorého znenie je jasné a presné, a bez toho, aby bolo potrebné vykladať ho v zmysle Viedenského dohovoru o zmluvnom práve z 23. mája 1969 (ďalej len „Viedenský dohovor“) a z návrhu článkov o zodpovednosti štátu za medzinárodne protiprávne konanie, ktoré prijala Komisia OSN pre medzinárodné právo v roku 2001 (ďalej len „články KMP“) vyplýva, že nielen orgány verejnej moci poskytujúce finančný príspevok, ale aj samotný finančný príspevok musí byť v územnej jurisdikcii krajiny pôvodu alebo vývozu. Tento výklad je podporený celkovým kontextom základného antisubvenčného nariadenia, najmä článkom 10 ods. 7 a článkom 13 ods. 1 tohto nariadenia.
Na podporu druhej výhrady žalobkyňa uvádza, že Komisia nesprávne vyložila článok 3 bod 1 písm. a) základného antisubvenčného nariadenia z hľadiska práva WTO. Uvádza, že hoci podľa judikatúry súd Únie môže preskúmať zákonnosť aktu Únie z hľadiska pravidiel WTO, ak Únia zamýšľa vykonať konkrétny záväzok prevzatý v rámci WTO, v prejednávanej veci sa však nemožno odvolávať na výklad z hľadiska práva WTO vo vzťahu k ustanoveniam základného antisubvenčného nariadenia, ktoré sa odlišujú od ustanovení Dohody o SVO. Podľa žalobkyne znenie dohody o SVO sa zjavne odlišuje od znenia použitého týmto nariadením, pokiaľ ide o definíciu pojmu „subvencia“.
Na podporu tretej výhrady žalobkyňa uvádza, že aj keby sa pri výklade výrazu „verejný orgán“ v základnom antisubvenčnom nariadení malo zohľadniť právo WTO, výklad článku 1 ods. 1 písm. a) bodu 1) dohody o SVO zo strany Komisie zostáva nesprávny, keďže je v rozpore s článkom 31 ods. 1 a 3 Viedenského dohovoru. Z tohto článku dohody o SVO totiž jasne vyplýva, že akty orgánov verejnej moci tretích krajín nemôžu byť pripísané orgánom verejnej moci krajiny pôvodu alebo vývozu. Tento výklad potvrdzujú aj iné ustanovenia tejto dohody, ako sú článok 13 ods. 1, 2 a 4 a článok 18 ods. 1 písm. a).
Okrem toho článok 11 článkov KMP nie je „príslušným“ pravidlom medzinárodného práva v zmysle článku 31 ods. 3 písm. c) Viedenského dohovoru na účely výkladu pojmu „verejná právna inštitúcia“ uvedeného v článku 1 ods. 1 písm. a) bodu 1) dohody o SVO. Odvolací orgán WTO nerozhodol inak vo veci „Spojené štáty – Konečné antidumpingové a vyrovnávacie clá vzťahujúce sa na určité výrobky z Číny“ (WT/DS 379/AB/R). Žalobkyňa v replike dodáva, že ak by bolo právom uplatniteľným v tomto prešetrovaní dohoda o SVO namiesto základného antisubvenčného nariadenia, Komisia mohla kvalifikovať finančné príspevky poskytnuté čínskymi subjektmi žalobkyni ako subvencie v zmysle článku 1 ods. 1 dohody o SVO, a to bez toho, aby musela „pripísať“ tieto finančné príspevky egyptským orgánom verejnej moci na základe článku 11 článkov KMP. Článok 11 článkov KMP sa v prejednávanej veci v každom prípade neuplatní, keďže ten je určený na úpravu správania štátu začleneného do iného štátu v dôsledku nadobudnutia územia, ktoré možno pripísať štátu, ktorý je právnym nástupcom, alebo neskoršieho prijatia súkromného protiprávneho konania, ktoré bolo alebo je páchané, štátom. Zodpovednosť štátu z dôvodu konania iného štátu totiž upravujú články 16 až 18 článkov KMP, a nie článok 11 týchto článkov.
Komisia, ktorú podporuje vedľajší účastník konania, spochybňuje tieto tvrdenia.
Ako vyplýva z bodu 39 vyššie, podľa žalobkyne výklad článku 3 bodu 1 písm. a) základného antisubvenčného nariadenia zo strany Komisie, najmä pojmu „vláda“ krajiny pôvodu alebo vývozu, nie je z hľadiska práva Únie odôvodnený.
S cieľom odpovedať na túto otázku treba pripomenúť, že podľa judikatúry každé ustanovenie práva Únie musí byť zasadené do svojho kontextu a vykladané vo svetle ustanovení tohto práva ako celku, jeho cieľov a stavu jeho vývoja ku dňu, keď sa má dané ustanovenie uplatniť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. júla 2016, Association France Nature Environnement,
C‑379/15
,
EU:C:2016:603
, bod
a citovanú judikatúru).
V tejto súvislosti je potrebné po prvé pripomenúť, že článok 3 základného antisubvenčného nariadenia stanovuje, že subvencia sa považuje za existujúcu, ak sú splnené podmienky uvedené v bodoch 1 a 2, t. j. ak ide o „finančnú pomoc“ vlády v krajine pôvodu alebo vývozu a v dôsledku toho dochádza k poskytnutiu „výhody“.
Článok 2 písm. b) uvedeného nariadenia definuje pojem „vláda“ ako každý verejný orgán na území krajiny pôvodu alebo vyvážajúcej krajiny.
Definícia „vlády“ uvedená v tomto článku sa teda obmedzuje na výklad pojmu „vláda“ tak, že zahŕňa verejné orgány krajiny pôvodu alebo vývozu. Toto ustanovenie však nevylučuje, aby finančný príspevok bolo možné pripísať orgánom verejnej moci krajiny pôvodu alebo vývozu dotknutého výrobku na základe dostupných osobitných dôkazov.
Po druhé treba uviesť, že odôvodnenie 5 tohto nariadenia stanovuje, že „pri zisťovaní existencie subvencie je potrebné dokázať, že vláda alebo verejný orgán na území krajiny poskytli finančnú pomoc alebo že došlo k nejakej forme podpory príjmov alebo cien v zmysle článku XVI GATT 1994 a že prijímajúci podnik mal z nej úžitok“.
Slovné spojenie „na území krajiny“ použité v tomto odôvodnení však neznamená, že finančný príspevok musí pochádzať priamo od orgánov verejnej moci krajiny pôvodu alebo vývozu. Naopak, použitie týchto pojmov, ako uvádza Komisia, nevylučuje možnosť dospieť k záveru, že finančné príspevky možno pripísať orgánom verejnej moci krajiny pôvodu alebo vývozu posudzovaného výrobku.
Základné antisubvenčné nariadenie tak nevylučuje, že aj keď finančný príspevok nepochádza priamo od orgánov verejnej moci krajiny pôvodu alebo vývozu, tento príspevok im možno pripísať.
Predchádzajúci záver je o to relevantnejší v osobitnom kontexte zóny SETC, v ktorej je usídlená žalobkyňa.
Komisia v prvom rade v odôvodnení 78 napadnutého vykonávacieho nariadenia zohľadnila dve vyhlásenia dvoch egyptských prezidentov týkajúce sa zóny SETC. Prvé z nich, ktoré pochádzalo z roku 2012, kvalifikovalo túto zónu ako kľúčový projekt bilaterálnej spolupráce medzi Egyptom a Čínou. Druhé, pochádzajúce z roku 2014, sa týkalo iniciatívy „Jedno pásmo, jedna cesta“ a najmä spresňovalo, že táto iniciatíva bola významnou príležitosťou na oživenie Egypta a že egyptské orgány boli pripravené na aktívnu účasť a poskytnutie podpory. Egyptské orgány chceli spolupracovať s Čínou najmä s cieľom rozvíjať projekty koridoru Suezského prieplavu a zóny SETC a podporiť čínske podniky, aby investovali v Egypte.
V tejto súvislosti odôvodnenie 79 napadnutého vykonávacieho nariadenia uvádza, že charakteristiky čínskej iniciatívy „Jedno pásmo, jedna cesta“ sú známe a že podľa usmernení Štátnej rady k podpore spolupráce v oblasti medzinárodnej výrobnej kapacity a výroby zariadení z 13. mája 2015, opatrenia, ktoré môžu podniky „prenikajúce do zahraničia“ získať zahŕňajú najmä fiškálne politiky a politiky daňovej podpory, zvýhodnené úvery, finančnú podporu prostredníctvom syndikovaných úverov, vývozné úvery a projektové financovanie, kapitálové investície a napokon poistenie vývozného úveru.
V druhom rade Komisia v odôvodnení 81 napadnutého vykonávacieho nariadenia zohľadnila skutočnosť, že zóna SETC bola predmetom dohody o spolupráci z roku 2016 medzi čínskymi a egyptskými orgánmi verejnej moci. Táto dohoda však podľa svojho článku 1 predovšetkým stanovuje, že Čínskej ľudovej republike bude ponechaná možnosť uplatňovať v zóne SETC niektoré jej zákony. Článok 4 ods. 1 uvedenej dohody stanovuje, že „čínska vláda považuje zónu [SETC] za zónu hospodárskej a obchodnej spolupráce Číny v zahraničí“ a že „zóna spolupráce počas výstavby, prilákania prevádzkovateľov a prevádzky má nárok na politickú podporu a uľahčenia, ktoré poskytla čínska vláda pre zahraničné zóny hospodárskej a obchodnej spolupráce“. Článok 5 ods. 1 tejto dohody tiež stanovuje, že čínska vláda podporuje zónu spolupráce tým, že „nabáda príslušné finančné inštitúcie, aby poskytli prostriedky na financovanie… investičných projektov nachádzajúcich sa v zóne spolupráce za predpokladu, že sú splnené podmienky na poskytovanie úveru a požiadavky na využitie úveru“.
V treťom rade odôvodnenie 48 napadnutého vykonávacieho nariadenia uvádza, že čínska a egyptská vláda na zabezpečenie vykonania dohody o spolupráci z roku 2016 zaviedli trojúrovňový konzultačný mechanizmus, najmä Dohodu o spolupráci na zriadenie správnej komisie pre zónu SETC, Riadiaci výbor zóny, a následne informovanie o problémoch a ťažkostiach prostredníctvom spoločnosti Egypta TEDA a príslušných egyptských zmluvných strán. Z odôvodnenia 40 toho istého nariadenia okrem toho vyplýva, že Egypt TEDA je z 80 % vlastnená čínskymi orgánmi verejnej moci a z 20 % egyptskými orgánmi verejnej moci a jej cieľom je podporovať rozvoj zóny SETC v Egypte.
Napokon z odôvodnenia 173 napadnutého vykonávacieho nariadenia vyplýva, že finančná podpora poskytnutá žalobkyni bola mimoriadne významná.
Čínske a egyptské verejné orgány teda v úzkej spolupráci zriadili zónu SETC ako zónu s právnymi a ekonomickými zvláštnosťami, ktoré umožnili čínskym verejným orgánom priamo poskytnúť všetky možnosti spojené s čínskou iniciatívou „Jedno pásmo, jedna cesta“ čínskym podnikom usadeným v tejto zóne.
Za týchto podmienok nemožno pripustiť, aby hospodárska a právna konštrukcia takého rozsahu, ako je rozsah zóny SETC, koncipovaná v úzkej spolupráci medzi čínskymi a egyptskými orgánmi verejnej moci na najvyššej úrovni, bola vyňatá zo základného antisubvenčného nariadenia bez toho, aby to ohrozilo jeho potrebný účinok alebo jeho účel a ciele.
Po tretie na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, výklad článku 3 bodu 1 písm. a) základného antisubvenčného nariadenia, ktorý podáva Komisia, nie je v rozpore ani s článkom 10 ods. 7, ani s článkom 13 ods. 1 toho istého nariadenia. Pokiaľ ide o článok 10 ods. 7, základné antisubvenčné nariadenie nijako nevylučuje možnosť konzultácie s orgánmi verejnej moci krajiny pôvodu alebo vývozu vo vzťahu k finančným príspevkom, ktoré im možno pripísať. V prejednávanej veci zo spisu okrem iného vyplýva, že Komisia vyzvala egyptské orgány verejnej moci, aby začali konzultácie s otázkami, akými sú zvýhodnené úvery poskytnuté čínskymi subjektmi.
Pokiaľ ide o článok 13 ods. 1 uvedeného nariadenia, ktorý krajine pôvodu alebo vývozu umožňuje najmä zrušiť subvenciu, obmedziť ju alebo prijať iné opatrenia týkajúce sa jej účinkov, takáto možnosť zostáva zachovaná v prípadoch, keď finančný príspevok možno pripísať orgánom verejnej moci krajiny pôvodu alebo vývozu. V prejednávanej veci totiž egyptské orgány verejnej moci mali možnosť ukončiť úzku spoluprácu s čínskymi orgánmi verejnej moci, pokiaľ ide o finančné príspevky, alebo navrhnúť opatrenia na obmedzenie účinkov dotknutých subvencií.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba dospieť k záveru, že ani článok 3 bod 1 písm. a) základného antisubvenčného nariadenia, ani jeho všeobecná štruktúra nevylučujú, aby finančný príspevok poskytnutý orgánmi verejnej moci tretej krajiny mohol byť pripísaný orgánom verejnej moci krajiny pôvodu alebo vývozu v prípade, o aký ide v prejednávanej veci, vzhľadom na dostupné osobitné dôkazy, ako sú uvedené v bodoch 53 až 58 vyššie.
Navyše na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, tento záver potvrdzujú ustanovenia článku 1 dohody o SVO, s prihliadnutím na ktorý treba vykladať základné antisubvenčné nariadenie. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že súd Únie má právomoc preskúmať zákonnosť dotknutého aktu Únie s ohľadom na pravidlá WTO za predpokladu, že Únia chcela vykonať konkrétny záväzok v rámci WTO, alebo v prípade, že akt Únie výslovne odkazuje na konkrétne ustanovenia dohôd WTO (pozri analogicky rozsudok zo 14. júla 2021, Interpipe Niko Tube a Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant/Komisia,
T‑716/19
,
EU:T:2021:457
, bod
a citovanú judikatúru).
Z odôvodnenia 3 základného antisubvenčného nariadenia pritom vyplýva, že jeho cieľom je najmä „zaviesť“ do práva Únie pravidlá dohody o SVO „v najlepšej možnej miere“.
Judikatúrou už navyše bolo ustálené, že článok 3 základného antisubvenčného nariadenia, nazvaný „Vymedzenie subvencie“, a článok 1 dohody o SVO sú vo veľkej miere zhodné, pokiaľ ide o ich znenie, a úplne zhodné, pokiaľ ide o ich podstatu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. apríla 2019, Jindal Saw a Jindal Saw Italia/Komisia,
T‑300/16
,
EU:T:2019:235
, bod
).
Okrem toho z odôvodnení základného antisubvenčného nariadenia nevyplýva žiadna vôľa normotvorcu odchýliť sa od podstaty článku 1 ods. 1 písm. a) bodu 1 dohody o SVO. Naopak, ako vyplýva z odôvodnenia 3 tohto nariadenia citovaného v bode 64 vyššie, normotvorca chcel skutočne vykonať konkrétny záväzok prevzatý v rámci dohody o SVO v zmysle judikatúry citovanej v bode 63 vyššie.
Preto na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, ustanovenia základného antisubvenčného nariadenia sa majú vykladať v čo najväčšej miere so zreteľom na príslušné ustanovenia dohody o SVO (rozsudok z 10. apríla 2019, Jindal Saw a Jindal Saw Italia/Komisia,
T‑300/16
,
EU:T:2019:235
, bod
). Platí to tiež o článku 3 tohto nariadenia, ktorým sa vykonáva obsah článku 1 dohody o SVO (rozsudok z 10. apríla 2019, Jindal Saw a Jindal Saw Italia/Komisia,
T‑300/16
,
EU:T:2019:235
, bod
).
Pokiaľ ide o článok 1 ods. 1 písm. a) bod 1) dohody o SVO, treba v prvom rade uviesť, že tento článok definuje subvenciu ako finančný príspevok vlády alebo akejkoľvek verejnej právnej inštitúcie na území „člena“ WTO. Táto formulácia teda nevylučuje možnosť, že by finančný príspevok poskytnutý treťou krajinou bolo možné pripísať orgánom verejnej moci krajiny pôvodu alebo vývozu, keďže stačí, aby finančný príspevok vlády alebo akejkoľvek verejnej právnej inštitúcie patril do územnej pôsobnosti „člena“ WTO.
Po druhé články 13 a 18 dohody o SVO, ktoré sa týkajú konzultácií a záväzkov, nespochybňujú predchádzajúce úvahy. Znenie a predmet týchto ustanovení totiž nevylučujú situácie, v ktorých sa finančný príspevok pripisuje členovi WTO, keďže na jednej strane členovia, ktorých výrobky môžu byť predmetom prešetrovania, môžu byť konzultovaní k finančným príspevkom, ktoré im možno pripísať, a na druhej strane členovia, ktorých výrobky môžu byť predmetom prešetrovania, môžu obmedziť subvencie, ktoré im možno pripísať.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba uviesť, že keďže Komisia správne vyložila základné antisubvenčné nariadenie v zmysle dohody o SVO, okolnosť, či zohľadnila alebo nezohľadnila článok 11 článkov KMP, je irelevantná. Preto treba zamietnuť aj tretiu výhradu tejto časti žalobného dôvodu a v dôsledku toho aj túto časť v celom rozsahu.
[
omissis
]

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá rozšírená komora)
rozhodol takto:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
Jushi Egypt for Fiberglass Industry SAE znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.

3.
Association des producteurs de fibres de verre européens (APFE) znáša svoje vlastné trovy konania.

Kanninen
Jaeger
Półtorak
Porchia
Stancu
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 1. marca 2023.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.