CELEX: 62015TJ0026
Odvolanie
Verejná služba
Vymenovanie
Výberové konanie a vymenovanie výkonného riaditeľa regulačnej agentúry
EMA
Predbežný výber komisiou pre predbežný výber
Vymenovanie správnou radou EMA
Zloženie komisie pre predbežný výber
Kumulácia funkcií člena komisie pre predbežný výber a člena správnej rady EMA
Nestrannosť

Európska komisia svojím odvolaním podaným na základe článku 9 prílohy I Štatútu Súdneho dvora Európskej únie navrhuje zrušenie rozsudku Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) z 13. novembra 2014, Christov/Komisia a EMA (F‑2/12, ďalej len „napadnutý rozsudok“,
EU:F:2014:245
), ktorým tento súd predovšetkým zrušil jej rozhodnutie z 20. apríla 2011, ktorým navrhla správnej rade Európskej agentúry pre lieky (EMA) zoznam štyroch uchádzačov, ktorých odporučila komisia pre predbežný výber a potvrdil poradný výbor pre menovania (ďalej len „rozhodnutie Komisie z 20. apríla 2011“).
Skutkové okolnosti
Relevantné skutkové okolnosti boli v napadnutom rozsudku opísané takto:
„13
Dňa 10. decembra 2009 bol pán A, člen správnej rady EMA, určený touto radou, aby ju zastupoval ako pozorovateľ pri komisii pred predbežný výber v súlade s bodom 7.1 usmernení [Komisie z 12. januára 2009 k výberu a vymenovávaniu riaditeľov regulačných agentúr, výkonných agentúr a spoločných podnikov]. Podľa tohto ustanovenia sa komisia pre predbežný výber skladá z troch vyšších riadiacich úradníkov Komisie, ktorí musia byť zaradení minimálne v rovnakej platovej triede a musia mať minimálne rovnakú úroveň funkcie ako riaditeľ EMA.
Komisia 15. januára 2010 uverejnila v
Úradnom vestníku Európskej únie
oznámenie o výberovom konaní na obsadenie miesta výkonného riaditeľa Európskej agentúry pre lieky (EMA) (platová trieda AD 14) (
Ú. v. EÚ C 9 A, s. 1
). Ponúkané pracovné miesto bolo miestom dočasného zamestnanca platovej triedy AD 14 a lehota na podanie prihlášky bola stanovená do 17. februára 2010. [Pán Emil Christov] podal svoju prihlášku 16. februára 2010.
Komisia pre predbežný výber 31. marca 2010 preskúmala prijaté prihlášky v súlade s bodom 7.2.1 usmernení. Pri tejto príležitosti sa uvedená komisia domnievala, že oznámenie o voľnom pracovnom mieste nebolo dostatočne zverejnené. Následne Komisia rozhodla o novom uverejnení oznámenia o voľnom pracovnom mieste.
…
Dňa 7. októbra 2010 zasadala správna rada EMA. Na tomto zasadnutí, na ktorom sa zúčastnili okrem iného pán B ako predseda a člen správnej rady a pán C ako člen správnej rady, bolo prijaté rozhodnutie začať výberové konanie na výber výkonného riaditeľa EMA, ktoré podrobne opisovalo rôzne etapy tohto konania a uvádzalo, že bude zverejnené na internetovej stránke EMA.
Komisia 30. októbra 2010 zverejnila sporné oznámenie o voľnom pracovnom mieste. Uchádzači mali spĺňať rovnaké kritéria výberu a spôsobilosti ako boli uvedené v predchádzajúcom oznámení o voľnom pracovnom mieste s výnimkou jedného kritéria výberu. Zatiaľ čo totiž prvé oznámenie o voľnom pracovnom mieste stanovovalo, že uchádzači musia mať ‚preukázateľn[é] skúsenos[ti] v riadení zamestnancov na vyššej riadiacej pozícii v multikultúrnom prostredí‘, sporné oznámenie o voľnom pracovnom mieste vyžadovalo ‚preukázateľn[é] skúsenos[ti] v riadení veľkých tímov na vyššej riadiacej pozícii; skúsenosti nadobudnuté v multikultúrnom prostredí… sa považovali za výhodu‘.
[Pán Christov] bol informovaný o uverejnení sporného oznámenia o voľnom pracovnom mieste e‑mailom zástupcu vedúceho oddelenia ľudských zdrojov GR ‚Zdravie‘ z 3. novembra 2010. V tomto e‑maile zástupca vedúceho navrhol [pánovi Christovovi], aby znova poslal doklady, ktoré priložil k svojej prihláške po prvom oznámení o voľnom pracovnom mieste, aby tak aktualizoval svoje profesionálne údaje, čo [pán Christov] urobil listom z 23. novembra 2010 doručeným Komisii nasledujúci deň.
…
V tomto prípade sa komisia pre predbežný výber skladala z predsedu a troch ďalších členov. Funkcia predsedu komisie pre predbežný výber pripadla generálnemu riaditeľovi GR ‚Zdravie‘, ktoré ako gestorské generálne riaditeľstvo EMA bolo poverené dohľadom nad jej činnosťou. Z ďalších troch členov boli dvaja úradníkmi GR ‚Zdravie‘ a posledný úradníkom generálneho riaditeľstva pre výskum a inováciu. Predseda komisie pre predbežný výber, v tomto prípade pani D, a jeden z dvoch úradníkov GR ‚Zdravie‘, boli zároveň členmi správnej rady EMA ako zástupcovia Komisie v súlade s článkom 65 ods. 3 nariadenia č. 726/2004.
Komisia pre predbežný výber 12. januára 2011 preskúmala 62 prijatých prihlášok na miesto výkonného riaditeľa EMA. Na konci tohto preskúmania sa komisia pre predbežný výber rozhodla pozvať deväť uchádzačov, vrátane [pána Christova], na pohovor. Jeden z týchto deviatich uchádzačov bol však komisiou pre predbežný výber vylúčený ešte pred svojim pohovorom.
[Pán Christov], ako aj sedem ďalších vybratých uchádzačov, mali 8. februára 2011 pohovor s komisiou pre predbežný výber. Pri tejto príležitosti komisia použila hodnotiacu tabuľku, ktorú si pripravila.
Na záver pohovorov boli ôsmi uchádzači oznámkovaní určitým počtom bodov zo 100 a zoradení vzostupne podľa prideleného skóre. [Pán Christov] získal najnižšie skóre, a to 61 bodov zo 100. Sedem ďalších uchádzačov získalo od 69 do 85 bodov zo 100.
Komisia pre predbežný výber vypracovala 7. marca 2011 svoju správu, ktorá poskytovala informácie o každom vypočutom uchádzačovi a rozhodla sa odporučiť prihlášku štyroch uchádzačov, ktorí dosiahli najlepšie výsledky (od 75 do 85 bodov zo 100)…
Po tom, čo poradný výbor Komisie pre menovania (ďalej len ‚PVM‘) dostal správu komisie pre predbežný výber, preskúmal spisy 62 prihlášok prijatých na miesto výkonného riaditeľa EMA. Na záver tohto preskúmania vydal PVM 14. marca 2011 predbežné stanovisko uvedené v bode 8.2.1 usmernení. Podľa predbežného stanoviska PVM mali byť iba štyria uchádzači odporučení komisiou pre predbežný výber pozvaní, aby sa zúčastnili testov v hodnotiacom centre, ako aj pohovoru s PVM. E‑mailom z rovnakého dňa úradujúci tajomník PVM informoval [pána Christova], že PVM sa rozhodol neodchýliť od stanoviska komisie pre predbežný výber, podľa ktorého ostatní uchádzači vedeli lepšie ako on spojiť schopnosti a prax vyžadované sporným oznámením o voľnom pracovnom mieste, a v dôsledku toho ho nepozvať na pohovor.
Štyria uchádzači odporučení komisiou pre predbežný výber boli po absolvovaní hodnotiacich testov pozvaní na pohovor s PVM, ktorý sa konal 7. apríla 2011. V ten istý deň PVM vydal stanovisko, podľa ktorého sa domnieval, že štyria uchádzači odporučení komisiou pre predbežný výber skutočne spĺňali podmienky na výkon funkcie výkonného riaditeľa EMA.
Člen Komisie zodpovedný za zdravie a ochranu spotrebiteľov (ďalej len ‚gestorský komisár‘) mal pohovor so štyrmi uchádzačmi, ktorých odporučili komisia pre predbežný výber a PVM. Následne GR pre ľudské zdroje a bezpečnosť po dohode s predsedom Komisie a gestorským komisárom navrhlo členom Komisie odporučiť týchto štyroch uchádzačov správnej rade EMA.
Komisia 20. apríla 2011 formálne prijala rozhodnutie predložiť správnej rade EMA zoznam tvorený štyrmi uchádzačmi, ktorých odporučili komisia pre predbežný výber a PVM…
Dňa 5. mája 2011 sa konalo mimoriadne zasadnutie správnej rady EMA s cieľom vybrať nového výkonného riaditeľa EMA. Na tomto zasadnutí boli zmenené pravidlá pre výberové konanie na výber výkonného riaditeľa prijaté 7. októbra 2010 a boli vypočutí štyria uchádzači navrhnutí Komisiou. Keďže nebolo možné dosiahnuť dohodu na jednom mene, bolo rozhodnuté, že správna rada EMA zasadne znovu nasledujúci mesiac, aby rozhodla medzi štyrmi uchádzačmi navrhnutými Komisiou.
Listom z 27. mája 2011, zaregistrovaným na Komisii 9. júna 2011, [pán Christov] podal sťažnosť ‚proti spôsobu, ktorým prebieha[lo] výberové konanie [pred Komisiou]‘.
Správna rada EMA 8. júna 2011 vybrala pána C na výkon funkcie výkonného riaditeľa EMA.
Pán C bol 13. júla 2011 vypočutý výborom Parlamentu pre životné prostredie, verejné zdravie a potravinovú bezpečnosť.
Listom z 22. septembra 2011 predseda Parlamentu oznámil EMA, že po pohovore, ktorý mal pán C vo vyššie uvedenom výbore, Parlament súhlasí s vymenovaním pána C za nového výkonného riaditeľa EMA.
Rozhodnutím Komisie zo 6. októbra 2011 bola sťažnosť [pána Christova] podaná listom z 27. mája 2011 zamietnutá.
Rozhodnutím prijatým rovnako 6. októbra 2011 správna rada EMA vymenovala pána C za výkonného riaditeľa (ďalej len ‚rozhodnutie správnej rady zo 6. októbra 2011‘).
Listom zo 6. januára 2012, odoslaným v ten istý deň faxom aj poštou, [pán Christov] podal sťažnosť na orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy EMA proti rozhodnutiu správnej rady zo 6. októbra 2011.
Návrhom doručeným do kancelárie Súdu pre verejnú službu 9. januára 2012 [pán Christov] navrhol ako predbežné opatrenie odklad rozhodnutia správnej rady zo 6. októbra 2011. Tento návrh na nariadenie predbežného opatrenia bol zamietnutý uznesením z 20. marca 2012, Christov/Komisia a EMA (
F‑2/12 R
,
EU:F:2012:35
).
Rozhodnutím orgánu oprávneného uzatvárať pracovné zmluvy EMA zo 16. mája 2012 bola sťažnosť zo 6. januára 2012 zamietnutá.“
Konanie na prvom stupni a napadnutý rozsudok
Podaním doručeným do kancelárie Súdu pre verejnú službu 9. januára 2012 a zaregistrovaným pod číslom F‑2/12 podal Emil Christov žalobu smerujúcu v prvom rade jednak k zrušeniu po prvé rozhodnutia komisie pre predbežný výber zostavujúceho zoznam štyroch uchádzačov, medzi ktorými sa nenachádzal, po druhé rozhodnutia poradného výboru Komisie pre menovania (ďalej len „PVM“) zo 14. marca 2011 pozvať na pohovor iba štyroch uchádzačov uvedených v zozname komisie pre predbežný výber, po tretie rozhodnutia PVM zo 7. apríla 2011 schváliť odporúčania komisie pre predbežný výber, po štvrté rozhodnutia Komisie z 20. apríla 2011, po piate rozhodnutia Komisie zo 6. októbra 2011, ktorým bola zamietnutá sťažnosť z 27. mája 2011, po šieste rozhodnutia správnej rady zo 6. októbra 2011 vymenovať pána C. na miesto výkonného riaditeľa EMA, jednak k náhrade údajne utrpenej nemajetkovej ujmy z dôvodu prijatia týchto rozhodnutí a napokon k zorganizovaniu nového „výberového konania“ pri dodržaní zákonných postupov.
Súd pre verejnú službu odmietol ako neprípustné jednak návrh na zorganizovanie nového „výberového konania“ v rozsahu, v akom je návrhom na uloženie príkazu, a jednak návrh pána Christova na zrušenie prípravných aktov k rozhodnutiu Komisie z 20. apríla 2011, konkrétne rozhodnutia komisie pre predbežný výber zostavujúceho zoznam štyroch uchádzačov, dvoch rozhodnutí PVM zo 14. marca a zo 7. apríla 2011 (body 58 až 63 napadnutého rozsudku). Rovnako rozhodol, že návrh na zrušenie rozhodnutia správnej rady zo 6. októbra 2011 bol neprípustný v rozsahu, v akom smeroval proti Komisii, keďže tá nebola autorkou tohto rozhodnutia (bod 69 napadnutého rozsudku).
Okrem toho sa domnieval, že rozhodnutie Komisie zo 6. októbra 2011 o zamietnutí sťažnosti z 27. mája 2011 obsahuje najmä presnejšie informácie o prípravných aktoch k rozhodnutiu Komisie z 20. apríla 2011, ako aj odôvodnenie, na základe ktorého Komisia prijala uvedené rozhodnutie. Rozhodol teda, že mu prináleží preskúmať návrhy na zrušenie rozhodnutia Komisie z 20. apríla 2011, ako bolo spresnené rozhodnutím zo 6. októbra 2011 o zamietnutí sťažnosti z 27. mája 2011 (bod 68 napadnutého rozsudku).
Na podporu svojich návrhov smerujúcich k zrušeniu rozhodnutia Komisie z 20. apríla 2011 pán Christov uviedol štyri dôvody. Súd pre verejnú službu sa domnieval, že prvý dôvod treba chápať ako založený na porušení pravidiel upravujúcich zloženie komisie pre predbežný výber, pričom jeho prvá časť sa týkala vymenovania členov tejto komisie v párnom počte a druhá kumulácie funkcií člena správnej rady EMA a člena komisie pre predbežný výber.
Súd pre verejnú službu preskúmal najprv druhú časť prvého dôvodu a vyhovel mu v tomto znení:
„81
V oblasti výberových konaní sa už rozhodlo, že široká miera voľnej úvahy, ktorú má výberová komisia výberového konania pri stanovení podmienok a podrobného obsahu ústnych skúšok, ktoré musia vykonať uchádzači, musí byť vyvážená prísnym dodržiavaním pravidiel upravujúcich organizáciu týchto skúšok (rozsudky Girardot/Komisia,
T‑92/01
,
EU:T:2002:220
, bod
, a Christensen/Komisia,
T‑336/02
,
EU:T:2005:115
, bod
).
Je tiež ustálenou judikatúrou, že výberová komisia výberového konania je povinná zaistiť, že jej posúdenie všetkých skúšaných uchádzačov pri ústnych skúškach sa vykoná za podmienok rovnosti a objektívnosti (rozsudok Pantoulis/Komisia,
T‑290/03
,
EU:T:2005:316
, bod
).
Hoci je pravda, že v tomto prípade komisia pre predbežný výber nie je výberovou komisiou výberového konania a že jej stanovisko nie je záväzné ani pre PVM, ani pre Komisiu, zároveň platí, že túto judikatúru možno v prejednávanej veci uplatniť, keďže cieľom komisie pre predbežný výber bolo podobne ako v prípade výberovej komisie výberového konania vybrať najlepších uchádzačov z tých, ktorí sa prihlásili po uverejnení sporného oznámenia o voľnom pracovnom mieste, a keďže disponovala významnou mierou voľnej úvahy pri organizácii predbežných testov (k výberovému panelu pri internom prijímaní pozri rozsudok CG/EIB,
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
, bod
).
V dôsledku toho mala Komisia na základe zásad riadnej správy vecí verejných a rovnosti zaobchádzania povinnosť zaistiť riadnu organizáciu prvej fázy výberového konania, ktorá mala prebiehať pred komisiou pre predbežný výber. To vyžadovalo, aby všetci členovia komisie pre predbežný výber vymenovaní Komisiou boli v potrebnej miere nezávislí, aby ich objektivita nemohla byť spochybnená (pozri rozsudok CG/EIB,
EU:F:2014:187
, bod
)
Okrem toho treba zdôrazniť, že zásada riadnej správy vecí verejných, ku ktorej sa pripája povinnosť príslušnej inštitúcie starostlivo a nestranne preskúmať všetky relevantné okolnosti veci, je zakotvená v Charte základných práv Európskej únie, ktorá má od 1. decembra 2009, tj. od nadobudnutia platnosti Lisabonskej zmluvy, rovnakú právnu silu ako Zmluvy a ktorá v článku 41 s názvom ,Právo na dobrú správu vecí verejných‘ stanovuje, že každý má právo, aby inštitúcie, orgány, úrady a agentúry Únie vybavovali jeho záležitosti nestranne.
Súd pre verejnú službu teda musí overiť, či bola komisia pre predbežný výber riadne vytvorená a riadne fungovala, a to najmä pri dodržaní jej povinnosti nestrannosti, pričom táto povinnosť nestrannosti je jedným z pravidiel, ktorými sa riadi práca výberových komisií vo výberovom konaní a analogicky aj práca komisií pre predbežný výber a ktoré podliehajú preskúmaniu súdom Únie (pozri, pokiaľ ide o výberové komisie výberového konania, uznesenie Meierhofer/Komisia,
F‑74/07
RENV,
EU:F:2011:63
, bod
).
V tomto prípade vyplýva jednak z bodu 7.2 usmernení, že komisia pre predbežný výber začína výberové konanie tým, že pomocou kontrolného zoznamu preskúma, či uchádzači spĺňajú kritéria spôsobilosti a následne, na základe kritérií výberu obsiahnutých v oznámení o voľnom pracovnom mieste, zostaví hodnotiacu tabuľku, ktorá jej umožňuje porovnať profily uchádzačov s hľadaným profilom a špecifickými schopnosťami vyžadovanými v tomto oznámení. Na konci tohto hodnotenia komisia pre predbežný výber vydá prvý zoznam predbežne vybratých uchádzačov, o ktorých sa domnieva, že najlepšie zodpovedajú hľadanému profilu a pozve ich na pohovor. Po pohovoroch odovzdá PVM komplexnú správu obsahujúcu informácie o každom pohovore, kvalitatívne hodnotenie všetkých uchádzačov, či už boli vypočutí alebo nie, ako aj návrh zoznamu uchádzačov považovaných za najkvalifikovanejších. Na druhej strane z článku 64 nariadenia č. 726/2004 a z bodu 10.3 usmernení vyplýva, že správna rada EMA je povinná vybrať výkonného riaditeľa spomedzi uchádzačov navrhnutých Komisiou.
Komisia pre predbežný výber má teda právomoc odporučiť PVM niekoľkých uchádzačov, zatiaľ čo prijatie rozhodnutia o vymenovaní výkonného riaditeľa EMA patrí správnej rade EMA. V dôsledku toho vzniká otázka, či pani D a pán E, ktorí boli členmi komisie pre predbežný výber, teda orgánu, ktorý predkladá návrh, a zároveň členmi správnej rady EMA, teda orgánu, ktorý prijíma rozhodnutie, rešpektovali svoju povinnosť nestrannosti vzhľadom na veľmi odlišné právomoci komisie pre predbežný výber a správnej rady EMA.
V tejto súvislosti Súd pre verejnú službu uvádza, že hoci je pravda, že návrh zoznamu uchádzačov odporúčaných komisiou pre predbežný výber nie je záväzný ani pre PVM, ani pre Komisiu, zároveň platí, že tento návrh, ako aj kvalitatívne hodnotenie všetkých uchádzačov, ktoré komisia pre predbežný výber zahrnie do svojej správy, majú určitý význam pre ďalší priebeh výberového konania, keďže na jednej strane PVM je povinný ich zohľadniť, a na druhej strane gestorský komisár v súlade s bodom 8.3 usmernení vypočuje iba uchádzačov, ktorých vybral PVM vo svojom konečnom stanovisku. V dôsledku toho nemožno poprieť, že komisia pre predbežný výber má rozhodujúci vplyv na konečný zoznam uchádzačov, ktorých Komisia navrhne správnej rade EMA.
Súd pre verejnú službu rovnako uvádza na jednej strane to, že členovia komisie pre predbežný výber, ktorí sú okrem toho členmi správnej rady EMA, budú môcť na zasadnutí správnej rady hlasovať, či už osobne alebo prostredníctvom svojho náhradníka, za vymenovanie niektorého z uchádzačov vybratých Komisiou. Na druhej strane Súd pre verejnú službu uvádza, že členovia správnej rady EMA môžu zohrávať zvlášť významnú úlohu počas rokovaní správnej rady bez ohľadu na to, či vykonajú alebo nevykonajú svoje hlasovacie právo, a že sú v každom prípade v priamom kontakte s ostatnými členmi správnej rady.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba dospieť k záveru, že kumulácia funkcie člena komisie pre predbežný výber s funkciou člena správnej rady EMA môže ohroziť nezávislosť a objektivitu osôb, ktorých sa kumulácia týka.
Bez posudzovania obsahu rozhovorov medzi členmi komisie pre predbežný výber a stanovísk jednotlivých členov tejto komisie, vrátane pani D a pána E, treba preto dospieť k záveru, že pani D a pán E iba tým, že zasadali v komisii pre predbežný výber, porušili svoju povinnosť nestrannosti. V dôsledku toho, keďže každý člen komisie pre predbežný výber musí mať nezávislosť potrebnú na to, aby nemohla byť ohrozená objektivita komisie pre predbežný výber ako celku, sa treba domnievať, že bola porušená povinnosť nestrannosti komisie pre predbežný výber ako celku.
Tento záver nemôžu vyvrátiť tvrdenia Komisie.
Najprv treba uviesť, že pokiaľ ide o tvrdenie, že členovia správnej rady EMA, ktorí boli vymenovaní za členov komisie pre predbežný výber nezastupovali v tejto komisii v nijakom prípade správnu radu EMA a nekonali v jej mene, keďže správna rada EMA bola v skutočnosti v komisii pre predbežný výber zastúpená v osobe pozorovateľa, v tomto prípade pána A, stačí uviesť, že účasť pána A ako pozorovateľa na prácach komisie pre predbežný výber [pán Christov] nespochybňuje. Ako však bolo uvedené v bode 92 tohto rozsudku, samotná skutočnosť, že pani D a pán E, obaja členovia správnej rady EMA, zasadali v komisii pre predbežný výber, predstavovala porušenie ich povinnosti nestrannosti. Okrem toho zo spisu vyplýva, že pani D sa zúčastnila na zasadnutiach správnej rady EMA 5. mája a 8. júna 2011, ktorých predmetom bolo vymenovanie nového výkonného riaditeľa EMA a že sa potom zúčastnila na vypočutí štyroch uchádzačov navrhnutých rozhodnutím Komisie z 20. apríla 2011, ako aj na rozhovoroch, ktoré viedli k vymenovaniu pána C. Táto okolnosť preukazuje, že [pán Christov] oprávnene spochybňoval nestrannosť, s akou pani D riadila práce komisie pre predbežný výber.
Ďalej nemôže obstáť ani tvrdenie Komisie, že skutočnosť, že iba dvaja členovia správnej rady EMA z jej 35 členov boli zároveň členmi komisie pre predbežný výber, neumožňuje tvrdiť, že členovia správnej rady EMA nahradili svojim posúdením posúdenie komisie pre predbežný výber. Aj keby sa totiž ani pani D, ani pán E, nezúčastnili na zasadnutiach správnej rady EMA 5. mája a 8. júna 2011, stále platí, že sa zúčastnili na zasadnutiach komisie pre predbežný výber a ako členovia tejto komisie mohli ovplyvniť posúdenie každého z uchádzačov zo strany ostatných členov komisie pre predbežný výber.
Treba rovnako odmietnuť tvrdenie Komisie, že vymenovanie pani D a pána E za členov komisie pre predbežný výber bolo objektívne odôvodnené a dokonca nevyhnutné, pretože obaja sú odborníkmi v danej oblasti. Ako to totiž Komisia uznala na pojednávaní, nebolo nemožné, aby boli za členov komisie pre predbežný výber vymenovaní odborníci, ktorí neboli členmi správnej rady EMA. Súd pre verejnú službu okrem toho poznamenáva, že usmernenia umožňujú zabrániť tomu, aby členovia komisie pre predbežný výber boli zároveň členmi správnej rady EMA. Bod 7. 1 usmernení totiž na jednej strane umožňuje gestorskému generálnemu riaditeľstvu vybrať členov komisie pre predbežný výber spomedzi niekoľkých vyšších riadiacich úradníkov, keď stanovuje, že komisia pre predbežný výber je zložená z generálneho riaditeľa alebo zástupcu generálneho riaditeľa gestorského generálneho riaditeľstva, riaditeľa gestorského generálneho riaditeľstva a riaditeľa iného generálneho riaditeľstva. Na druhej strane toto ustanovenie rovnako uvádza, že členovia komisie pre predbežný výber sú vymenovaní spomedzi vyššie uvedených úradníkov „vo všeobecnosti“. Preto ak sa tak, ako v tomto prípade ukáže, že osoby vymenované v bode 7.1 usmernení, a to generálny riaditeľ, zástupca generálneho riaditeľa a riaditeľ gestorského generálneho riaditeľstva, sú už členmi správnej rady agentúry, o ktorú ide, možno za členov komisie pre predbežný výber vymenovať iné osoby.
Rovnako treba odmietnuť tvrdenie Komisie, že žiadne pravidlo nezakazuje členom správnej rady EMA, aby boli vymenovaní za členov komisie pre predbežný výber. Kumulácia týchto dvoch funkcií u jednej osoby totiž predstavuje porušenie povinnosti nestrannosti komisie pre predbežný výber, a je teda v rozpore s článkom 41 Charty, ako to práve konštatoval Súd pre verejnú službu.
Napokon obstáť nemôže ani tvrdenie Komisie, že článok 11a služobného poriadku je zárukou nestrannosti členov komisie pre predbežný výber. Hoci je totiž pravda, že v súlade s článkom 11a služobného poriadku sa úradník nesmie zaoberať záležitosťou, na ktorej má osobný záujem, ktorý by mohol ohroziť jeho nezávislosť a rovnako je pravda, že zo spisu vyplýva, že pán A ako člen komisie pre predbežný výber sa nezúčastnil žiadneho pohovoru s uchádzačom, zároveň platí, že pani D a pán E napriek článku 11a služobného poriadku nenamietali voči svojmu vymenovaniu za členov komisie pre predbežný výber, že sa zúčastnili všetkých pohovorov s uchádzačmi a že pani D neoznámila tak, ako to vyžaduje článok 11 ods. 3 rokovacieho poriadku správnej rady to, že u nej existuje možný záujem poškodzujúci jej nezávislosť počas zasadnutí správnej rady EMA 5. mája a 8. júna 2011.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba vysloviť, že druhá časť prvého dôvodu, založená na kumulácii funkcie člena správnej rady EMA a funkcie člena komisie pre predbežný výber, je opodstatnená.“
Súd pre verejnú službu dospel k záveru, že návrhom na zrušenie rozhodnutia Komisie z 20. apríla 2011 treba vyhovieť, pričom nie je potrebné preskúmať ani prvú časť prvého dôvodu, ako ani ostatné dôvody uvedené na podporu návrhov na zrušenie uvedeného rozhodnutia (bod 100 napadnutého rozsudku).
Pokiaľ ide o návrhy na zrušenie rozhodnutia správnej rady zo 6. októbra 2011, Súd pre verejnú službu uviedol, že táto správna rada môže vymenovať za výkonného riaditeľa EMA iba niektorého z predbežne vybratých uchádzačov, ktorí boli uvedení v zozname prijatom rozhodnutím Komisie z 20. apríla 2011. Okrem toho pripomenul, že toto rozhodnutie z 20. apríla 2011 treba zrušiť a že v dôsledku toho treba zrušiť aj rozhodnutie správnej rady zo 6. októbra 2011 (bod 101 napadnutého rozsudku).
Pokiaľ ide o návrhy na náhradu škody, Súd pre verejnú službu ich zamietol, pretože sa domnieval, že akákoľvek nemajetková ujma, ktorú mohol pán Christov utrpieť z dôvodu protiprávnosti rozhodnutia Komisie z 20. apríla 2011 a rozhodnutia správnej rady zo 6. októbra 2011, bola primerane a dostatočne nahradená ich zrušením (body 105 až 108 napadnutého rozsudku).
Konanie pred Všeobecným súdom a návrhy účastníkov konania
Komisia návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 20. januára 2015 podala toto odvolanie.
Dňa 3. apríla 2015 predložil pán Christov svoje vyjadrenie k odvolaniu.
Dňa 5. mája 2015 predseda odvolacej komory povolil Komisii predložiť repliku na základe článku 143 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa z 2. mája 1991.
Komisia predložila repliku 12. júna 2015 a pán Christov dupliku 28. júla 2015.
Písomná časť konania sa skončila 28. júla 2015.
Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd (odvolacia komora) konštatoval, že žiadny z účastníkov konania nepodal žiadosť o uskutočnenie pojednávania v lehote troch týždňov odo dňa, keď bolo doručené oznámenie o skončení písomnej časti konania, stanovenej v článku 207 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu. Všeobecný súd v súlade s článkom 207 ods. 2 tohto poriadku rozhodol, že sa o odvolaní rozhodne bez ústnej časti konania.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zrušil napadnutý rozsudok,
—
vrátil vec Súdu pre verejnú službu, aby rozhodol o ďalších žalobných dôvodoch,
—
rozhodol, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.
Komisia v podaní spresňuje, že jej odvolanie smeruje proti bodom 81 až 98 napadnutého rozsudku, o ktoré sa opiera bod 1 výroku tohto rozsudku, ktorým bolo zrušené rozhodnutie Komisie z 20. apríla 2011, pričom však Komisia uvádza, že toto zrušenie by nevyhnutne znamenalo aj zrušenie bodu 2 toho istého výroku, ktorým sa zrušuje rozhodnutie správnej rady EMA zo 6. októbra 2011.
Pán Christov navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zamietol odvolanie,
—
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré vznikli v rámci administratívneho a sporového konania.
O odvolaní
Treba sa domnievať, že Komisia svojím odvolaním v rozsahu, v akom tvrdí, že smeruje proti bodom 81 až 98 napadnutého rozsudku, požaduje zrušenie napadnutého rozsudku v časti, v ktorej zrušil rozhodnutie Komisie z 20. apríla 2011, ktorým Komisia navrhla správnej Rade EMA zoznam štyroch uchádzačov.
Na podporu odvolania Komisia uvádza tri odvolacie dôvody. Prvý dôvod je založený na porušení článku 30 a prílohy III Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“), zásad nestrannosti a riadnej správy vecí verejných a článku 41 Charty základných práv Európskej únie, ako aj na nedostatku odôvodnenia. Druhý a tretí dôvod, uvedené subsidiárne, sú založené na porušení práva Únie, konkrétne zásady proporcionality, v rozsahu, v akom Súd pre verejnú službu jednak opomenul overiť, či by pri neexistencii uvádzaného porušenia bol obsah napadnutého rozhodnutia iný, a jednak opomenul zvážiť existujúce záujmy a obmedziť účinky napadnutého rozsudku.
Najskôr je potrebné preskúmať prvý odvolací dôvod.
Tvrdenia účastníkov konania
Komisia Súdu pre verejnú službu v podstate vytýka, že rozhodol, že porušila zásadu nestrannosti a riadnej správy vecí verejných, na základe obyčajnej domnienky zaujatosti jedinej osoby, pani D, z jediného dôvodu, že zasadala v komisii pre predbežný výber, hoci bola členkou správnej rady EMA.
Podľa Komisie nemožno zaujatosť jednej osoby predpokladať, ale ju treba preukázať na základe „objektívnych, relevantných a zhodujúcich sa nepriamych dôkazov“, ako vyplýva z judikatúry, konkrétne z rozsudku z 10. júla 2014, CG/EIB (
F‑115/11
,
EU:F:2014:187
, bod
). Táto požiadavka, ktorá platí pre člena výberovej komisie výberového konania, ktorý vykonáva skutočnú rozhodovaciu právomoc, musí byť rovnaká pre člena komisie pre predbežný výber, ktorý len zaujíma stanovisko. Takéto nepriame dôkazy pritom vo veci samej neexistovali. Navyše na pojednávaní na prvom stupni pán Christov uviedol, že nepozná pani D, a teda s ňou nemá zlé vzťahy.
Komisia dodáva, že bod 88 napadnutého rozsudku by sa mohol vykladať tak, že naznačuje, že dvaja úradníci Komisie, pani D a pán E, zasadali v komisii pre predbežný výber a obaja hlasovali v rámci správnej rady EMA. To tak pritom nebolo, pretože pán E bol náhradník pani E, a teda v správnej rade EMA nemohol hlasovať v tom istom čase ako ona.
Navyše podľa Komisie je domnienka zaujatosti uvedená v bodoch 91 a 92 napadnutého rozsudku založená na viacerých nesprávnych právnych posúdeniach.
Prvé pochybenie spočívalo v tom, že v bodoch 81 až 84 napadnutého rozsudku prirovnávalo komisiu pre predbežný výber k výberovej komisii výberového konania. Vo veci samej sa pritom vzhľadom na to, že nešlo o prijatie úradníka, nemal uplatniť ani článok 30, ani príloha III služobného poriadku. Podľa Komisie sa vo veci samej mohol uplatniť len článok 12 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie, keďže išlo o prijatie dočasného zamestnanca, ktoré nestanovuje osobitný postup pri prijímaní dočasných zamestnancov. Komisia pripúšťa, že postup prijímania dočasných zamestnancov musí byť objektívny a nestranný. Tvrdí však, že povinnosť nestrannosti a objektívnosti nemôže byť, pokiaľ ide o dočasných zamestnancov, založená na článku 30 a prílohe III služobného poriadku.
Prirovnanie komisie pre predbežný výber k výberovej komisii výberového konania bolo nesprávne aj v tom, že výberová komisia výberového konania, ktorá vykonáva skutočnú rozhodovaciu právomoc pri všetkej nezávislosti a ktorej rozhodnutia nemôže meniť menovací orgán, sa líši od komisie pre predbežný výber, ktorá je čisto poradným orgánom a ktorej rozhodnutia nezaväzujú orgán prijímajúci rozhodnutie. Komisia tvrdí, že napadnutý rozsudok je v každom prípade v tomto ohľade nedostatočne odôvodnený.
Komisia ďalej kritizuje bod 85 napadnutého rozsudku, podľa ktorého povinnosť nestrannosti predstavuje súčasť zásady riadnej správy vecí verejných, ktorá je uvedená v článku 41 Charty základných práv. Podľa Komisie postavenie ustanovenia v hierarchii noriem nemôže dostatočne vysvetľovať, prečo sa uplatňuje na osobitné okolnosti veci samej. V každom prípade porušenie zásady riadnej správy vecí verejných nie je relevantným dôvodom na zrušenie.
Komisia tvrdí, že ďalšie nesprávne právne posúdenie vyplýva z bodu 89 napadnutého rozsudku, ktorým Súd pre verejnú službu najprv správne pripustil, že stanovisko komisie pre predbežný výber nie je záväzné ani pre PVM, ani pre Komisiu, ale následne dospel k záveru, že komisia pre predbežný výber „m[ala] rozhodujúci vplyv na konečný zoznam uchádzačov, ktorých Komisia navrh[la] správnej rade EMA“. Z tohto protirečenia vyplýva nesprávne právne posúdenie, prípadne skreslenie dôkazov či rozpor v odôvodnení.
Pokiaľ ide o bod 90 napadnutého rozsudku, podľa ktorého členovia správnej rady EMA, ktorí zasadali v komisii pre predbežný výber, mali zvlášť významnú úlohu počas rokovaní uvedenej správnej rady, vyznačuje sa nedostatkom odôvodnenia, pretože Súd pre verejnú službu v tejto súvislosti neposkytol žiadne vysvetlenie. Okrem toho tvrdenie obsiahnuté v bode 90 napadnutého rozsudku nespočíva na nijakom dôkaze.
Na základe všetkých týchto dôvodov sa Komisia domnieva, že záver Súdu pre verejnú službu v bodoch 91 a 92 napadnutého rozsudku okrem toho, že nie je správne odôvodnený, obsahuje aj zjavne nesprávne právne posúdenie.
Na úvod pán Christov tvrdí, že pred Súdom pre verejnú službu jednak nebola namietaná existencia osobného konfliktu medzi pani D a ním a jednak v napadnutom rozsudku nebol tento aspekt preskúmaný, a preto táto skutková okolnosť uvádzaná Komisiou nie je relevantná pre preskúmanie sporu Všeobecným súdom.
Pán Christov ďalej uvádza, že spresnenie Komisie, podľa ktorého na rozdiel od toho, čo zrejme vyplýva z napadnutého rozsudku, pán E na stretnutiach správnej rady EMA nemohol hlasovať v tom istom čase ako pani D, pretože bol jej náhradníkom v prípade jej neprítomnosti, je tým menej relevantný pre spor. Pán Christov uvádza, že ako vyplýva z bodov 90 a 95 napadnutého rozsudku, Súd pre verejnú službu dospel k vlastným záverom o porušení povinnosti nestrannosti, nezávisle od otázky, či pán E a pani D uplatnili svoje hlasovacie právo v rámci správnej rady EMA a či sa spolu zúčastnili zasadnutí správnej rady 5. mája a 8. júna 2011. Okrem toho z bodu 94 napadnutého rozsudku vyplýva, že zasadnutí správnej rady 5. mája a 8. júna 2011 sa zúčastnila len pani D.
Pán Christov okrem toho pripomína, že porušenie zásad nestrannosti a riadnej správy vecí verejných vyplýva zo skutočnosti, ktorú účastníci konania nespochybnili, že dvaja zo štyroch členov komisie pre predbežný výber boli zároveň členmi správnej rady EMA, pričom nie je potrebné ani preukázať, že kumulácia týchto dvoch funkcií ovplyvnila konanie pani D a pána E a ich rozhodnutia počas výberového konania, ani zaujať stanovisko k obsahu diskusií, ktoré sa odohrali medzi členmi komisie pre predbežný výber.
Pán Christov tiež uvádza, že na rozdiel od tvrdení Komisie Súd pre verejnú službu v bodoch 81, 82 a 83 napadnutého rozsudku neodkazoval ani na článok 30, ani na prílohu III služobného poriadku.
Pán Christov napokon dodáva, že ak by sa pripustilo, ako to tvrdí Komisia, že rozhodnutia komisií pre predbežný výber nie sú záväzné, takže podmienky rovnosti a objektivity v konaní pred komisiou nemusia byť dodržané, zbavilo by to túto etapu konania zmyslu. Pán Christov tiež pripomína, že z bodu 89 napadnutého rozsudku vyplýva, že PVM mal zohľadniť návrh zoznamu uchádzačov, ich hodnotenie a správu komisie pre predbežný výber a že táto komisia mala rozhodujúci vplyv na konečný zoznam uchádzačov, ktorých Komisia navrhla správnej rade EMA.
Posúdenie Všeobecným súdom
Treba pripomenúť, že podľa Súdu pre verejnú službu v rámci výberového konania a vymenovania výkonného riaditeľa EMA pani D a pán E, ktorí zasadali v komisii pre predbežný výber a boli členmi správnej rady EMA, v rámci komisie pre predbežný výber porušili svoju povinnosť nestrannosti „[už] tým, že zasadali v [tejto] komisii“ (bod 92 napadnutého rozsudku). Podľa Súdu pre verejnú službu „kumulácia funkcie člena komisie pre predbežný výber s funkciou člena správnej rady EMA [mohla] ohroziť nezávislosť a objektivitu [dotknutých] osôb“ (bod 91 napadnutého rozsudku). Súd pre verejnú službu dospel k záveru, že „bola porušená povinnosť nestrannosti komisie pre predbežný výber ako celku“ (bod 92 napadnutého rozsudku).
V tejto súvislosti je namieste uviesť, že zo spisu vo veci pred Súdom pre verejnú službu a z písomností účastníkov konania pred Všeobecným súdom vyplýva, že pán E bol náhradníkom pani D v správnej rade EMA. Ako vyplýva aj z bodu 94 napadnutého rozsudku, na rokovaniach v rámci stretnutí správnej rady EMA, ktoré viedli k vymenovaniu pána C, sa zúčastňovala pani D.
Ďalej sa treba domnievať, že pán Christov pred Súdom pre verejnú službu nespochybnil subjektívnu nestrannosť pani D alebo pána E, čo okrem iného obaja účastníci konania potvrdili pred Všeobecným súdom. Súd pre verejnú službu teda rozhodol iba o tom, že komisia pre predbežný výber nebola objektívne nestranná z dôvodu kumulácie funkcií pani D a pána E.
Všeobecnému súdu teda prináleží overiť, či sa Súd pre verejnú službu nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru o nedostatku nestrannosti pani D a pána E už z dôvodu ich postavenia ako členov komisie pre predbežný výber a členov správnej rady EMA, a to ako stála členka a náhradník, a v dôsledku toho aj komisie pre predbežný výber ako celku.
V tomto zmysle treba preskúmať, či úvahy vysvetlené v bodoch 83 až 90 napadnutého rozsudku, o ktoré sa Súd pre verejnú službu opieral na to, aby dospel k záveru o porušení povinnosti nestrannosti komisie pre predbežný výber ako celku, ako je uvedený v bode 92 jeho rozsudku, sa nevyznačujú nesprávnym právnym posúdením.
Po prvé na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, pričom sa opiera o body 81 až 84 napadnutého rozsudku, Súd pre verejnú službu neodôvodnil povinnosť nestrannosti a objektívnosti, ktorú majú členovia komisie pre predbežný výber podľa ustanovení článku 30 a prílohy III služobného poriadku. Ani z bodov 81 až 84 napadnutého rozsudku, ani z časti „Právny rámec“ uvedeného rozsudku totiž nevyplýva, že sa Súd pre verejnú službu opieral o tieto ustanovenia vo veci samej.
Po druhé Komisia nemohla tvrdiť, že Súd pre verejnú službu „prirovnal“ komisiu pre predbežný výber k výberovej komisii výberového konania, keď pripustil, že judikatúra uplatniteľná na výberové komisie výberového konania sa uplatní aj na komisie pre predbežný výber. Treba konštatovať, že Súd pre verejnú službu v bode 83 napadnutého rozsudku výslovne uviedol, že „komisia pre predbežný výber nie je výberovou komisiou výberového konania“. Rozhodol však, že cieľom komisie pre predbežný výber je podobne ako v prípade výberovej komisie výberového konania vybrať najlepších uchádzačov a že disponuje veľkou mierou voľnej úvahy pri organizácii predbežných výberových testov, a preto v súlade so zásadami riadnej správy vecí verejných a rovnosti zaobchádzania prináleží Komisii zaistiť riadnu organizáciu výberového konania, ktoré malo prebiehať pred komisiou pre predbežný výber, a vyžadovať, aby všetci členovia tejto komisie boli natoľko nezávislí, aby ich objektivita nemohla byť spochybnená (body 83 a 84 napadnutého rozsudku).
Komisia nemôže ani tvrdiť, že Súd pre verejnú službu nevysvetlil dôvody, pre ktoré sa požiadavky nezávislosti a objektivity uložené výberovým komisiám výberového konania uplatňujú aj na komisie pre predbežný výber. Tieto vysvetlenia vyplývajú tak z bodu 83, ako aj z bodov 84 a 85 napadnutého rozsudku.
Okrem toho treba uviesť, že Komisia neuviedla nijaký právny argument, ktorý by mohol spochybniť úvahy vysvetlené v bodoch 83 a 84 napadnutého rozsudku. Uspokojuje sa s potvrdením, že výberovú komisiu výberového konania, ktorá vykonáva skutočnú rozhodovaciu právomoc, nemožno porovnať s komisiou pre predbežný výber, čo je čisto poradný orgán. Nielen tento rozdiel pritom Súd pre verejnú službu nezatajil, keď v bode 83 napadnutého rozsudku spresnil, že „komisia pre predbežný výber nie je výberovou komisiou výberového konania a… jej stanovisko nie je záväzné ani pre PVM, ani pre Komisiu“, ale navyše Komisia nepreukázala, akým spôsobom môže táto úvaha spochybniť nutnosť zaistiť, aby členovia komisie pre predbežný výber konali so všetkou nezávislosťou a všetkou objektivitou.
Po tretie na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, Súd pre verejnú službu neodôvodňuje uplatnenie povinnosti nestrannosti vo veci samej jej postavením v hierarchii noriem. V tejto súvislosti treba poznamenať, že Súd pre verejnú službu v bode 85 napadnutého rozsudku iba pripomenul, že zásada riadnej správy vecí verejných, na ktorú nadväzuje povinnosť nestrannosti uložená inštitúciám, je zakotvená v Charte základných práv, ktorá od nadobudnutia účinnosti Lisabonskej zmluvy má rovnakú právnu silu ako Zmluvy. Túto úvahu samu osebe okrem toho Komisia nespochybnila.
Po štvrté, čo sa týka tvrdenia Komisie, podľa ktorého údajné porušenie zásady riadnej správy vecí verejných „nepredstavuje známy dôvod na zrušenie“, stačí konštatovať, že z napadnutého rozsudku jednoznačne vyplýva, že Súd pre verejnú službu preskúmal druhú časť prvého dôvodu, ktorý pred ním uviedol pán Christov, s prihliadnutím najmä na povinnosť nestrannosti a neuspokojil sa s tým, že sa oprie o zásadu riadnej správy vecí verejných.
Po piate treba uviesť, že Súd pre verejnú službu si neprotirečí, keď na jednej strane uvádza, že návrh zoznamu uchádzačov odporúčaných komisiou pre predbežný výber nezaväzuje ani PVM, ani Komisiu, a keď na druhej strane pripúšťa, že komisia pre predbežný výber má „rozhodujúci vplyv“ na konečný zoznam uchádzačov navrhnutých Komisiou správnej rade EMA. Hoci medzi účastníkmi konania je nesporné, že návrh zoznamu uchádzačov predložený komisiou pre predbežný výber PVM nie je záväzný, keďže, ako to uvádza Komisia, PVM a Komisia si môžu ponechať iných uchádzačov ako tých, ktorých mená figurujú na tomto návrhu zoznamu, nič to nemení na skutočnosti, ako vyplýva z bodov 8.2.1 a 8.3 usmernení Komisie z 12. januára 2009 k výberu a vymenovávaniu riaditeľov regulačných agentúr, výkonných agentúr a spoločných podnikov, citovaných v bode 9 napadnutého rozsudku, ako aj z bodu 89 toho istého rozsudku, že tento návrh zoznamu má „určitý význam pre ďalší priebeh výberového konania“, keďže na jednej strane PVM je povinný zohľadniť tento zoznam a na druhej strane gestorský komisár, teda člen Komisie poverený zdravím a ochranou spotrebiteľov, vypočuje iba uchádzačov, ktorých vybral PVM vo svojom konečnom stanovisku.
Treba sa teda domnievať, že bod 89 napadnutého rozsudku neobsahuje protirečenie. Hoci sa však Súd pre verejnú službu mohol správne domnievať, že návrh zoznamu uchádzačov zostavený komisiou pre predbežný výber má určitý význam pre ďalší priebeh výberového konania, nezistil, že príslušnosť pani D ako stálej členky a pána E ako náhradníka pani D k správnej rade EMA mohla ovplyvniť ich slobodu konať úplne objektívne a nezávisle v rámci komisie pre predbežný výber a vyvolať tak legitímnu pochybnosť o nestrannosti tejto komisie. Ako to uvádza Komisia v žalobe, Súd pre verejnú službu nepreukázal, že by príslušnosť pani D v správnej rade EMA mala „praktický význam“, pokiaľ ide o jej úlohu v komisii pre predbežný výber.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Súd pre verejnú službu sa na rozhodnutie o zákonnosti rozhodnutia Komisie z 20. apríla 2011 z hľadiska požiadavky nestrannosti komisie pre predbežný výber musel vrátiť do okamihu, keď komisia pre predbežný výber navrhla štyroch uchádzačov, ktorí získali najlepšie výsledky.
V tejto fáze postupu výberu uchádzačov, ktorý sa má skončiť vymenovaním výkonného riaditeľa EMA, okolnosť, že pani D a pán E boli ako stála členka a náhradník tiež členmi správnej rady EMA, sama osebe nemôže spochybniť ich nestrannosť ako členov komisie pre predbežný výber. Ich samotná príslušnosť ku komisii pre predbežný výber a k správnej rade EMA nemôže
per se
zakladať domnienku zaujatosti členov komisie pre predbežný výber, pokiaľ ide o postup vedený pred touto komisiou.
Treba totiž zdôrazniť, že vo veci samej nejde o otázku nestrannosti správnej rady EMA a predovšetkým o otázku, či sa pani D alebo pán E mohli zúčastniť na prijímaní rozhodnutia týkajúceho sa vymenovania výkonného riaditeľa EMA, hoci zasahovali do fázy predchádzajúcej konaniu o vymenovaní.
Navyše z týchto úvah vyplýva, že odôvodnenie uvedené Súdom pre verejnú službu v bode 90 napadnutého rozsudku, ktoré sa týka hypotetického konania členov komisie pre predbežný výber na stretnutiach správnej rady EMA, nie je relevantné v rámci preskúmania zákonnosti rozhodnutia Komisie z 20. apríla 2011.
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že Súd pre verejnú službu nesprávne rozhodol jednak, že pani D a pán E, ktorí boli stálou členkou a náhradníkom správnej rady EMA, porušili svoju povinnosť nestrannosti už tým, že zasadali v komisii pre predbežný výber, a jednak, že v dôsledku toho bola porušená povinnosť nestrannosti komisie pre predbežný výber ako celku.
Z toho vyplýva, že prvému odvolaciemu dôvodu treba vyhovieť bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné dôvody a tvrdenia, ktoré uvádza Komisia v rámci tohto odvolania.
V dôsledku toho treba zrušiť napadnutý rozsudok v časti, v ktorej zrušuje rozhodnutie Komisie z 20. apríla 2011.
O následkoch čiastočného zrušenia napadnutého rozsudku
V súlade s článkom 13 ods. 1 prílohy I Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ak je odvolanie dôvodné, Všeobecný súd zruší rozhodnutie Súdu pre verejnú službu a sám rozhodne vo veci. Ak stav konania nedovoľuje rozhodnúť vo veci, vráti vec na rozhodnutie Súdu pre verejnú službu.
V prejednávanej veci Súdu pre verejnú službu prináleží overiť, či treba ešte preskúmať ostatné tvrdenia, ktoré uviedol pán Christov v rámci druhej časti prvého dôvodu, iné než tie, ktoré ho viedli k tomu, aby v napadnutom rozsudku dospel k záveru, že druhá časť prvého dôvodu je dôvodná.
Okrem toho treba uviesť, že Súd pre verejnú službu nepreskúmal ani prvú časť prvého dôvodu, ani druhý, tretí a štvrtý dôvod, ktoré uviedol pán Christov.
Z tohto dôvodu treba vec vrátiť Súdu pre verejnú službu, pričom treba spresniť, že v prípade potreby bude musieť vyvodiť dôsledky z prípadnej protiprávnosti rozhodnutia Komisie z 20. apríla 2011 o zákonnosti rozhodnutia správnej rady EMA zo 6. októbra 2011.
O trovách
Vzhľadom na to, že vec sa vracia Súdu pre verejnú službu, o trovách tohto odvolacieho konania sa rozhodne neskôr.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (odvolacia komora),
rozhodol a vyhlásil:

1.
Rozsudok Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) z 13. novembra 2014, Christov/Komisia a EMA (F‑2/12), sa zrušuje v časti, v ktorej zrušil rozhodnutie Európskej komisie z 20. apríla 2011, ktorým navrhla správnej rade Európskej agentúry pre lieky (EMA) zoznam štyroch uchádzačov, ktorých odporučila komisia pre predbežný výber a potvrdil poradný výbor pre menovania.

2.
Vec sa vracia Súdu pre verejnú službu na účely rozhodnutia o návrhoch na zrušenie rozhodnutia Komisie z 20. apríla 2011, ktorým navrhla správnej rade EMA zoznam štyroch uchádzačov odporučených komisiou pre predbežný výber a potvrdených poradným výborom pre menovania, s prihliadnutím na výhrady a dôvody, ktoré uviedol Emilo Christov a o ktorých Súd pre verejnú službu nerozhodol.

3.
O trovách konania sa rozhodne neskôr.

Jaeger
Kanninen
Van der Woude
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 5. júla 2016.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: bulharčina.