CELEX: 62021CJ0362
Előzetes döntéshozatal
Belső piac
910/2014/EU rendelet
A 3. cikk 12. pontja
A »minősített elektronikus aláírás« fogalma
A 25. cikk (1) bekezdése
26. cikk
I. melléklet
Az elektronikus aláírások joghatása
A fokozott biztonságú elektronikus aláírásra vonatkozó követelmények
Olyan elektronikus dokumentum formájában kiállított közigazgatási aktus, amelynek elektronikus aláírása nem felel meg a »minősített elektronikus aláírás« követelményeinek
Kumulatív követelmények
Következmények
A 3. cikk 15. pontja
Az »elektronikus aláírás minősített tanúsítványának« hiánya
Minősített elektronikus aláírásnak a bizalmi szolgáltató által kiállított tanúsítványban való feltüntetése
Hatály
Az elektronikus aláírás jogosultjának a szokásos, cirill betűs írásmód helyett a latin ábécé szerinti átírással való feltűntetése

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a belső piacon történő elektronikus tranzakciókhoz kapcsolódó elektronikus azonosításról és bizalmi szolgáltatásokról, valamint az 1999/93/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. július 23‑i 910/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2014. L 257., 73. o.
) 25. cikke (1) bekezdésének, 26. cikkének és I. mellékletének értelmezésére vonatkozik.
A jelen kérelmet a Bulgáriában székhellyel rendelkező „Ekofrukt” EOOD és a Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno‑osiguritelna praktika” – Veliko Tarnovo (a Veliko Tarnovó‑i, Bulgária, „jogorvoslati és adózási/szociális biztonsági” igazgatóság igazgatója, a továbbiakban: igazgató) között az Ekofrukt által a 2014. augusztus–októberi adóidőszakra fizetendő hozzáadottérték‑adóval (héa) kapcsolatos utólagos adómegállapításról szóló határozat tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 910/2014 rendelet (21), (23), (33) és (49) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„(21)
[…] Ez a rendelet nem foglalkozhat továbbá a szerződések megkötésének és érvényességének szempontjaival, sem más olyan jogi kötelezettségekkel, amelyekre nemzeti vagy uniós jogszabályokban meghatározott alaki követelmények vonatkoznak. Ezen felül nem érintheti az állami – különösen a kereskedelmi és földhivatali – nyilvántartásokra vonatkozó, nemzeti jogszabályban előírt alaki követelményeket.
[…]
(23)
Amennyiben e rendelet valamely bizalmi szolgáltatás elismerését kötelezővé teszi, azt a bizalmi szolgáltatást csak abban az esetben lehet elutasítani, ha e kötelezettség címzettje által közvetlenül nem befolyásolható technikai okok miatt nem tudja azt elolvasni vagy ellenőrizni. Ez a kötelezettség önmagában ugyanakkor nem jelentheti azt, hogy a közigazgatási szerveknek kötelező jelleggel be kell szerezniük az összes létező bizalmi szolgáltatás esetében az értelmezés technikai feltételeinek biztosításához szükséges hardver és szoftver eszközöket.
[…]
(33)
Az álnevek tanúsítványokon való használatára vonatkozó rendelkezések nem gátolhatják meg a tagállamokat abban, hogy előírják a személyek uniós vagy nemzeti jog alapján történő azonosítását.
[…]
(49)
E rendeletnek be kell vezetnie az elvet, miszerint egy elektronikus aláírás joghatása nem tagadható meg kizárólag amiatt, hogy az elektronikus formátumú, illetve nem felel meg a minősített elektronikus aláírásra vonatkozó összes követelménynek. Az elektronikus aláírások joghatását mindazonáltal a nemzeti jognak kell meghatároznia, kivéve az e rendeletben előírt azon követelményt, miszerint a minősített elektronikus aláírásnak a saját kezű aláírással egyenértékű joghatással kell bírnia.”
E rendelet „Hatály” című 2. cikkének (3) bekezdése ekképp rendelkezik:
„E rendelet nem érinti a szerződések megkötésére és érvényességére, sem más, alaki követelményekkel kapcsolatos jogi vagy eljárási kötelezettségekre vonatkozó nemzeti vagy uniós jogot.”
Az említett rendelet „Fogalommeghatározások” című 3. cikke értelmében:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
10.
»elektronikus aláírás«: olyan elektronikus adat, amelyet más elektronikus adatokhoz csatolnak, illetve logikailag hozzárendelnek, és amelyet az aláíró aláírásra használ;
11.
»fokozott biztonságú elektronikus aláírás«: olyan elektronikus aláírás, amely megfelel az a 26. cikkben meghatározott követelményeknek;
12.
»minősített elektronikus aláírás«: olyan, fokozott biztonságú elektronikus aláírás, amelyet minősített elektronikus aláírást létrehozó eszközzel állítottak elő, és amely elektronikus aláírás minősített tanúsítványán alapul;
[…]
15.
»elektronikus aláírás minősített tanúsítványa«: olyan, elektronikus aláírás céljára használt tanúsítvány, amelyet minősített bizalmi szolgáltató bocsát ki; és amely megfelel az I. mellékletben megállapított követelményeknek;
16.
»bizalmi szolgáltatás«: rendszerint díjazás ellenében nyújtott, az alábbiakból álló elektronikus szolgáltatások:
a)
elektronikus aláírások, elektronikus bélyegzők vagy elektronikus időbélyegzők, ajánlott elektronikus kézbesítési szolgáltatások, valamint az ilyen szolgáltatásokhoz kapcsolódó tanúsítványok létrehozása, ellenőrzése és érvényesítése; vagy
b)
weboldal‑hitelesítő tanúsítványok létrehozása, ellenőrzése és érvényesítése;
c)
elektronikus aláírások, bélyegzők vagy az ilyen szolgáltatásokhoz kapcsolódó tanúsítványok megőrzése;
[…]
18.
»megfelelőségértékelő szervezet«: [a termékek forgalmazása tekintetében az akkreditálás és piacfelügyelet előírásainak megállapításáról és a 339/93/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. július 9‑i] 765/2008/EK [európai parlamenti és tanácsi] rendelet [(
HL 2008. L 218., 30. o.
)] 2. cikkének 13. pontjában meghatározott szervezet, amelyet az említett rendelettel összhangban illetékesnek ismernek el a minősített bizalmi szolgáltató és az általa nyújtott minősített bizalmi szolgáltatások megfelelőségének értékelésére;
[…]
23.
»minősített elektronikus aláírást létrehozó eszköz«: olyan, elektronikus aláírást létrehozó eszköz, amely megfelel a II. mellékletben megállapított követelményeknek;
[…]
35.
»elektronikus dokumentum«: elektronikus formában, különösen szöveg, hang‑, képi vagy audiovizuális felvétel formájában tárolt bármilyen tartalom;
[…]”
Ugyanezen rendelet „Felügyeleti szerv” című 17. cikke lényegében azt írja elő, hogy a tagállamok a területükön felügyeleti szervet jelölnek ki, amelynek feladata többek között a minősített bizalmi szolgáltatók felügyelete annak biztosítása érdekében, hogy azok és az általuk nyújtott minősített bizalmi szolgáltatások megfeleljenek a 910/2014 rendeletben megállapított követelményeknek, valamint a minősített státust a bizalmi szolgáltatóknak és az általuk nyújtott szolgáltatásoknak való megadása, illetve e státus visszavonása.
E rendeletnek „Az elektronikus aláírás joghatása” című 25. cikke a következőképpen szól:
„(1)   Az elektronikus aláírás joghatása és bírósági eljárásokban bizonyítékként való elfogadhatósága nem tagadható meg kizárólag amiatt, hogy az elektronikus formátumú, illetve nem felel meg a minősített elektronikus aláírásra vonatkozó követelményeknek.
(2)   A minősített elektronikus aláírás a saját kezű aláírással azonos joghatású.
[…]”
Az említett rendeletnek „A fokozott biztonságú elektronikus aláírásra vonatkozó követelmények” című 26. cikke kimondja:
„A fokozott biztonságú elektronikus aláírásnak az alábbi követelményeknek kell megfelelnie:
a)
kizárólag az aláíróhoz köthető;
b)
alkalmas az aláíró azonosítására;
c)
olyan, elektronikus aláírást létrehozó adatok felhasználásával hozzák létre, amelyek nagy biztonsággal és kizárólag az aláíró ellenőrzése alatt állnak;
d)
olyan módon kapcsolódik azokhoz az adatokhoz, amelyeket aláírtak vele, hogy az adatok minden későbbi változása nyomon követhető.”
Ugyanezen rendeletnek „Az elektronikus aláírások minősített tanúsítványaira vonatkozó követelmények” című I. melléklete felsorolja azokat a különböző adatokat, amelyeket az elektronikus aláírások minősített tanúsítványainak tartalmazniuk kell. Így e melléklet b)–d) pontja szerint ezeknek az igazolásoknak tartalmazniuk kell a minősített tanúsítványt kibocsátó minősített bizalmi szolgáltatót egyértelműen azonosító adatok összességét, legalább az aláíró nevét vagy pedig egy álnevet, az utóbbi használata esetén ennek egyértelmű jelzését, valamint az elektronikus aláírás érvényesítéséhez használt adatot, amelynek meg kell felelnie az elektronikus aláírás létrehozásához használt adatnak.
A 910/2014 rendelet „A minősített elektronikus aláírást létrehozó eszközökre vonatkozó követelmények” című II. mellékletének 1. pontja többek között azt írja elő, hogy a minősített elektronikus aláírást létrehozó eszközöknek megfelelő technikai és eljárási megoldások segítségével garantálniuk kell legalább azt, hogy az elektronikus aláírás létrehozásához használt adat bizalmassága észszerű mértékben biztosítva legyen, hogy az ilyen adat gyakorlatilag csak egyszer jöhessen létre, hogy az elektronikus aláírás megbízhatóan védve legyen bármely hamisítás ellen, és hogy az ilyen adatot a jogszerűen aláíró személy megbízhatóan védelmezze a mások általi felhasználás ellen. Ezenkívül e melléklet 3. pontja előírja, hogy az elektronikus aláírás létrehozásához használt adatnak az aláíró nevében történő előállítását és kezelését csak minősített bizalmi szolgáltató végezheti.
A bolgár jog
A Zakon za elektronnia dokument i elektronnite udostoveritelni uslugi (az elektronikus dokumentumról és az elektronikus bizalmi szolgáltatásokról szóló törvény, DV 34. sz., 2001. április 6.) alapügyre alkalmazandó változata (a továbbiakban: elektronikus dokumentumról szóló törvény) 3. cikke értelmében „elektronikus dokumentum” a 910/2014 rendelet 3. cikkének 35. pontja értelmében vett elektronikus dokumentum.
Az elektronikus dokumentumról szóló törvény 13. cikke szerint:
„(1)   Az elektronikus aláírás a [910/2014 rendelet] 3. cikkének 10. pontja értelmében vett elektronikus aláírás.
(2)   A fokozott biztonságú elektronikus aláírás a [910/2014 rendelet] 3. cikkének 11. pontja értelmében vett elektronikus aláírás.
(3)   A minősített elektronikus aláírás a [910/2014 rendelet] 3. cikkének 12. pontja értelmében vett elektronikus aláírás.
(4)   Az elektronikus aláírás és a fokozott biztonságú elektronikus aláírás a saját kezű aláírással azonos joghatású, ha a felek ebben állapodtak meg.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az alapeljárás felperese, az Ekofrukt gazdasági társaság, amelynek tevékenységi köre a gyümölcsök és zöldségek nagy‑ és kiskereskedelme több értékesítési helyen. E társaságnál a 2014. augusztus és november közötti héabevallások tekintetében adóellenőrzést folytattak.
Ezen ellenőrzést követően az adóhatóság 2017. május 4‑én utólagos adómegállapításról szóló határozatot hozott. Az igazgató, akihez az alapeljárás felperese jogorvoslatért fordult, 2017. augusztus 4‑i határozatával hatályon kívül helyezte e határozatot, és új adóellenőrzés elvégzését rendelte el.
Ezen újabb ellenőrzés keretében az adóhatóság 2018. február 8‑án a 2014. augusztus és október közötti adóidőszakokra vonatkozó héa címén összesen 30915,50 bolgár leva (BGN) (hozzávetőleg 15800 euró) összegű adó utólagos megállapításáról szóló határozatot fogadott el, késedelmi kamatokkal növelve. E határozatot az igazgató 2018. szeptember 18‑i határozatával helybenhagyta.
Ezen adóellenőrzés keretében az adóhatóság valamennyi dokumentumát elektronikus aláírásokkal aláírt elektronikus dokumentumok formájában bocsátották ki.
Az alapeljárás felperese az Administrativen sad Veliko Tarnovo (Veliko Tarnovó‑i közigazgatási bíróság, Bulgária), a kérdést előterjesztő bíróság előtt keresetet indított az igazgató 2018. szeptember 18‑i határozatával szemben.
E kereset keretében vitatja a kibocsátott elektronikus dokumentumok érvényességét, arra hivatkozva, hogy egyrészt semmi nem utal arra, hogy e dokumentumok olyan elektronikus dokumentumok lennének, amelyeket elektronikusan aláírtak, másrészt pedig arra, hogy használtak „minősített elektronikus aláírást”.
Az elektronikus aláírások nyilvántartásából származó kivonatokat nyújtottak be a kérdést előterjesztő bírósághoz, amelyekből kitűnik, hogy az elektronikus bizalmi szolgáltató az adóhatóság aláírásait „szakmai elektronikus aláírásnak” minősítette. A kérdést előterjesztő bírósághoz benyújtott szakértői vélemények szerint az alapeljárás felperese által vitatott elektronikus dokumentumokon szereplő elektronikus aláírások nem minősülnek a 910/2014 rendelet 3. cikkének 12. pontja értelmében vett „minősített elektronikus aláírásnak”.
A kérdést előterjesztő bíróság ugyanakkor szükségesnek tartja e fogalom pontosítását. Egyébiránt rámutat arra, hogy további útmutatásra van szükség azon vizsgálat terjedelmét illetően, amely arra vonatkozik, hogy az említett aláírások megfelelnek‑e azon információknak, amelyeknek a jogszabályok szerint az elektronikus aláírások minősített tanúsítványaiban szerepelniük kell ahhoz, hogy azok igazolhassák az ilyen aláírást. E tekintetben e bíróság különösen arra keresi a választ, hogy milyen értéket képvisel az olyan „szakmai elektronikus aláírás”, mint amelyet a bizalmi szolgáltató személy használt, noha e fogalom nem létezik a bolgár jogrendben.
Ezenkívül az említett bíróság szerint főszabály szerint elfogadott, hogy a 910/2014 rendelet 25. cikke az elektronikus dokumentumok vitatásának tilalmát vezeti be, így még ha bizonyítást is nyerne, hogy az elektronikus dokumentum nem minősített elektronikus aláírást tartalmaz, az érvényesnek tekintendő. E megközelítés azzal a következménnyel járna, hogy egyensúlyhiányt hozna létre egyrészt a saját kezű aláírással ellátott papíralapú dokumentum, másrészt pedig az elektronikus aláírást tartalmazó elektronikus dokumentum között. A papíralapú formában kiállított dokumentum elleni panasz esetén, amely annak megállapítását eredményezi, hogy az abban szereplő aláírás nem a megjelölt szerző aláírása, a kérdéses dokumentumot az aláírás hiánya miatt semmisnek nyilvánítják. Ezzel szemben egy elektronikus dokumentum esetében, még ha megállapítást is nyer, hogy az elektronikus aláírás nem képez „minősített elektronikus aláírást”, nem lehet úgy tekinteni, hogy a dokumentumot nem írták alá, és ennélfogva e dokumentum érvényes marad.
E körülmények között az Administrativen sad Veliko Tarnovo (Veliko Tarnovó‑i közigazgatási bíróság, Bulgária) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [910/2014 rendelet] 25. cikkének (1) bekezdését, hogy az elektronikus dokumentum formájában elfogadott közigazgatási aktus nem semmisíthető meg, ha azt nem »minősített elektronikus aláírásnak« minősülő elektronikus aláírással írták alá?
2)
Annak megállapításához, hogy az elektronikus aláírás minősített aláírásnak minősül‑e, elegendő‑e, ha a »minősített elektronikus aláírás« be van jegyezve a bizalmi szolgáltató által kiállított tanúsítványba, vagy a bíróságnak meg kell állapítania, hogy teljesül a [910/2014 rendelet] 26. cikke és I. melléklete?
3)
A fent említetthez hasonló esetben, amikor a szolgáltató »szakmai« aláírásnak minősíti az elektronikus aláírást, elegendő‑e ez a körülmény annak megállapításához, hogy nem »minősített elektronikus aláírásról« van szó, ha nem áll rendelkezésre a szolgáltató minősített tanúsítványa, vagy meg kell állapítani, hogy az aláírások megfelelnek‑e a minősített elektronikus aláírásra vonatkozó követelményeknek?
4)
A minősített elektronikus aláírásnak a [910/2014 rendelet] I. mellékletében megállapított követelményeknek való megfelelésének vizsgálata során a rendelet – minősített elektronikus aláírás hiányát eredményező – megsértésének minősül‑e az a körülmény, hogy az elektronikus aláírás tulajdonosának neve – a személy által saját azonosítására használt – cirill betűk helyett latin betűkkel van feltüntetve?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az elfogadhatóságról
Az Európai Bizottság lényegében úgy véli, hogy a második és a negyedik kérdés elfogadhatatlan, mivel azok nem relevánsak az alapjogvita megoldása szempontjából, mivel az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint az alapügyben szóban forgó elektronikus aláírások nem minősülnek a 910/2014 rendelet 3. cikkének 12. pontja értelmében vett „minősített elektronikus aláírásnak”.
Az igazgató arra is hivatkozik, hogy az előterjesztett kérdések hipotetikusak, mivel a kérdést előterjesztő bíróság megállapításai azon a téves ténybeli előfeltevésen alapulnak, amely szerint az előtte megtámadott közigazgatási aktust nem „minősített elektronikus aláírás” használatával írták alá.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 267. cikkben említett eljárás keretében, amely a nemzeti bíróságok és a Bíróság feladatainak világos szétválasztásán alapul, az ügy konkrét tényállásának a megállapítása és megítélése, valamint a nemzeti jog értelmezése és alkalmazása kizárólag a nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik. Ugyancsak kizárólag az ügyben eljáró és határozathozatalra hivatott nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik annak megítélése is, hogy – tekintettel az ügy különleges jellemzőire – szükségesek és relevánsak‑e a Bíróságnak feltett kérdései. Következésképpen, ha a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni (2011. május 26‑iStichting Natuur en Milieu és társai ítélet,
C‑165/09–C‑167/09
,
EU:C:2011:348
,
47.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Mivel kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság rendelkezik hatáskörrel az előterjesztett jogvita tényállásának megállapítására és megítélésére, a Bíróságnak főszabály szerint a vizsgálat tárgyát képező azon elemekre kell korlátoznia a vizsgálatát, amelyeket a kérdést előterjesztő bíróság határozatában elé terjesztett, és ily módon ragaszkodnia kell az említett bíróság által bizonyítottnak tekintett helyzethez, és az alapeljárásban részt vevő felek bármelyike által előadott hipotézisek őt nem köthetik (2020. április 2‑iCoty Germany ítélet,
C‑567/18
,
EU:C:2020:267
,
22.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A Bíróság különösen akkor nem köteles határozatot hozni, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, illetve ha a probléma hipotetikus jellegű (2011. május 26‑iStichting Natuur en Milieu és társai ítélet,
C‑165/09–C‑167/09
,
EU:C:2011:348
,
48.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Márpedig a jelen ügyben nem ez a helyzet.
Ugyanis, bár az előzetes döntéshozatal iránti kérelem indokolása kétségkívül tömör, a kérdést előterjesztő bíróság pontosan nem vont le végleges következtetéseket azon kérdést illetően, hogy az alapügyben szóban forgó elektronikus aláírásokat „minősített elektronikus aláírásnak” kell‑e tekinteni. A kérdést előterjesztő bíróság ugyanis kifejezetten megállapítja, hogy „további iránymutatásra van szüksége a konkrét aláírások jogszabályban előírt tartalomnak való megfelelésére irányuló vizsgálat intenzitását illetően annak megállapításához, hogy minősített elektronikus aláírásról van‑e szó”.
A Bizottság és az igazgató állításával ellentétben tehát nem nyilvánvaló, hogy az uniós jognak a kérdést előterjesztő bíróság által kért értelmezése semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, illetve hogy a felvetett probléma hipotetikus jellegű.
Következésképpen az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet elfogadhatónak kell tekinteni.
Az ügy érdeméről
Az első kérdésről
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 910/2014 rendelet 25. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha az elektronikus dokumentum formájában létrehozott közigazgatási aktust érvénytelennek nyilvánítják, ha azt olyan elektronikus aláírással írták alá, amely nem felel meg e rendelet ahhoz előírt követelményeinek, hogy az ugyanezen rendelet 3. cikkének 12. pontja értelmében vett „minősített elektronikus aláírásnak” minősüljön.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak a rendelkezés általános nyelvhasználatban elfogadott szokásos jelentésének megfelelő szövegét, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek részét képezi (2022. február 22‑iStichting Rookpreventie Jeugd és társai ítélet,
C‑160/20
,
EU:C:2022:101
,
29.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Először is meg kell állapítani, hogy magának a 910/2014 rendelet 25. cikke (1) bekezdésének a szövege szerint az elektronikus aláírás joghatása és bírósági eljárásokban bizonyítékként való elfogadhatósága nem tagadható meg kizárólag amiatt, hogy az elektronikus formátumú, illetve nem felel meg a minősített elektronikus aláírásra vonatkozó követelményeknek.
Ebből következik, hogy e rendelkezés nem megtiltja a nemzeti bíróságok számára, hogy érvénytelenítsék az elektronikus aláírásokat, hanem olyan általános elvet állapít meg, amely megtiltja az említett bíróságok számára, hogy a bírósági eljárásokban megtagadják az elektronikus aláírások joghatását és bizonyító erejét pusztán azon az alapon, hogy ezen aláírások elektronikus formában jelennek meg, illetve nem felelnek meg a 910/2014 rendeletben meghatározott követelményeknek ahhoz, hogy az elektronikus aláírást „minősített elektronikus aláírásnak” lehessen tekinteni.
Másodszor meg kell állapítani, hogy ezt az értelmezést megerősíti a 910/2014 rendelet 2. cikkének az e rendelet (21) és (49) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett (3) bekezdése, amelyből kitűnik, hogy a nemzeti jognak kell meghatároznia az elektronikus aláírások joghatását. E rendelkezés értelmében ugyanis a tagállamok szabadon dönthetnek arról, hogy a többek között az adóhatóság által az adóalanyok számára kibocsátott közlemények és határozatok megjelenhetnek‑e elektronikus formában, és adott esetben meghatározhatják, hogy a bizonyos körülmények között milyen típusú elektronikus aláírás szükséges. A 910/2014 rendelet nem írja elő, hogy milyen konkrét típusú elektronikus aláírást kell igénybe venni egy adott jogi aktus, többek között elektronikus dokumentum formájában elfogadott közigazgatási határozat meghozatala során. Következésképpen a tagállamok feladata annak meghatározása, hogy az ilyen közigazgatási határozat kizárólag minősített elektronikus aláírással hitelesíthető‑e, és hogy adott esetben melyek e követelmény be nem tartásának következményei.
Az egyetlen kivétel e tekintetben a 910/2014 rendelet 25. cikkének (2) bekezdésében előírt azon követelményben rejlik, amely szerint a minősített elektronikus aláírás joghatásának meg kell egyeznie a saját kezű aláíráséval. E rendelkezés célját, amely kizárólag a minősített elektronikus aláírás javára állapítja meg a saját kezű aláírással való „azonosítás” vélelmét, veszélyeztetné, ha az olyan elektronikus aláírás, amely nem felel meg e rendelet ahhoz előírt követelményeinek, hogy „minősített elektronikus aláírásnak” minősüljön, hasonló, sőt magasabb rendű joghatással járna, mivel a 910/2014 rendelet 25. cikke (1) bekezdésének kiterjesztő értelmezés kizárná az ilyen aláírás bármely vitatását, vagy legalábbis annak vitatását megnehezítené a saját kezű aláíráséhoz képest. Amint arra a kérdést előterjesztő bíróság helyesen rámutatott, az ilyen megközelítés azzal a következménnyel járna, hogy egyenlőtlenséget teremtene a saját kezű aláírással ellátott papíralapú dokumentum és az elektronikus aláírással ellátott elektronikus dokumentum között.
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott nemzeti jogi háttérből kitűnik, hogy az elektronikus dokumentumról szóló törvény 13. cikkének (4) bekezdése értelmében az elektronikus aláírás és a minősített elektronikus aláírás joghatása csak akkor egyezik meg a saját kezű aláíráséval, ha a felek így állapodtak meg.
Harmadszor hangsúlyozni kell, hogy a 910/2014 rendelet célja annak biztosítása, amint az a rendelet 2. cikkének a (49) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett (3) bekezdéséből kitűnik, hogy az elektronikus aláírás joghatását ne tagadják meg pusztán azzal az indokkal, hogy az ilyen formában jelenik meg, anélkül azonban, hogy akadályozná a tagállamok formális követelményekkel kapcsolatos mozgásterét. Ezzel szemben nem állapítható meg, hogy a 910/2014 rendeletben előírt különböző elektronikus aláírások hierarchikus rendszere keretében a saját kezű aláírásénál magasabb rendű joghatást kellene elismerni az olyan elektronikus aláírás számára, amely nem felel meg e rendelet ahhoz előírt követelményeinek, hogy „minősített elektronikus aláírásnak” minősüljön.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a 910/2014 rendelet 25. cikkének (1) bekezdése nem tiltja meg a nemzeti bíróságok számára, hogy érvénytelenítsék az e rendelet ahhoz előírt követelményeinek meg nem felelő elektronikus aláírásokat, hogy azokat az ugyanezen rendelet 3. cikkének 12. pontja értelmében „minősített elektronikus aláírásnak” lehessen tekinteni, feltéve hogy ezen aláírások érvénytelensége nem pusztán azért kerül megállapításra, hogy azok elektronikus formában jelennek meg.
A fenti megfontolásokra tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 910/2014 rendelet 25. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, ha valamely elektronikus dokumentum formájában elfogadott közigazgatási aktust érvénytelennek nyilvánítanak, amennyiben azt olyan elektronikus aláírással írták alá, amely nem felel meg e rendelet ahhoz előírt követelményeinek, hogy az ugyanezen rendelet 3. cikkének 12. pontja értelmében vett „minősített elektronikus aláírásnak” minősüljön, feltéve hogy ezen aktus semmissége nem pusztán azért kerül megállapításra, hogy az elektronikus formában jelenik meg.
A harmadik kérdésről
Harmadik kérdésével, amelyet a második kérdést megelőzően kell tárgyalni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 910/2014 rendelet 3. cikkének 12. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az e rendelet 3. cikkének 15. pontja értelmében vett „elektronikus aláírás minősített tanúsítványa” hiányában az, hogy a minősített bizalmi szolgáltató az elektronikus aláírást „szakmai elektronikus aláírásnak” minősítette, és nem „minősített elektronikus aláírásnak”, elegendő‑e ahhoz, hogy az érintett aláírásnak ne ismerjék el az utóbbi minősítést.
Meg kell állapítani, hogy a 910/2014 rendelet 3. cikkének 12. pontja három együttes feltételt ír elő ahhoz, hogy az elektronikus aláírást „minősített elektronikus aláírásnak” lehessen tekinteni. Először is az aláírásnak „fokozott biztonságú elektronikus aláírásnak” kell lennie, amelynek e rendelet 3. cikke 11. pontja alapján meg kell felelni az ugyanezen rendelet 26. cikkében foglalt követelményeknek. Másodszor az aláírást „minősített elektronikus aláírást létrehozó eszközzel” kell előállítani, amelynek az említett rendelet 3. cikkének 23. pontja alapján meg kell felelnie az ugyanezen rendelet II. mellékletében foglalt követelményeknek. Harmadszor, az aláírásnak a 910/2014 rendelet 3. cikkének 15. pontja szerinti „elektronikus aláírás minősített tanúsítványán” kell alapulnia. E rendelkezésnek megfelelően ehhez az szükséges, hogy a szóban forgó tanúsítványt „minősített bizalmi szolgáltató” állítsa ki, és az megfeleljen az e rendelet I. mellékletében meghatározott követelményeknek.
Ily módon, azon körülmény ellenére, hogy a minősített bizalmi szolgáltató az alapügyben a szóban forgó elektronikus aláírást „szakmai elektronikus aláírásnak” minősítette, amely fogalom nem szerepel a 910/2014 rendeletben, meg kell állapítani, hogy az e rendelet 3. cikkének 15. pontja értelmében vett „elektronikus aláírás minősített tanúsítványának” léte, amelyet bizalmi szolgáltató állított ki, és megfelel az említett rendelet II. mellékletében foglalt követelményeknek a szóban forgó rendelet 3. cikke 12. pontjában előírt három kumulatív követelmény egyikét képezi, amelyek ahhoz szükségesek, hogy valamely elektronikus aláírást „minősített elektronikus aláírásnak” lehessen tekinteni.
Következésképpen az a tény, hogy az elektronikus aláírás nem felel meg ennek a követelménynek, elegendő ahhoz, hogy azt ne lehessen a 910/2014 rendelet értelmében vett „minősített elektronikus aláírásnak” tekinteni.
Végezetül, amint azt a bolgár kormány írásbeli észrevételeiben helyesen hangsúlyozta, az a körülmény, hogy az alapügyben az érintett bizalmi szolgáltató „szakmai elektronikus aláírásnak” minősítette, nem zárja ki ugyanezen aláírás „minősített elektronikus aláírásként” való elismerését. Ugyanis az a tény, hogy az elektronikus aláírást „szakmai elektronikus aláírásnak” minősítik, nem releváns az arra vonatkozó vizsgálat keretében, hogy ezen elektronikus aláírás megfelel‑e a „minősített elektronikus aláírás” 910/2014 rendelet szerinti fogalmának.
Következésképpen a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 910/2014 rendelet 3. cikkének 12. pontját úgy kell értelmezni, hogy az e rendelet 3. cikkének 15. pontja értelmében vett „elektronikus aláírás minősített tanúsítványának” hiánya elegendő ahhoz, hogy az elektronikus aláírás ne képezzen „minősített elektronikus aláírást” e 3. cikk 12. pontja értelmében, és annak „szakmai elektronikus aláírásnak” való minősítése e tekintetben nem releváns.
A második kérdésről
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 910/2014 rendeletet úgy kell‑e értelmezni, hogy az elektronikus aláírásnak a bizalmi szolgáltató által kiállított tanúsítványba való felvétele elegendő ahhoz, hogy ezen aláírás megfeleljen az e rendeletben meghatározott követelményeknek ahhoz, hogy az említett rendelet 3. cikkének 12. pontja értelmében vett „minősített elektronikus aláírásnak” lehessen tekinteni, vagy szükséges‑e, hogy a nemzeti bíróság megvizsgálja, hogy ezen aláírás megfelel‑e ugyanezen rendelet 26. cikke és I. melléklete követelményeinek.
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a jelen ítélet 43. pontjából következik: a 910/2014 rendelet 3. cikkének 12. pontja három kumulatív követelményt állapít meg ahhoz, hogy az elektronikus aláírás „minősített elektronikus aláírást” képezzen, és „az elektronikus aláírások minősített tanúsítványainak” megléte ezek egyike. Az egyéb feltételek egyike az, hogy az ezen rendelet 26. cikkében előírt követelményeket teljesíteni kell az aláírás időpontjában, és az elektronikus aláírást minősített elektronikus aláírást létrehozó eszközzel állítsák elő.
Következésképpen annak meghatározásához, hogy az elektronikus aláírás megfelel‑e a 910/2014 rendeletben a „minősített elektronikus aláírásnak” való minősüléshez előírt követelményeknek, nem elegendő pusztán az a tény, hogy az aláírás minősített bizalmi szolgáltató által kiállított tanúsítványon alapul.
Másodszor, hangsúlyozni kell, hogy bár – amint azt a belga kormány és a Bizottság írásbeli észrevételeiben jelezte – a 910/2014 rendeletnek a minősített szolgáltatókra, a minősített elektronikus aláírásokra és a minősített tanúsítványokra vonatkozó valamennyi követelményét már ellenőrizte egy akkreditált megfelelőségértékelő szervezet, az említett rendelet 3. cikkének 18. pontjában meghatározottak szerint, az ellenőrzési folyamat részeként, és az említett rendelet 17. cikkével összhangban kijelölt felügyeleti szerv által, továbbra is tény, hogy amennyiben a nemzeti eljárásban részt vevő fél vitatja, hogy az elektronikus aláírás a 910/2014 rendelet 3. cikkének 12. pontja értelmében vett „minősített elektronikus aláírásnak” tekinthető‑e, a nemzeti bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy teljesül‑e az említett rendelkezésben meghatározott három feltétel.
Harmadszor, e megfontolásokat nem kérdőjelezhetik meg a bolgár kormány és az igazgató azon észrevételei, amelyek szerint a 910/2014 rendelet (23) preambulumbekezdése kötelezettséget keletkeztet az említett rendelet követelményeinek megfelelő bizalmi szolgáltatás elismerésére vonatkozóan, és hogy a 910/2014 rendelet által bevezetett ellenőrzési és tanúsítási rendszert megfosztaná értelmétől, ha a nemzeti bíróság által végzett felülvizsgálat nem korlátozódik annak vizsgálatára, hogy a szóban forgó elektronikus aláíráshoz kapcsolódik‑e a bizalmi szolgáltató által kiállított, elektronikus aláírásra vonatkozó tanúsítvány.
Márpedig az említett preambulumbekezdésből nem lehet azt a következtetést levonni, hogy az arra irányul, hogy kivonja a bírósági felülvizsgálat alól a 910/2014 rendelet által kötelezővé nyilvánított bizalmi szolgáltatásokat azzal az indokkal, hogy azokat közigazgatási ellenőrzésnek vetették alá, akár az e rendelet 3. cikkének 18. pontjában meghatározott akkreditált megfelelőségértékelő szervezet által, akár az említett rendelet 17. cikkének megfelelően kijelölt felügyeleti szerv által.
E preambulumbekezdés ugyanis annak kijelentésére szorítkozik, hogy az ilyen bizalmi szolgáltató elismerésére vonatkozó kötelezettség címzettje csak akkor utasíthatja el ezt a szolgálatot, ha azt nem tudja olvasni vagy ellenőrizni olyan technikai okok miatt, amelyek kívül esnek azonnali befolyásán.
A fenti megfontolásokra tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 910/2014 rendeletet úgy kell értelmezni, hogy az elektronikus aláírásnak a bizalmi szolgáltató által kiállított tanúsítványban való feltüntetése nem elegendő ahhoz, hogy ezen aláírás megfeleljen azon követelményeknek, amelyeket e rendelet a 3. cikkének 12. pontja értelmében vett „minősített elektronikus aláírásnak” való minősüléshez állapított meg. Amennyiben az ilyen minősítést bírósági eljárás keretében vitatják, a nemzeti bíróság köteles megvizsgálni, hogy az e 3. cikk 12. pontjában előírt kumulatív feltételek mindegyike teljesül‑e, ami többek között annak vizsgálatára kötelezi e bíróságot, hogy teljesülnek‑e az ugyanezen rendelet 26. cikkében és I. mellékletében előírt feltételek.
A negyedik kérdésről
Negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 910/2014 rendelet 3. cikkének 12. pontját és I. mellékletét úgy kell‑e értelmezni, hogy annak vizsgálata során, hogy a minősített elektronikus aláírás megfelel‑e az említett melléklet követelményeinek, az a körülmény, hogy az aláíró neveit, amelyeket szokásosan a cirill ábécé szerint írnak, a latin ábécé szerint átírták, azzal a következménnyel járjon, hogy ezen aláírás nem tekinthető „minősített elektronikus aláírásnak” e 3. cikk 12. pontjának megfelelően.
Mindenekelőtt emlékeztetni kell e tekintetben egyrészt arra, hogy ahhoz, hogy az elektronikus aláírás a 910/2014 rendelet 3. cikkének 12. pontja értelmében vett „minősített elektronikus aláírásnak” minősüljön, az elektronikus aláírásnak olyan „elektronikus aláírások minősített tanúsítványán” kell alapulnia, amelynek e rendelet 3. cikkének 15. pontja értelmében meg kell felelnie az e rendelet I. mellékletében foglalt követelményeknek. Az említett melléklet c) pontja szerint az elektronikus aláírásnak minősített tanúsítványai többek között tartalmazzák legalább az aláíró nevét vagy álnevét, és az utóbbi használatát világosan fel kell tüntetni. Az ilyen álnevek használatára vonatkozó rendelkezéseket illetően e rendelet (33) preambulumbekezdése kimondja, hogy azok nem akadályozhatják meg a tagállamokat abban, hogy a nemzeti vagy uniós jog alapján megköveteljék a személyek azonosítását.
Másrészt a 910/2014 rendelet 3. cikkének 12. pontjában az elektronikus aláírás „minősített elektronikus aláírásként” való elismeréséhez előírt három kumulatív feltétel egyike az, hogy ez az elektronikus aláírás az ugyanezen cikk 11. pontja értelmében vett „fokozottan biztonságos elektronikus aláírásnak” minősüljön. Márpedig a 910/2014 rendelet 26. cikkének a) és b) pontja előírja, hogy az elektronikus aláírásnak ahhoz, hogy „fokozottan biztonságos elektronikus aláírásnak” minősüljön, egyértelműen kapcsolódnia kell az aláíróhoz, és lehetővé kell tennie ez utóbbi azonosítását.
A fenti megfontolásokra tekintettel a negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 910/2014 rendelet 3. cikkének 12. pontját és I. mellékletét úgy kell értelmezni, hogy annak vizsgálata során, hogy a minősített elektronikus aláírás megfelel‑e az említett melléklet követelményeinek, az a körülmény, hogy az aláíró neveit, amelyeket szokásosan a cirill ábécé szerint írnak, a latin ábécé szerint átírták, nem jár azzal a következménnyel, hogy ezen aláírás nem tekinthető „minősített elektronikus aláírásnak” e 3. cikk 12. pontjának megfelelően, azzal a feltétellel, hogy ezen aláírás egyértelműen kapcsolódjon az aláíróhoz, és lehetővé tegye ez utóbbi azonosítását, amit a nemzeti bíróság feladata ellenőrizni.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:

1)
Az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a belső piacon történő elektronikus tranzakciókhoz kapcsolódó elektronikus azonosításról és bizalmi szolgáltatásokról, valamint az 1999/93/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló július 23‑i 910/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 25. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, ha valamely elektronikus dokumentum formájában elfogadott közigazgatási aktust érvénytelennek nyilvánítanak, amennyiben azt olyan elektronikus aláírással írták alá, amely nem felel meg e rendelet ahhoz előírt követelményeinek, hogy az ugyanezen rendelet 3. cikkének 12. pontja értelmében vett „minősített elektronikus aláírásnak” minősüljön, feltéve hogy ezen aktus semmissége nem pusztán azért kerül megállapításra, hogy az elektronikus formában jelenik meg.

2)
A 910/2014 rendelet 3. cikkének 12. pontját úgy kell értelmezni, hogy az e rendelet 3. cikkének 15. pontja értelmében vett „elektronikus aláírás minősített tanúsítványának” hiánya elegendő ahhoz, hogy az elektronikus aláírás ne képezzen „minősített elektronikus aláírást” e 3. cikk 12. pontja értelmében, és annak „szakmai elektronikus aláírásnak” való minősítése e tekintetben nem releváns.

3)
A 910/2014 rendeletet úgy kell értelmezni, hogy az elektronikus aláírásnak a bizalmi szolgáltató által kiállított tanúsítványban való feltüntetése nem elegendő ahhoz, hogy ezen aláírás megfeleljen azon követelményeknek, amelyeket e rendelet a 3. cikkének 12. pontja értelmében vett „minősített elektronikus aláírásnak” való minősüléshez állapított meg. Amennyiben az ilyen minősítést bírósági eljárás keretében vitatják, a nemzeti bíróság köteles megvizsgálni, hogy az e 3. cikk 12. pontjában előírt kumulatív feltételek mindegyike teljesül‑e, ami többek között annak vizsgálatára kötelezi e bíróságot, hogy teljesülnek‑e az ugyanezen rendelet 26. cikkében és I. mellékletében előírt feltételek.

4)
A 910/2014 rendelet 3. cikkének 12. pontját és I. mellékletét úgy kell értelmezni, hogy annak vizsgálata során, hogy a minősített elektronikus aláírás megfelel‑e az említett melléklet követelményeinek, az a körülmény, hogy az aláíró neveit, amelyeket szokásosan a cirill ábécé szerint írnak, a latin ábécé szerint átírták, nem jár azzal a következménnyel, hogy ezen aláírás nem tekinthető „minősített elektronikus aláírásnak” e 3. cikk 12. pontjának megfelelően, azzal a feltétellel, hogy ezen aláírás egyértelműen kapcsolódjon az aláíróhoz, és lehetővé tegye ez utóbbi azonosítását, amit a nemzeti bíróság feladata ellenőrizni.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: bolgár.