CELEX: 62018CJ0179
Eelotsusetaotlus
Sotsiaalkindlustus
Õigus saada pensioni riikliku töötajate pensioniskeemi alusel
Keeldumine võtta arvesse kohustusliku ajateenistuse perioodi, mille Euroopa Liidu ametnik on läbinud pärast teenistusse asumist
Lojaalse koostöö põhimõte

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada ELL artikli 4 lõiget 3 koostoimes personalieeskirjadega, mis on sätestatud nõukogu 29. veebruari 1968. aasta määrusega (EMÜ, Euratom, ESTÜ) nr 259/68, millega kehtestatakse Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjad ja muude teenistujate teenistustingimused ning komisjoni ametnike suhtes ajutiselt kohaldatavad erimeetmed (
EÜT 1968, L 56, lk 1
; ELT eriväljaanne 01/02, lk 5), mida on muudetud nõukogu 22. märtsi 2004. aasta määrusega (EÜ, Euratom) nr 723/2004 (
ELT 2004, L 124, lk 1
; ELT eriväljaanne 01/02, lk 130) (edaspidi „personalieeskirjad“).
Taotlus on esitatud Ronny Roharti ja Federale Pensioendiensti (riiklik pensioniamet, Belgia) vahelises vaidluses seoses selle ameti keeldumisega võtta töötaja vanaduspensioni arvutamisel arvesse asjaomase isiku läbitud kohustusliku ajateenistuse perioodi.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Personalieeskirjade artiklis 42 on sätestatud:
„Ametnik, kes kutsutakse sõjaväeteenistusse või kordusõppustele või kes kutsutakse relvajõudude teenistusse, määratakse eriseisundisse „puhkus seoses sõjaväeteenistusega“.
Ametnik, kes kutsutakse sõjaväeteenistusse, lakkab saamast töötasu, kuid säilitab oma õiguse tõusta kõrgemale ametijärgule või saada ametialast edutust vastavalt käesolevatele personalieeskirjadele. Samuti säilib tema õigus vanaduspensionile, kui ta pärast ajateenistuse lõppu maksab tagantjärele oma pensionimaksed.
[…]“.
Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 (
EÜT 1997, L 28, lk 1
; ELT eriväljaanne 05/03, lk 13; edaspidi „määrus nr 1408/71“) muudetud ja ajakohastatud redaktsiooni, mis oli jõus R. Roharti pensionijäämisel, artikli 13 lõikes 2 on ette nähtud:
„Arvestades artikleid 14–17:
[…]
e)
liikmesriigi kaitseväeteenistusse või kordusõppustele või tsiviilteenistusse kutsutud isiku suhtes kehtivad selle riigi õigusaktid. Kui kõnealuste õigusaktide järgi on hüvitiste saamise õigus seatud sõltuvusse kindlustusperioodide täitumisest enne sellisesse kaitseväe- või tsiviilteenistusse asumist või pärast sealt vabanemist, võetakse vajalikul määral arvesse mis tahes teise liikmesriigi õigusaktide järgi täitunud kindlustusperioode, nii nagu oleksid need esimesena nimetatud riigi õigusaktide järgi täitunud kindlustusperioodid. Kaitseväeteenistusse või kordusõppustele või tsiviilteenistusse kutsutud töötajad ja füüsilisest isikust ettevõtjad säilitavad oma staatuse töötaja või füüsilisest isikust ettevõtjana;
[…]“.
Belgia õigus
Põhikohtuasjale kohaldatavas redaktsioonis 21. detsembri 1967. aasta kuningliku määruse, mis reguleerib üldiselt töötajate vanadus- ja toitjakaotuspensionide süsteemi (Koninklijk besluit tot vaststelling van het algemeen reglement betreffende het rust- en overlevingspensioen voor werknemers) (
Belgisch Staatsblad
, 16.1.1968, lk 441; edaspidi „kuninglik määrus“), artikli 34 lõike 1 punktis F on ette nähtud, et Belgia kaitseväes läbitud kohustusliku ajateenistuse perioode loetakse selle artikli lõikes 2 sätestatud tingimusi arvestades töötamisperioodidega samaväärseks.
Kuningliku määruse artikli 34 lõike 2 punktis 3 on sätestatud:
„Lõike 1 […] punktis F […] nimetatud perioode saab pidada töötamisperioodidega samaväärseks vaid siis, kui asjaomane isik töötab samaväärseks pidamise aluseks oleva sündmuse toimumise ajal töölepingu alusel või on töötamise juba lõpetanud, juhul kui mittetöötamise periood loetakse töötamisperioodiga samaväärseks.
Lõike 1 [punktis F] nimetatud perioodid loetakse töötamisperioodidega samaväärseks ka siis, kui asjaomane isik töötas viidatud perioodidele järgneva kolme aasta jooksul töölepingu alusel ning vähemalt ühe aasta vältel oli töötamine töölepingu alusel tema harilik põhitegevus.
Kui pensioni tuleb tegelikult ja esimest korda maksta kõige varem 1. jaanuaril 1984, saab lõike 1 […] punktis F nimetatud perioode pidada töötamisperioodidega samaväärseks vaid siis, kui asjaomane isik ei saa nende ajavahemike eest pensioni muude vanadus- ja toitjakaotuspensioni reguleerivate õigusnormide alusel, välja arvatud füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes kehtivad õigusnormid.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
R. Rohart töötas Belgias töölepingu alusel 1. oktoobrist 1970 kuni 15. augustini 1973. 16. augustil 1973 asus ta ametnikuna Euroopa Komisjoni teenistusse, kus ta töötas kuni pensionile jäämiseni 1. jaanuaril 2009, välja arvatud vaheaasta 1. juulist 1974 kuni 30. juunini 1975, mil ta läbis Belgias kohustuslikku ajateenistust.
R. Rohartile, kes saab pensioni Euroopa Liidu pensioniskeemist, määrati samuti töötajate pension Belgia pensioniskeemi järgi.
10. septembri 2015. aasta kohtuotsusest Wojciechowski (
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
) lähtudes arvutas riiklik pensioniamet R. Roharti pensioniõiguste summa ümber ning need õigused määrati kindlaks riikliku pensioniameti 24. mai 2017. aasta otsusega, arvestamata siiski kohustusliku ajateenistuse perioodi. Asjaomase isiku taotlus, et seda perioodi võetaks arvesse, jäeti 1. juuni 2017. aasta otsusega rahuldamata põhjusel, et ta ei vasta kuningliku määruse artiklis 34 kindlaks määratud samaväärsuse tingimustele, kuna ta ei olnud selle määruse tähenduses töötaja oma ajateenistuse ajal ega ka sellele järgnenud kolme aasta vältel.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellele esitati nende otsuste peale kaebus, märgib, et R. Roharti läbitud kohustusliku ajateenistuse perioodi ei olnud võetud arvesse ei liidu pensioniskeemi kohase pensioni ega ka Belgia pensioniskeemi kohase pensioni arvutamiseks, kuna asjaomane isik ei vasta kuningliku määruse artiklis 34 sätestatud samaväärsuse tingimustele. Tema arvates tekib seega küsimus, kas need tingimused ei ole personalieeskirjade ja samuti ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttega vastuolus.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täheldab siinkohal, et põhikohtuasjas tekivad sarnased küsimused 16. detsembri 2004. aasta kohtuotsuses My (
C‑293/03
,
EU:C:2004:821
) ja 10. septembri 2015. aasta kohtuotsuses Wojciechowski (
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
) analüüsitud küsimustega. Ta märgib, et R. Roharti läbitud kohustusliku ajateenistuse perioodi oleks võetud arvesse tema pensioni arvutamisel, kui ta oleks Belgias töötanud töölepingu alusel, ametnikuna või füüsilisest isikuste ettevõtjana, ning seda oleks tehtud ka siis, kui ta oleks töötanud teises liikmesriigis vastavalt määruse nr 1408/71 artiklile 13, mistõttu ta on ebasoodsamas olukorras, sest ta oli liidu ametnik.
Neil asjaoludel otsustas arbeidsrechtbank Gent (Genti töökohus, Belgia) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõtet koostoimes […] personalieeskirjadega tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, millega ei lubata töötaja tööstaažil asjaomases liikmesriigis põhineva vanaduspensioni arvutamisel arvesse võtta asjaomase isiku poolt liikmesriigis läbitud ajateenistust, kuna asjaomane isik oli ajateenistuse ajal ja ka pärast seda katkematult [liidu] ametnik, mistõttu ei vasta ta tingimustele, mis peavad liikmesriigi õigusnormide kohaselt olema täidetud selleks, et ajateenistust saaks pidada samaväärseks töötamisega?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimusega sisuliselt teada, kas ELL artikli 4 lõiget 3 koostoimes personalieeskirjadega tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt ei lubata sellise töötaja pensioniõiguste kindlaksmääramisel, kes töötas töölepingu alusel selles liikmesriigis enne, kui temast sai liidu ametnik, ja kes läbis juba liidu ametnikuna selles liikmesriigis oma kohustusliku ajateenistuse, pidada ajateenistuses viibitud perioodi selle töötaja puhul samaväärseks töölepingu alusel töötaja tegeliku töötamisperioodiga, kusjuures sellel isikul oleks sellele õigus, kui ta oleks teenistusse kutsumise ajal või ajateenistuse lõpetamisele järgnenud kolmest aastast vähemalt ühe aasta vältel töötanud töökohal, mis on hõlmatud riikliku pensioniskeemiga.
Väärib märkimist, et liidu õigus ei kahanda liikmesriikide pädevust oma sotsiaalkindlustussüsteemide korraldamisel ning kuna liidu tasandil ühtlustamine puudub, määratakse sotsiaalkindlustushüvitiste andmise tingimused kindlaks iga liikmesriigi õigusaktidega. Selle pädevuse teostamisel peavad liikmesriigid siiski järgima liidu õigust, mille hulka kuuluvad põhimõtted, mille Euroopa Kohus on oma praktikas välja kujundanud lojaalse koostöö põhimõtte tõlgendamise kohta koostoimes personalieeskirjadega (10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Wojciechowski,
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellega seoses on Euroopa Kohus juba märkinud, et personalieeskirjad on kehtestatud nõukogu määrusega, antud juhul määrusega nr 259/68, mis on vastavalt ELTL artikli 288 teisele lõigule üldiselt kohaldatav, tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides, ning sellest tuleneb, et lisaks mõjule, mida need omavad liidu asutuste sees, on need siduvad ka liikmesriikidele niivõrd, kuivõrd liikmesriikide tegutsemine on vajalik nende rakendamiseks (vt selle kohta 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Wojciechowski,
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks on Euroopa Kohus 16. detsembri 2004. aasta otsuse My (
C‑293/03
,
EU:C:2004:821
) punktis 49 juba otsustanud, et EÜ artiklis 10 esitatud lojaalse koostöö põhimõtet – mis nüüd sisaldub ELL artikli 4 lõikes 3 – tuleb koostoimes personalieeskirjadega tõlgendada nii, et selle artikliga on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt ei ole riikliku skeemi alusel ennetähtaegse vanaduspensioni saamise üle otsustamisel võimalik võtta arvesse liidu kodaniku poolt liidu institutsiooni teenistuses töötatud aastaid. Euroopa Kohus täpsustas 9. juuli 2010. aasta määruse Ricci ja Pisaneschi (
C‑286/09
, ei avaldata,
EU:C:2010:420
) punktis 34, et sama kehtib ka üldise vanaduspensioni saamise õiguse suhtes.
Euroopa Kohus tõdes sellega seoses 16. detsembri 2004. aasta otsuse My (
C‑293/03
,
EU:C:2004:821
) punktides 45–48 ja 9. juuli 2010. aasta määruses Ricci ja Pisaneschi (
C‑286/09
, ei avaldata,
EU:C:2010:420
) punktides 29–33, et nimetatud kohtuotsuse ja kohtumääruse tegemise aluseks olnud kohtuasjades vaidluse all olnud õigusnormid võisid muuta teatavat tööstaaži omavate liikmesriigi ametnike töölevõtmise liidu institutsioonide või asutuste teenistusse raskemaks. Euroopa Kohus märkis siinjuures, et sellised õigusnormid võivad pärssida kutsealast tegutsemist liidu institutsioonis või asutuses, kuna juhul, kui töötaja, kes on varem olnud kindlustatud riiklikus pensioniskeemis, võtab vastu ametikoha liidu institutsioonis, on tal oht kaotada võimalus saada riikliku skeemi alusel makstavat vanaduspensioni, mille saamiseks tal oleks õigus olnud, kui ta ei oleks seda ametikohta vastu võtnud. Euroopa Kohus leidis, et selliseid tagajärgi ei saa heaks kiita, arvestades liikmesriikide lojaalse koostöö ja abistamise kohustust liidu suhtes, mida on väljendatud varem EÜ artiklis 10 ja nüüd ELL artikli 4 lõikes 3 ning mis seisneb liidu eesmärkide täitmise lihtsustamises.
Peale selle otsustas Euroopa Kohus 10. septembri 2015. aasta otsuses Wojciechowski (
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
), et ELL artikli 4 lõikega 3 koostoimes personalieeskirjadega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, mille alusel vanaduspensioni, mida tuleks töötajale selles liikmesriigis töölepingu alusel omandatud staaži alusel maksta, vähendatakse või keeldutakse maksmast juhul, kui töötaja on seejärel töötanud liidu institutsioonis, nentides selle kohtuotsuse punktis 43, et sellised õigusnormid võivad samuti muuta nende institutsioonide jaoks raskemaks mitte ainult teatava tööstaažiga ametnike töölevõtmise, vaid ka suurt töökogemust omavate ametnike teenistuses hoidmise.
Käesolevas asjas on selge, et liidu institutsioonidesse ametnike töölevõtmise muudavad samuti raskemaks sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mille tagajärjel võetakse töötajalt, kes on läbinud kohustusliku ajateenistuse selles liikmesriigis, kui ta oli liidu institutsiooni ametnik, võimalus lugeda ajateenistuses viibitud periood samaväärseks tegelikult töötatud ajavahemikuga, kusjuures töötajal oleks olnud sellele õigus, kui ta oleks teenistusse kutsumise ajal või ajateenistuse lõpetamisele järgnenud kolmest aastast vähemalt ühe aasta vältel töötanud töökohal, mis on hõlmatud selle liikmesriigi pensioniskeemiga, või vastavalt määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punkti e kohaselt töötanud töökohal teises liikmesriigis.
Nimelt võivad sellised õigusnormid panna töötajaid, kes töötavad asjaomase liikmesriigi pensioniskeemiga hõlmatud ametikohal, loobuma liidu ametnikuks saamisest enne oma kohustusliku ajateenistuse lõpuleviimist või sellele järgneva kolme aasta jooksul.
Selliste õigusnormide heidutav mõju võib pealegi tugevneda, kui riikliku pensioniskeemiga on nõutud minimaalne tööstaaž pensioni saamiseks, mistõttu kohustusliku ajateenistuse perioodi kui tegeliku töötamisperioodiga arvestamata jätmine võib teatud juhtudel kaasa tuua mitte pensionisumma vähendamise, vaid pensioni saamise õiguse puudumise.
Sellised tagajärjed ei tohiks olla lubatavad, arvestades liikmesriikidel liidu suhtes olevat lojaalse koostöö ja abistamise kohustust, mida on väljendatud ELL artikli 4 lõikes 3 ette nähtud kohustuses lihtsustada liidu eesmärkide täitmist.
Sellega seoses ei saa nõustuda Belgia valitsuse argumendiga, mis on esitatud selleks, et õigustada keeldumist võtta arvesse R. Roharti läbitud kohustusliku ajateenistuse perioodi ja mis puudutab asjaolu, et R. Rohart ei teinud sel perioodil sissemakseid riiklikku pensioniskeemi, kuna sama olukord on ka töötajate puhul, kes enne või pärast oma kohustusliku ajateenistuse läbimist töötasid selle skeemiga hõlmatud ametikohal või ametikohal teises liikmesriigis ning kellel on õigus kuningliku määruse artiklis 34 ette nähtud samaväärseks pidamisele.
Nimetatud valitsus ei saa tugineda ka asjaolule, et R. Rohart oleks võinud personalieeskirjade artikli 42 alusel teha tagantjärele sissemakseid liidu pensioniskeemi selleks, et nimetatud perioodi võetaks tema pensioni puhul selle skeemi alusel arvesse. Selle sättega on nimelt ette nähtud pelk vabatahtlike sissemaksete tegemise võimalus, mida iga asjaomane ametnik võib kasutada või mitte. Seetõttu ei saa sellest kasutamatajätmisest tuleneda riiklike pensioniõiguste kaotus, kuna vastasel juhul ei oleks see sissemakse vabatahtlik (vt selle kohta 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Wojciechowski,
C‑408/14
,
EU:C:2015:591
, punkt
).
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et ELL artikli 4 lõiget 3 koostoimes personalieeskirjadega tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt ei lubata sellise töötaja pensioniõiguste kindlaksmääramisel, kes töötas töölepingu alusel selles liikmesriigis enne, kui temast sai liidu ametnik, ja kes läbis juba liidu ametnikuna selles liikmesriigis oma kohustusliku ajateenistuse, pidada ajateenistuses viibitud perioodi selle töötaja puhul samaväärseks töölepingu alusel töötaja tegeliku töötamisperioodiga, kusjuures sellel isikul oleks sellele õigus, kui ta oleks teenistusse kutsumise ajal või ajateenistuse lõpetamisele järgnenud kolmest aastast vähemalt ühe aasta vältel töötanud töökohal, mis on hõlmatud riikliku pensioniskeemiga.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:

ELL artikli 4 lõiget 3 koostoimes personalieeskirjadega, mis on sätestatud nõukogu 29. veebruari 1968. aasta määrusega (EMÜ, Euratom, ESTÜ) nr 259/68, millega kehtestatakse Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjad ja muude teenistujate teenistustingimused ning komisjoni ametnike suhtes ajutiselt kohaldatavad erimeetmed, mida on muudetud nõukogu 22. märtsi 2004. aasta määrusega (EÜ, Euratom) nr 723/2004, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mille kohaselt ei lubata sellise töötaja pensioniõiguste kindlaksmääramisel, kes töötas töölepingu alusel selles liikmesriigis enne, kui temast sai liidu ametnik, ja kes läbis juba liidu ametnikuna selles liikmesriigis oma kohustusliku ajateenistuse, pidada ajateenistuses viibitud perioodi selle töötaja puhul samaväärseks töölepingu alusel töötaja tegeliku töötamisperioodiga, kusjuures sellel isikul oleks sellele õigus, kui ta oleks teenistusse kutsumise ajal või ajateenistuse lõpetamisele järgnenud kolmest aastast vähemalt ühe aasta vältel töötanud töökohal, mis on hõlmatud riikliku pensioniskeemiga.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.