CELEX: 62021CJ0404
Преюдициално запитване
Персонал на Европейската централна банка (ЕЦБ)
Прехвърляне на пенсионни права, придобити по национална пенсионна схема, към пенсионната схема на ЕЦБ
Член 4, параграф 3 ДЕС
Принцип на лоялно сътрудничество
Условия за работа в ЕЦБ
Член 8 от приложение IIIа
Липса на разпоредба на националното право или на споразумение, сключено между съответната държава членка и ЕЦБ

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 4, параграф 3 ДЕС, на членове 45 и 48 ДФЕС, на член 11 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът“), както и на член 8 от приложение IIIa към решението на Европейската централна банка (ЕЦБ) от 9 юни 1998 г. относно приемането на Условията за работа на персонала на Европейската централна банка, изменено на 31 март 1999 г. (
ОВ L 125, 1999 г., стр. 32
).
Запитването е отправено в рамките на спор между WP, от една страна, и Istituto nazionale della previdenza sociale (Национален осигурителен институт, Италия) (наричан по-нататък „INPS“) и Repubblica italiana (Италианската република), от друга страна, във връзка с прехвърлянето към пенсионната схема на Европейската централна банка (ЕЦБ) на актюерската равностойност, съответстваща на пенсионните права, натрупани в полза на жалбоподателя в главното производство в рамките на Fondo Pensioni Lavoratori Dipendenti (Пенсионен фонд за заети лица) на INPS.
Правна уредба
Правото на Съюза
Протоколът за ЕСЦБ и ЕЦБ
Член 36, параграф 1 от Протокол (№ 4) за Устава на Европейската система на централните банки и на Европейската централна банка (
ОВ C 202, 2016 г., стр. 230
, наричан по-нататък „Протоколът за ЕСЦБ и ЕЦБ“) гласи:
„Управителният съвет [на ЕЦБ] по предложение на Изпълнителния съвет приема условията за работа на персонала на ЕЦБ“.
Протоколът за привилегиите и имунитетите
Член 14 от Протокол (№ 7) за привилегиите и имунитетите на Европейския съюз (
ОВ C 202, 2016 г., стр. 266
, наричан по-нататък „Протоколът за привилегиите и имунитетите“) гласи:
„Европейският парламент и Съветът [на Европейския съюз], като действат чрез регламенти, в съответствие с обикновената законодателна процедура и след консултация със заинтересованите институции, определят схема за социално-осигурителните обезщетения на длъжностните лица и другите служители на [Европейския с]ъю[з]“.
Съгласно член 22, първа алинея от Протокола за привилегиите и имунитетите последният се прилага също и спрямо ЕЦБ, членовете на нейните органи и служителите ѝ, без да се засягат разпоредбите на Протокола за ЕСЦБ и ЕЦБ.
Правилникът
Съгласно член 1 от него Правилникът се прилага по отношение на длъжностните лица на Съюза.
Съгласно член 1а, параграф 1 от Правилника:
„По смисъла на настоящия правилник „длъжностно лице на Съюза“ означава всяко лице, назначено в съответствие с настоящия правилник за персонала на [постоянна] длъжност в някоя от институциите на Съюза с акт, издаден от органа по назначаването на съответната институция“.
Член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника, озаглавено „Пенсионноосигурителна схема“, предвижда:
„Длъжностно лице, което постъпи на служба за Съюза след:
–
прекратяване на служебното му правоотношение с държавна администрация или национална или международна организация,
или
–
след като е упражнявало професионална дейност като осигурено или самоосигуряващо се лице;
след назначаването му като длъжностно лице, но преди да придобие право на пенсия по смисъла на член 77 от Правилника за персонала, може да поиска капиталовата стойност на придобитите от него пенсионни права, актуализирана към датата на реалния трансфер, да бъде прехвърлена на Съюза.
В този случай органът по назначаването на институцията на длъжностното лице, като взема предвид неговата основна заплата и възраст и обменния курс към датата на заявлението за прехвърляне, определя чрез общите разпоредби за изпълнение броя на годините [осигурителен стаж за пенсия], които ще му бъдат признати по пенсионната схема на Съюза по отношение на стажа от предишната му работа въз основа на прехвърления капитал, след приспадане на сума, представляваща ревалоризацията на капитала между датата на заявлението за прехвърляне и действителната дата на прехвърлянето.
Длъжностните лица могат да се ползват от този механизъм само по веднъж за всяка държава членка и за съответния пенсионен фонд“.
УРДС
Член 1 от Условията за работа на другите служители на Съюза (наричани по-нататък „УРДС“) гласи:
„Настоящите Условия за работа се прилагат по отношение на служителите, наети по договор от Съюза. Тези служители са:
–
срочно наети служители,
–
договорно наети служители,
–
[…]“.
По силата на член 39, параграф 2 и на член 109, параграф 2 от УРДС член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника се прилага по аналогия съответно за срочно наетите и договорно наетите служители.
Условията за работа в ЕЦБ
На основание член 36, параграф 1 от Протокола за ЕСЦБ и ЕЦБ Управителният съвет на ЕЦБ приема с решение от 9 юни 1998 г., изменено на 31 март 1999 г., Условията за работа на персонала на Европейската централна банка (
ОВ L 125, 1999 г., стр. 32
). В редакцията им, приложима към спора по главното производство, тези Условия за работа (наричани по-нататък „Условията за работа в ЕЦБ“) предвиждат в член 9, буква в):
„Настоящите Условия за работата не са подчинени на никое национално право. ЕЦБ прилага (i) основните принципи на правото, които са общи за държавите членки, (ii) основните принципи на правото на Съюза и (iii) правилата, съдържащи се в регламентите и директивите на Съюза относно социалната политика, чиито адресати са държавите членки. ЕЦБ прилага тези правни актове винаги когато е необходимо. Препоръките на Съюза в областта на социалната политика надлежно се вземат предвид. За тълкуването на правата и задълженията, предвидени в настоящите Условия за работа, се вземат предвид принципите, залегнали в регламентите, правилата и съдебната практика, приложими за служителите на други институции на Съюза“ [неофициален превод].
Член 8 от приложение IIIа към Условията за работа в ЕЦБ гласи:
„ЕЦБ сключва споразумения и предприема подходящи действия с други, определени от нея схеми за обезщетяване на работниците и служителите, организации и правителства, от които приема прехвърляне на парични суми към [Пенсионната схема на ЕЦБ] за свои служители след приключване на изпитателния им срок в ЕЦБ“ [неофициален превод].
Италианското право
Член 1 от Legge n. 29 — Ricongiunzione dei periodi assicurativi dei lavoratori ai fini previdenziali (Закон № 29 относно признаването на осигурителни периоди на работниците с право на пенсия), от 7 февруари 1979 г. (GURI, бр. 40 от 9 февруари 1979 г., стр. 1317) гласи:
„Заетите лица в публичния или частния сектор, които се осигуряват или са се осигурявали по схеми за задължително осигуряване, заместващи общото задължително социално осигуряване на заетите лица за инвалидност, старост и преживели лица към INPS, или довели до изключване или освобождаване от това осигуряване, могат с цел упражняване на правото на една обща пенсия да поискат по всяко време обединяването на всички периоди на задължително, доброволно и фиктивно осигуряване по посочените осигурителни схеми чрез включване в схемата за общо задължително социално осигуряване, както и създаване на съответни осигурителни партиди по тази схема. За целта управителят или управителите на първоначалните схеми прехвърлят сумата на натрупаните по тях вноски на управителя на схемата за общо задължително социално осигуряване […]“.
Член 18 от Legge n. 115 — Disposizioni per l’adempimento degli obblighi derivanti dall’appartenenza dell’Italia all’Unione europea — Legge europea 2014 (Закон № 115 за приемане на разпоредби за изпълнението на задълженията, произтичащи от членството на Италия в Европейския съюз — Европейски закон 2014 г.), от 29 юли 2015 г. (GURI, бр. 178 от 3 август 2015 г., стр. 1) гласи:
„1.   Считано от 1 януари 2016 г., гражданите на Европейския съюз […], които се осигуряват или са се осигурявали по общата схема за задължително социално осигуряване на заети лица за инвалидност, старост и преживели лица, […] могат да сумират завършените осигурителни периоди по нея с периодите, завършени в рамките на международни организации.
2.   Сумирането по параграф 1 може да бъде поискано, ако е необходимо, за да се придобие право на пенсия за осигурителен стаж и възраст, инвалидност или наследствена пенсия, при условие че общата продължителност на завършените осигурителни периоди съгласно италианското законодателство е поне петдесет и две седмици и периодите, които трябва да се сумират, не се припокриват.
3.   Сумирането на осигурителните периоди се прави по искане на заинтересованото лице до италианския социалноосигурителен институт, в който са завършени осигурителни периоди. В случай че бивш служител на международна организация придобие правото на предвидените в италианското законодателство обезщетения, без да е необходимо да се сумират осигурителните периоди, завършени в международната организация, италианският социалноосигурителен институт изчислява пенсията изключително въз основа на осигурителните периоди, завършени в рамките на италианската пенсионна схема. В случай че бивш служител на международна организация придобие право на предвидените в италианското законодателство обезщетения само посредством сумирането на осигурителните периоди, завършени в международната организация, италианският социалноосигурителен институт взема предвид завършените осигурителни периоди по схемата за пенсионно осигуряване в рамките на международната организация, с изключение на периодите, за които е извършено плащане, както ако те биха били завършени съгласно италианското законодателство, и изчислява размера на обезщетението изключително въз основа на завършените осигурителни периоди съгласно италианското законодателство.
4.   Обезщетенията за осигурителен стаж и възраст, изплащани в съответствие с този член, се считат за пенсии, що се отнася до последиците, произтичащи от прилагането на италианското законодателство.
5.   Ако не дават право на обезщетение за осигурителен стаж и възраст от пенсионния фонд на тази международна организация, периодите на заетост в международна организация могат да бъдат прехвърлени по италианската пенсионна схема в съответствие със законодателството, уреждащо откупуването на завършените в чужбина периоди на заетост. Правото на откупуване се упражнява по-специално от преживелите лица на работника в международната организация при условията, предвидени в правилата на италианския социалноосигурителен институт, от който се иска откупуване.
[…]“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
WP е служител на ЕЦБ от 1 март 2012 г. От 1 август 1982 г. до 24 февруари 2012 г., като служител на частен работодател в Италия, са му правени задължителни вноски в пенсионния фонд за заети лица на INPS.
На 12 декември 2016 г. WP иска от INPS прехвърлянето към пенсионната схема на ЕЦБ на актюерската равностойност, съответстваща на пенсионните права, натрупани в негова полза в посочения пенсионен фонд, или при условията на евентуалност, на актуализираната капиталова стойност, получена от осигурителните вноски в същия пенсионен фонд, и двете изчислени съгласно правилата, уреждащи отпускането на пенсии в рамките на този фонд.
INPS отхвърля искането на WP, като посочва, че не може да извърши исканото прехвърляне поради липсата на конкретен законодателен акт или на двустранно споразумение, сключено между ЕЦБ и Италианската република. На 28 ноември 2017 г. WP подава жалба по административен ред срещу решението за отхвърляне на искането му, която с акт от 11 април 2018 г. е обявена за недопустима.
С жалба, подадена пред Tribunale ordinario di Asti (Районен съд Асти, Италия) — запитващата юрисдикция — по същество WP иска главно да се приеме за установено, че INPS и/или Италианската република са длъжни да приемат всички необходими мерки, за да прехвърлят към пенсионната схема на ЕЦБ изчислената съгласно правилата, уреждащи пенсиите в рамките на пенсионния фонд за заети лица на INPS, актюерска равностойност, съответстваща на пенсионните права, натрупани в негова полза към датата, на която е подал посоченото искане; освен това иска INPS и/или Италианската република да бъдат осъдени да приемат всички необходими мерки за това прехвърляне. При условията на евентуалност WP иска да се приеме и постанови, че INPS и/или Италианската република са длъжни да прехвърлят към пенсионната схема на ЕЦБ актюерската равностойност, съответстваща на пенсионните права, натрупани в негова полза по пенсионния фонд за заети лица на INPS, като обезщетение за претърпените вреди, и съответно INPS и/или Италианската република да бъдат осъдени да прехвърлят към пенсионната схема на ЕЦБ сумата, съответстваща на тази равностойност, като обезщетение за претърпените вреди.
Запитващата юрисдикция посочва, че следва да се установи дали разпоредбите на правото на Съюза — и по-конкретно член 4, параграф 3 ДЕС, членове 45 и 48 ДФЕС, член 11 от приложение VIII към Правилника и член 8 от приложение IIIa към Условията за работа в ЕЦБ — трябва да се тълкуват в смисъл, че служител на ЕЦБ може да поиска прехвърляне към пенсионната схема на ЕЦБ на пенсионните права, придобити от него в социалноосигурителен институт на държава членка, при това независимо дали е приета национална транспонираща уредба и дали между ЕЦБ и държавата членка или националния социалноосигурителен институт е сключено конкретно споразумение относно реда за това прехвърляне.
В това отношение според нея a contrario от решение от 4 юли 2013 г., Gardella (
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
, т.
—
), може да се заключи, че съгласно правото на Съюза служител на ЕЦБ има право да прехвърли към пенсионната схема на ЕЦБ пенсионните права, натрупани в негова полза като заето лице, работило в държава членка, при положение че ЕЦБ е институция на Съюза, за разлика от Европейското патентно ведомство (ЕПВ), за което става въпрос в това решение. Освен това член 8 от приложение IIIa към Условията за работа в ЕЦБ не изисква националният социалноосигурителен институт да даде разрешение, за да се осъществи такова прехвърляне.
Според запитващата юрисдикция обаче от решение от 5 декември 2013 г., Časta (
C‑166/12
,
EU:C:2013:792
, т.
—
), може да се заключи и че е необходимо съответната държава членка да приеме специална норма, която определя размера на капитала, съответстващ на придобитите по националната пенсионна схема пенсионни права, които ще бъдат прехвърлени към пенсионната схема на Съюза, и че при липсата на такава норма не може да се прибягва до критериите за изчисляване, предвидени във вътрешното законодателство или в споразуменията, сключени между съответния национален институт и други органи на Съюза.
При тези условия Tribunale ordinario di Asti (Районен съд Асти) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли членове 45 и 48 ДФЕС, член 4 ДЕС, член 11 от приложение VIII към [Правилника] и член 8 от приложение IIIa към [Условията за работа в ЕЦБ] да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба или национална административна практика, която не позволява на работник от една държава членка, който е правил вноски в националния социалноосигурителен институт и понастоящем работи в институция на Съюза като ЕЦБ, да прехвърли в пенсионната схема на тази институция пенсионните вноски, направени в рамките на националната осигурителна схема на неговата държава на произход?
2)
С оглед на отговора на първия въпрос трябва ли да се осигури възможност за упражняване на правото на прехвърляне на вноските дори при липса на транспониращ вътрешен законодателен акт или на специално споразумение между държавата членка на произход на работника или пенсионноосигурителния орган на последния, от една страна, и институцията на Съюза, от друга страна?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 4, параграф 3 ДЕС, членове 45 и 48 ДФЕС, член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника и член 8, буква а) от приложение IIIa към Условията за работа в ЕЦБ трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба или административна практика на държава членка, която не позволява на служител на ЕЦБ да прехвърли към пенсионната схема на посочената институция сума, съответстваща на пенсионните права, придобити от него по пенсионната схема на тази държава членка.
Що се отнася до членове 45 и 48 ДФЕС, от постоянната съдебна практика несъмнено следва, че независимо от своето местопребиваване и гражданство всеки гражданин на Съюза, който упражнява правото на свободно движение на работниците и извършва професионална дейност в държава членка, различна от тази на неговия произход, попада в приложното поле на член 45 ДФЕС (вж. в този смисъл решение от 4 юли 2013 г., Gardella,
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съдът обаче е постановил, че от член 45 ДФЕС във връзка с член 48 ДФЕС не може да се изведе задължение за държава членка да предвиди възможност за служителите на международна организация да прехвърлят капитала, представляващ придобитите по-рано пенсионни права, към пенсионната схема на тази международна организация, нито задължение да сключи международно споразумение за тази цел (решение от 4 юли 2013 г., Gardella,
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
, т.
).
Всъщност член 48, първа алинея ДФЕС предвижда, че Парламентът и Съветът приемат в областта на социалната сигурност „такива мерки, които са необходими за гарантиране на свободно движение на работниците; за тази цел той създава условия, за да осигури на заетите […] работници-мигранти“„сумиране на всички периоди, които се зачитат по съответните национални законодателства, за придобиване и запазване на правото на обезщетение и за изчисляване на размера на обезщетението“.
Такава система за сумиране на периоди е въведена с Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, в редакцията му, изменена и осъвременена с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 г. (
ОВ L 28, 1997 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 35), а впоследствие с Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност (
ОВ L 166, 2004 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82).
От това следва, че Договорът за функционирането на ЕС, както и Регламент № 1408/71 в редакцията си, изменена и осъвременена с Регламент № 118/97, и Регламент № 883/2004 не са предвиждали или не предвиждат правни норми относно прехвърлянето на капитала, представляващ вече придобитите пенсионни права, а се основават на принципа на сумиране на периоди, както личи от член 48 ДФЕС, приведен в изпълнение с посочените регламенти (вж. в този смисъл решение от 4 юли 2013 г., Gardella,
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
, т.
).
Следователно лице в положението на жалбоподателя в главното производство не би могло да се позове на членове 45 и 48 ДФЕС и посочените регламенти, за да може да иска прехвърляне към пенсионната схема на ЕЦБ на пенсионните права, придобити от него в INPS.
Изтъкнатото от запитващата юрисдикция обстоятелство, че за разлика от ЕПВ, разгледано в делото, по което е постановено решение от 4 юли 2013 г., Gardella (
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
), ЕЦБ е институция на Съюза, не може да обоснове различно тълкуване.
Всъщност, макар Съдът действително да припомня в точка 29 от решение от 4 юли 2013 г., Gardella (
C‑233/12
,
EU:C:2013:449
), че ЕПВ не е институция или орган на Съюза, той прави това единствено за да изясни причината, поради която предоставената от Правилника възможност за прехвърляне към пенсионната схема на Съюза на капитала, представляващ пенсионните права, придобити въз основа на предходни дейности, не може да бъде разширена и да обхване длъжностните лица на ЕПВ и отношенията между него и държава членка.
Подобно на членовете на персонала на ЕПВ обаче Правилникът, и по-конкретно член 11 от приложение VIII към него, не се прилага за служителите на ЕЦБ.
Всъщност служителите на ЕЦБ не са назначени за длъжностни лица на Съюза при условията, предвидени в член 1а, параграф 1 от Правилника, така че, както е видно от тази разпоредба, разгледана във връзка с член 1 от Правилника, той не се прилага за тях.
Служителите на ЕЦБ не са наети и по договори, сключени със Съюза, така че съгласно член 1 от УРДС той не се прилага за тях. Те са наети от ЕЦБ, която, както предвижда член 282, параграф 3, първо изречение ДФЕС, притежава собствена юридическа правосубектност, различна от тази на Съюза.
Режимът, приложим за персонала на ЕЦБ, се приема от нейния Управителен съвет в съответствие с член 36 от Протокола за ЕСЦБ и ЕЦБ и понастоящем е определен в Условията за работа в ЕЦБ.
Вярно е, че в член 8, буква а) от приложение IIIa тези условия предвиждат, че ЕЦБ сключва споразумения и предприема подходящи действия, по-специално с други пенсионни схеми или правителства, с цел прехвърляне на парични суми към пенсионната схема на ЕЦБ за нейните служители, които са приключили изпитателния си срок в ЕЦБ.
Тази разпоредба обаче не може да задължи държавите членки да сключат такива споразумения и да се съгласят с прехвърлянето към пенсионната схема на ЕЦБ на пенсионните права, придобити от служители на ЕЦБ по тяхната национална пенсионна схема.
За разлика от Правилника, който, като регламент, задължителен в своята цялост и приложим пряко във всички държави членки, обвързва и държавите членки във всяко едно отношение, доколкото тяхното съдействие е необходимо за прилагането му (вж. в този смисъл решение от 20 октомври 1981 г., Комисия/Белгия,
137/80
,
EU:C:1981:237
, т.
и
), Условията за работа в ЕЦБ не са приети със законодателен акт и следователно не могат сами по себе си да създадат задължения за държавите членки.
Всъщност ЕЦБ може да приема законодателни актове само доколкото е необходимо за изпълнението на задачите, посочени в член 132, параграф 1, първо тире ДФЕС, които нямат никаква връзка с пенсионната схема на нейния персонал.
Фактът, че Протоколът за привилегиите и имунитетите се прилага също и спрямо ЕЦБ, както предвижда член 22, първа алинея от него, не може да обоснове различен извод. Всъщност, макар член 14 от този протокол да предвижда, че Парламентът и Съветът, като действат чрез регламенти, определят схема за социалноосигурителните обезщетения на длъжностните лица и другите служители на Съюза, това не променя факта, че по силата на тази разпоредба не е приет регламент, който да предвиди прехвърлянето към пенсионната схема на ЕЦБ на пенсионните права, придобити от нейните служители по пенсионните схеми на държавите членки.
Не може да доведе до различен извод и член 9, буква в) от Условията за работа в ЕЦБ, който предвижда, че за тълкуването на правата и задълженията, предвидени в тези условия, се вземат предвид принципите, залегнали в регламентите, правилата и съдебната практика, приложими за служителите на други институции на Съюза.
Всъщност, както бе отбелязано в точка 37 от настоящото решение, посочените условия не създават никакво задължение за държавите членки, което би могло да бъде предмет на такова тълкуване.
От всички изложени по-горе съображения следва, че при сегашното състояние на правото на Съюза, при липсата на споразумение, сключено между ЕЦБ и съответната държава членка, тази държава членка не е длъжна да предвиди възможност за служител на ЕЦБ да иска прехвърляне към пенсионната схема на тази институция на пенсионните права, придобити от него по пенсионната схема на посочената държава членка. От това следва, че при липсата на такова споразумение между ЕЦБ и съответната държава членка, при сегашното си състояние правото на Съюза не предвижда субективно право за служител на ЕЦБ да поиска прехвърляне към пенсионната схема на тази институция на пенсионните права, които е придобил по пенсионната схема на посочената държава членка.
Следва обаче да се отбележи, както припомня генералният адвокат в точка 62 от заключението си, че от представените пред Съда становища е видно, че още през 2005 г. ЕЦБ е поискала от италианските органи да сключат споразумение с оглед на прехвърлянето към пенсионната схема на ЕЦБ на пенсионните права, придобити от служителите ѝ по италианската пенсионна схема. За тази цел ЕЦБ е изпратила на INPS проект на такова споразумение. Въпреки това такова не е сключено, тъй като Италианската република не е предприела необходимите за целта мерки.
При тези условия, за да се даде полезен отговор на запитващата юрисдикция, следва да се разгледат произтичащите от правото на Съюза евентуални задължения за държава членка, на която ЕЦБ е предложила сключването на споразумение за прехвърляне на пенсионни права.
В това отношение следва да се припомни, че член 4 ДЕС, посочен в първия преюдициален въпрос, прогласява в параграф 3 принципа на лоялно сътрудничество между Съюза и неговите държави членки, съгласно който държавите членки трябва, по-специално, да съдействат на Съюза при изпълнението на неговите задачи и да се въздържат от всякакви мерки, които биха могли да застрашат постигането на целите на Съюза (вж. в този смисъл решение от 30 ноември 2021 г., LR Ģenerālprokuratūra,
C‑3/20
,
EU:C:2021:969
, т.
).
Невъзможността обаче към пенсионната схема на институция на Съюза да се прехвърлят пенсионните права, придобити по пенсионната схема на държава членка, би могла да затрудни тази институция при наемането на персонал с определен стаж от тази държава членка, като се има предвид, че при липсата на такова прехвърляне преминаването на съответното лице към служба в тази институция би могло да го лиши изцяло или отчасти от пенсионните права, каквито то би имало, ако не бе приело да постъпи на служба в институция на Съюза (вж. в този смисъл решения от 20 октомври 1981 г., Комисия/Белгия,
137/80
,
EU:C:1981:237
, т.
, и от 4 февруари 2021 г., Ministre de la Transition écologique et solidaire et Ministre de l’Action et des Comptes publics,
C‑903/19
,
EU:C:2021:95
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това, както припомня генералният адвокат в точка 63 от заключението си, почти всички държави — членки на Икономическия и паричен съюз, в някои случаи отдавна, са сключили споразумения с ЕЦБ, за да се разреши прехвърлянето към нейната пенсионна схема на пенсионните права, придобити от служителите на ЕЦБ по техните национални схеми.
При това положение, както по същество отбелязва генералният адвокат в точка 58 от заключението си, служителите на ЕЦБ, придобили пенсионни права по схемата на държава членка, която още не е сключила такова споразумение с ЕЦБ, биха се оказали без видима причина в по-неблагоприятно положение от колегите си, граждани на държава членка, сключила такова споразумение с ЕЦБ, което би могло да доведе до неравното им третиране и по този начин да навреди на доброто функциониране на тази институция.
В случая следва да се отбележи, че що се отнася до прехвърлянето към пенсионната схема на ЕЦБ на пенсионните права, придобити от служителите на ЕЦБ в социалноосигурителен институт на държава членка, ЕЦБ е изразила интерес да сключи споразумения, които предвиждат точно такова прехвърляне.
С оглед на съображенията, изложени в точки 47—50 от настоящото решение, се налага изводът, че принципът на лоялно сътрудничество, закрепен в член 4, параграф 3 ДЕС, предполага задължение за държава членка да сътрудничи на ЕЦБ с оглед сключването на споразумение за прехвърляне към пенсионната схема на последната на пенсионните права, придобити от нейните служители по пенсионната схема на тази държава членка.
Несъмнено, както отбелязва генералният адвокат в точка 60 от заключението си, принципът на лоялно сътрудничество не може да се тълкува в смисъл, че задължава държавата членка да приеме проект на споразумение във вида, в който евентуално е представен от ЕЦБ. Това не променя факта, че държавата членка трябва да участва активно и добросъвестно в преговорите с ЕЦБ, за да сключи с нея споразумение, след като те започнат, с цел да се отстранят евентуалните съществуващи пречки, включително що се отнася до определянето на подходящ метод за изчисляване на сумата, еквивалентна на правата за прехвърляне.
От всички изложени по-горе съображения следва, че на първия въпрос трябва да се отговори, че членове 45 и 48 ДФЕС, член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника и член 8, буква а) от приложение IIIa към Условията за работа в ЕЦБ трябва да се тълкуват в смисъл, че при липсата на споразумение, сключено между ЕЦБ и съответната държава членка, тези разпоредби допускат правна уредба или административна практика на тази държава членка, която не позволява на служител на ЕЦБ да прехвърли към пенсионната схема на посочената институция сума, съответстваща на пенсионните права, придобити от него по пенсионната схема на тази държава членка. Член 4, параграф 3 ДЕС обаче изисква, по силата на залегналия в тази разпоредба принцип на лоялно сътрудничество, от държавата членка — на която ЕЦБ предлага да сключи, съгласно член 8, буква а) от приложение IIIa, споразумение за прехвърляне към пенсионната схема на ЕЦБ на пенсионните права, придобити от служителите на тази институция по пенсионната схема на държавата членка — да участва активно и добросъвестно в преговорите за сключване на такова споразумение с нея, след като те започнат.
По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че оправомощава сезирания от служител на ЕЦБ съд на държава членка да разпореди пенсионните права, придобити от съответното лице по пенсионната схема на тази държава членка, да бъдат прехвърлени към пенсионната схема на ЕЦБ, дори ако няма разпоредба на националното право или на споразумение, сключено между съответната държава членка и ЕЦБ, което предвижда такова прехвърляне.
В това отношение следва да се отбележи, че според практиката на Съда предвидената в член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника възможност за прехвърляне на пенсионни права по характер е субективно право, предоставено от Правилника, което може да бъде изтъкнато както по отношение на държавите членки, така и по отношение на институциите на Съюза (решение от 14 юни 1990 г., Weiser,
C‑37/89
,
EU:C:1990:254
, т.
и цитираната съдебна практика).
От точки 32 и 43 от настоящото решение обаче е видно, от една страна, че член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника не се прилага за членовете на персонала на ЕЦБ, и от друга страна, че прехвърлянето към пенсионната схема на ЕЦБ на пенсионните права, придобити от неин служител по пенсионната схема на държава членка, предполага сключването на споразумение между ЕЦБ и тази държава членка.
Следователно, ако между ЕЦБ и съответната държава членка не е сключено такова споразумение, съдът на тази държава членка, сезиран от служител на ЕЦБ, придобил пенсионни права по пенсионната схема на посочената държава членка, не може да разпореди прехвърлянето на правата към пенсионната схема на ЕЦБ.
Видно от отговора на първия въпрос обаче, от принципа на лоялно сътрудничество, прогласен в член 4, параграф 3 ДЕС, произтича задължение за държава членка, към която ЕЦБ се е обърнала с цел сключване на споразумение за прехвърляне на пенсионни права, да участва активно и добросъвестно в преговорите с ЕЦБ за постигане на споразумение.
Ако компетентният съд на съответната държава членка счете, че компетентните ѝ органи не са изпълнили това задължение предвид своята незаинтересованост да започнат преговори с ЕЦБ с оглед сключване на споразумение за прехвърляне към пенсионната схема на ЕЦБ на пенсионните права, придобити от нейните служители по пенсионната схема на тази държава членка, то този съд следва да предприеме — в съответствие с принципите на равностойност и ефективност, както произтичат от практиката на Съда (вж. по-специално решение от 26 юни 2019 г., Craeynest и др.,
C‑723/17
,
EU:C:2019:533
, т.
) — всички ефективни мерки, предвидени в приложимите национални процесуални норми, така че тези органи да участват активно и добросъвестно в преговорите с ЕЦБ с оглед сключването на такова споразумение.
С оглед на всички изложени по-горе съображения на втория въпрос трябва да се отговори, че правото на Съюза следва да се тълкува в смисъл, че не оправомощава сезирания от служител на ЕЦБ съд на държава членка да разпореди пенсионните права, придобити от съответното лице по пенсионната схема на тази държава членка, да бъдат прехвърлени към пенсионната схема на ЕЦБ, ако няма разпоредба на националното право или на споразумение, сключено между съответната държава членка и ЕЦБ, което предвижда такова прехвърляне. Въпреки това, ако тази държава членка не изпълни задължението си, произтичащо от залегналия в член 4, параграф 3 ДЕС принцип на лоялно сътрудничество, да участва активно и добросъвестно в преговорите с ЕЦБ с цел сключване на споразумение за прехвърляне на пенсионни права, и поради това служителят на ЕЦБ не е в състояние да прехвърли към пенсионната схема на ЕЦБ пенсионните права, които е придобил по пенсионната схема на посочената държава членка, тази разпоредба изисква съдът да предприеме всички мерки, предвидени в приложимите национални процесуални норми, за да гарантира, че компетентният национален орган спазва това задължение.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

1)
Членове 45 и 48 ДФЕС, член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз и член 8, буква а) от приложение IIIa към решението на Европейската централна банка от 9 юни 1998 г. относно приемането на Условията за работа на персонала на Европейската централна банка, изменено на 31 март 1999 г.,
трябва да се тълкуват в смисъл, че:
при липсата на споразумение, сключено между Европейската централна банка (ЕЦБ) и съответната държава членка, тези разпоредби допускат правна уредба или административна практика на тази държава членка, която не позволява на служител на ЕЦБ да прехвърли към пенсионната схема на посочената институция сума, съответстваща на пенсионните права, придобити от него по пенсионната схема на тази държава членка. Член 4, параграф 3 ДЕС обаче изисква, по силата на залегналия в тази разпоредба принцип на лоялно сътрудничество, от държавата членка — на която ЕЦБ предлага да сключи, съгласно член 8, буква а) от приложение IIIa, споразумение за прехвърляне към пенсионната схема на ЕЦБ на пенсионните права, придобити от служителите на тази институция по пенсионната схема на държавата членка — да участва активно и добросъвестно в преговорите за сключване на такова споразумение с нея, след като те започнат.

2)
Правото на Съюза следва да се тълкува в смисъл, че не оправомощава сезирания от служител на Европейската централна банка (ЕЦБ) съд на държава членка да разпореди пенсионните права, придобити от съответното лице по пенсионната схема на тази държава членка, да бъдат прехвърлени към пенсионната схема на ЕЦБ, ако няма разпоредба на националното право или на споразумение, сключено между съответната държава членка и ЕЦБ, което предвижда такова прехвърляне. Въпреки това, ако тази държава членка не изпълни задължението си, произтичащо от залегналия в член 4, параграф 3 ДЕС принцип на лоялно сътрудничество, да участва активно и добросъвестно в преговорите с ЕЦБ с цел сключване на споразумение за прехвърляне на пенсионни права, и поради това служителят на ЕЦБ не е в състояние да прехвърли към пенсионната схема на ЕЦБ пенсионните права, които е придобил по пенсионната схема на посочената държава членка, тази разпоредба изисква съдът да предприеме всички мерки, предвидени в приложимите национални процесуални норми, за да гарантира, че компетентният национален орган спазва това задължение.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: италиански.