CELEX: 62022CJ0358
Predhodno odločanje
Carinska unija
Uredba (EGS) št. 2913/92
Carinski zakonik Skupnosti
Člen 195
Člen 217(1)
Člen 221(1)
Skupna carinska tarifa
Obveznosti poroka dolžnika carinskega dolga
Načini sporočanja carinskega dolga
Dajatve, ki ustrezajo temu dolgu in ki niso bile pravilno sporočene dolžniku dolga
Zapadlost carinskega dolga v plačilo za solidarnega poroka

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 195, 217 in 221 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 648/2005 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. aprila 2005 (
UL 2005, L 117, str. 13
) (v nadaljevanju: carinski zakonik).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Bolloré Logistics SA na eni strani ter Direction interrégionale des douanes et droits indirects de Caen (medregionalna direkcija za carine in posredne davke v Caenu, Francija), Recette régionale des douanes et droits indirects de Caen (regionalni organ za pobiranje carin in posrednih davkov v Caenu, Francija) (v nadaljevanju skupaj: carinska uprava) in družbo Bolloré Ports de Cherbourg SAS (v nadaljevanju: BPC) na drugi strani zaradi plačila carinskega dolga, ki se je zahtevalo od tožeče stranke v postopku v glavni stvari kot poroka družbe BPC.
Pravni okvir
Pravo Unije
Carinski zakonik je razveljavila in nadomestila Uredba (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (
UL 2013, L 269, str. 1
, in popravek v
UL 2013, L 287, str. 90
). Vendar se je carinski zakonik v skladu s členom 286(2) v povezavi s členom 288(2) zadnjenavedene uredbe uporabljal do 30. aprila 2016.
Člen 4 carinskega zakonika določa:
„V tem zakoniku veljajo naslednje opredelitve:
[…]
(9)
‚Carinski dolg‘ pomeni obveznost, da oseba plača uvozne dajatve (carinski dolg pri uvozu) ali izvozne dajatve (carinski dolg pri izvozu) v višini, ki veljajo za določeno blago po veljavnih predpisih Skupnosti.
[…]
(12)
‚Dolžnik‘ pomeni osebo, ki je dolžna plačati carinski dolg.
[…]“
Člen 88 carinskega zakonika določa:
„Carinski organi lahko kot pogoj za vnos blaga v odložni postopek zahtevajo predložitev zavarovanja, da se zagotovi plačilo carinskega dolga, ki bi lahko nastal v zvezi s tem blagom.
Posebne določbe o predložitvi zavarovanja se lahko določijo v okviru posameznega odložnega postopka.“
Člen 104 carinskega zakonika določa:
„Carinski organi lahko zahtevajo, da imetnik skladišča za odgovornosti, navedene v členu 101, predloži zavarovanje, kar pa ne posega v člen 88.“
Člen 189 carinskega zakonika določa:
„1.   Če v skladu s carinskimi predpisi carinski organi zahtevajo predložitev zavarovanja, da se zagotovi plačilo carinskega dolga, mora tako zavarovanje zagotoviti dolžnik ali oseba, ki bi lahko postala dolžnik.
[…]
3.   Carinski organi lahko dovolijo, da zavarovanje namesto osebe, od katere se zavarovanje zahteva, predloži tretja oseba.
[…]“
Člen 190 carinskega zakonika določa:
„1.   Če carinska zakonodaja predvideva, da predložitev zavarovanja ni obvezna, carinski organi po lastni presoji zahtevajo predložitev zavarovanja, kolikor plačilo nastalega carinskega dolga ali carinskega dolga, ki bi lahko nastal, v predvidenih rokih ni na zanesljiv način zagotovljeno.
[…]“
Člen 193 carinskega zakonika določa:
„Zavarovanje je mogoče zagotoviti:
–
s položitvijo gotovine,
–
ali s strani garanta [poroka].“
Člen 195 carinskega zakonika določa:
„Garant [Porok] se mora pisno zavezati, da bo solidarno z dolžnikom poravnal zavarovani znesek carinskega dolga, ki zapade v plačilo.
[…]“
Člen 217(1), prvi pododstavek, iz oddelka 1 („Vknjižba in obvestitev dolžnika o znesku dajatev“) poglavja 3 („Izterjava zneska carinskega dolga“) naslova VII carinskega zakonika določa:
„Vsak znesek uvoznih ali izvoznih dajatev, ki je posledica carinskega dolga – v nadaljevanju ‚znesek dajatev‘– morajo carinski organi, takoj potem, ko so jim na voljo potrebni podatki, izračunati in vnesti v računovodske evidence ali kakšne druge ustrezne nosilce podatkov (vknjižba).“
Člen 221(1) carinskega zakonika določa:
„Znesek dajatev se mora dolžniku takoj po vknjižbi v skladu z ustreznimi postopki sporočiti.“
Francosko pravo
Poglavje V („Postopek pred izdajo odločbe: pravica do obveščenosti“) iz naslova II („Organizacija in delovanje carinske službe“) code des douanes (francoski carinski zakonik) sestavljajo členi od 67 A do 67 D.
Člen 67 A francoskega carinskega zakonika v različici, ki izhaja iz člena 25 loi n
o
2009-1674 du 30 décembre 2009 (zakon št. 2009-1674 z dne 30. decembra 2009) (JORF št. 303 z dne 31. decembra 2009, besedilo št. 2), določa:
„Ob upoštevanju določb člena 67 B se pred vsako odločbo, sprejeto na podlagi [carinskega zakonika] in določb za njegovo izvajanje, če je neugodna ali če se z njo obvešča o carinskem dolgu, kakor je opredeljen v členu 4(9) [carinskega zakonika], zadevni osebi pošlje ali izroči dokument, v katerem carinska uprava navede načrtovano odločbo, razloge zanjo, sklicevanje na dokumente in informacije, na katerih bo temeljila, ter možnost, da zadevna oseba v tridesetih dneh od uradnega obvestila ali izročitve tega dokumenta izrazi svoje stališče.“
Člen 67 D(e) francoskega carinskega zakonika v različici, ki izhaja iz zakona št. 2009-1674, določa:
„To poglavje se ne uporablja za:
[…]
(e)
odločbe o izterjavi, ki se vročijo v skladu s členom 345 tega zakonika, za izterjavo neporavnanih terjatev ob zapadlosti v plačilo, razen tistih, ki so bile ugotovljene zaradi kršitve istega zakonika“.
Člen 345 francoskega carinskega zakonika v različici, ki izhaja iz člena 44 loi n
o
2002-1576 du 30 décembre 2009 (zakon št. 2009-1674 z dne 30. decembra 2009) (JORF št. 304 z dne 31. decembra 2009, besedilo št. 2), določa:
„Za vse vrste terjatev, ki jih ugotovi in izterja carinska uprava, se izda odločba o izterjavi, ki se po potrebi predloži sodišču.
[…]“
Člen 405 francoskega carinskega zakonika v različici, ki izhaja iz zakona št. 2002‑1576, določa:
„Poroki so enako kot glavni dolžniki zavezani za plačilo dajatev in davkov, denarnih kazni ter drugih zneskov, ki jih dolgujejo zavezanci, za katere so dali poroštvo.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Družba Alpha Commodities je 25. avgusta 2011 iz Avstralije uvozila 46.000 ton soli in jih raztovorila v pristanišču v Cherbourgu (Francija). Za obdobje do ponovnega izvoza tega blaga je z družbo BPC, ki je prevozno in logistično podjetje, sklenila pogodbo o skladiščenju.
Družba BPC je 21. oktobra 2011 s pristaniščem v Cherbourgu sklenila pogodbo o začasni uporabi za to skladiščenje. Večkrat podaljšana pogodba o začasni uporabi je veljala do 30. junija 2015.
Družba BPC je 8. decembra 2011 od carinske uprave pridobila dovoljenje za postopek carinskega skladiščenja – ki omogoča odlog plačila carinskih dajatev in davkov – z enakim obdobjem veljavnosti kot pri pogodbi o začasni uporabi. Družba BPC je 9. decembra 2011 blago sprostila v postopek carinskega skladiščenja.
Ker je carinska uprava menila, da družba BPC nima več veljavne pogodbe o začasni uporabi, je 8. februarja 2016 to družbo obvestila, da je dovoljenje za postopek carinskega skladiščenja odpravljeno s takojšnjim učinkom in da jo namerava obvestiti o carinskem dolgu, ki izhaja iz neveljavnosti navedenega postopka.
Carinska uprava je 9. marca 2016 družbi BPC vročila dokončno odločbo o določitvi carinskega dolga in plačilni nalog.
Carinska uprava je 21. marca 2016 vknjižila znesek tega dolga in družbi BPC izdala odločbo o izterjavi zneska 454.807 EUR, od tega 104.265 EUR iz naslova carinskih dajatev in 350.542 EUR iz naslova davka na dodano vrednost (DDV).
Ta uprava je 21. marca in 21. junija 2016 tožeči stranki v postopku v glavni stvari kot poroku družbe BPC vročila dve odločbi o izterjavi, ki se nanašata na skupni znesek 104.265 EUR, ki ustreza carinskim dajatvam, za katere je bilo dano poroštvo.
Tribunal de grande instance de Caen (prvostopenjsko sodišče v Caenu, Francija) je s sodbo z dne 1. oktobra 2018 zavrnilo predloga družbe BPC in tožeče stranke v postopku v glavni stvari za odpravo odločb o izterjavi, izdanih zoper njiju, in odločb o zavrnitvi njunih ugovorov zoper navedeni odločbi o izterjavi, ki ju je vročila carinska uprava.
Cour d’appel de Caen (višje sodišče v Caenu, Francija) je s sodbo z dne 10. septembra 2019 navedeno sodbo delno razveljavilo glede družbe BPC, odpravilo odločbo o izterjavi, ki ji je bila vročena 21. marca 2016, in zavrnilo vse zahtevke carinske uprave zoper to družbo. To sodišče je med drugim opozorilo, da je v skladu s členoma 217 in 221 carinskega zakonika ter členom 345 francoskega carinskega zakonika znesek dajatev lahko pravilno sporočen le, če je bil predhodno vknjižen, in da morajo biti dajatve, da bi bile izterjane z odločbo o izterjavi, pravilno sporočene dolžniku carinskega dolga, s čimer se predpostavlja, da so bile ugotovljene. Ker v obravnavanem primeru ni bilo tako, dajatve družbi BPC niso bile sporočene pravilno.
Cour d’appel de Caen (višje sodišče v Caenu) je v zvezi s tožečo stranko v postopku v glavni stvari z isto sodbo potrdilo sodbo, s katero ji je bilo naloženo, naj carinski upravi na podlagi svoje poroštvene obveznosti plača carinske dajatve, ki se zahtevajo od družbe BPC. Po mnenju tega sodišča se niti člen 221 carinskega zakonika niti člen 67 A francoskega carinskega zakonika ne uporabljata za poroka, ampak se uporabljata le za dolžnika carinskega dolga.
Predložitveno sodišče, Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Francija), navaja, da so bile na dan, ko sta bili odločbi o izterjavi vročeni tožeči stranki v postopku v glavni stvari, zadevne dajatve vknjižene v smislu člena 217 carinskega zakonika, vendar niso bile pravilno sporočene družbi BPC, ki je dolžnica carinskega dolga, v smislu člena 221 tega zakonika. Poudarja, da je tako sporen pojem „zapadlost carinskega dolga v plačilo“ in se sprašuje, ali nepravilnost pri sporočanju dajatev dolžniku, ker te niso bile predhodno vknjižene, zaradi česar je njihova izterjava od dolžnika prepovedana, ne pomeni osebnega ugovora dolžnika, ki ga porok ne more uveljavljati, oziroma ali je carinski dolg zapadel v plačilo za poroka le, če je zapadel v plačilo za dolžnika.
Poleg tega se Cour de cassation (kasacijsko sodišče) sprašuje, ali dejstvo, da v skladu s členim 67 D francoskega carinskega zakonika pred vročitvijo odločbe o izterjavi na podlagi člena 345 tega zakonika ni bilo faze kontradiktorne izmenjave, ne posega v pravico poroka do obrambe.
V teh okoliščinah je predložitveno sodišče prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člene 195, 217 in 221 [carinskega zakonika] razlagati tako, da carinska uprava od solidarnega poroka ne sme zahtevati plačila carinskega dolga, dokler carinske dajatve niso bile pravilno sporočene dolžniku?
(a)
Ali spoštovanje pravice do obrambe, zlasti pravice do predložitve stališč pred vsakim aktom, ki posega v položaj, ki je temeljno načelo prava Unije, zahteva, da mora carinska uprava, če dolžnik v določenem roku ne plača carinskega dolga, njegovo plačilo izterjati od poroka, pri čemer mu mora predhodno omogočiti, da učinkovito izrazi svoje stališče o elementih, na katere namerava opreti svojo odločbo, s katero bo od njega zahtevala plačilo?
(b)
Ali dejstvo, da je bilo samemu dolžniku carinskega dolga omogočeno, da učinkovito izrazi svoje stališče, preden so mu bile sporočene carinske dajatve, lahko vpliva na odgovor na [drugo vprašanje, točka (a)]?
(c)
Če je odgovor na [drugo vprašanje, točka (a),] pritrdilen: pred katero odločbo, ki posega v položaj poroka, mora biti izvedena faza kontradiktorne izmenjave: pred odločbo carinske uprave o vknjižbi carinskih dajatev in o sporočilu teh dajatev dolžniku carinskega dolga ali pred odločbo o izterjavi plačila od poroka?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 195, člen 217(1) in člen 221(1) carinskega zakonika razlagati tako, da carinski organi ne smejo zahtevati plačila carinskega dolga od poroka iz navedenega člena 195, dokler znesek dajatve ni bil pravilno sporočen dolžniku.
Najprej je treba opozoriti, da je iz formulacije člena 221(1) carinskega zakonika razvidno, da mora biti „vknjižba“, ki v skladu s členom 217(1) navedenega zakonika pomeni, da carinski organi vnesejo znesek dajatve v računovodske evidence ali kakšne druge ustrezne nosilce podatkov, nujno opravljena, preden se dolžniku sporoči znesek uvoznih ali izvoznih dajatev (sodba z dne 28. januarja 2010, Direct Parcel Distribution Belgium,
C‑264/08
,
EU:C:2010:43
, točka
in navedena sodna praksa).
Sodišče je namreč presodilo, da je treba tak časovni potek operacij vknjižbe in sporočila o znesku dajatev, ki je razviden tudi iz samega naslova oddelka 1 poglavja 3 naslova VII carinskega zakonika, in sicer „Vknjižba in obvestitev dolžnika o znesku dajatev“, spoštovati, da ne bi prišlo do različnega obravnavanja dolžnikov in do oškodovanja usklajenega delovanja carinske unije (sodba z dne 28. januarja 2010, Direct Parcel Distribution Belgium,
C‑264/08
,
EU:C:2010:43
, točka
in navedena sodna praksa).
Sodišče je na tej podlagi sklenilo, da je treba člen 221(1) carinskega zakonika razlagati tako, da lahko carinski organi dolžniku v skladu z ustreznimi postopki veljavno sporočijo znesek uvoznih ali izvoznih dajatev, ki jih je treba plačati, le če so znesek teh dajatev predhodno vknjižili (sodba z dne 28. januarja 2010, Direct Parcel Distribution Belgium,
C‑264/08
,
EU:C:2010:43
, točka
in navedena sodna praksa).
Iz tega sledi, da kadar znesek dajatev ni bil pravilno sporočen dolžniku, ker ni bil predhodno vknjižen – ta primer ustreza dejanskemu stanju v postopku v glavni stvari, ker je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da je bila vknjižba opravljena po tem, ko je bil družbi BPC sporočen znesek dajatev – carinski dolg ne zapade v plačilo za dolžnika.
Poleg tega so bili, kot je razvidno iz predloga za sprejetje predhodne odločbe, iz tega razloga zavrnjeni zahtevki carinske uprave, ki jih je ta v postopku v glavni stvari uveljavljala proti družbi BPC.
Dalje, v zvezi z vprašanjem, ali se lahko plačilo carinskega dolga, ki ni zapadel v plačilo za njegovega dolžnika, kljub temu zahteva od poroka, je treba ugotoviti, na prvem mestu, da je – čeprav poroštvena pogodba v pravu Unije ni urejena – Sodišče ugotovilo, da sme upnik plačilo dolga zahtevati od poroka dolžnika iz naslova jamstva le, če dolg, ki ga dolguje dolžnik, obstaja.
Sodišče je namreč v bistvu navedlo, da gre v skladu s splošnimi načeli, ki izhajajo iz pravnih sistemov držav članic, pri poroštveni pogodbi za tristranski posel, s katerim se porok zaveže upniku, da bo izpolnil obveznosti, ki jih je prevzel dolžnik, če jih ta ne bo sam izpolnil (glej v tem smislu sodbo z dne 15. maja 2003, Préservatrice foncière TIARD,
C‑266/01
,
EU:C:2003:282
, točka
).
Sodišče je ugotovilo, da taka pogodba ustvarja novo obveznost za poroka, in sicer da jamči za izpolnitev glavne obveznosti, za katero je zavezan dolžnik, in da porok ne nadomesti dolžnika, temveč jamči le za plačilo njegovega dolga v skladu s pogoji, ki so določeni v poroštveni pogodbi ali z zakonom (sodba z dne 15. maja 2003, Préservatrice foncière TIARD,
C‑266/01
,
EU:C:2003:282
, točka
).
Tako ustvarjena obveznost je akcesorna v smislu, da sme upnik zahtevati plačilo od poroka le, če je s poroštvom zavarovani dolg zapadel v plačilo, in da obveznost, ki jo prevzame porok, ne sme biti večja od obveznosti dolžnika (glej v tem smislu sodbo z dne 15. maja 2003, Préservatrice foncière TIARD,
C‑266/01
,
EU:C:2003:282
, točka
in navedena sodna praksa).
Sodišče je nedavno ponovno potrdilo, da je poroštvena pogodba pogodba, ki je ločena od tiste, ki zavezuje upnika in dolžnika ter s katero porok, ki je z vidika zadnjenavedenega pogodbenega razmerja tretja oseba, upniku jamči za plačilo tega, kar bo dolžnik morda dolgoval temu upniku na podlagi poroštvene obveznosti, ki vključuje dolg, ki ga ima dolžnik do upnika (sodba z dne 2. septembra 2021, CRCAM,
C‑337/20
,
EU:C:2021:671
, točka
).
Na drugem mestu, treba je opozoriti, da člen 195 carinskega zakonika v skladu z ugotovitvami Sodišča v zvezi s poroštveno pogodbo določa, da se mora porok pisno zavezati, da bo solidarno z dolžnikom poravnal zavarovani znesek carinskega dolga, „ki zapade v plačilo“.
Iz zgornjih preudarkov torej izhaja, prvič, da carinski dolg ni zapadel v plačilo za dolžnika, ker znesek carinskih dajatev ni bil predhodno vknjižen, zaradi česar ta znesek temu dolžniku ni bil pravilno sporočen, in drugič, da porok ne more biti zavezan, da jamči za plačilo navedenega dolga, dokler ta dolg ni zapadel v plačilo za dolžnika.
V teh okoliščinah je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 195, člen 217(1) in člen 221(1) carinskega zakonika razlagati tako, da carinski organi od poroka iz navedenega člena 195 ne smejo zahtevati plačila carinskega dolga, dokler znesek dajatev ni bil pravilno sporočen dolžniku.
Drugo vprašanje
Ob upoštevanju odgovora na prvo vprašanje ter dejstva, da so bili – glede na navedbe iz predložitvene odločbe – vsi zahtevki carinske uprave zoper družbo BPC dokončno zavrnjeni in da zato ta družba ni v zamudi s plačilom nobenega carinskega dolga, ki bi ga ta uprava lahko poskušala izterjati od tožeče stranke v postopku v glavni stvari kot poroka, se zdi drugo vprašanje v svojih različnih elementih očitno hipotetično. Sodišče pa ne more odločati o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga postavi nacionalno sodišče, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, ali če je problem hipotetičen (sodba z dne 19. januarja 2023, Unilever Italia Mkt. Operations,
C‑680/20
,
EU:C:2023:33
, točka
in navedena sodna praksa). Iz tega sledi, da drugo vprašanje ni dopustno.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:

Člen 195, člen 217(1) in člen 221(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 648/2005 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. aprila 2005,

je treba razlagati tako, da

carinski organi od poroka iz navedenega člena 195 ne smejo zahtevati plačila carinskega dolga, dokler znesek dajatev ni bil pravilno sporočen dolžniku.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.