CELEX: 62017CJ0463
Apeliacinis skundas
Ieškinys dėl atsakomybės
Teisingumo Teismo sprendimo, priimto apeliacinėje byloje, nepakankamas motyvavimas
Reikalavimo atlyginti žalą dalyko iškraipymas

Apeliaciniame skunde
Ori Martin SA
prašo pakeisti 2017 m. birželio 1 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį Ori Martin / Europos Sąjungos Teisingumo Teismas (
T‑797/16
, nepaskelbta Rink., toliau – skundžiama nutartis,
EU:T:2017:396
), kuria šis teismas atmetė jos ieškinį dėl žalos, patirtos Europos Sąjungos Teisingumo Teismui tariamai pažeidus Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnį, atlyginimo.
Ginčo aplinkybės
2010 m. rugsėjo 14 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo
Ori Martin
ieškinį dėl 2010 m. birželio 30 d. Komisijos sprendimo C(2010) 4387
final
dėl procedūros pagal SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/38344 – Įtempiamoji armatūra), iš dalies pakeisto 2010 m. rugsėjo 30 d. Komisijos sprendimu C(2010) 6676
final
ir 2011 m. balandžio 4 d. Komisijos sprendimu C(2011) 2269
final
; šiuo sprendimu Komisija, be kita ko, skyrė
Siderurgica Latina Martin SpA
(toliau – SLM) 15,96 mln. EUR baudą, iš kurių 14 mln. skirti solidariai atsakingai
Ori Martin
.
Nurodytame ieškinyje (byla T‑419/10) apeliantė Bendrojo Teismo prašė panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jame pripažinta, kad ji solidariai atsakinga už SLM padarytus pažeidimus, ir panaikinti ar sumažinti jai šiuo sprendimu skirtą baudą.
2015 m. liepos 15 d. Sprendimu SLM ir Ori Martin / Komisija (
T‑389/10 ir T‑419/10
,
EU:T:2015:513
) Bendrasis Teismas, be kita ko, iki 13,3 mln. EUR sumažino ieškovei ir SLM solidariai skirtos baudos dydį ir atmetė likusią ieškinio dalį.
2015 m. rugsėjo 18 d. Teisingumo Teismo kanceliarija dėl šio sprendimo gavo apeliacinį skundą (byla C‑490/15 P).
2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendimu Ori Martin ir SLM / Komisija (
C‑490/15 P ir C‑505/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2016:678
) apeliacinis skundas atmestas.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiama nutartis
2016 m. lapkričio 15 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo
Ori Martin
ieškinį, pareikštą prieš Europos Sąjungos Teisingumo Teismą, dėl jo 2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendimu Ori Martin ir SLM / Komisija (
C‑490/15 P ir C‑505/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2016:678
) padarytos žalos atlyginimo.
Ginčijama nutartimi Bendrasis Teismas, remdamasis savo Procedūros reglamento 126 straipsniu atmetė ieškinį kaip akivaizdžiai teisiškai nepagrįstą.
Pirma, šios nutarties 6 ir 7 punktuose Bendrasis Teismas nurodė, kad apeliantės pateiktas prašymas skiriasi nuo prašymų, kuriuos galima pateikti dėl žalos, tariamai patirtos dėl pernelyg ilgos proceso Sąjungos teismuose trukmės, atlyginimo; nagrinėjant šiuos prašymus nevertinamas Teisingumo Teismo ar Bendrojo Teismo sprendimuose arba nutartyse atliktų vertinimų pagrįstumas. Bendrasis Teismas nurodė, kad nurodytu prašymu apeliantė siekė užginčyti 2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendime Ori Martin ir SLM / Komisija (
C‑490/15 P ir C‑505/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2016:678
) pateiktą vertinimą dėl jai taikytos lemiamos įtakos SLM darymo prezumpcijos.
Antra, skundžiamos nutarties 8–10 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad dėl Teisingumo Teismo sprendimo ar nutarties, priimtų apeliacinėje byloje, gali būti pateikti tik Teisingumo Teismo procedūros reglamento 154, 155 ir 157–159 straipsniuose, į kuriuos daroma nuoroda šio reglamento 190 straipsnio 1 dalyje, nurodyti prašymai ir skundai. Jis taip pat patikslino, kad tokie prašymai ar skundai teiktini pačiam Teisingumo Teismui. Bendrasis Teismas nurodė, kad apeliantės ieškinio negalima priskirti nei prie prašymo ištaisyti klaidą, nei prie prašymo ištaisyti trūkumą, atsiradusį dėl to, kad tam tikru klausimu nebuvo priimta sprendimo, nei prie trečiojo asmens skundo, nei prie prašymo atnaujinti bylą, numatytų Teisingumo Teismo procedūros reglamento 154, 155 ir 157–159 straipsniuose.
Šalių reikalavimai
Ori Martin
Teisingumo Teismo prašo:
–
pakeisti skundžiamą nutartį,
–
pripažinti, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismas pažeidė Chartijos 47 straipsnį, ir dėl to
–
priteisti iš Sąjungos 13,3 mln. EUR ar kito dydžio, kurį Teisingumo Teismas pripažins teisingu, patirtos žalos atlyginimą.
Europos Sąjungos Teisingumo Teismas Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Ori Martin
nurodo du pagrindus, grindžiamus atitinkamai tuo, kad buvo iškreiptas pirmojoje instancijoje pareikštas ieškinys ir padaryta teisės klaida.
Šalių argumentai
Kaip pirmąjį pagrindą apeliantė nurodo, kad Bendrasis Teismas iškreipė jos reikalavimo atlyginti žalą dalyką, kai skundžiamos nutarties 7 punkte konstatavo, kad pareikšdama ieškinį ji siekė užginčyti 2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendime Ori Martin ir SLM / Komisija (
C‑490/15 P ir C‑505/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2016:678
) pateiktą vertinimą dėl jai taikytos lemiamos įtakos SLM darymo prezumpcijos. Iš esmės iš pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio aiškiai matyti, kad pateikiant šį reikalavimą buvo siekiama, kad būtų atlyginti žala, patirta dėl motyvavimo stokos, nes atsakovė nenurodė motyvų, pagrindžiančių tai, kad, nepaisant pateiktos informacijos, ši prezumpcija nebuvo paneigta, o ne dėl to, kad nurodytas sprendimas buvo nepagrįstas.
Kaip antrąjį pagrindą apeliantė nurodo, kad skundžiamos nutarties 8–10 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai apribojo Sąjungos teismo priimto sprendimo neteisėtumo, dėl kurio atsiranda teisė į žalos atlyginimą pagal Chartijos 47 straipsnį, pagrindus vien pernelyg ilgos proceso trukmės atvejais.
Atsakydamas į nurodytą pirmąjį pagrindą Europos Sąjungos Teisingumo Teismas teigia: kadangi pirmojoje instancijoje pareikštu ieškiniu apeliantė siekė, kad būtų nurodyti, kaip ji mano, trūkstami motyvai, Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad ieškiniu siekta užginčyti nurodyto teismo sprendimo turinį.
Europos Sąjungos Teisingumo Teismas prašo atmesti abu nurodytus apeliacinio skundo pagrindus, taigi ir visą apeliacinį skundą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo reikia priminti, kad Sąjungos teismui tenka pareiga išnagrinėti įvairius ieškovo pareiškimuose nurodytus reikalavimus ir pagrindus neiškreipiant jų dalyko ir esmės, priešingu atveju būtų pažeisti šio teismo įgaliojimai (šiuo klausimu žr. 1994 m. birželio 29 d. Sprendimo Klinke / Teisingumo Teismas,
C‑298/93 P
,
EU:C:1994:273
,
punktą).
Nagrinėjamu atveju pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio 2, 6 ir 7 punktuose buvo nurodyta, kad neteisėtumą, kuriuo buvo kaltinama, sudarė tai, kad apeliantė negalėjo suprasti jai skirtos baudos priežasčių ir dėl to iš jos buvo atimta galimybė išvengti nubaudimų ateityje.
Minėto ieškinio 22 punkte buvo papildomai nurodyta, kad „2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo [Ori Martin ir SLM / Komisija (
C‑490/15 P ir C‑505/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2016:678
)] 53–72 punktuose nenurodydamas pagrįstų ieškovės <…> pateiktų faktinių aplinkybių patikslinimų atmetimo motyvų [atsakovas] pažeidė Chartijos 47 straipsnį, nes atėmė iš [jos] galimybę <…> pasinaudoti teisingu procesu, kuriame nuteistas arba nubaustas asmuo turi žinoti tikras nuteisimo (nubaudimo) priežastis ir konkrečius kaltinimus“.
Ieškinio 25–28 punktuose dėl normos, kurios pažeidimas nagrinėjamu atveju pagrįstų teisės į žalos atlyginimą atsiradimą, pažymėta, pirma, jog „yra pagrįstų motyvų manyti, kad Chartijos 47 straipsnis pažeidžiamas kaskart, kai teismas imasi priemonių, kurios neleidžia asmeniui aiškiai ir objektyviai suprasti jo nubaudimo priežasčių ir jam skirtų konkrečių kaltinimų“, ir, antra, jog teisminių institucijų pareiga užtikrinti teisę į teisingą procesą apima reikalavimą laikantis gero teisingumo vykdymo principo teismo sprendime visuomet nurodyti konkrečius jo priėmimo motyvus, o prieš juos – aiškius pažeidimus, kuriais kaltinama“.
Pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio 30–43 punktuose pakartota, kad nagrinėjamu atveju neteisėtą elgesį, kuriuo buvo kaltinama, sudarė tai, kad „[atsakovo] priimtame skundžiamame sprendime pateikti paaiškinimai neleid[o] [apeliantei] <…> tiksliai suprasti, kodėl ji [buvo] pripažinta atsakinga už SLM padarytą pažeidimą ir kodėl jos ypatybės – kurios akivaizdžiai nurodytos – [nebuvo] pripažintos galinčiomis paneigti lemiamos įtakos SLM realaus darymo prezumpciją“.
Vis dėlto skundžiamos nutarties 7 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad pareikšdama ieškinį apeliantė siekė užginčyti 2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendime Ori Martin ir SLM / Komisija (
C‑490/15 P ir C‑505/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2016:678
) pateiktą vertinimą dėl jai taikytos lemiamos įtakos SLM darymo prezumpcijos, nors, kaip matyti iš pirmesnių punktų, apeliantės nurodytas neteisėtumas buvo grindžiamas motyvavimo stoka, taigi esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimu; tai reiškia, kad Bendrasis Teismas iškraipė apeliantės pirmojoje instancijoje pateikto vienintelio reikalavimo atlyginti žalą dalyką ir nepriėmė dėl jo tinkamo sprendimo.
Vis dėlto pagal suformuotą jurisprudenciją, jeigu Bendrojo Teismo sprendimo motyvais pažeidžiama Sąjungos teisė, bet šio sprendimo rezoliucinė dalis yra pagrįsta kitais teisiniais motyvais, apeliacinį skundą reikia atmesti (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Rintisch / VRDT,
C‑121/12 P
,
EU:C:2013:639
,
punktą).
Taigi neteisėtumas, kuriuo buvo remtasi pirmojoje instancijoje, neįrodytas.
Reikia nurodyti, kad, viena vertus, pareiga motyvuoti nereiškia, kad Sąjungos teismo nurodytuose motyvuose turi būti išsamiai ir vienas po kito išnagrinėti visi ginčo šalių argumentai, tai reiškia, kad motyvavimas gali būti numanomas su sąlyga, kad jis leidžia suinteresuotiesiems asmenims suprasti, dėl kokių priežasčių jų argumentai buvo atmesti (2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej / Komisija,
C‑422/11 P ir C‑423/11 P
,
EU:C:2012:553
,
punktas). Kita vertus, pagal SESV 256 straipsnio 1 dalį ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 59 straipsnio pirmą pastraipą apeliacinis skundas gali būti paduodamas tik teisės klausimais.
Be to, byloje, kurioje priimtas 2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendimas Ori Martin ir SLM / Komisija (
C‑490/15 P ir C‑505/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2016:678
), kad būtų suteikta galimybė apeliantei sužinoti priežastis, dėl kurių atsakovas manė, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai atsisakė paneigti lemiamos įtakos SLM darymo prezumpciją, nepaisydamas apeliantės pateiktos informacijos, ir kad būtų įvykdyta pareiga motyvuoti, būtų pakakę, kad atsakovas primintų teisės principą, kuriuo vadovaudamasis manė, kad Bendrasis Teismas galėjo pagrįstai konstatuoti, jog remiantis pateikta informacija šios prezumpcijos nebuvo galima paneigti.
Šią pareigą atsakovas įvykdė. 2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Ori Martin ir SLM / Komisija (
C‑490/15 P ir C‑505/15 P
, nepaskelbtas Rink,
EU:C:2016:678
)
punkte Teisingumo Teismas nurodė, pirma, kad pagal suformuotą jurisprudenciją siekiant nustatyti, ar patronuojamoji bendrovė savarankiškai sprendžia dėl savo elgesio rinkoje, reikia atsižvelgti į visą reikšmingą informaciją apie ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius, kurie ją sieja su patronuojančiąja bendrove ir kurie gali skirtis, nelygu konkretus atvejis, ir, antra, kad Komisija turi teisę skirti patronuojančiajai bendrovei baudas, jeigu ji ir jos patronuojamoji bendrovė sudaro vieną „įmonę“, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnį, ir nereikalaujama, kad būtų įrodyta, jog patronuojančioji bendrovė kurstė patronuojamąją bendrovę padaryti pažeidimą, ar juo labiau kad patronuojančioji bendrovė dalyvavo darant pažeidimą.
Darytina išvada, kad neteisėtumas, kuriuo apeliantė rėmėsi pirmojoje instancijoje ir kurį nurodė pirmojoje instancijoje pareikštame ieškinyje, nebuvo įrodytas, todėl skundžiamos nutarties rezoliucinė dalis, priminta šio sprendimo 8 punkte, laikytina pagrįsta.
Taigi apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl antrojo pagrindo primintina, kad jis grindžiamas aplinkybe, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad tik tie pažeidimai, kurie susiję su pernelyg ilga proceso trukme, turi įtakos Sąjungos teismo priimtam sprendimui ir gali pagrįsti teisės į žalos atlyginimą atsiradimą.
Vis dėlto šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją apeliaciniame skunde nurodyti pagrindai dėl motyvų, kurie nesudaro būtino skundžiamo teismo sprendimo ar nutarties pagrindimo, yra netinkami ir turi būti atmesti (2003 m. vasario 12 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Marcuccio / Komisija,
C‑399/02 P(R)
,
EU:C:2003:90
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Reikia konstatuoti: kadangi nurodytas 2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Ori Martin ir SLM / Komisija (
C‑490/15 P ir C‑505/15 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2016:678
) neteisėtumas nebuvo įrodytas, Bendrasis Teismas neturėjo nurodyti, kokių pasekmių, kiek tai susiję su Sąjungos atsakomybe, galėjo kilti dėl Teisingumo Teismo sprendimo neteisėtumo.
Kadangi šio sprendimo 31 punkte nurodyti argumentai nesudaro būtino skundžiamos nutarties rezoliucinės dalies pagrindimo, apeliacinio skundo antrasis pagrindas turi būti pripažintas netinkamas ir atmestas.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi atsakovas reikalavo priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas ir pastaroji pralaimėjo bylą, ji turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos atsakovo patirtos bylinėjimosi išlaidos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Ori Martin SA
padengia savo ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.