CELEX: 62019CJ0377
Begäran om förhandsavgörande
Sektorn för mjölk och mjölkprodukter
Kvoter
Tilläggsavgift
Förordning (EG) nr 1788/2003
Leveranser som överstiger producentens disponibla referenskvantitet
Uppbörd av uppköparnas bidrag till tilläggsavgiften
Återbetalning av överskjutande tilläggsavgift
Förordning (EG) nr 595/2004
Artikel 16
Kriterier för omfördelning av överskjutande tilläggsavgift

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 16 i kommissionens förordning (EG) nr 595/2004 av den 30 mars 2004 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1788/2003 om införande av en avgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (
EUT L 94, 2004, s. 22
).
Begäran har framställts i ett mål mellan Benedetti Pietro e Angelo Ss, Capparotto Giampaolo e Lorenzino Ss, Gonzo Dino Ss, Mantovani Giuseppe e Giorgio Ss, Azienda agricola Padovani Luigi, Azienda agricola La Pila di Mastrotto Piergiorgio e C. Ss, Azienda agricola Mastrotto Giuseppe och Soc. agr. semplice F.lli Isolan, vilka är italienska mjölkproducenter, å ena sidan, och Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) (myndigheten för beviljande av stöd inom jordbrukssektorn, Italien) (nedan kallad Agea), å andra sidan, angående beräkningen av tilläggsavgiften för dessa producenter för perioden från den 1 april 2005 till den 31 mars 2006 (nedan kallad referensperioden).
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Till följd av en bestående obalans mellan utbud och efterfrågan inom sektorn för mjölk infördes under år 1984 ett system för tilläggsavgifter – med utgångspunkt i principen att avgift ska betalas för de kvantiteter mjölk och/eller mjölkekvivalent som överstiger en referenskvantitet som ska fastställas närmare – i denna sektor, genom rådets förordning (EEG) nr 856/84 av den 31 mars 1984 om ändring av förordning (EEG) nr 804/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (
EGT L 90, 1984, s. 10
; svensk specialutgåva, område 3, volym 17, s. 95). Samma dag antog rådet förordning (EEG) nr 857/84 om allmänna tillämpningsföreskrifter för den avgift som avses i artikel 5c i förordning (EEG) nr 804/68 inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (
EGT L 90, 1984, s. 13
).
Tilläggsavgiftssystemet har förlängts vid flera tillfällen, bland annat genom rådets förordning (EEG) nr 3950/92 av den 28 december 1992 om införande av en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (
EGT L 405, 1992, s. 1
; svensk specialutgåva, område 3, volym 47, s. 159), och tillämpningsföreskrifter för detta föreskrivs i kommissionens förordning (EEG) nr 536/93 av den 9 mars 1993 om tillämpningsföreskrifter för tilläggsavgiften för mjölk och mjölkprodukter (
EGT L 57, 1993, s. 12
; svensk specialutgåva, område 3, volym 50, s. 202), och i kommissionens förordning (EEG) nr 1392/2001 av den 9 juli 2001 om införande av en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (
EGT L 187, 2001, s. 19
).
I syfte att förenkla och förtydliga ordningen upphävdes och ersattes förordning nr 3950/92 av rådets förordning (EEG) nr 1788/2003 av den 29 september 2003 om införande av en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (
EUT L 270, 2003, s. 123
), som i sin tur upphävdes och ersattes genom rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (förordningen om en samlad marknadsordning) (
EUT L 299, 2007, s. 1
).
Tvisten vid den nationella domstolen regleras i tidsmässigt hänseende (
ratione temporis
) av förordning nr 1788/2003 och av förordning nr 595/2004, genom vilken förordning nr 1392/2001 upphävdes.
Förordning nr 1392/2001
Artikel 9 i förordning nr 1392/2001 föreskrev följande:
”1.   I förekommande fall skall medlemsstater fastställa de prioriterade producentkategorier som avses i artikel 2.4 i förordning (EEG) nr 3950/92 på grundval av en eller flera av följande objektiva kriterier, i prioritetsordning:
a)
Formellt erkännande från den behöriga myndigheten i medlemsstaten att hela eller en del av avgiften har debiterats felaktigt.
b)
Jordbruksföretagets geografiska läge, och i första hand bergsområden …
c)
Den maximala beläggningsgraden för företaget i samband med extensiv animalisk produktion.
d)
Den kvantitet med vilken den individuella referenskvantiteten har överskridits.
e)
Den referenskvantitet som producenten förfogar över.
2.   Om de ekonomiska medel som finns disponibla för en viss period inte förbrukats efter det att kriterierna i punkt 1 har tillämpats, får medlemsstaten efter samråd med kommissionen fastställa andra objektiva kriterier.”
Förordning nr 1788/2003
I skälen 5, 12 och 22 i förordning nr 1788/2003 anges följande:
”(5)
Avgiften bör fastställas till en nivå som verkar avskräckande och bör betalas av medlemsstaterna så snart den nationella referenskvantiteten har överskridits. Avgiften bör av medlemsstaten fördelas på de producenter som har bidragit till överskridandet. Dessa producenter är betalningsskyldiga gentemot medlemsstaten avseende sina respektive bidrag till avgiften som skall erläggas endast av det skälet att de har överskridit sin tillgängliga kvantitet.
…
(12)
För att garantera ett väl fungerande system bör det fastställas att uppköparna, vilka förefaller vara bäst lämpade att utföra de nödvändiga transaktionerna, skall samla in bidragen till den avgift producenterna skall erlägga och de skall tillhandahållas de medel som behövs för att kunna inkassera avgiften. Om det belopp som samlats in överstiger den avgift som skall betalas av medlemsstaten, skall den överskridande delen emellertid gå till finansieringen av nationella omstruktureringsprogram eller återbetalas till vissa kategorier producenter eller producenter som befinner sig i en undantagssituation. Om det visar sig att medlemsstaten inte skall erlägga någon avgift återbetalas eventuellt insamlade förskott.
…
(22)
Huvudsyftet med den avgift som föreskrivs i denna förordning är att stabilisera marknaden för mjölkprodukter. De intäkter som uppstår till följd av bestämmelserna i denna förordning bör följaktligen användas till att finansiera kostnader inom mjölksektorn.”
I artikel 1 i förordning nr 261/2004 har rubriken ”Räckvidd”, anges följande i punkt 1:
”1.   Under 11 på varandra följande perioder på tolv månader med början den 1 april 2004 … skall det tas ut en avgift … för sådana kvantiteter komjölk eller andra mjölkprodukter som saluförs under den berörda tolvmånadersperioden och som överskrider de nationella referenskvantiteter som fastställs i bilaga I.
2.   Dessa kvantiteter skall fördelas mellan producenterna enligt bestämmelserna i artikel 6, varvid åtskillnad skall göras mellan leveranser och direktförsäljning enligt artikel 5. Överskridandet av den nationella referenskvantiteten och därmed förbunden avgift skall fastställas på nationell nivå inom varje medlemsstat, i enlighet med kapitel 3 och för leveranser och direktförsäljning var för sig.”
I artikel 4 i denna förordning, med rubriken ”Producenternas bidrag till den avgift som skall erläggas”, föreskrivs följande:
”Avgiften skall i enlighet med artiklarna 10 och 12 i sin helhet fördelas mellan de producenter som har bidragit till vart och ett av de överskridanden av de nationella referenskvantiteterna som avses i artikel 1.2.
Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 10.3 och 12.1 skall producenterna vara betalningsskyldiga gentemot medlemsstaten avseende sina respektive bidrag till avgiften som skall erläggas, och som skall beräknas enligt kapitel 3, endast av det skälet att de har överskridit sin disponibla kvantitet eller sina disponibla kvantiteter.”
I artikel 5 i förordningen, med rubriken ”Definitioner”, föreskrivs följande:
”I denna förordning avses med
…
i)
nationella referenskvantiteter
: den referenskvantitet som fastställs för varje medlemsstat i bilaga I.
j)
individuella referenskvantiteter
: producentens referenskvantitet den 1 april i en tolvmånadersperiod.
k)
disponibla referenskvantiteter
: producenternas disponibla referenskvantiteter den 31 mars under den tolvmånadersperiod för vilken avgiften har beräknats, med beaktande av alla tillfälliga överföringar, upplåtelser, omställningar och omfördelningar som föreskrivs i den här förordningen och som skett under denna tolvmånadersperiod.”
Kapitel 3 i förordningen, som rör beräkningen av avgiften, innehåller artiklarna 8–12. I artikel 10 i samma förordning, med rubriken ”Avgift vid leveranser”, föreskrivs följande i punkt 3:
”I enlighet med medlemsstatens beslut skall producenternas bidrag till den avgift som skall betalas fastställas, efter eventuell omfördelning, i proportion till varje producents individuella referenskvantitet eller enligt objektiva kriterier som medlemsstaterna skall fastställa, av den outnyttjade delen av den nationella referenskvantiteten för leveranser
a)
antingen på nationell nivå, på grundval av det belopp med vilket varje enskild producents referenskvantitet överskridits,
b)
eller först på uppköparnivå, och sedan, vid behov, på nationell nivå.”
Artikel 11 i förordning nr 1788/2003, med rubriken ”Uppköparens roll”, har följande lydelse:
”1.   Uppköparen skall ansvara för insamlingen av det bidrag producenterna är skyldiga att betala som en avgift och skall, enligt bestämmelser som skall fastställas enligt artikel 23.2, till medlemsstatens behöriga organ betala bidragsbeloppet som skall dras av på det mjölkpris som betalas till de producenter som står för överskridandet eller som, om detta inte är möjligt, skall tas ut på annat lämpligt sätt.
…
3.   Om under referensperiodens gång de kvantiteter som en producent har levererat överstiger den referenskvantitet som han disponerar över, kan medlemsstaten besluta att uppköparen skall ha befogenhet att, i enlighet med närmare bestämmelser som fastställts av medlemsstaten, som ett förskott på avgiften från producenten, dra av en del av mjölkpriset för varje leverans från denne producent som överstiger den referenskvantitet som han disponerar över för leveranser. …”
I artikel 13 i förordningen, med rubriken ”Överskjutande eller icke betalade belopp”, som återfinns i kapitel 4 avseende förvaltningen av avgiften, föreskrivs följande:
”1.   Om det för leveranser eller för direktförsäljning fastställs att en avgift skall betalas och om det uttagna bidraget från producenterna är högre än avgiften får medlemsstaten
a)
helt eller delvis använda överskottet till att finansiera åtgärder enligt artikel 18.1 a, och/eller
b)
helt eller delvis omfördela det till producenter som tillhör de prioriterade kategorier som definierats av medlemsstaten utifrån objektiva kriterier och inom tidsfrister vilka skall fastställas enligt förfarandet i artikel 23.2, eller till producenter som påverkas av särskilda omständigheter till följd av en nationell bestämmelse som inte har något samband med det här systemet.
2.   När det fastställs att ingen avgift skall betalas skall eventuella avgiftsförskott som tagits ut av uppköparen eller medlemsstaten återbetalas senast vid slutet av nästa tolvmånadersperiod.
3.   Om en uppköpare inte har respekterat skyldigheten att ta ut producenternas bidrag till avgiften enligt artikel 11, kan medlemsstaten utkräva de obetalda beloppen direkt av producenten, utan att det påverkar de påföljder han kan göra gällande vid underlåtenhet från uppköparens sida.
4.   Om betalningsterminen inte respekteras av producenten eller i förekommande fall uppköparen, har medlemsstaten kvar sin rätt att enligt förfarandet i artikel 23.2 fastställa dröjsmålsränta.”
Förordning nr 595/2004
I skäl 1 i förordning nr 595/2004 anges följande:
”Avgiftssystemet inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter förlängdes genom förordning [nr 1788/2003] med ytterligare elva på varandra följande tolvmånadersperioder från och med den 1 april 2004. Tillämpningsföreskrifter bör fastställas med hänsyn till de nya bestämmelserna i den förordningen. Dessa föreskrifter bör också i stor utsträckning omfatta bestämmelser i [förordning nr 1392/2001]. Förordning [nr 1392/2001] bör därför upphävas.”
I artikel 13 i förordningen, med rubriken ”Meddelande om avgiften”, föreskrivs följande i punkt 1:
”När det gäller leveranser skall den behöriga myndigheten meddela eller bekräfta för uppköparen hur stor avgift han skall betala efter det att, i enlighet med medlemsstatens beslut, alla eller delar av de outnyttjade referenskvantiteterna eventuellt har omfördelats, antingen direkt till de berörda producenterna eller, i förekommande fall, till uppköparna för att därefter fördelas mellan de berörda producenterna.”
I artikel 15 i nämnda förordning, med rubriken ”Betalningsfrist”, föreskrivs följande i punkt 1:
”Före den 1 september varje år skall den betalningsskyldige uppköparen eller, när det gäller direktförsäljning, producenten betala den behöriga myndigheten det belopp han är skyldig i enlighet med föreskrifter som fastställts av medlemsstaten.”
Artikel 16 i förordning nr 595/2004, med rubriken ”Kriterier för omfördelning av överskjutande avgift”, har följande lydelse:
”1.   I förekommande fall skall medlemsstaterna fastställa de prioriterade producentkategorier som avses i artikel 13.1 b i förordning [nr 1788/2003] på grundval av ett eller flera av följande objektiva kriterier, i följande prioritetsordning:
a)
Formellt erkännande från den behöriga myndigheten i medlemsstaten att hela eller en del av avgiften har debiterats felaktigt.
b)
Jordbruksföretagets geografiska läge, och i första hand bergsområden …
c)
Högsta tillåtna djurtäthet på jordbruksföretaget vid extensiv animalieproduktion.
d)
Procentuellt överskridande av den individuella referenskvantiteten.
e)
Producentens referenskvantitet.
2.   Om den överskjutande avgift som avses i artikel 13.1 i förordning (EG) nr 1788/2003, och som är disponibel under en viss period, inte är förbrukad efter omfördelning i enlighet med de kriterier som anges i punkt 1 i den här artikeln, skall medlemsstaten efter samråd med kommissionen fastställa andra objektiva kriterier.
Omfördelningen av den överskjutande avgiften skall vara avslutad senast femton månader efter den aktuella tolvmånadersperiodens slut.”
Artikel 17 i förordningen har följande lydelse:
”Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att avgiften debiteras på rätt sätt och att den påförs de producenter som har bidragit till överskridandet.”
Förordning (EG) nr 1468/2006
I skäl 5 i kommissionens förordning (EG) nr 1468/2006 av den 4 oktober 2006 om ändring av förordning nr 595/2004 (
EUT L 274, 2006, s. 6
), som trädde i kraft den 12 oktober 2006, anges följande:
”I enlighet med artikel 16.1 i förordning [nr 595/2004] skall medlemsstaterna fastställa de prioriterade producentkategorierna för omfördelning av den överskjutande avgiften på grundval av ett eller flera objektiva kriterier. Erfarenheten har visat att medlemsstaterna behöver större tydlighet och flexibilitet när det gäller definitionen av prioriterade kategorier.”
Artikel 16 i förordning nr 595/2004, i dess lydelse enligt förordning nr 1468/2006 (nedan kallad förordning nr 595/2004 i ändrad lydelse), har följande lydelse:
”1.   I förekommande fall skall medlemsstaterna fastställa de prioriterade producentkategorier som avses i artikel 13.1 b i förordning [nr 1788/2003] på grundval av ett eller flera av följande objektiva kriterier:
a)
Formellt erkännande från den behöriga myndigheten i medlemsstaten att hela eller en del av avgiften har debiterats felaktigt.
b)
Jordbruksföretagets geografiska läge, och i första hand bergsområden …;
c)
Högsta tillåtna djurtäthet på jordbruksföretaget vid extensiv animalieproduktion.
d)
Den individuella referenskvantiteten överskrids med mindre än 5 % eller mindre än 15000 kg, beroende på vilket som är minst.
e)
Den individuella referenskvantiteten är mindre än 50 % av medlemsstatens genomsnittliga individuella referenskvantitet.
f)
Andra objektiva kriterier som medlemsstaterna antagit efter att ha samrått med kommissionen.
2.   Omfördelningen av den överskjutande avgiften skall vara avslutad senast femton månader efter den aktuella tolvmånadersperiodens slut.”
Italiensk rätt
Lagdekret nr 49/2003
I decreto-legge n. 49 – Riforma della normativa in tema di applicazione del prelievo supplementare nel settore del latte e dei prodotti lattiero-caseari (lagdekret nr 49 om ändring av bestämmelserna om tillämpning av tilläggsavgiften för mjölk och mjölkprodukter) av den 28 mars 2003, (GURI nr 75 av den 31 mars 2003), omvandlat till lag genom lag nr 119 av den 30 maj 2003 (GURI nr 124 av den 30 maj 2003) (nedan kallat lagdekret nr 49/2003), föreskrivs följande i artikel 5.1 och 5.2:
”1.   Uppköparna ska senast månaden efter referensmånaden till de regioner och autonoma provinser som har godkänt dem inge uppgifter relaterade till uppdateringen av det månadsregister som förs enligt artikel 14.2 i förordning nr 1392/2001, även om de inte har fått någon mjölk levererad. Uppköparen ska hålla inne tilläggsavgiften, som beräknas på grundval av artikel 1 i förordning [nr 3950/92], i ändrad lydelse, vad avser leveranser av mjölk som överstiger den individuella referenskvantitet som tilldelats varje enskild berörd producent, varvid det tas hänsyn till ändringar som har uppstått under periodens gång. …
2.   Inom 30 dagar efter det att den tidsfrist som avses i punkt 1 har löpt ut … ska uppköparna betala in de belopp som innehållits på det konto som öppnats för detta ändamål hos Ageas finansinstitution och skicka kopior till regionerna och de självstyrande provinserna av de bevis för inbetalning eller borgen som avses i punkt 6.”
I artikel 9 i lagdekret nr 49/2003, med rubriken ”Återbetalning av överskjutande avgift, föreskrivs följande:
”1.   Vid utgången av varje period ska Agea:
a)
redovisa de levererade mjölkkvantiteterna och den sammanlagda avgift som uppköparna betalat efter att de fullgjort sina skyldigheter enligt artikel 5,
b)
beräkna den sammanlagda nationella avgift som ska betalas till Europeiska unionen till följd av överskottsproduktion som levererats,
c)
beräkna beloppet för den överskjutande avgiften.
…
3.   Det belopp som avses i punkt 1 c, med avdrag för den provision som avses i punkt 2, ska fördelas mellan de producenter som har tilldelats en kvot och som har betalat avgiften på grundval av följande kriterier och i denna ordning:
a)
producenter för vilka hela eller en del av den avgift som dessa ska betala har uppburits felaktigt eller inte längre ska betalas,
b)
producenter som äger anläggningar i bergsområden …
c)
producenter som äger anläggningar i mindre gynnade områden …,
c bis)
producenter som på grund av ett beslut från den behöriga hälsovårdsmyndigheten har förbjudits att förflytta djur i områden som drabbats av infektionssjukdomar under minst 90 dagar under en handelsperiod, och som av denna anledning har tvingats att producera en högre kvantitet än, …
4.   När summan av dessa återbetalningar är lägre än det belopp som stadgas i punkt 3, ska återstoden fördelas mellan de producenter som har tilldelats en kvot och som har betalat avgiften, med undantag för dem som har överskridit sin individuella referenskvantitet med mer än 100 procent, på grundval av följande kriterier och i denna ordning …”
Lagdekret nr 157/2004
I den lydelse som är tillämplig i det nationella målet har artikel 2.3 i decreto-legge n. 157 – Disposizioni urgenti per l’etichettatura di alcuni prodotti agroalimentari, nonché in materia di agricoltura e pesca (lagdekret nr 157 om brådskande bestämmelser om märkning av vissa livsmedelsprodukter, och om jordbruk och fiske) av den 24 juni 2004, (GURI nr 147 av den 25 juni 2004), omvandlat till lag, med ändringar, genom lag nr 204 av den 3 augusti 2004 (GURI nr 186 av den 10 augusti 2004) (nedan kallat lagdekret nr 157/2004), följande lydelse:
”Enligt artikel 9 i [lagdekret nr 49/2003] ska den överskjutande delen av den månadsavgift som betalats av producenter som fullgjort sin betalningsskyldighet återbetalas till producenterna. Om återstoden av de avgifter som ska fördelas därefter överstiger den avgift som ska betalas till Europeiska unionen med tillägg för 5 procent, ska Agea, med tillämpning av de prioriteringskriterier som fastställs i artikel 9.3 och 9.4, avskriva den överskjutande delen av den avgift som debiterats producenter som ännu inte har gjort sina månadsinbetalningar, utan att det påverkar tillämpningen av de påföljder som avses i artikel 5.5 i samma lagdekret.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
Den 2 oktober 2006 sände Agea ett meddelande till uppköparen Latte Più Srl, ett bolag bildat enligt italiensk rätt, med uppgifter om de tilläggsavgifter som klagandena i det nationella målet skulle betala för referensperioden.
Det framgår av detta meddelande att beräkningar, i enlighet med artikel 9, 10.27 och 10.28 i lagdekret nr 49/2003, hade gjorts i syfte att till förmån för producenterna återbetala överskjutande avgifter för leveranser av komjölk under regleringsåret för mjölk 2005/2006, på grundval av de individuella referenskvantiteterna samt de månatliga leverans- och betalningsdeklarationerna från de uppköpande företagen. Enligt nämnda meddelande skulle de producenter som till fullo efterkommit skyldigheten att betala tilläggsavgiften, få denna återbetald på grundval av de betalningsdeklarationer som uppköparna lämnat in, efter att dessa kontrollerats.
I bilagan till det meddelande som avses i punkt 25 i förevarande dom, bifogade Agea fil med rubriken ”Avgiftsförteckning per uppköpare – period 2005/2006”, och angav därvid för varje producent det avgiftsbelopp som redan betalats och bekräftats samt det belopp som skulle återbetalas, beräknat i enlighet med artikel 9.3 och 9.4 i lagdekret nr 49/2003. Agea preciserade i detta avseende att det uppköpande företaget var skyldigt att betala ut de återbetalade beloppen till de producenter som hade utfört leveranserna och, i egenskap av ställföreträdare för producenterna, att betala in de belopp som krävdes enligt denna fil till Agea, för att Agea skulle kunna efterkomma skyldigheten, som åligger Republiken Italien, att återbetala dessa belopp till Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ).
Klagandena i det nationella målet väckte talan vid Tribunale amministrativo regionale del Lazio – sede di Roma (Regionala förvaltningsdomstolen i Lazio, Rom, Italien) och yrkade att nämnda meddelande skulle ogiltigförklaras. De gjorde därvid bland annat gällande att den italienska lagstiftaren, genom att införa det system för återbetalning som föreskrivs i artikel 2.3 i lagdekret nr 157/2004, hade åsidosatt artikel 13 i förordning nr 1788/2003 och artikel 16 i förordning nr 595/2004.
Talan ogillades, varpå klagandena i det nationella målet överklagade till Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen, Italien), som är den hänskjutande domstolen.
Vad gäller omfördelningen av den överskjutande avgiften har den hänskjutande domstolen bland annat angett att den italienska lagstiftaren inte enbart föreskrivit en prioriterad kategori producenter på grundval av det objektiva kriterium som föreskrivs i artikel 9.3 a i lagdekret nr 49/2003, det vill säga ”producenter för vilka hela eller en del av den avgift som dessa ska betala har uppburits felaktigt eller inte längre ska betalas”, utan förefaller också, i artikel 2.3 i lagdekret nr 157/2004, ha föreskrivit en prioriterad kategori producenter som inte bara uppfyller nämnda objektiva kriterium utan till vilka avgiften dessutom regelbundet har betalats månadsvis.
Den hänskjutande domstolen har dessutom preciserat att enligt lagdekret nr 157/2004 är det led i betalningen av avgiften till Agea, som omfattas av köparens ansvar och dennes agerande, knutet till den tidpunkt då den avgift som felaktigt tagits ut återbetalades till producenten, eftersom detta lagdekret vad gäller återbetalningar inför ett företräde för de producenter för vilka uppköparen inte bara har uppburit avgiften utan även månadsvis och regelbundet har betalat avgiften till Agea.
Den hänskjutande domstolen anser även att ikraftträdandet av förordningarna nr 1788/2003 och nr 595/2004, till skillnad från de bestämmelser som var aktuella i det mål som gav upphov till domen av den 11 september 2019, Caseificio Sociale San Rocco m.fl. (
C‑46/18
,
EU:C:2019:706
), medförde en skyldighet, och inte bara en möjlighet, för uppköparen att vid källan, såsom tilläggsavgifter, innehålla de belopp som ska betalas av de producenter som utfört överskjutande mjölkleveranser, vilket i förevarande mål föranledde den hänskjutande domstolen att ställa en annan fråga till domstolen, som inte var knuten till de frågor som ställts i samband med ovannämnda dom.
Mot denna bakgrund beslutade Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen, Italien) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till EU-domstolen:
”Utgör artikel 16 i [förordning nr 595/2004], i en situation som den som är aktuell i det nationella målet hinder för en nationell bestämmelse såsom artikel 9 i lagdekret nr 49/2003 jämförd med artikel 2.3 i lagdekret nr 157/2004 av den 24 juni 2004, enligt vilken uppköparens regelbundna månadsinbetalning utgör det enda kriteriet för att fastställa den prioriterade kategorin av producenter till vilka felaktigt debiterade belopp ska återbetalas?”
Förfarandet vid domstolen
Genom beslut av domstolens ordförande av den 4 juli 2019 vilandeförklarades förfarandet i förevarande mål i avvaktan på det slutliga avgörandet i mål C‑46/18, Caseificio Sociale San Rocco m.fl.
Efter avkunnandet av domen av den 11 september 2019, Caseificio Sociale San Rocco m.fl. (
C‑46/18
,
EU:C:2019:706
), frågade EU-domstolen den hänskjutande domstolen om den önskade vidhålla eller återkalla sin begäran om förhandsavgörande. Denna fråga besvarades aldrig.
Förfarandet i förevarande mål återupptogs den 1 juli 2020.
Prövning av tolkningsfrågan
I ett förfarande enligt artikel 267 FEUF, som vilar på en tydlig funktionsfördelning mellan de nationella domstolarna och EU-domstolen, ankommer det uteslutande på den nationella domstolen att fastställa och pröva de faktiska omständigheterna i det nationella målet och att avgöra den exakta innebörden av bestämmelserna i nationella lagar, förordningar och föreskrifter (dom av den 3 oktober 2019,Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale,
C‑632/18
,
EU:C:2019:833
, punkt
, och där angiven rättspraxis). EU-domstolen är enbart behörig att tolka unionsrätten eller pröva dess giltighet mot bakgrund av de faktiska och rättsliga omständigheter som beskrivits av den hänskjutande domstolen, för att ge denna de uppgifter som den behöver för att lösa tvisten i fråga (dom av den 17 december 2020,Onofrei,
C‑218/19
,
EU:C:2020:1034
, punkt
, och där angiven rättspraxis).
Även om den italienska regeringen har bestritt den hänskjutande domstolens tolkning av den nationella rätten – enligt vilken det genom artikel 2.3 i lagdekret nr 157/2004 införs en prioriterad kategori producenter för vilka inte bara avgiften ska ha uppburits felaktigt, såsom föreskrivs i artikel 9.3 a i lagdekret nr 49/2003, utan för vilka även uppköparen ska ha uppburit och betalat avgiften månadsvis och i regelbundet till den behöriga myndigheten i medlemsstaten – ska EU-domstolen vid besvarandet av den fråga som ställts utgå från premissen i beslutet om hänskjutande, att det i den italienska rätten föreskrivs en sådan kategori.
Den ställda frågan ska således förstås så, att den i huvudsak syftar till att fastställa huruvida artikel 16.1 i förordning nr 595/2004 ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning som innebär att återbetalningen av det överskjutande beloppet av tilläggsavgiften i första hand ska gynna de producenter gentemot vilka uppköparna har fullgjort sin skyldighet att månadsvis betala denna avgift.
Såsom framgår av lydelsen av artikel 13.1 b i förordning nr 1788/2003 föreskrivs att om det för leveranser eller för direktförsäljning fastställs att en avgift ska betalas och om det uttagna bidraget från producenterna är högre än den avgift som ska betalas, får medlemsstaten helt eller delvis återbetala den överskjutande delen till producenter som tillhör de prioriterade kategorier som definierats av medlemsstaten utifrån objektiva kriterier och inom tidsfrister vilka ska fastställas, eller till producenter som påverkas av särskilda omständigheter till följd av en nationell bestämmelse som inte har något samband med systemet om tilläggsavgifter.
Enligt artikel 13.2 i förordning nr 1788/2003 ska, när det fastställs att ingen avgift ska betalas, eventuella avgiftsförskott som tagits ut av uppköparen eller medlemsstaten återbetalas senast vid slutet av nästa tolvmånadersperiod.
Tillämpningsföreskrifter för artikel 13.1 b i förordning nr 1788/2003 anges i artikel 16.1 i förordning nr 595/2004, i vilken kriterierna för omfördelning av överskjutande avgift fastställs. Enligt sistnämnda bestämmelse ska medlemsstaterna fastställa de prioriterade producentkategorier som avses i artikel 13.1 b i förordning nr 1788/2003 på grundval av ett eller flera av följande objektiva kriterier som i prioritetsordning räknas upp i artikel 16.1 a–e. I artikel 16.1 a i förordning nr 595/2004 anges kriteriet avseende det formella erkännandet från den behöriga myndigheten i medlemsstaten att hela eller en del av avgiften har debiterats felaktigt.
I artikel 16.2 första stycket i förordning nr 595/2004 föreskrivs att om den överskjutande avgift som avses i artikel 13.1 i förordning (EG) nr 1788/2003, och som är disponibel under en viss period, inte är förbrukad efter omfördelning i enlighet med de kriterier som anges i artikel 16.1, ska medlemsstaten efter samråd med kommissionen fastställa andra objektiva kriterier.
Det framgår således av själva ordalydelsen i artikel 16 i förordning nr 595/2004 att medlemsstaterna endast får föreskriva ytterligare kriterier utöver dem som anges i artikel 16.1 i samma förordning om den omfördelning som gjorts i enlighet med dessa kriterier inte lett till att det överskjutande belopp som avses i artikel 13.1 i förordning nr 1788/2003 har förbrukats.
En sådan tolkning stöds av det regleringssammanhang i vilket artikel 16 i förordning nr 595/2004 ingår.
För det första fastställs alltså i artikel 16 tillämpningsföreskrifter för artikel 13.1 b i förordning nr 1788/2003. Det följer emellertid av den sistnämnda bestämmelsen att även om medlemsstaterna har möjlighet att välja mellan att återbetala det överskjutande beloppet eller inte, ska återbetalningen, om de beslutar att göra en sådan, göras till de producenter som tillhör de prioriterade kategorier som definierats av medlemsstaten utifrån objektiva kriterier vilka ska fastställas enligt förfarandet i denna förordning, eller till producenter som påverkas av särskilda omständigheter till följd av en nationell bestämmelse som inte har något samband med systemet om tilläggsavgifter. Av detta följer att medlemsstaternas utrymme för skönsmässig bedömning vid fastställandet av prioriterade kategorier begränsas av de kriterier som fastställs i förordning nr 595/2004.
För det andra framgår det av skäl 1 i förordning nr 595/2004 att bestämmelserna i den förordningen i stor utsträckning omfattar bestämmelserna i förordning nr 1392/2001. Lydelsen i artikel 16.1 och 16.2 första stycket i förordning nr 595/2004 motsvarar lydelsen i artikel 9.1 och 9.2 i förordning nr 1392/2001.
Domstolen har slagit fast att de kriterier som föreskrivs i artikel 9.1 i förordning nr 1392/2001 var uttömmande och att medlemsstaterna endast fick lägga till ytterligare kriterier om de ekonomiska medel som var disponibla för en viss period inte förbrukats efter det att dessa kriterier tillämpats i prioritetsordning (domstolens dom av den 11 september 2019, Caseificio Sociale San Rocco m.fl.,
C‑46/18
,
EU:C:2019:706
, punkt
).
För det tredje, och i likhet med vad som framgår av skäl 5 i förordning nr 1468/2006, har den förordningen ändrat artikel 16.1 i förordning nr 595/2004 för att efterkomma medlemsstaternas behov av större tydlighet och flexibilitet när det gäller definitionen av prioriterade kategorier. I artikel 16.1 i förordning nr 595/2004 i dess ändrade lydelse föreskrivs inte längre att de objektiva kriterier som anges i denna bestämmelse ska tillämpas i prioritetsordning. I artikel 16.1 i denna förordning i dess ändrade lydelse föreskrivs nu en möjlighet för medlemsstaterna att anta andra objektiva kriterier efter samråd med kommissionen. Det var denna bestämmelse, som trädde i kraft efter det att det i det nationella målet aktuella meddelandet hade antagits och som avses i punkt 25 i förevarande dom, som tog bort villkoret att medlemsstaterna endast fick lägga till ytterligare kriterier utöver dem som föreskrivs i artikel 16.1 i förordning nr 595/2004 i de fall då tillämpningen av de sistnämnda kriterierna, i prioritetsordning, inte förbrukat de tillgängliga medlen för en viss period.
Domstolen anser således att de kriterier som föreskrivs i artikel 16.1 i förordning nr 595/2004, i dess lydelse under referensperioden, var uttömmande och att medlemsstaterna endast fick lägga till ytterligare kriterier om de ekonomiska medel som var disponibla för en viss period inte förbrukats efter det att dessa kriterier tillämpats i prioritetsordning.
I artikel 16.1 i förordning nr 595/2004 nämns emellertid inte huruvida det utgör ett kriterium för omfördelning av överskottsavgiften att mjölkproducenterna tillhör den kategori av mjölkproducenter för vilka uppköpare av mjölk har uppfyllt sin skyldighet att betala den reguljära månatliga tilläggsavgiften till den behöriga myndigheten i medlemsstaten.
Mot bakgrund av vad som anförts ovan ska den ställda frågan besvaras enligt följande. Artikel 16.1 i förordning nr 595/2004 ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning som innebär att återbetalningen av det överskjutande beloppet av tilläggsavgiften i första hand ska gynna de producenter gentemot vilka uppköparna har fullgjort sin skyldighet att månadsvis betala denna avgift.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:

Artikel 16.1 i kommissionens förordning (EG) nr 595/2004 av den 30 mars 2004 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1788/2003 ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning som innebär att återbetalningen av det överskjutande beloppet av tilläggsavgiften i första hand ska gynna de producenter gentemot vilka uppköparna har fullgjort sin skyldighet att månadsvis betala denna avgift.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: italienska.