CELEX: 62018CJ0423
Ennakkoratkaisupyyntö
Maatalous
Yhteinen markkinajärjestely
Asetus (EY) N:o 967/2006
3 artiklan 2 kohta
Sokeri
Ylijäämämaksu
Maksettavan ylijäämämaksun kokonaismäärän ilmoittamisen määräaika
Jälkeenpäin tehtävän oikaisun enimmäismääräaika
Suhteellisuusperiaate, oikeusvarmuuden periaate ja luottamuksensuojan periaate

Ennakkoratkaisupyyntö koskee neuvoston asetuksen (EY) N:o 318/2006 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä kiintiön ulkopuolisen tuotannon osalta sokerialalla 29.6.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 967/2006 (
EUVL 2006, L 176, s. 22
) 3 artiklan 2 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Südzucker AG ja Hauptzollamt Karlsruhe (Karlsruhen päätullitoimipaikka, Saksa; jäljempänä tullitoimipaikka) ja joka koskee markkinointivuonna 2007/2008 tuotetun sokerin ylijäämämaksun vahvistamista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 20.2.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 318/2006 (
EUVL 2006, L 58, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 9.10.2007 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1260/2007 (
EYVL 2007, L 283, s. 1
) (jäljempänä asetus N:o 318/2006) 15 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Ylijäämämaksu peritään seuraavien tuotteiden määristä:
a)
minä tahansa markkinointivuonna tuotettu ylijäämäsokeri, ‑isoglukoosi ja ‑inuliinisiirappi lukuun ottamatta seuraavan markkinointivuoden kiintiötuotantoon siirrettyjä ja 14 artiklan mukaisesti varastoituja määriä tai 12 artiklan c ja d alakohdassa tarkoitettuja määriä;
b)
teollisuudelle tarkoitettu sokeri, isoglukoosi ja inuliinisiirappi, josta ei ole vahvistettavaan määräpäivään mennessä toimitettu todisteita, joiden mukaan se on valmistettu joksikin 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuksi tuotteeksi;
c)
sokeri ja isoglukoosi, jotka on poistettu markkinoilta 19 ja 19 a artiklan mukaisesti ja joiden osalta 19 artiklan 3 kohdassa säädettyjä velvollisuuksia ei ole täytetty.
2.   Ylijäämämaksu vahvistetaan 39 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen riittävän korkealle tasolle, jotta estetään 1 kohdassa tarkoitettujen määrien kasaantuminen.
3.   Jäsenvaltion on perittävä 1 kohdassa tarkoitettu ylijäämämaksu alueelleen sijoittautuneilta yrityksiltä 1 kohdassa tarkoitettujen tuotantomäärien mukaan, jotka on niiden osalta todettu asianomaisen markkinointivuoden osalta.”
Asetuksen N:o 967/2006 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Määrä”, säädetään seuraavaa:
”1.   Asetuksen (EY) N:o 318/2006 15 artiklassa säädetty ylijäämämaksu on 500 euroa tonnilta.
2.   Jäsenvaltioiden on ilmoitettava valmistajille ylijäämämaksun kokonaismäärä ennen sitä markkinointivuotta, jonka aikana ylijäämä on tuotettu, seuraavaa 1 päivää toukokuuta. Valmistajien on maksettava ylijäämämaksu ennen saman vuoden 1 päivää kesäkuuta.
3.   Määriä, josta ylijäämämaksu on maksettu, pidetään yhteisön markkinoilla myytyinä.”
Asetuksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Ylijäämä, johon sovelletaan ylijäämämaksua”, säädetään seuraavaa:
”1.   Ylijäämämaksu peritään valmistajalta määrältä, jonka valmistaja tuottaa markkinointivuoden tuotantokiintiönsä ulkopuolella.
Ylijäämämaksua ei kuitenkaan peritä 1 kohdassa tarkoitetuista määristä, jotka:
a)
on toimitettu jalostajalle viimeistään seuraavan markkinointivuoden 30 päivänä marraskuuta käytettäviksi liitteessä tarkoitettujen tuotteiden valmistukseen;
b)
on siirretty asetuksen (EY) N:o 318/2006 14 artiklan mukaisesti ja jotka sokerin ollessa kyseessä valmistaja on varastoinut asianomaisen markkinointivuoden viimeiseen päivään saakka;
c)
on toimitettu ennen seuraavan markkinointivuoden 31 päivää joulukuuta asetuksen (EY) N:o 247/2006 II osastossa säädetyssä syrjäisimpien alueiden erityisessä hankintajärjestelmässä;
d)
on viety ennen seuraavan markkinointivuoden 31 päivää joulukuuta vientitodistuksen perusteella;
e)
on hävitetty tai jotka ovat pilaantuneet lopullisesti asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen tunnustamissa olosuhteissa.
2.   Jokaisen sokerinvalmistajan on ilmoitettava sille hyväksynnän myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle ennen asianomaisen markkinointivuoden 1 päivää helmikuuta sokerin määrä, joka on tuotettu asianomaisen valmistajan tuotantokiintiön ulkopuolella.
Lisäksi jokaisen sokerinvalmistajan on ilmoitettava tarvittaessa ennen jokaisen seuraavan kuukauden loppua asianomaisen markkinointivuoden edellisen kuukauden aikana tapahtuneet muutokset kyseisessä tuotannossa.
3.   Jäsenvaltioiden on määritettävä 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetut määrät, ylijäämien kokonaismäärä ja edellisen markkinointivuoden osalta perityt ylijäämämaksut ja annettava ne tiedoksi komissiolle viimeistään 30 päivänä kesäkuuta.
4.   Jos 1 kohdan a, c ja d alakohdassa tarkoitettuja toimia ei voida ylivoimaisen esteen vuoksi toteuttaa säädetyssä määräajassa, sen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen, jonka alueella ylijäämäsokeri, ‑isoglukoosi tai ‑inuliinisiirappi on tuotettu, on toteutettava tarvittavat toimenpiteet asianomaisen esittämien olosuhteiden johdosta.”
Asetuksen N:o 318/2006 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sokerin sisämarkkinoiden ja kiintiöjärjestelmän hallinnoinnin osalta 29.6.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 952/2006 (
EUVL 2006, L 178, s. 39
), sellaisena kuin se on muutettuna 24.7.2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 707/2008 (
EUVL 2008, L 197, s. 4
) (jäljempänä asetus N:o 952/2006), 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen tekee kunkin markkinointivuoden aikana tarkastuksia kunkin hyväksytyn valmistajan luona ja kussakin puhdistamossa.
2.   Tarkastusten tarkoituksena on varmistua 9 artiklassa tarkoitettujen rekisterien tietojen ja 21 artiklassa tarkoitettujen tiedonantojen oikeellisuudesta ja kattavuudesta tarkastelemalla erityisesti toimitettujen raaka-ainemäärien ja saatujen lopputuotemäärien välistä johdonmukaisuutta sekä vertaamalla tietoja kaupallisiin asiakirjoihin tai muihin aiheellisiin asiakirjoihin.
Tarkastuksiin kuuluu niiden punnituslaitteiden ja laboratoriokokeiden tarkkuuden varmistaminen, joita käytetään määritettäessä raaka-ainetoimituksia ja niiden tuotantoonottoa, saatuja lopputuotteita ja varastosiirtoja.
Tarkastuksissa tarkistetaan niiden tietojen oikeellisuus ja kattavuus, joita käytetään 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen yrityksen kuukausittaisten keskimyyntihintojen vahvistamiseen.
Sokerinvalmistajien osalta tarkastukset koskevat myös sokerijuurikkaan tuottajille maksettavan vähimmäishinnan noudattamista.
Varastoille tehdään fyysinen tarkastus vähintään kerran kahdessa vuodessa.
3.   Jos tietyt tarkastuksen osa-alueet voidaan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten mukaan tehdä otoksen perusteella, kyseisen otoksen on taattava valvonnan luotettava ja edustava taso.
4.   Jäsenvaltio voi vaatia, että hyväksyttyjen yritysten on käytettävä jäsenvaltiossa tunnustetussa asemassa olevaa tilintarkastajaa 13 artiklassa tarkoitettujen hintatietojen vahvistamiseksi.
5.   Jokaisesta tarkastuksesta on laadittava tarkastajan allekirjoittama tarkastuskertomus, jonka perusteella on mahdollista tutkia tehtyihin tarkastuksiin liittyviä tietoja. Raportissa on ilmoitettava erityisesti
a)
tarkastuksen tekopäivä ja läsnä olleet henkilöt;
b)
tarkastusjakso ja mukana olleet määrät;
c)
käytetyt tarkastustekniikat sekä tarvittaessa viittaus otantamenetelmiin;
d)
tarkastuksen tulokset ja mahdollisesti vaaditut korjaavat toimenpiteet;
e)
arvio mahdollisesti todettujen poikkeamien ja epäjohdonmukaisuuksien vakavuudesta, laajuudesta, pysyvyydestä ja kestosta sekä kaikista muista osatekijöistä, jotka on otettava huomioon seuraamuksen soveltamiseksi.
Kaikki tarkastuskertomukset arkistoidaan ja säilytetään vähintään tarkastusvuotta seuraavat kolme vuotta siten, että ne ovat helposti komission valvontayksiköiden käytettävissä.
6.   Jäsenvaltioiden on avustettava toisiaan tehokkaiden tarkastusten varmistamiseksi ja toimitettujen asiakirjojen oikeellisuuden ja/tai vaihdettujen tietojen paikkansapitävyyden tarkastamiseksi.”
Saksan oikeus
Yhteisen markkinajärjestelyn täytäntöönpanosta ja suorista tuista annetun lain (Gesetz zur Durchführung der gemeinsamen Marktorganisationen und der Direktzahlungen, jäljempänä Saksan markkinajärjestelylaki; BGBl. 2017, osa I, s. 3746) 12 §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä säädetään seuraavaa:
”Markkinajärjestelyyn liittyviin maksuihin – – sovelletaan vastaavasti yleisen verolain säännöksiä – –, ellei tässä laissa tai tämän lain nojalla annetuissa alemmanasteisissa säädöksissä säädetä yleisen verolain säännöksistä poikkeavasti.”
Sokerin tuotantosääntelyn yhteydessä kannettavista maksuista 13.3.1983 annetun asetuksen (Verordnung über die im Rahmen der Produktionsregelung für Zucker zu erhebenden Abgaben), sellaisena kuin se oli muutettuna 9.11.2006, 8 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”(1)   Toimivaltainen päätullitoimipaikka [Hauptzollamt] antaa 1 §:ssä mainituissa säädöksissä tarkoitetuissa määräajoissa
1. kullekin sokerintuottajalle tämän tilapäistä ja lopullista sokerintuotantoa markkinointivuoden aikana koskevan vahvistamispäätöksen – –
– –”
Yleisen verolain (Abgabenordnung; BGBl. 2002, osa I, s. 3866) 164 §:n 1 momentissa, 2 momentin ensimmäisessä virkkeessä ja 4 momentin ensimmäisessä virkkeessä säädetään seuraavaa:
”(1)   Verot voidaan, niin kauan kuin verotapausta ei ole lopullisesti tarkastettu, yleisesti tai yksittäistapauksessa vahvistaa jälkitarkistusta koskevalla varauksella, eikä päätöstä tältä osin ole tarpeen erikseen perustella. – –
2)   Niin kauan kuin tämä jälkitarkastusta koskeva varaus pätee, veron vahvistamista koskeva päätös voidaan poistaa tai sitä voidaan muuttaa – –
– –
4)   Jälkitarkistusta koskeva varaus raukeaa sen jälkeen, kun vahvistamiselle asetettu määräaika on päättynyt.”
Yleisen verolain 169 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”(1)   Veron vahvistaminen sekä sen poistaminen tai muuttaminen ei ole enää sallittua, kun vahvistamiselle asetettu määräaika on kulunut. – –
(2)   Vahvistamiselle asetettu määräaika on
1.
yksi vuosi kulutusverojen ja kulutusverojen palautusten osalta,
2.
neljä vuotta sellaisten verojen ja veronpalautusten osalta, jotka eivät ole 1 kohdassa tarkoitettuja veroja tai veronpalautuksia tai unionin tullikoodeksin 5 artiklan 20 ja 21 alakohdan mukaisia tuonti- ja vientimaksuja. – –”
Kyseisen lain 170 §:n, jonka otsikko on ”Vahvistamiselle asetetun määräajan alkaminen”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”1)   Vahvistamisen määräaika alkaa sen kalenterivuoden päättyessä, jolta vero on maksettava – –”
Mainitun lain 171 §:n, jonka otsikko on ”Määräajan pidentäminen”, 10 momentissa säädetään seuraavaa:
”10)   Siltä osin kuin veron vahvistaminen riippuu vahvistamispäätöksestä (alkuperäinen päätös), vahvistamiselle asetettu määräaika ei pääty ennen kuin alkuperäisen päätöksen tiedoksiannosta on kulunut kaksi vuotta. – –”
Yleisen verolain 179 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Edellä 157 §:n 2 momentista poiketen veron perusteet vahvistetaan erikseen vahvistamispäätöksessä, jos siitä säädetään tässä laissa tai muissa verolaeissa.
(2)   Vahvistamispäätös osoitetaan verovelvolliselle, johon vahvistamisen kohteena oleva peruste verotuksessa kohdistetaan. – –
(3)   Jos vahvistamispäätöksestä puuttuu jokin tarpeellinen vahvistus, se voidaan tehdä myöhemmin täydentävässä päätöksessä.
Yleisen verolain 181 §:ssä, jonka otsikko on ”Erillistä vahvistusta, vahvistamiselle asetettua määräaikaa ja selvitysvelvollisuutta koskevat menettelysäännöt”, säädetään seuraavaa:
”(1)   Erilliseen vahvistamiseen sovelletaan verotuksen täytäntöönpanoa koskevia säännöksiä soveltuvin osin. – –
(2)   Velvollinen antamaan selvityksen erillistä vahvistamista varten on se, johon vahvistamisen kohteena oleva seikka kokonaan tai osittain kohdistuu. – –
– –
(5)   Erillinen vahvistaminen on myös sovellettavan, vahvistamiselle asetetun määräajan kulumisen jälkeen mahdollinen siltä osin kuin erillisellä vahvistamisella on merkitystä sellaisen veron vahvistamisen kannalta, jonka vahvistamiselle asetettu määräaika ei erillisen vahvistamisen hetkellä ole vielä päättynyt – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Südzuckerilla on yhdeksän sokeritehdasta. Sokerin tuotantovuonna 2007/2008 (lokakuusta 2007 syyskuuhun 2008) sille myönnetty valkoisen sokerin kiintiö oli 1178897,8 tonnia valkoista sokeria.
Tullitoimipaikka vahvisti 14.11.2008 tekemällään päätöksellä ylijäämäsokerin määräksi 311060,6 tonnia, joka on kohdistettava Südzuckerin 30.10.2008 päivätyn ilmoituksen perusteella markkinointivuoteen 2007/2008.
Tällä perusteella päätettiin 7.4.2009 tehdyllä päätöksellä määrätä 925 euron suuruinen maksu 1,85 tonnilta valkoista sokeria. Tämä päätös perustui asetuksen N:o 318/2006 15 artiklan 1 kohdan a alakohtaan, ja siinä todettiin, että päätös on tehty jälkitarkastusta koskevalla varauksella.
Südzuckerin erään asiakkaan luona suoritetun tarkastuksen tulosten perusteella tullitoimipaikka oikaisi aiempaa päätöstään 19.10.2009 tekemällään päätöksellä ja vahvisti sokerin markkinointivuoden 2007/2008 ylijäämämaksun määräksi 1083,03 euroa 2,16606 tonnilta valkoista sokeria. Myös tämä päätös tehtiin jälkitarkastusta koskevalla varauksella.
Südzucker haki oikaisua tähän oikaisupäätökseen. Oikaisumenettelyn aikana tullitoimipaikka suoritti Südzuckerin Ochsenfurtin (Saksa) tehtaalla markkinajärjestelytarkastuksen ja oikaisi 20.5.2010 tekemällään päätöksellä lopullisen sokerintuotannon määrittelyä ja vahvisti kohdistettavan ylijäämäsokerin määräksi 312887,893 tonnia. Samana päivänä tekemällään päätöksellä tullitoimipaikka vahvisti sokerin markkinointivuoden 2007/2008 ylijäämämaksun määräksi yhteensä 914726,50 euroa 1829,453 tonnista valkoista sokeria. Südzucker haki oikaisua myös tähän päätökseen, joka myös tehtiin jälkitarkastusta koskevalla varaumalla.
Südzuckerin Zeitzin (Saksa) tehtaalla tehdyn markkinajärjestelytarkastuksen tuloksen perusteella kohdistettavan ylijäämäsokerin määrää oikaistiin uudelleen 27.10.2011 tehdyllä päätöksellä (se vahvistettiin 314920,23 tonniksi) ja ylijäämämaksun määräksi vahvistettiin 1930895 euroa.
Oikaisu- ja valitusmenettelyn aikana Südzucker vetosi erityisesti oikaistun vahvistamispäätöksen vanhentumiseen ja tarkemmin sanottuna siihen, ettei se ollut saanut ajoissa ilmoitusta ylijäämämaksusta. Tullitoimipaikka hylkäsi 17.3.2015 tekemällään päätöksellä oikaisuvaatimuksen 27.10.2011 tehdystä päätöksestä sillä perusteella, etteivät Südzuckerin väitteet yhtäältä oikaistun vahvistamisen vanhentumisesta ja toisaalta lopullisen sokerintuotannon määrittämisestä sokerin markkinointivuodelle 2007/2008 olleet perusteltuja.
Südzucker nosti 24.4.2015 kanteen mainitusta 17.3.2015 annetusta päätöksestä Finanzgericht Baden-Württembergissä (Baden-Württembergin osavaltion verotuomioistuin, Saksa), koska päätöksellä oli oikaistu ylijäämämaksun vahvistamispäätöstä, ja vetosi ainoastaan siihen, ettei se ollut saanut ilmoitusta kyseisestä maksusta ajoissa.
Finanzgericht Baden-Württemberg katsoo pääasiallisesti, että pääasian ratkaisu riippuu siitä, voitiinko sokerin markkinointivuoden 2007/2008 ylijäämämaksu vielä antaa Südzuckerille tiedoksi 20.5.2010 ja 27.11.2011 eli sen jälkeen, kun oli päättynyt asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetty määräaika, joka käsiteltävässä asiassa päättyi 1.5.2009.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin, että kyseisen säännöksen mukaan jäsenvaltioiden on ilmoitettava valmistajille ylijäämämaksun kokonaismäärä ennen sitä markkinointivuotta, jonka aikana ylijäämä on tuotettu, seuraavaa 1 päivää toukokuuta. Sokerin markkinointivuoden 2007/2008 osalta määräaika siis päättyi 1.5.2009. Tässä määräajassa Südzuckerille oli tosin 7.4.2009 ilmoitettu 925 euron ylijäämämaksusta sen ilmoittaman sokerin ylijäämän osalta, mutta tätä määrää oikaistiin tämän jälkeen kahdesti, 20.5.2010 ja 27.11.2011.
Tässä yhteydessä Finanzgericht Baden-Württemberg väittää, että yhteisöjen tuomioistuin on 10.1.2002 antamassaan tuomiossa British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
,
kohta) todennut, että kiintiötä suuremman tuotannon soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sokerialalla 14.9.1981 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2670/81 (
EYVL 1981, L 262, s. 14
) 3 artiklan 2 kohdassa – joka on sittemmin korvattu asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisellä virkkeellä, jota sovelletaan pääasiassa –, säädetty määräaika on ehdoton. Tämän jälkeen se on tarkentanut, että määräajan ylitys voidaan kuitenkin hyväksyä silloin, kun toimivaltainen kansallinen viranomainen, joka ei ole toiminut huolimattomasti, ei tunne yrityksen sokerintuotannon yksityiskohtia, ja kun tämän tietämättömyyden voidaan kohtuudella katsoa johtuvan mainitusta yrityksestä, koska yritys ei ole toiminut vilpittömässä mielessä ja noudattanut kaikkia asiaankuuluvia säännöksiä (tuomio 10.1.2002, British Sugar,
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
,
kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin todennut 25.3.2004 antamassaan tuomiossa Azienda Agricola Ettore Ribaldi ym. (
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00–C‑491/00 ja C‑497/00–C‑499/00
,
EU:C:2004:179
,
ja
kohta), jossa on kyse lisämaksujen tiedoksi antamisesta maidon yhteisen markkinajärjestelyn yhteydessä, että vaikka pitääkin paikkansa, että kyseiset määräajat ovat ehdottomia, ne eivät kuitenkaan estä jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia suorittamasta jälkikäteen tarkastuksia ja oikaisuja, joilla pyritään varmistamaan, että kyseisen jäsenvaltion tuotanto ei ylitä sille myönnettyä taattua kokonaismäärää. Päinvastoin, sekä näiden määräaikojen että jälkikäteen toteutettujen tarkastusten ja oikaisujen tarkoituksena on taata maidon lisämaksujärjestelmän tehokas toiminta ja asiaa koskevan lainsäädännön oikea soveltaminen.
Yhteisöjen tuomioistuin päätteli tästä, että tällaisia määräaikoja koskevia säännöksiä on näin ollen tulkittava siten, että niiden vastaista ei ole se, että jäsenvaltio tarkastusten jälkeen oikaisee kullekin tuottajalle myönnettyjä tilakohtaisia viitemääriä ja laskee tämän vuoksi lisää maksettavat lisämaksut sen jälkeen, kun käyttämättä jääneet viitemäärät on jaettu uudelleen ja kyseiseltä maidon markkinointivuodelta perittävät lisämaksut ovat erääntyneet maksettaviksi (tuomio 25.3.2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi ym.,
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00–C‑491/00 ja C‑497/00–C‑499/00
,
EU:C:2004:179
,
kohta).
Tässä yhteydessä Finanzgericht Baden-Württemberg korostaa, että toisin kuin 10.1.2002 annetussa tuomiossa British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
) on todettu, unionin tuomioistuin ei ole asettanut maksuilmoituksen oikaisemiselle ajoissa tehdyn ensimmäisen ilmoituksen määräajan päättymisen jälkeen muita edellytyksiä.
Tässä tilanteessa asiaa käsittelevä jaosto katsoo, että yhteisöjen tuomioistuimen 25.3.2004 antamassaan tuomiossa Azienda Agricola Ettore Ribaldi ym. (
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00–C‑491/00 ja C‑497/00–C‑499/00
,
EU:C:2004:179
) esittämiä päätelmiä voidaan soveltaa nyt käsiteltävän asian, joka koskee sokerin yhteistä markkinajärjestelyä, olosuhteisiin. Tästä seuraa, että tarkastusten tuloksiin perustuva ylijäämämaksu on voitava ilmoittaa määräajan jälkeen muista edellytyksistä riippumatta. Jos nimittäin tällaista ilmoitusta ei tehtäisi asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä vahvistetun määräajan oletetun päättymisen vuoksi, unionin tuomioistuimen muun muassa 15.11.2012 antamassaan tuomiossa Pfeifer & Langen (
C‑131/11
,
EU:C:2012:715
) esiin tuomat sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteet vaarantuisivat. Ylijäämän määrittämisellä ei siis olisi sellaisenaan mitään seurausta, joten sokerintuottajaa ei millään tavoin kannustettaisi näiden sokerin ylijäämien vientiin tai niiden ilmoittamiseen ja siirtämiseen seuraavaan markkinointivuoteen, kuten unionin tuomioistuin on todennut 15.11.2012 annetun tuomion Pfeifer & Langen (
C‑131/11
,
EU:C:2012:715
) 57 kohdassa. Lisäksi tarkastukset menettäisivät merkityksensä ja niistä voitaisiin luopua.
Siltä varalta, että unionin tuomioistuimen olisi kuitenkin katsottava, että 25.3.2004 annettua tuomiota Azienda Agricola Ettore Ribaldi ym. (
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00–C‑491/00 ja C‑497/00–C‑499/00
,
EU:C:2004:179
) ei voida soveltaa pääasiassa ja että asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädettyä ilmoitusta koskevaa määräaikaa pitäisi soveltaa myös oikaistuihin ilmoituksiin, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, voidaanko tämä määräaika ylittää erityisesti silloin, kun 10.1.2002 annetusta tuomiosta British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
) johtuvat lisäedellytykset täyttyvät eli jos sokerintuottajan vilpillinen mieli voidaan näyttää toteen.
Finanzgericht Baden-Württemberg on näin ollen päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä tulkittava siten, että siinä mainittua määräaikaa sovelletaan myös ajoissa annetun, ylijäämämaksua koskevan ilmoituksen muuttamiseen, kun muuttaminen johtuu asetuksen N:o 952/2006 10 artiklan mukaisen tarkastuksen perusteella määräajan päättymisen jälkeen tehdystä kohdistettavan ylijäämäsokerimäärän muutetusta vahvistamisesta?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
Sovelletaanko tässä tapauksessa, kun kyse on ajoissa annetun ilmoituksen muuttamisesta tarkastusten yhteydessä todettujen seikkojen perusteella, yhteisöjen tuomioistuimen 10.1.2002 annetussa tuomiossa British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
) vahvistettuja edellytyksiä asetuksen N:o 2670/81, sellaisena kuin se on muutettuna komission 6.12.1991 antamalla asetuksella (ETY) N:o 3559/91 (
EYVL 1991, L 336, s. 26
), 3 artiklan 2 kohdan mukaisen ilmoitusta koskevan määräajan ylittämiselle, myös asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan mukaisen ilmoitusta koskevan määräajan ylitykseen?
3)
Onko ylijäämämaksua koskevasta muutoksesta ilmoittamiselle asetettavan määräajan kannalta merkityksellinen ajankohta seuraava 1 päivä toukokuuta vai onko sovellettava kansallista lainsäädäntöä, jos asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä ei sovelleta tarkastuksista johtuvista muutoksista ilmoittamiseen (ks. ensimmäinen kysymys) tai jos edellytykset määräajan ylittämiselle täyttyvät (ks. toinen kysymys)?
4)
Jos kolmanteen kysymykseen vastataan siten, ettei merkityksellinen ajankohta ole seuraava 1 päivä toukokuuta eikä sovelleta kansallista lainsäädäntöä:
Onko se, että puheena olevan kaltaisessa tapauksessa markkinointivuoden 2007/2008 ylijäämämaksua koskeva ilmoitus annetaan 20.10.2010 tai 27.10.2011 tapauksen tutkimisen ja tarkastuskertomuksen laatimisen sekä sen arviointiin kuluneen ajan vuoksi, sopusoinnussa [unionin] oikeuden yleisten periaatteiden kanssa, joihin kuuluvat muun muassa suhteellisuusperiaate, oikeusvarmuuden periaate ja luottamuksensuojan periaate? Onko tässä yhteydessä merkitystä sillä, onko sokerinvalmistaja esittänyt suurempien määrien vahvistamisen osalta vastaväitteitä?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys
Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä tulkittava siten, että kun jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ilmoittaa kyseiselle sokerinvalmistajalle sokerin ylijäämämaksusta tässä säännöksessä säädetyssä määräajassa, tätä määräaikaa sovelletaan myös tällaisen ilmoituksen oikaisemiseen asetuksen N:o 952/2006 10 artiklan nojalla suoritetun tarkastuksen perusteella, vai pätevätkö sen sijaan 10.1.2002 annetussa tuomiossa British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
) vahvistetut edellytykset, joilla asetuksen N:o 2670/81 3 artiklan 2 kohdassa säädetty ilmoituksen määräaika voidaan ylittää, myös asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdassa säädetyn määräajan ylittämiseen.
Tässä tapauksessa pääasian tosiseikat koskevat sokerin markkinointivuotta 2007/2008, jonka osalta määräaika päättyi 1.5.2009. Südzuckerille oli tämän määräajan kuluessa 7.4.2009 määrätty 925 euron ylijäämämaksu sen ilmoittamasta sokerin ylijäämästä. Asetuksen N:o 952/2006 10 artiklan nojalla tehtyjen tarkastusten jälkeen tätä määrää kuitenkin oikaistiin kahdesti, 20.5.2010 ja 27.11.2011, mikä johti 1930895 euron ylijäämämaksun kokonaismäärään eli huomattavasti suurempaan määrään kuin toimivaltaisen kansallisen viranomaisen ensimmäisessä päätöksessä ilmoittama määrä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii kahdella ensimmäisellä kysymyksellään selvittämään, voitiinko sokerin markkinointivuoden 2007/2008 ylijäämämaksusta ilmoittaa Südzuckerille vielä 20.5.2010 ja 27.11.2011 eli asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetyn määräajan päättymisen, joka tässä tapauksessa tapahtui1.5.2009, jälkeen.
Jotta näihin kysymyksiin voitaisiin vastata, on aluksi muistutettava, että asetuksen N:o 967/2006 4 artiklan 2 kohdan mukaan jokaisen sokerinvalmistajan on ilmoitettava sille hyväksynnän myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle ennen asianomaisen markkinointivuoden 1 päivää helmikuuta sokerin määrä, joka on tuotettu asianomaisen valmistajan tuotantokiintiön ulkopuolella, ja ennen jokaisen seuraavan kuukauden loppua asianomaisen markkinointivuoden edellisen kuukauden aikana tapahtuneet muutokset kyseisessä tuotannossa.
Lisäksi saman asetuksen 3 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on ilmoitettava valmistajille ylijäämämaksun kokonaismäärä ennen sitä markkinointivuotta, jonka aikana ylijäämä on tuotettu, seuraavaa 1 päivää toukokuuta.
Tältä osin yhteisöjen tuomioistuin on todennut 10.1.2002 antamassaan tuomiossa British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
,
,
ja
kohta), että asetuksen N:o 2670/81 3 artiklan 2 kohdassa asetettu määräaika on ehdoton. Se on kuitenkin myös tarkentanut, että määräajan ylitys voidaan hyväksyä silloin, kun yhtäältä toimivaltainen kansallinen viranomainen, joka ei ole itse toiminut huolimattomasti, ei tunne yrityksen sokerintuotannon yksityiskohtia ja kun toisaalta tämän tietämättömyyden voidaan kohtuudella katsoa johtuvan mainitusta yrityksestä, koska yritys ei ole toiminut vilpittömässä mielessä ja noudattanut kaikkia asiaankuuluvia säännöksiä.
Tästä oikeuskäytännöstä johtuu, että kyseisen ilmoitusmääräajan ylittäminen on sallittua vain poikkeuksellisesti eli silloin, kun yhteisöjen tuomioistuimen mainitussa tuomiossa esittämät kaksi kumulatiivista edellytystä täyttyvät.
Tässä samassa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi todennut, että kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on suorittaa tässä suhteessa tarpeellinen tutkinta ja tehdä siitä mahdolliset johtopäätökset ottaen huomioon muun muassa toimivaltaisen kansallisen viranomaisen kyseessä olevaa tilannetta koskeva tietoisuuden aste ja sen osoittama huolellisuus (ks. tuomio 10.1.2002, British Sugar,
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
,
kohta).
Vaikka mainittu tuomio koskee asetuksen N:o 2670/81 3 artiklan 2 kohdan tulkintaa, on todettava, että tämä säännös on sittemmin korvattu olennaisin osin samalla sanamuodolla asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä, jota sovelletaan pääasiassa. Näin ollen yhteisöjen tuomioistuimen 10.1.2002 antamassa tuomiossa British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
) esittämiä toteamuksia asetuksen N:o 2670/81 3 artiklan 2 kohdasta voidaan soveltaa täysin pääasian olosuhteisiin.
Jotta tässä tilanteessa voidaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyytämällä tavalla määritellä, voidaanko asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetyn ilmoittamismääräajan ylittäminen hyväksyä tällaisissa olosuhteissa, on tarkasteltava, täyttyvätkö tämän tuomion 37 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä asetetut kumulatiiviset edellytykset.
Näistä edellytyksistä ensimmäisestä on todettava, että unionin tuomioistuimelle toimitettuun asiakirja-aineistoon ei sisälly seikkoja, joiden perusteella voitaisiin yksiselitteisesti todeta, että toimivaltainen kansallinen viranomainen oli tietämätön Südzuckerin sokerintuotannon yksityiskohdista.
Toisesta edellytyksestä, joka liittyy kyseessä olevan yrityksen vilpittömän mielen puuttumiseen, on todettava, että Südzucker on tosiaan myöntänyt tuottaneensa tuotantokiintiönsä ylittävän sokerimäärän. Kuten tässä asiassa pidetyssä asianosaisten kuulemiseksi järjestetyssä istunnossa vahvistettiin, tämä tuotannon ylijäämä johtuu kuitenkin yksinomaan alun perin käytetyn massan tiheyden muuttamisesta ja tämä muutos tapahtui Südzuckerille myönnetyn tuotantokiintiön vahvistamisen jälkeen, mitä tullitoimipaikka ei myöskään ole kiistänyt.
Toisin sanoen, kuten Südzucker on kyseisessä istunnossa esittänyt, kyseinen yritys ei olisi tuottanut ylijäämäsokeria, jos alun perin sovellettavaa massan tiheyttä ei olisi muutettu.
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava, onko tällainen syy-seuraussuhde näytetty toteen, ja otettava tämä huomioon arvioinnissa, jossa pyritään selvittään, onko pääasiassa kyseessä oleva sokerintuottaja toiminut vilpittömässä mielessä.
Näitä seikkoja ei voida kyseenalaistaa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämällä mahdollisuudella vedota pääasian olosuhteissa yhteisöjen tuomioistuimen 25.3.2004 antamassaan tuomiossa Azienda Agricola Ettore Ribaldi ym. (
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00–C‑491/00 ja C‑497/00–C‑499/00
,
EU:C:2004:179
) – sellaisena kuin se ilmenee edellä 26 ja 27 kohdasta –, joka koskee lisämaksujen ilmoittamista maidon yhteisen markkinajärjestelyn yhteydessä, esittämien periaatteiden soveltamiseen.
Kuten Südzucker korostaa, yhteisöjen tuomioistuin on antanut kyseisen tuomion erilaisessa oikeudellisessa tilanteessa ja eri alalla kuin joista on kyse pääasiassa. Erot koskevat muun muassa tarpeellisia valvontatoimenpiteitä maitomäärien maksun perimisen varmistamiseksi sekä lisämaksun soveltamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä. Näin ollen mainitussa yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa esitettyjä maidon yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyviä päätelmiä ei voida soveltaa analogisesti pääasiassa, joka liittyy sokerin markkinajärjestelyyn. Nämä päätelmät eivät näin ollen voi olla ratkaisevia asetuksen N:o 967/2006 merkityksellisten säännösten tulkinnan ja soveltamisen kannalta.
Edellä esitetyillä perusteilla ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä on tulkittava siten, että kun jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ilmoittaa kyseiselle sokerinvalmistajalle sokerin ylijäämämaksusta kyseisessä säännöksessä säädetyssä määräajassa, tätä määräaikaa sovelletaan lähtökohtaisesti myös tällaisen ilmoituksen oikaisemiseen asetuksen N:o 952/2006 10 artiklan nojalla suoritetun tarkastuksen perusteella. Tämän määräajan ylitys voidaan kuitenkin hyväksyä silloin, kun toimivaltainen kansallinen viranomainen, joka ei ole toiminut huolimattomasti, ei tunne kyseisen yrityksen sokerintuotannon yksityiskohtia, ja kun tämän tietämättömyyden voidaan kohtuudella katsoa johtuvan mainitusta yrityksestä, koska yritys ei ole toiminut vilpittömässä mielessä ja noudattanut kaikkia asiaankuuluvia säännöksiä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kaikki pääasian olosuhteet huomioon ottaen ratkaistava, onko siinä kyse tällaisesta tilanteesta.
Kolmas ja neljäs kysymys
Kolmannella ja neljännellä kysymyksellään, joita on syytä tarkastella yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta lähinnä selventämään sellaisen tilanteen osalta, jossa jäsenvaltiot voivat osoittaa sokerinvalmistajille tuotetun sokerin ylijäämämaksun oikaisuilmoituksen asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetyn määräajan päättymisen jälkeen, onko määräaika, jossa oikaisu on ilmoitettava, vahvistettava tarkastuskertomuksen laatimista seuraavan vuoden toukokuun 1 päiväksi vai onko sovellettava kansallisen oikeuden sääntöjä. Kyseinen tuomioistuin pohtii myös sitä, onko unionin oikeuden yleisiä periaatteita tulkittava siten, että ne estävät pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa kyseisen markkinointivuotta 2007/2008 koskevan ilmoituksen tekemisen 20.10.2010 ja 27.10.2011.
Jotta näihin kysymyksiin voitaisiin vastata, on todettava, että vaikka asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdassa säädetään määräajasta, jota ennen jäsenvaltion on ilmoitettava valmistajille tietyltä markkinointivuodelta maksettavan kokonaismaksun määrä, siinä ei kuitenkaan ole säännöstä, joka koskisi määräaikaa, jonka kuluessa valmistajille on toimitettava asetuksen N:o 952/2006 10 artiklassa tarkoitetuista tarkastuksista johtuvat oikaisuilmoitukset.
Koska asiaa koskevia unionin oikeuden säännöksiä ei ole, kansallisten viranomaisten ja erityisesti kansallisten tuomioistuinten asiana on jäsenvaltioiden menettelyllistä itsemääräämisoikeutta koskevan periaatteen nojalla säätää näistä menettelyllisistä seikoista ja siis määritellä ne edellytykset, joilla nämä valtiot voivat osoittaa kyseisille sokerintuottajille ilmoituksia, joilla oikaistaan tuotetun sokerin ylijäämään liittyvää maksettavaa kokonaissummaa. Näiden edellytysten on kuitenkin oltava vastaavuusperiaatteen ja tehokkuusperiaatteen mukaisia, toisin sanoen ne eivät saa olla epäedullisempia kuin samankaltaisia kansalliseen oikeuteen perustuvia ilmoituksia koskevat edellytykset eikä niillä saada tehdä unionin oikeusjärjestyksessä annettujen oikeuksien käyttämistä käytännössä mahdottomaksi (ks. vastaavasti tuomio 27.9.2012, Zuckerfabrik Jülich ym.,
C‑113/10, C‑147/10 ja C‑234/10
,
EU:C:2012:591
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 27.6.2018, Diallo,
C‑246/17
,
EU:C:2018:499
,
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava yhtäältä, että tuotetun sokerin ylijäämästä kannettavan lisämaksun ja jälkikäteen suoritettavien tarkastusten ja oikaisujen tarkoituksena on taata sokerimarkkinoiden kiintiöjärjestelmän tehokas toiminta ja erityisesti estää se, että tietyt tuottajat saisivat etua muihin tuottajiin nähden. Maksun ensimmäisen ilmoittamisen jälkeen suoritettujen tarkastusten nimenomaisena tarkoituksena on nimittäin tarkistaa myönnetyn tuotantokiintiön noudattaminen ja oikaista jälkikäteen toimivaltaisen kansallisen viranomaisen aikaisemmin tarkastusta koskevalla varaumalla tekemiä päätöksiä ja mahdollisesti asettaa valmistajille seuraamuksia.
Toisaalta sokerintuottajien maksettavaksi asetettujen määrien oikaisuilmoituksista voidaan edellä 38 kohdassa esitetyllä tavalla todeta, että ilmoituksen määräajan ylittäminen voidaan hyväksyä vain poikkeuksellisesti.
Jos tällainen jälkitarkastuksiin perustuva oikaisu voisi johtaa kaikissa tapauksissa ja riippumatta sovellettavasta määräajasta maksettavan kokonaismäärän vahvistamiseen uudelleen, asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdassa säädetty ilmoituksen määräaika voisi menettää kokonaan tehokkaan vaikutuksensa. Olisi nimittäin riittävää, että toimivaltainen kansallinen viranomainen osoittaa tämän määräajan noudattamiseksi kyseiselle yritykselle ennen tämän määräajan päättymistä pelkän muodollisen ilmoituksen ja korjaa tätä ilmoitusta minä hetkenä tahansa oikaisuilmoituksella.
Lisäksi tällainen lähestymistapa saattaisi loukata asianomaisen sokerintuottajan oikeuksia ja erityisesti oikeusvarmuuden periaatetta, joka edellyttää, että oikeussäännöt ovat selviä ja täsmällisiä ja jonka tarkoituksena on taata niiden tilanteiden ja oikeudellisten suhteiden ennakoitavuus, joihin unionin oikeutta sovelletaan (tuomio 15.9.2005, Irlanti v. komissio,
C‑199/03
,
EU:C:2005:548
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen kansallisen tuomioistuimen on tutkittava kussakin konkreettisessa tapauksessa ja kaikki pääasian olosuhteet huomioon ottaen, onko määräaika, jossa ylijäämämaksun oikaisusta voidaan ilmoittaa asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä vahvistetun määräajan päättymisen jälkeen, vastaavuusperiaatteen, tehokkuusperiaatteen ja oikeusvarmuuden periaatteen mukainen.
Edellä esitetyillä perusteilla kolmanteen ja neljänteen kysymykseen on vastattava, että määräaikaa, jonka kuluessa jäsenvaltioiden on osoitettava sokerinvalmistajille sokerin ylijäämämaksun oikaisuilmoitus asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä asetetun määräajan päättymisen jälkeen, koskevien unionin oikeuden säännösten puuttuessa kansallisen tuomioistuimen on tutkittava kussakin konkreettisessa tapauksessa ja kaikki pääasian olosuhteet huomioon ottaen, onko tämä määräaika vastaavuusperiaatteen, tehokkuusperiaatteen ja oikeusvarmuuden periaatteen mukainen.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Neuvoston asetuksen (EY) N:o 318/2006 täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä kiintiön ulkopuolisen tuotannon osalta sokerialalla 29.6.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäistä virkettä on tulkittava siten, että kun jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ilmoittaa kyseiselle sokerinvalmistajalle sokerin ylijäämämaksusta kyseisessä säännöksessä säädetyssä määräajassa, tätä määräaikaa sovelletaan lähtökohtaisesti myös tällaisen ilmoituksen oikaisemiseen asetuksen (EY) N:o 318/2006 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sokerin sisämarkkinoiden ja kiintiöjärjestelmän hallinnoinnin osalta 29.6.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 952/2006, sellaisena kuin se on muutettuna 24.7.2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 707/2008, 10 artiklan nojalla suoritetun tarkastuksen perusteella. Tämän määräajan ylitys voidaan kuitenkin hyväksyä silloin, kun toimivaltainen kansallinen viranomainen, joka ei ole toiminut huolimattomasti, ei tunne kyseisen yrityksen sokerintuotannon yksityiskohtia ja kun tämän tietämättömyyden voidaan kohtuudella katsoa johtuvan mainitusta yrityksestä, koska yritys ei ole toiminut vilpittömässä mielessä ja noudattanut kaikkia asiaankuuluvia säännöksiä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kaikki pääasian olosuhteet huomioon ottaen ratkaistava, onko siinä kyse tällaisesta tilanteesta.

2)
Määräaikaa, jonka kuluessa jäsenvaltioiden on osoitettava sokerinvalmistajille sokerin ylijäämämaksun oikaisuilmoitus asetuksen N:o 967/2006 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä asetetun määräajan päättymisen jälkeen, koskevien unionin oikeuden säännösten puuttuessa kansallisen tuomioistuimen on tutkittava kussakin konkreettisessa tapauksessa ja kaikki pääasian olosuhteet huomioon ottaen, onko tämä määräaika vastaavuusperiaatteen, tehokkuusperiaatteen ja oikeusvarmuuden periaatteen mukainen.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.