CELEX: 62021CJ0164
Præjudiciel forelæggelse
forordning (EU) nr. 651/2014
artikel 2, nr. 83)
direkte og ubetinget henvisning til EU-retten
formaliteten vedrørende spørgsmålene
støtte til forskning, udvikling og innovation
begrebet »forsknings- og videnformidlingsorganisation«
højere læreanstalt, der udøver økonomiske og ikke-økonomiske aktiviteter
fastlæggelse af det primære mål

Anmodningerne om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 2, nr. 83), i Kommissionens forordning (EU) nr. 651/2014 af 17. juni 2014 om visse kategorier af støttes forenelighed med det indre marked i henhold til [artikel 107 TEUF og 108 TEUF] (
EUT 2014, L 187, s. 1
).
Disse anmodninger er blevet indgivet i forbindelse med tvister mellem på den ene side »Baltijas Starptautiskā Akadēmija« SIA (herefter »BSA«) og »Stockholm School of Economics in Riga« SIA (herefter »SSE«), som er privatretlige højere læreanstalter, og på den anden side Latvijas Zinātnes padome (det lettiske videnskabelige råd, Letland) vedrørende afslag på ansøgninger om finansiering af projekter indgivet af disse anstalter i forbindelse med indkaldelser af ansøgninger om projekter vedrørende grundforskning og anvendt forskning offentliggjort af det lettiske videnskabelige råd.
Retsforskrifter
EU-retten
Forordning nr. 651/2014
45., 47., 48. og 49. betragtning til forordning nr. 651/2014 har følgende ordlyd:
»(45)
Støtte til forskning, udvikling og innovation (FUI) kan bidrage til at skabe bæredygtig økonomisk vækst, styrke konkurrenceevnen og fremme beskæftigelsen. Erfaringerne med anvendelsen af [Kommissionens] forordning (EF) nr. 800/2008 [af 6. august 2008 om visse former for støttes forenelighed med fællesmarkedet i henhold til [artikel 107 TEUF og 108 TEUF] (Generel gruppefritagelsesforordning) (
EUT 2008, L 214, s. 3
)] og EU’s rammebestemmelser for statsstøtte til forskning og udvikling og innovation […] viser, at markedssvigt kan hindre markedet i at opnå et optimalt udbytte og medføre ineffektivitet[…] for så vidt angår eksternaliteter, afsmitningseffekter af offentlige goder/[videnoverførsel], ufuldstændig og asymmetrisk information samt koordinerings- og netværkssvigt.
[…]
(47)
Hvad angår støtte til forsknings- og udviklingsprojekter[…] bør den del af forskningsprojektet, hvortil der ydes støtte, falde fuldstændigt ind under kategorierne grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udvikling. […]
(48)
Det er i stigende grad en forudsætning for at skabe banebrydende forskningsresultater og innovation at disponere over førsteklasses forskningsinfrastruktur, fordi den tiltrækker den globale talentmasse og er af afgørende vigtighed for fremme af ny IKT og centrale støtteteknologier. […]
(49)
Der kan både udøves økonomiske og ikke-økonomiske aktiviteter ved brug af forskningsinfrastruktur. For at undgå at der gennem offentlig støtte til ikke-økonomiske aktiviteter ydes statsstøtte til økonomiske aktiviteter, bør omkostningerne ved og finansieringen af økonomiske og ikke-økonomiske aktiviteter holdes klart adskilt. Når en infrastruktur anvendes til både økonomiske og ikke-økonomiske aktiviteter, udgør finansiering ved hjælp af statsmidler af omkostningerne ved infrastrukturens ikke-økonomiske aktiviteter ikke statsstøtte. […]«
Forordningens artikel 1 med overskriften »Anvendelsesområde« bestemmer i stk. 1:
»Denne forordning finder anvendelse på følgende kategorier af støtte:
[…]
d)
støtte til forskning, udvikling og innovation
[…]«
Denne forordnings artikel 2 med overskriften »Definitioner« fastsætter:
»I denne forordning forstås ved:
[…]
Definitioner vedrørende støtte til forskning, udvikling og innovation
83) »forsknings- og videnformidlingsorganisation«: en enhed, (f.eks. en højere læreanstalt eller et forskningsinstitut, et teknologioverførselsagentur, en innovationsformidler, en forskningsorienteret fysisk eller virtuel samarbejdsenhed), uanset dens retlige status (offentligretlig eller privatretlig status) eller finansieringsform, hvis primære mål er uafhængigt af andre interesser at bedrive grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udviklingsaktivitet eller formidle resultaterne heraf til en bredere kreds gennem undervisning, udgivelsesaktivitet eller [videnoverførsel]. Hvis enheden tillige udøver økonomiske aktiviteter, skal der føres særskilte regnskaber for omkostninger og indtægter herved. Virksomheder, som kan øve afgørende indflydelse på en sådan enhed i deres egenskab af f.eks. aktionærer eller medlemmer, må ikke have privilegeret adgang til de resultater, enheden opnår«.
Meddelelse fra Kommissionen fra 2014
I Europa-Kommissionens meddelelse med overskriften »Rammebestemmelser for statsstøtte til forskning og udvikling og innovation« (
EUT 2014, C 198, s. 1
) (herefter »meddelelsen fra Kommissionen fra 2014«) er anført følgende i punkt 17, 19 og 20:
»17.
Forsknings- og videnformidlingsinstitutioner (»forskningsinstitutioner«) og forskningsinfrastrukturer modtager statsstøtte, hvis den offentlige finansiering af dem opfylder betingelserne i artikel 107, stk. 1, […] TEUF. Som forklaret i meddelelsen om statsstøttebegrebet og i overensstemmelse med Domstolens retspraksis skal støttemodtageren kunne betegnes som en virksomhed, men dette afhænger ikke af dens retlige status, dvs. om støttemodtageren har offentligretlig eller privatretlig status, eller af dens økonomiske karakter, dvs. om den har til hensigt at skabe profit eller ej. Det afgørende for at betegne institutionen som en virksomhed er derimod, om den udøver en økonomisk aktivitet, der består i at udbyde produkter eller tjenesteydelser på et givet marked […]
[…]
19.
Kommissionen anser generelt følgende aktiviteter for at være af ikke-økonomisk karakter:
a)
forskningsinstitutioners og forskningsinfrastrukturs primære aktiviteter:
–
uddannelse med henblik på flere og bedre kvalificerede menneskelige ressourcer. Offentlig uddannelse, der er organiseret inden for det nationale uddannelsessystem, som enten helt eller primært er finansieret af staten, og som er under statens tilsyn, anses for en ikke-økonomisk aktivitet […] i overensstemmelse med retspraksis […] og Kommissionens beslutningspraksis […] og som forklaret i meddelelsen om statsstøttebegrebet og meddelelsen om tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
–
uafhængig FoU med henblik på at opnå mere viden og bedre forståelse, herunder FoU-samarbejde, hvor forskningsinstitutionen eller forskningsinfrastrukturen deltager i reelt samarbejde […]
–
bred formidling af forskningsresultater på et ikke-ekskluderende og ikke-diskriminerende grundlag, [f.eks.] gennem undervisning, databaser med fri tilgængelighed, fri publikation eller fri software
b)
videnoverførselsaktiviteter, hvor de udføres enten af forskningsinstitutionen eller forskningsinfrastrukturen (herunder deres afdelinger eller datterselskaber) eller i samarbejde med eller for en sådan enhed, og hvor alle fortjenester fra disse aktiviteter geninvesteres i forskningsinstitutionens eller forskningsinfrastrukturens primære aktiviteter. Disse aktiviteters ikke-økonomiske karakter påvirkes ikke ved, at tredjeparter leverer disse ydelser gennem åbne udbud.
20.
Hvis en forskningsinstitution eller forskningsinfrastruktur anvendes til både økonomiske og ikke-økonomiske aktiviteter, falder den offentlige støtte kun ind under statsstøttereglerne, for så vidt som den omfatter omkostninger med tilknytning til de økonomiske aktiviteter. […]«
Lettisk ret
Ministerrådets bekendtgørelse nr. 725 af 12. december 2017 (
Latvijas Vēstnesis
, 2017, nr. 248) med overskriften »Fundatālo un lietišaptio pētīu projekktu izvērtēšanas un finansējuma administrēšanas kārtība« (procedurer for evaluering af projektforslag vedrørende grundforskning og anvendt forskning og for administration af projekternes finansiering) fastsætter følgende i punkt 2.7.
»Den enhed, der foreslår projektet, er en videnskabelig institution, der er optaget i registret over videnskabelige institutioner, og som uanset sin retlige status (offentligretlig eller privatretlig) eller finansieringsform i henhold til de regler, der gælder for dens aktiviteter (vedtægter, forretningsorden, stiftelsesdokument), udøver primære aktiviteter af ikke-økonomisk art, og som svarer til definitionen af en forskningsorganisation i artikel 2, nr. 83), i [forordning nr. 651/2014].«
Punkt 6 i bekendtgørelse nr. 725 har følgende ordlyd:
»Den enhed, der foreslår et projekt, iværksætter et projekt, der er uden forbindelse med dens økonomiske aktivitet. Den adskiller klart de primære aktiviteter, der ikke er af økonomisk art (og de dertil hørende finansielle strømme), fra aktiviteter, der anses for at være økonomiske aktiviteter. De aktiviteter, der udøves for en erhvervsdrivendes regning, udlejning af forskningsinfrastrukturer og rådgivningsydelser, betragtes som økonomiske aktiviteter. Når en videnskabelig institution ligeledes udøver andre økonomiske aktiviteter, der ikke svarer til de primære aktiviteter, som ikke er af økonomisk karakter, adskiller den sine primære aktiviteter og de dertil hørende finansielle strømme fra sine øvrige aktiviteter og fra de finansielle strømme, der hører til sidstnævnte aktiviteter.«
Punkt 12.5 i bekendtgørelse nr. 725 fastsætter:
»[Det lettiske videnskabelige råd] vurderer, om forslaget til et projekt er foreneligt med følgende kriterier for administrativ støtteberettigelse: projektet iværksættes i en videnskabelig institution, der opfylder kravene i denne bekendtgørelse.«
Tvisterne i hovedsagerne og de præjudicielle spørgsmål
I de to sager, der er indbragt for de forelæggende retter, er sagsøgerne i hovedsagerne privatretlige højere læreanstalter, som har besvaret to forskellige indkaldelser af ansøgninger om projekter, der blev offentliggjort i 2019 og 2020 af det lettiske videnskabelige råd til finansiering af forskningsprojekter.
Det lettiske videnskabelige råd er en administrativ myndighed under tilsyn af ministeren for uddannelse og videnskab, hvis formål er at gennemføre den nationale politik om videnskab og teknologisk udvikling, idet den sikrer ekspertise, gennemførelse og overvågning af videnskabelige forskningsprogrammer og ‑projekter, der finansieres over statsbudgettet, af Den Europæiske Unions strukturfonde og af andre udenlandske finansielle instrumenter.
Sag C-164/21
BSA er et handelsselskab med begrænset ansvar, der er etableret i Letland, hvis aktivitet består i at udbyde videregående uddannelsesydelser af akademisk og ikke-akademisk karakter. Der er tale om en højere læreanstalt, som er anerkendt af staten, og som i øvrigt er optaget i registret over videnskabelige institutioner.
Ved afgørelse af 23. januar 2020 godkendte det lettiske videnskabelige råd reglementet om generel indkaldelse af ansøgninger om forskningsprojekter vedrørende grundforskning og anvendt forskning for 2020, i henhold til hvilket BSA indgav et forslag til projekt.
Ved afgørelse af 14. april 2020 afviste det lettiske videnskabelige råd BSA’s projektforslag som ikke berettiget til finansiering med den begrundelse, at læreanstalten ikke kunne anses for at være en videnskabelig institution som omhandlet i bekendtgørelse nr. 725, eftersom den ikke svarede til definitionen af begrebet »forsknings- og videnformidlingsorganisation« i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014.
Det lettiske videnskabelige råd anførte nærmere bestemt, at de af BSA indgivne dokumenter ikke indeholdt nogen oplysninger om, hvorvidt gennemførelsen af uafhængig forskning udgør læreanstaltens primære aktivitet. Rådet bemærkede i denne henseende, at for 2019 udgjorde 84% af BSA’s omsætning gebyrer, der betales for uddannelsesydelserne, som, henset til karakteren af BSA’s aktiviteter (selskab med begrænset ansvar, hvis primære mål er at opnå overskud), svarede til en økonomisk aktivitet. Det lettiske videnskabelige råd konkluderede derfor, at BSA’s primære aktivitet skulle anses for at være af erhvervsmæssig karakter.
Det lettiske videnskabelige råd fandt ligeledes, at de af BSA indgivne dokumenter ikke indeholdt tilstrækkelige oplysninger med hensyn til den omstændighed, at de virksomheder, der kan øve indflydelse på BSA, f.eks. i deres egenskab af aktionær eller medlem, ikke kunne drage fordel af nogen privilegeret adgang til læreanstaltens forskningskapacitet eller til de forskningsresultater, som BSA frembringer. Det lettiske videnskabelige råd fandt derfor, at BSA ikke kunne sikre, at projektets gennemførelse og anvendelsen af læreanstaltens del af finansieringen var i overensstemmelse med punkt 6 i bekendtgørelse nr. 725, som kræver, at den enhed, der foreslår et projekt, iværksætter et projekt, der er uden forbindelse med dens økonomiske aktivitet, og klart adskiller de primære aktiviteter, der ikke er af økonomisk art (og de dertil hørende finansielle strømme), fra aktiviteter, der anses for at være økonomiske aktiviteter.
BSA har anfægtet afgørelsen om afvisning fra det lettiske videnskabelige råd ved Administratīvā rajona tiesa (distriktsdomstol i forvaltningsretlige sager, Letland) og har gjort gældende, at den uafhængige forskning udgør læreanstaltens primære aktivitet. Ifølge BSA fastsætter hverken forordning nr. 651/2014 eller reglementet om indkaldelse af ansøgninger om forskningsprojekter, at den enhed, der foreslår et projekt, ikke kan udøve en økonomisk aktivitet og opnå overskud herved, og de fastsætter heller ikke, hvilket forhold der skal være mellem den økonomiske aktivitet og den aktivitet, der ikke er af økonomisk karakter. BSA har endvidere gjort gældende, at læreanstalten klart adskiller de primære aktiviteter, der ikke er af økonomisk karakter, fra de økonomiske aktiviteter og de dertil hørende finansielle strømme
Den forelæggende ret er derfor i tvivl om, hvilken fortolkning der skal anlægges af begrebet »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014, som den lettiske lovgivning henviser til, og om de kriterier, der gør det muligt at karakterisere en sådan organisation.
På denne baggrund har Administratīvā rajona tiesa (distriktsdomstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Kan [en (privatretlig) organisation], der har flere [primære aktiviteter], herunder forskningsaktiviteter, men hvis indtægter hovedsageligt stammer fra levering af uddannelsesydelser mod vederlag, anses for en [»]enhed[«] som omhandlet i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014?
2)
Er det berettiget at anvende betingelsen vedrørende andelen af finansieringen (indtægter og udgifter) af økonomiske og ikke-økonomiske aktiviteter med henblik på at afgøre, om enheden opfylder den betingelse, der er fastsat i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014, hvorefter det primære mål med enhedens aktiviteter er uafhængigt af andre interesser at bedrive grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udviklingsaktivitet eller formidle resultaterne heraf til en bredere kreds gennem undervisning, udgivelsesaktivitet eller [videnoverførsel]? I bekræftende fald, hvilket forhold er da passende for så vidt angår finansieringen af de økonomiske og ikke-økonomiske aktiviteter med henblik på at fastslå det primære mål med enhedens aktiviteter?
3)
Er det i henhold til artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 berettiget at anvende betingelsen om, at indtægterne fra [den primære aktivitet] [gen]investeres (geninvestering) i [den primære aktivitet] for den pågældende enhed, og er det nødvendigt at foretage en vurdering af andre forhold for med rette at kunne fastslå det primære mål med aktiviteterne for den enhed, der foreslår projektet? Vil en sådan vurdering blive ændret ved anvendelsen af de oppebårne indtægter (geninvestering i [den primære aktivitet] eller f.eks. i tilfælde af en privat stifter udbetaling som udbytte til aktionærerne), selv i tilfælde af, at størstedelen af indtægterne stammer fra gebyrer, der betales for uddannelsesydelserne?
4)
Er den retlige status for medlemmerne af den enhed, der foreslår det pågældende projekt, afgørende for vurderingen af, om enheden er omfattet af definitionen i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014, dvs. om der er tale om et selskab, der er stiftet i henhold til handelsretten med henblik på udøvelse af en økonomisk aktivitet (aktivitet mod vederlag) med gevinst for øje (handelslovens artikel 1), eller om enhedens medlemmer eller aktionærer er fysiske eller juridiske personer med gevinst for øje (herunder levering af uddannelsesydelser mod vederlag) eller er stiftet uden gevinst for øje (f.eks. en sammenslutning eller en fond)?
5)
Er andelen af indenlandske og EU-studerende i forhold til udenlandske studerende (fra tredjelande) og den omstændighed, at målet med den [primære aktivitet], der udføres af den nævnte enhed, er at tilbyde de studerende en konkurrencedygtig videregående uddannelse og konkurrencedygtige kvalifikationer på det internationale arbejdsmarked i overensstemmelse med de [aktuelle] internationale krav (punkt 5 i vedtægterne for [den enhed, der foreslår projektet]), afgørende for vurderingen af den økonomiske karakter af aktiviteten for den enhed, der foreslår projektet?«
Sag C-318/21
SSE er et selskab med begrænset ansvar, der er etableret i Letland, hvis formål bl.a. er videnskabelig udvikling, og som bl.a. har til opgave at gennemføre grundforskning og anvendt forskning i økonomisk videnskab. Læreanstalten udbyder ligeledes højere universitets- og erhvervsuddannelser. Dens eneste selskabsdeltager er fonden Rīgas Ekonomikas augstskola. – Stockholm School of Economics in Riga, der er optaget i registret over foreninger og fonde.
Ved afgørelse af 22. maj 2019 godkendte det lettiske videnskabelige råd reglementet om generel indkaldelse af ansøgninger om forskningsprojekter vedrørende grundforskning og anvendt forskning for 2019, som SSE indgav et forslag til projekt i henhold til.
Ved afgørelse af 19. september 2019 afviste det lettiske videnskabelige råd SSE’s projektforslag som ikke berettiget til finansiering med den begrundelse, at læreanstalten ikke kunne anses for at være en videnskabelig institution som omhandlet i bekendtgørelse nr. 725, eftersom den ikke svarede til definitionen af begrebet »forsknings- og videnformidlingsorganisation« i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014.
Denne afgørelse var hovedsageligt baseret på den omstændighed, at det fremgik af SSE’s projektforslag, at forholdet mellem omsætningen for SSE’s ikke-økonomiske aktiviteter og læreanstaltens økonomiske aktiviteter i 2018 var på 34% mod 66%.
Det lettiske videnskabelige råd konkluderede deraf, at SSE’s primære aktivitet var af erhvervsmæssig karakter, og at det ikke kunne lægges til grund, at læreanstaltens primære mål var uafhængigt af andre interesser at bedrive grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udviklingsaktivitet eller formidle resultaterne heraf til en bredere kreds gennem undervisning, udgivelsesaktivitet eller videnoverførsel. Det videnskabelige råd fandt ligeledes, at de af SSE indgivne dokumenter heller ikke indeholdt oplysninger, der tydede på, at alle SSE’s indtægter fra anstaltens primære aktivitet ville blive geninvesteret i denne aktivitet.
SSE anfægtede det lettiske videnskabelige råds afgørelse for Administratīvā rajona tiesa (distriktsdomstol i forvaltningsretlige sager) og gjorde bl.a. gældende, at læreanstalten opfyldte kravene i bekendtgørelse nr. 725, eftersom den var optaget i registret over videnskabelige institutioner, og dens primære aktivitet var af ikke-økonomisk karakter. SSE fremlagde i denne forbindelse dokumenter, der skulle godtgøre, at de finansielle strømme fra den primære aktivitet var adskilt fra de økonomiske aktiviteter, og at overskuddet fra læreanstaltens økonomiske aktiviteter blev geninvesteret i forskningsinstitutionens primære aktivitet.
Ved dom af 8. juni 2020 frifandt Administratīvā rajona tiesa (distriktsdomstol i forvaltningsretlige sager) sagsøgte. Selv om distriktsdomstolen anerkendte, at den videnskabelige aktivitet udgjorde et af SSE’s aktivitetsområder, fastslog den, at det fremgik af rapporten om omsætningen for 2018, at SSE’s økonomiske aktiviteter udgjorde en større del af indtægterne og udgifterne end dem, der hidrørte fra læreanstaltens aktiviteter af ikke-økonomisk karakter. Den udledte deraf, at SSE ikke var en videnskabelig institution, der kunne modtage statsfinansiering til grundforskning og anvendt forskning.
SSE har iværksat appel til prøvelse af denne dom ved Administratīvā apgabaltiesa (appeldomstol i forvaltningsretlige sager, Letland).
Denne domstol er i tvivl om de vurderinger, som det lettiske videnskabelige råd og Administratīvā rajona tiesa (distriktsdomstol i forvaltningsretlige sager) har foretaget. Den er af den opfattelse, at hvis de kriterier, som disse har fastsat for ydelse af støtte til en videnskabelig institution – hvorefter indtægterne og udgifterne i forbindelse med dens økonomiske aktiviteter skal være lavere end dem, der hidrører fra ikke-økonomiske aktiviteter – skal lægges til grund, vil private højere læreanstalter ikke kunne modtage offentlig støtte til forskning, hvilket vil skabe en forskelsbehandling til skade for dem.
Administratīvā apgabaltiesa (appeldomstol i forvaltningsretlige sager) finder, at forordning nr. 651/2014 ikke klart fastsætter, om det med henblik på kvalificeringen af en enhed som »forsknings- og videnformidlingsorganisation« er berettiget at tage hensyn til de respektive forholdsmæssige andele af denne enheds indtægter og udgifter, som hidrører fra enhedens økonomiske og ikke-økonomiske aktiviteter.
Denne domstol er af den opfattelse, at afgørelsen af den sag, der er indbragt for den, afhænger af Domstolens fortolkning af artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014.
På denne baggrund har Administratīvā apgabaltiesa (appeldomstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 2, nr. 83), i [forordning nr. 651/2014] fortolkes således, at en enhed (f.eks. en højere læreanstalt eller et forskningsinstitut, et teknologioverførselsagentur, en innovationsformidler, en forskningsorienteret fysisk eller virtuel samarbejdsenhed), hvis […] mål bl.a. er uafhængigt af andre interesser at bedrive grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udvikling eller formidle resultaterne heraf til en bredere kreds gennem undervisning, udgivelsesaktivitet eller [videnoverførsel], men hvis egen finansiering hovedsageligt består af indtægter fra økonomiske aktiviteter, kan anses for en forsknings- og videnformidlingsorganisation?
2)
Er det berettiget at anvende betingelsen vedrørende andelen af finansieringen (indtægter og udgifter) af økonomiske og ikke-økonomiske aktiviteter med henblik på at afgøre, om enheden opfylder den betingelse, der er fastsat i artikel 2, nr. 83), i [forordning nr. 651/2014], hvorefter det primære mål med enhedens aktiviteter er uafhængigt af andre interesser at bedrive grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udviklingsaktivitet eller [at] formidle resultaterne heraf til en bredere kreds gennem undervisning, udgivelsesaktivitet eller [videnoverførsel]?
3)
Såfremt det andet […] spørgsmål besvares bekræftende, hvad skal da være finansieringssatsen for økonomiske og ikke-økonomiske aktiviteter for at afgøre, om enhedens primære mål er uafhængigt af andre interesser at bedrive grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udviklingsaktivitet eller [at] formidle resultaterne heraf til en bredere kreds gennem undervisning, udgivelsesaktivitet eller [videnoverførsel]?
4)
Skal reglen i artikel 2, nr. 83), i [forordning nr. 651/2014], hvorefter virksomheder, som kan øve afgørende indflydelse på en enhed, der foreslår projektet, i deres egenskab af f.eks. aktionærer eller medlemmer, ikke må have privilegeret adgang til de resultater, enheden opnår, fortolkes således, at enhedens medlemmer eller aktionærer kan være enten fysiske personer eller juridiske personer, som arbejder med gevinst for øje (herunder levering af uddannelsesmæssige tjenesteydelser mod vederlag), eller [enheder], der er etableret uden gevinst for øje (f.eks. en forening eller en fond)?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Indledende bemærkninger
Ifølge fast retspraksis tilkommer det, inden for rammerne af det samarbejde, der i henhold til artikel 267 TEUF er indført mellem Domstolen og de nationale retter, udelukkende den nationale ret, for hvilken tvisten er indbragt, og som har ansvaret for den retsafgørelse, der skal træffes, på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag at vurdere, både om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, og relevansen af de spørgsmål, den forelægger Domstolen. Når de stillede spørgsmål vedrører fortolkningen af EU-retten, er Domstolen derfor principielt forpligtet til at træffe afgørelse (dom af 10.12.2020, J & S Service,
C-620/19
,
EU:C:2020:1011
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Der foreligger således en formodning for, at spørgsmål om EU-retten er relevante. Domstolen kan kun afvise at træffe afgørelse om et præjudicielt spørgsmål fremsat af en national ret, hvis det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, såfremt Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan give en hensigtsmæssig besvarelse af de forelagte spørgsmål, eller såfremt problemet er af hypotetisk karakter (dom af 24.2.2022, Tiketa,
C-536/20
,
EU:C:2022:112
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
I de foreliggende sager er Domstolen blevet anmodet om at tage stilling til fortolkningen af artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014, der definerer begrebet »forsknings- og videnformidlingsorganisation«. Det er imidlertid i forbindelse med tvister om anvendelsen af bekendtgørelse nr. 725 og vedrørende det lettiske videnskabsråds tildeling af offentlig finansiering til grundforskning og anvendt forskning, at de forelæggende retter har fremsat deres anmodninger om præjudiciel afgørelse. Som disse retter har anført, henviser punkt 2.7 i bekendtgørelse nr. 725 klart og ubetinget til artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 og præciserer, at de enheder, der foreslår et projekt, for at være berettiget til offentlig finansiering af grundforskning fra det lettiske videnskabelige råd skal svare til definitionen af forskningsorganisation som fastsat i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014. Eftersom afgørelsen af tvisterne i hovedsagerne – således som de nævnte retter har forklaret på tilstrækkelig vis – afhænger af fortolkningen af denne bestemmelse i forordning nr. 651/2014, synes Domstolens besvarelse af de forelagte præjudicielle spørgsmål at være nødvendige for, at de forelæggende retter kan afsige dom.
I denne henseende bemærkes ligeledes, at Domstolen har antaget anmodninger om præjudiciel afgørelse vedrørende EU-retlige bestemmelser til realitetsbehandling i situationer, hvor de faktiske omstændigheder i hovedsagen faldt uden for EU-rettens anvendelsesområde, men hvor de EU-retlige bestemmelser uden ændring af deres genstand eller rækkevidde var blevet gjort anvendelige af national ret på grund af en direkte og ubetinget foretagen henvisning til disse bestemmelsers indhold. Domstolen har endvidere gentagne gange fastslået, at der i denne type situationer for Unionens retsorden består en åbenbar interesse i, at bestemmelser, der er hentet fra EU-retten, fortolkes ensartet, således at senere fortolkningsuoverensstemmelser undgås (jf. i denne retning dom af 18.10.1990, Dzodzi,
C-297/88 og C-197/89
,
EU:C:1990:360
, præmis
og
, af 24.10.2019, Belgische Staat,
C-469/18 og C-470/18
,
EU:C:2019:895
, præmis
-
og den deri nævnte retspraksis, samt af 10.12.2020, J & S Service,
C-620/19
,
EU:C:2020:1011
, præmis
,
og
).
Det fremgår af anmodningerne om præjudiciel afgørelse, at de lettiske myndigheder ved i punkt 2.7 i bekendtgørelse nr. 725 at henvise direkte og ubetinget til artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 i forbindelse med definitionen af kriterierne for at være berettiget til offentlig finansiering af grundforskning har villet sikre overensstemmelse mellem national ret og den relevante EU-ret og sikre, at deres ordning for offentlig finansiering af grundforskning er forenelig med de EU-retlige regler om statsstøtte, således at denne henvisning hverken ændrer formålet med eller rækkevidden af denne bestemmelse.
Under disse omstændigheder skal Domstolen besvare det første til det fjerde spørgsmål i hver af de foreliggende sager, for så vidt som de vedrører fortolkningen af artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014.
Hvad angår det femte spørgsmål i sag C-164/21 om relevansen af oprindelsen for de studerende, som en enhed modtager, og af den undervisningstype, som den udbyder, som kriterier for dens kvalificering som forsknings- og videnformidlingsorganisation, skal det imidlertid fastslås, at det er af hypotetisk karakter, eftersom den forelæggende ret ikke med tilstrækkelig klarhed og præcision har redegjort for grundene til, at den har forelagt dette spørgsmål, og i hvilket omfang en besvarelse af det nævnte spørgsmål er nødvendigt for at afgøre den tvist, som den skal behandle.
Det fremgår således ikke af anmodningen om præjudiciel afgørelse i sag C-164/21, hvorledes de kriterier, som dette spørgsmål vedrører, er relevante i forbindelse med hovedsagen, f.eks. for så vidt som de har støttet det lettiske videnskabelige råds afgørelse, eller for så vidt som de er blevet påberåbt af BSA i forbindelse med søgsmålet for den forelæggende ret. Det femte spørgsmål i sag C-164/21 skal derfor afvises.
Det første og det andet spørgsmål i sag C-164/21 og det første til det tredje spørgsmål i sag C-318/21
Med det første og det andet spørgsmål i sag C-164/21 og med det første til det tredje spørgsmål i sag C-318/21, som skal behandles samlet, ønsker de forelæggende retter nærmere bestemt oplyst, om artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 skal fortolkes således, at en privatretlig enhed, der udøver flere aktiviteter, herunder forskning, men hvor hovedparten af indtægterne hidrører fra økonomiske aktiviteter, såsom levering af undervisningsydelser mod vederlag, kan anses for at være en »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i denne bestemmelse.
Herved ønsker de forelæggende retter, at Domstolen oplyser, hvilken fortolkning der skal anlægges af begrebet »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som defineret i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 og de kriterier, der gør det muligt at identificere en sådan organisation.
Ifølge fast retspraksis skal der ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot tages hensyn til dennes ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (dom af 26.2.2019, Rimšēvičs og ECB mod Letland,
C-202/18 og C-238/18
,
EU:C:2019:139
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 definerer en forsknings- og videnformidlingsorganisation som »en enhed, (f.eks. en højere læreanstalt eller et forskningsinstitut, et teknologioverførselsagentur, en innovationsformidler, en forskningsorienteret fysisk eller virtuel samarbejdsenhed), uanset dens retlige status (offentligretlig eller privatretlig status) eller finansieringsform, hvis primære mål er uafhængigt af andre interesser at bedrive grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udviklingsaktivitet eller formidle resultaterne heraf til en bredere kreds gennem undervisning, udgivelsesaktivitet eller videnoverførsel«.
Denne bestemmelse præciserer i øvrigt, at hvis enheden tillige udøver økonomiske aktiviteter, skal der føres særskilte regnskaber for omkostninger og indtægter herved. Den fastsætter endvidere, at virksomheder, som kan øve afgørende indflydelse på en sådan enhed i deres egenskab af f.eks. aktionærer eller medlemmer, ikke må have privilegeret adgang til de resultater, enheden opnår.
Det fremgår af en ordlydsfortolkning af artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014, at det centrale kriterium for kvalificeringen af en enhed som forsknings- og videnformidlingsorganisation er det primære mål, som den forfølger, som skal bestå i enten uafhængigt af andre interesser at bedrive grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udviklingsaktivitet eller at formidle resultaterne heraf til en bredere kreds gennem undervisning, udgivelsesaktivitet eller videnoverførsel.
Hvad for det første angår begrebet »primære mål« skal det fastslås, at det ikke er defineret i forordning nr. 651/2014. Det tilkommer derfor Domstolen at fastlægge betydningen og rækkevidden heraf i overensstemmelse med dets sædvanlige betydning i almindelig sprogbrug (jf. i denne retning dom af 5.2.2020, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Påmønstring af søfolk i havnen i Rotterdam),
C-341/18
,
EU:C:2020:76
, præmis
og den deri nævnte retspraksis). I denne sprogbrug henviser en enheds mål til det formål, den ønsker at opfylde, og adjektivet »primære« fremhæver det pågældende måls overordnede betydning og således dets rang over de eventuelle andre mål, som enheden forfølger.
I denne henseende lader anvendelsen af begrebet »primære mål« i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 forstå, at en forsknings- og videnformidlingsorganisation som omhandlet i denne bestemmelse kan forfølge flere mål og udøve forskellige former for aktiviteter, på den betingelse, at udøvelsen af uafhængige forskningsaktiviteter eller af bred formidling af resultaterne af disse aktiviteter blandt disse forskellige mål udgør hovedformålet, der er fremherskende i forhold til de eventuelle andre formål, som denne organisation forfølger.
Denne fortolkning, hvorefter artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 og begrebet »primære mål«, som denne bestemmelse støtter sig på, ikke er til hinder for, at en forsknings- og videnformidlingsorganisation ligeledes udøver andre aktiviteter, eventuelt af økonomisk art, såsom undervisningsvirksomhed mod vederlag, for så vidt som disse aktiviteter fortsat er af sekundær karakter og ikke er fremherskende i forhold til de primære aktiviteter vedrørende uafhængig forskning eller formidling af resultaterne af denne forskning, der generelt er af ikke-økonomisk karakter, bekræftes af 49. betragtning til denne forordning og af punkt 20 i meddelelsen fra Kommissionen fra 2014, hvoraf følger, at en forskningsinstitution eller en forskningsinfrastruktur kan udøve både økonomiske aktiviteter og ikke-økonomiske aktiviteter.
Hvad for det andet angår de aktiviteter, der udøves med henblik på at forfølge enhedens primære mål, forholder det sig således, at selv om ordlyden af artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 og anvendelsen af den sideordnende konjunktion »eller« lader forstå, at forsknings- og videnformidlingsorganisationerne ikke nødvendigvis kumulativt skal udføre forskningsaktiviteter og aktiviteter med formidling af resultater, forudsætter udtrykket »resultaterne heraf« derimod nødvendigvis, at aktiviteterne med formidling af organisationens viden ikke uden forskel kan vedrøre resultaterne af enhver type forskning, endog uden forbindelse til den omhandlede enhed, men i det mindste delvist skal vedrøre resultaterne af forskningsaktiviteter gennemført af enheden selv.
Det følger af disse forhold, at en enhed for at kunne kvalificeres som en »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 skal udøve uafhængige forskningsaktiviteter, eventuelt suppleret med aktiviteter med formidling af resultaterne af disse forskningsaktiviteter.
Læreanstalter, der udelukkende beskæftiger sig med undervisnings- og uddannelsesaktiviteter, som generelt formidler videnskabens aktuelle udviklingstrin, kan derfor ikke betegnes som forsknings- og videnformidlingsorganisationer. Denne fortolkning støttes af formålet med og den generelle opbygning af forordning nr. 651/2014 og af den ordning, som forordningen indfører for støtte til forskning, udvikling og innovation, der, således som det bl.a. fremgår af 45., 47. og 48. betragtning til denne forordning, ikke må have til formål at fritage støtte, der ydes til enheder, som udelukkende er beskæftiget med undervisning og formidling af generel viden, og som på ingen måde er knyttet til forskningsaktiviteter, som de i øvrigt ikke udøver.
Hvad for det tredje angår de kriterier, i lyset af hvilke den væsentlige betingelse om det primære mål for en enhed skal vurderes med henblik på kvalificeringen af den som »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014, skal det først og fremmest fastslås, at disse kriterier ikke er specificeret i den nævnte artikel 2, nr. 83). Det skal udledes heraf, at denne bestemmelse gør det muligt – for at vurdere en enheds primære mål – at tage hensyn til alle de relevante kriterier, såsom den anvendelige lovgivningsmæssige ramme eller enhedens vedtægter.
Domstolen er i denne forbindelse blevet spurgt om, hvorvidt strukturen af en enheds omsætning og den del, som indtægterne fra dens økonomiske aktiviteter udgør, er afgørende med henblik på vurderingen af det primære mål, som enheden forfølger. De forelæggende retter ønsker særligt oplyst, om den omstændighed, at en enhed oppebærer mere end halvdelen af sine indtægter fra sådanne økonomiske aktiviteter, nødvendigvis indebærer, at den ikke kan kvalificeres som »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014.
Det skal i denne forbindelse først fastslås, at artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 ikke opstiller noget krav med hensyn til strukturen af og oprindelsen for finansieringen af enhedens aktiviteter med henblik på vurderingen af dens primære formål og dens kvalificering som »forsknings- og videnformidlingsorganisation«. Denne bestemmelse præciserer endog, at en sådan kvalificering skal foretages uden hensyntagen til enhedens finansieringsform eller til dens offentligretlige eller privatretlige status.
Endvidere bekræfter det krav om særskilt regnskabsføring, som er fastsat i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014, at en forsknings- og videnformidlingsorganisation ligeledes kan udøve indtægtsgivende virksomhed af økonomisk karakter.
Endelig skal det, således som den lettiske og den nederlandske regering samt Kommissionen har fremhævet, fastslås, at kriteriet om en enheds omsætningsstruktur og om den del af omsætningen, som indtægterne fra denne enheds økonomiske aktiviteter og indtægterne fra aktiviteter med forskning og formidling af resultater heraf, som generelt ikke er af økonomisk art, udgør, hvis dette kriterium betragtes isoleret, kan give et fordrejet billede af en enheds reelle aktiviteter og dens primære mål, f.eks. derved, at den reelle betydning af en aktivitet, der kun i ringe grad genererer indtægter, undervurderes.
Det skal følgelig lægges til grund, at kriteriet om en enheds omsætningsstruktur og om den del af omsætningen, som indtægterne fra denne enheds økonomiske aktiviteter udgør, ikke kan anvendes som det eneste afgørende kriterium for vurderingen af den nævnte enheds primære mål med henblik på den eventuelle kvalificering af denne som forsknings- og videnformidlingsorganisation.
Artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 er imidlertid ikke til hinder for, at dette kriterium kan tages i betragtning i en bredere sammenhæng, hvori indgår en analyse af samtlige relevante omstændigheder, som et blandt flere indicier for det primære mål, der forfølges af en enhed.
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det første og det andet spørgsmål i sag C-164/21 og det første til det tredje spørgsmål i sag C-318/21 besvares med, at artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 skal fortolkes således, at en privatretligt enhed, der udøver flere aktiviteter, herunder forskning, men hvis indtægter for størstedelens vedkommende hidrører fra økonomiske aktiviteter, såsom levering af undervisningsydelser mod vederlag, kan anses for at være en »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i denne bestemmelse, på den betingelse, at det i lyset af samtlige relevante omstændigheder i det foreliggende tilfælde kan godtgøres, at dens primære mål er uafhængigt af andre interesser at bedrive grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udviklingsaktivitet, eventuelt suppleret med aktiviteter til formidling af resultaterne af disse forskningsaktiviteter gennem undervisning, udgivelsesaktivitet eller videnoverførsel. Det kan i denne forbindelse ikke kræves, at en sådan enhed oppebærer en vis del af sine indtægter fra ikke-økonomiske forsknings- og videnformidlingsaktiviteter.
Det tredje spørgsmål i sag C-164/21
Med det tredje spørgsmål i sag C-164/21 ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 skal fortolkes således, at det, for at en enhed kan anses for at være en »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i denne bestemmelse, er nødvendigt, at denne enhed geninvesterer de ved sin primære aktivitet oppebårne indtægter i denne samme aktivitet.
Det skal indledningsvis fastslås, at artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 ikke ud over forpligtelsen til særskilt at føre regnskab med finansieringen, omkostningerne og indtægterne fra eventuelle økonomiske aktiviteter, som en enhed udøver, med henblik på at kvalificere enheden som forsknings- og videnformidlingsorganisation opstiller noget krav om, at enheden skal anvende og eventuelt geninvestere sine indtægter.
I denne henseende skal det herefter, således som den nederlandske regering og Kommissionen har anført i deres skriftlige bemærkninger, bemærkes, at et sådant krav om geninvestering af indtægter fandtes under den tidligere ordning i forordning nr. 800/2008, hvis artikel 30, stk. 1, bl.a. bestemte, at »[a]l fortjeneste geninvesteres i lignende [forsknings]aktiviteter, formidling af resultaterne heraf eller undervisning«, og at dette krav ikke blev gentaget i forordning nr. 651/2014.
Endelig kan et sådant krav om geninvestering i modsætning til, hvad den lettiske regering har gjort gældende, ikke udledes af punkt 19, litra b), i meddelelse fra Kommissionen fra 2014, der i modsætning til punkt 19, litra a), heri ikke har til formål at kvalificere forskningsinstitutionernes primære aktiviteter, men udelukkende vedrører kvalificeringen af videnoverførselsaktiviteterne. Det er kun med henblik på at angive, under hvilke betingelser disse sidstnævnte aktiviteter kan kvalificeres som »ikke-økonomiske«, at der i punkt 19, litra b), henvises til et krav om geninvestering af indtægter i forskningsinstitutionens primære aktiviteter.
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det tredje spørgsmål i sag C-164/21 besvares med, at artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 skal fortolkes således, at det, for at en enhed kan anses for at være en »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i denne bestemmelse, ikke er nødvendigt, at denne enhed geninvesterer de ved sin primære aktivitet oppebårne indtægter i denne samme primære aktivitet.
Det fjerde spørgsmål i sag C-164/21 og i sag C-318/21
Med det fjerde spørgsmål i sag C-164/21 og i sag C-318/21 ønsker de forelæggende retter nærmere bestemt oplyst, om artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 skal fortolkes således, at den retlige status for en enheds medlemmer og aktionærer og den eventuelle lukrative karakter af de aktiviteter, der udøves af sidstnævnte, og de formål, som de forfølger, udgør afgørende kriterier med henblik på kvalificeringen af den nævnte enhed som »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i denne bestemmelse.
For det første fremgår det udtrykkeligt af artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014, at enhedens retlige status (offentligretlig eller privatretlig) og dens finansieringsmåde er uden betydning for afgørelsen af, om den kan kvalificeres som forsknings- og videnformidlingsorganisation. Dette viser, at Kommissionen, der er ophavsmand til forordning nr. 651/2014, ønskede, at der ikke skulle tages hensyn til formelle kriterier, der er knyttet til enhedens retlige status og interne organisation, med henblik på at kvalificere en enhed som forsknings- og videnformidlingsorganisation.
For det andet lader reglen i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014, hvorefter virksomheder, som kan øve afgørende indflydelse på en forsknings- og videnformidlingsorganisation i deres egenskab af f.eks. aktionærer eller medlemmer, ikke må have privilegeret adgang til de resultater, organisationen opnår, forstå, at den retlige status for en enheds medlemmer eller aktionærer og spørgsmålet om, hvorvidt deres aktiviteter eller formål har lukrativ karakter eller ej, ikke kan være afgørende med henblik på kvalificeringen af den nævnte enhed som »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i denne bestemmelse.
Det skal endvidere bemærkes, at denne regel kun vedrører enheder, der kan anses for at være virksomheder. Domstolen har gentagne gange udtalt (jf. i denne retning dom af 19.2.2002, Wouters m.fl.,
C-309/99
,
EU:C:2002:98
, præmis
og
, og af 11.6.2020, Kommissionen og Den Slovakiske Republik mod Dôvera zdravotná poist’ovňa,
C-262/18 P og C-271/18 P
,
EU:C:2020:450
, præmis
og
) – hvilket bekræftes af artikel 1 i bilag I til forordning nr. 651/2014 og punkt 17 i meddelelse fra Kommissionen fra 2014 – at enhver enhed, som udøver en økonomisk aktivitet, hvorved der udbydes varer og tjenesteydelser på et bestemt marked, udgør en »virksomhed« i EU-retlig forstand uanset denne enheds retlige status eller den lukrative karakter af det mål, som den forfølger. Følgelig, og som bl.a. den lettiske og den nederlandske regering samt Kommissionen har gjort gældende, indebærer reglen i artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 ikke nogen begrænsning med hensyn til den retlige status for eventuelle medlemmer eller aktionærer i en forsknings- og videnformidlingsorganisation og den lukrative karakter eller ej af aktiviteter udøvet af sidstnævnte og af de formål, som de forfølger.
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det fjerde spørgsmål i sag C-164/21 og det fjerde spørgsmål i sag C-318/21 besvares med, at artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014 skal fortolkes således, at den retlige status for en enheds medlemmer og aktionærer og den eventuelle lukrative karakter af de aktiviteter, der udøves af sidstnævnte, og af de formål, som de forfølger, ikke udgør afgørende kriterier med henblik på kvalificeringen af den nævnte enhed som »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i denne bestemmelse.
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i de sager, der verserer for de forelæggende retter, tilkommer det disse at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra de nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:

1)
Artikel 2, nr. 83), i Kommissionens forordning (EU) nr. 651/2014 af 17. juni 2014 om visse kategorier af støttes forenelighed med det indre marked i henhold til artikel 107 [TEUF] og 108 [TEUF]
skal fortolkes således, at
en privatretligt enhed, der udøver flere aktiviteter, herunder forskning, men hvis indtægter for størstedelens vedkommende hidrører fra økonomiske aktiviteter, såsom levering af undervisningsydelser mod vederlag, kan anses for at være en »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i denne bestemmelse, på den betingelse, at det i lyset af samtlige relevante omstændigheder i det foreliggende tilfælde kan godtgøres, at dens primære mål er uafhængigt af andre interesser at bedrive grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udviklingsaktivitet, eventuelt suppleret med aktiviteter til formidling af resultaterne af disse forskningsaktiviteter gennem undervisning, udgivelsesaktivitet eller videnoverførsel. Det kan i denne forbindelse ikke kræves, at en sådan enhed oppebærer en vis del af sine indtægter fra ikke-økonomiske forsknings- og videnformidlingsaktiviteter.

2)
Artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014
skal fortolkes således, at
det, for at en enhed kan anses for at være en »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i denne bestemmelse, ikke er nødvendigt, at denne enhed geninvesterer de ved sin primære aktivitet oppebårne indtægter i denne samme primære aktivitet.

3)
Artikel 2, nr. 83), i forordning nr. 651/2014
skal fortolkes således, at
den retlige status for en enheds medlemmer og aktionærer og den eventuelle lukrative karakter af de aktiviteter, der udøves af sidstnævnte, og af de formål, som de forfølger, ikke udgør afgørende kriterier med henblik på kvalificeringen af den nævnte enhed som »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i denne bestemmelse.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: lettisk.