CELEX: 62016CJ0616
Řízení o předběžné otázce
Koordinace právních a správních předpisů týkajících se činnosti lékařů
Směrnice 75/363/EHS a 82/76/EHS
Specializovaná lékařská odborná příprava
Příslušná odměna
Použití směrnice 82/76/EHS na odbornou přípravu započatou před uplynutím lhůty stanovené členským státům pro provedení této směrnice a dokončenou po tomto datu

Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se týkají výkladu směrnice Rady 75/363/EHS ze dne 16. června 1975 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se činnosti lékařů (
neoficiální překlad
) (
Úř. věst. 1975, L 167, s. 14
), ve znění směrnice Rady 82/76/EHS ze dne 26. ledna 1982 (
Úř. věst. 1982, L 43, s. 21
) (dále jen „směrnice 75/363 v pozměněném znění“).
Tyto žádosti byly předloženy v rámci sporů mezi Presidenza del Consiglio dei Ministri (předsednictvo Rady ministrů, Itálie) a Università degli Studi di Palermo (univerzita v Palermu, Itálie), Ministero della Salute (ministerstvo zdravotnictví, Itálie), Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca (ministerstvo školství, univerzit a výzkumu, Itálie) a Ministero del Tesoro (ministerstvo financí, Itálie) na jedné straně a odbornými lékaři na druhé straně primárně ve věci placení těmto lékařům příslušné odměny ve smyslu přílohy směrnice 75/363 v pozměněném znění, nebo podpůrně ve věci náhrady škody vzniklé těmto lékařům v důsledku absence řádného provedení směrnice 82/76 ve stanovených lhůtách.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 75/363
Článek 2 odst. 1 směrnice 75/363 stanovil:
„Členské státy dbají, aby odborná příprava vedoucí k získání diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci v odborném lékařství splňovala alespoň tyto podmínky:
a)
zahrnuje řádné ukončení a potvrzení šestiletého studia v rámci oboru odborné přípravy podle článku 1;
b)
zahrnuje teoretickou a praktickou výuku;
c)
jedná se o řádné denní studium pod kontrolou příslušných orgánů nebo subjektů;
d)
probíhá ve vysokoškolském středisku, ve fakultní nemocnici nebo popřípadě v zařízení zdravotní péče schváleném k tomuto účelu příslušnými orgány nebo subjekty;
e)
zahrnuje osobní účast lékaře uchazeče o odborné vzdělání na činnosti a povinnostech dotyčných zařízení.“ (
neoficiální překlad
)
Článek 3 této směrnice stanovil:
„1.   Aniž je dotčena zásada řádného denního studia stanovená v čl. 2 odst. 1 písm. c) a dokud Rada nepřijme rozhodnutí podle odstavce 3, mohou členské státy povolit rozvolněnou odbornou přípravu za podmínek schválených příslušnými vnitrostátními orgány, není-li možné z doložených důvodů řádnou denní odbornou přípravu zajistit.
2.   Celková délka odborné přípravy nesmí být na základě odstavce 1 zkrácena. Úroveň vzdělání nesmí být narušena ani rozvolněnou povahou odborné přípravy, ani výkonem výdělečné soukromé profesionální činnosti.
3.   Nejpozději čtyři roky po oznámení této směrnice na základě přezkoumání daného stavu, na návrh Komise a s ohledem na možnost zachování rozvolněné odborné přípravy za určitých okolností, které přezkoumá pro každou odbornost zvlášť, rozhodne Rada, mají-li být odstavce 1 a 2 zachovány, nebo změněny.“ (
neoficiální překlad
)
Článek 7 uvedené směrnice zněl takto:
„Přechodně a odchylně od čl. 2 odst. 1 písm. c) a článku 3 mohou členské státy, jejichž právní a správní předpisy stanoví ke dni oznámení této směrnice možnost rozvolněné odborné přípravy, zachovat použitelnost těchto předpisů pro uchazeče, kteří zahájí odbornou přípravu nejpozději čtyři roky po oznámení této směrnice. Toto období může být prodlouženo, nepřijme-li Rada rozhodnutí podle čl. 3 odst. 3.“ (
neoficiální překlad
)
Směrnice 75/363 byla členským státům oznámena dne 20. června 1976.
Směrnice 82/76
Podle čl. 9 odst. 1 směrnice 82/76 byl čl. 2 odst. 1 písm. c) směrnice 75/363 nahrazen následujícím zněním:
„c)
jedná se o řádné denní studium pod kontrolou příslušných orgánů nebo subjektů v souladu s bodem 1 přílohy“. (
neoficiální překlad
)
Podle článku 10 směrnice 82/76 byl článek 3 směrnice 75/363 nahrazen následujícím zněním:
„1.   Aniž je dotčena zásada řádného denního studia stanovená v čl. 2 odst. 1 písm. c) a dokud Rada nepřijme rozhodnutí podle odstavce 3, mohou členské státy povolit rozvolněnou odbornou přípravu za podmínek schválených příslušnými vnitrostátními orgány, není-li možné z doložených individuálních důvodů řádnou denní odbornou přípravu zajistit.
2.   Rozvolněná odborná příprava musí být zajištěna v souladu s bodem 2 přílohy a musí dosahovat kvalitativní úrovně řádné odborné přípravy. Tato úroveň nesmí být narušena ani rozvolněnou povahou odborné přípravy, ani výkonem výdělečné soukromé profesionální činnosti.
Rozvolněná odborná příprava nesmí způsobit zkrácení celkové délky specializované odborné přípravy.
3.   Nejpozději do 25. ledna 1989 na základě přezkoumání daného stavu, na návrh Komise a s ohledem na možnost zachování rozvolněné odborné přípravy za určitých okolností, které přezkoumá pro každou odbornost zvlášť, rozhodne Rada, mají-li být odstavce 1 a 2 zachovány nebo změněny.“ (
neoficiální překlad
)
Podle článku 12 směrnice 82/76 byl článek 7 směrnice 75/363 nahrazen následujícím zněním:
„Přechodně a odchylně od čl. 2 odst. 1 písm. c) a článku 3 mohou členské státy, jejichž právní a správní předpisy stanoví ke dni oznámení [směrnice 75/363] možnost rozvolněné odborné přípravy, zachovat použitelnost těchto předpisů pro uchazeče, kteří zahájí odbornou přípravu nejpozději 31. prosince 1983.
Každý hostitelský členský stát je oprávněn požadovat od oprávněné osoby podle předchozího pododstavce doplnění jejích diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci potvrzením osvědčujícím, že skutečně a v souladu se zákonem vykonávala dotyčné činnosti po dobu nejméně tří po sobě následujících let během pěti let předcházejících vydání potvrzení.“ (
neoficiální překlad
)
Článek 13 směrnice 82/76 doplnil do směrnice 75/363 přílohu nazvanou „Charakteristika řádné a rozvolněné odborné přípravy odborných lékařů“. Tato příloha stanovila:
„1.
Řádná odborná příprava odborných lékařů
Tato odborná příprava probíhá na zvláštních místech schválených příslušnými orgány.
Zahrnuje účast na veškerých lékařských činnostech v oboru, ve kterém příprava probíhá, včetně pohotovostní služby, a to tak, že uchazeč o odborné vzdělání věnuje veškerou svou odbornou činnost praktické a teoretické výuce během celého pracovního týdne a během celého roku v souladu s postupy stanovenými příslušnými orgány. V souladu s tím jsou tato místa příslušně odměňována.
Odborná příprava může být přerušena z důvodů, jako je vojenská služba, vědecký výzkum, těhotenství nebo nemoc. Přerušení nesmí celkovou délku odborné přípravy zkrátit.
2.
Rozvolněná odborná příprava odborných lékařů
Tato odborná příprava splňuje stejné požadavky jako řádná odborná příprava, od které se liší pouze možností omezit účast na lékařských činnostech na dobu dosahující nejméně poloviny doby uvedené v bodě 1 druhém pododstavci.
Příslušné orgány zajistí, aby celková délka a úroveň rozvolněné odborné přípravy odborných lékařů nebyla nižší než délka a úroveň řádné odborné přípravy.
Za rozvolněnou odbornou přípravu proto náleží příslušná odměna.“ (
neoficiální překlad
)
Článek 14 směrnice 82/76 stanovil:
„Rozvolněná odborná příprava odborných lékařů, která začala před 1. lednem 1983 v souladu s článkem 3 směrnice 75/363/EHS, může být dokončena podle posledně uvedené směrnice.“ (
neoficiální překlad
)
Článek 16 směrnice 82/76 zněl takto:
„Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 1982. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.“ (
neoficiální překlad
)
Směrnice 82/76 byla členským státům oznámena dne 29. ledna 1982 a vstoupila v platnost ve stejný den v souladu s čl. 191 druhým pododstavcem Smlouvy o EHS.
Směrnice 75/363 v pozměněném znění byla dne 15. dubna 1993 zrušena směrnicí Rady 93/16/EHS ze dne 5. dubna 1993 o usnadnění volného pohybu lékařů a vzájemného uznávání jejich diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci (
Úř. věst. 1993, L 165, s. 1
; Zvl. vyd. 06/02, s. 86), která byla zrušena směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (
Úř. věst. 2005, L 255, s. 22
).
Italské právo
Směrnice 82/76 byla do italského práva provedena decreto legislativo n. 257 – Attuazione della direttiva n. 82/76/EHS del Consiglio del 26 gennaio 1982, recante modifica di precedenti direttive in tema di formazione dei medici specialisti, a norma dell’art. 6 della legge 29 dicembre 1990, n. 428 (legislativní nařízení č. 257 o provedení směrnice Rady 82/76/EHS ze dne 26. ledna 1982, kterou se mění předchozí směrnice týkající se specializované lékařské odborné přípravy, na základě článku 6 zákona o zájmu Společenství ze dne 29. prosince 1990, č. 428) ze dne 8. srpna 1991 (GURI č. 191, ze dne 16. srpna 1991, dále jen „legislativní nařízení č. 257“). Toto legislativní nařízení nabylo účinnosti patnáctým dnem po datu svého vyhlášení a bylo posléze nahrazeno decreto legislativo n. 368 – Attuazione della direttiva 93/16/EHS in materia di libera circolazione dei medici e di reciproco riconoscimento dei loro diplomi, certificati ed altri titoli e delle direttive 97/50/CE, 98/21/CE, 98/63/CE e 99/46/CE che modificano la direttiva 93/16/EHS (legislativní nařízení č. 368 o provedení směrnice 93/16/EHS o usnadnění volného pohybu lékařů a vzájemného uznávání jejich diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci, a směrnic 97/50/ES, 98/21/ES, 98/63/ES a 99/46/ES, kterými se mění směrnice 93/16/EHS) ze dne 17. srpna 1999 (běžný doplněk k GURI č. 250, ze dne 23. října 1999).
Článek 8.2 legislativního nařízení č. 257 stanovil, že jeho ustanovení se uplatní až od akademického roku 1991/1992.
Spory v původním řízení a předběžné otázky
Lékaři, kteří podali návrhy na zahájení řízení ve sporech v původním řízení, absolvovali v Itálii v letech 1982 až 1990 specializovanou lékařskou odbornou přípravu.
Dne 16. února 2001 (věc C‑617/16) a 18. března 2003 (věc C‑616/16) podali u Tribunale di Palermo (soud v Palermu, Itálie) žaloby směřující proti univerzitě v Palermu, ministerstvu školství, univerzit a výzkumu, ministerstvu zdravotnictví, ministerstvu financí a předsednictví Rady ministrů.
Tito lékaři se primárně domáhali, aby této univerzitě a těmto orgánům státní správy bylo uloženo platit těmto lékařům příslušnou odměnu ve smyslu přílohy směrnice 75/363, v pozměněném znění, na základě specializované lékařské odborné přípravy, kterou absolvovali. Podpůrně se domáhali náhrady škody, která jim vznikla v důsledku absence řádného provedení směrnice 82/76 ve stanovených lhůtách.
Rozsudky ze dne 27. dubna a 17. června 2006 (věc C‑616/16) a ze dne 30. dubna a 28. května 2007 (věc C‑617/16) Tribunale di Palermo (soud v Palermu) tyto žaloby zamítl.
Corte d’appello di Palermo (odvolací soud v Palermu, Itálie), ke kterému byla podána odvolání proti těmto rozsudkům, rozsudky ze dne 18. července a dne 27. září 2012 (věc C‑616/16) a ze dne 10. října 2012 (věc C‑617/16) uložil předsednictví Rady ministrů, aby každému z dotčených lékařů zaplatil částku ve výši 11103,82 eura (věc C‑616/16) a ve výši 6713,93 eura (věc C‑617/16), navýšenou o zákonné úroky.
Jak předsednictví Rady ministrů, tak někteří další účastníci v původním řízení podali proti uvedeným rozsudkům kasační opravný prostředek.
Předkládající soud konstatuje, že věci v původním řízení se týkají posouzení právního režimu, který se vztahuje na specializovanou lékařskou odbornou přípravu, která začala před 31. prosincem 1982 a byla dokončena po tomto datu.
Maje za to, že řešení sporů v původním řízení závisí na výkladu směrnice 75/363, v pozměněném znění, rozhodl se Corte suprema di cassazione (Nejvyšší kasační soud, Itálie) přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky, formulované totožně ve věcech C‑616/16 a C‑617/16:
„1)
Je třeba [směrnici 75/363 v pozměněném znění] chápat v tom smyslu, že do její působnosti spadá i odborná příprava lékařů jak v řádném, tak v rozvolněném studiu, která k 31. prosinci 1982 již probíhala a pokračovala i po tomto datu, jež je lhůtou stanovenou článkem 16 směrnice [82/76] pro členské státy, aby přijaly nezbytná opatření k dosažení souladu se směrnicí?
V případě kladné odpovědi na první otázku:
2)
Je třeba přílohu, která byla připojena ke směrnici [75/363] článkem 13 směrnice [82/76], chápat v tom smyslu, že v případě kurzů odborné přípravy, které již začaly ke dni 31. prosince 1982, závisí vznik povinnosti poskytnout lékařům navštěvujícím tyto kurzy příslušnou odměnu na splnění povinnosti reorganizace kurzů, nebo každopádně na ověření souladu s požadavky uvedených směrnic?
3)
Vznikla ve prospěch lékařů, kteří získali specializaci absolvováním kurzů odborné přípravy, které již začaly před 1. lednem 1983, avšak do tohoto data neskončily, povinnost platit jim příslušnou odměnu za celou dobu trvání kurzu, nebo pouze pro období po 31. prosinci 1982, a pokud ano, za jakých podmínek?“
Rozhodnutím předsedy Soudního dvora ze dne 16. prosince 2016 byly věci C‑616/16 a C‑617/16 spojeny pro účely písemné i ústní části řízení, jakož i pro účely rozsudku.
K předběžným otázkám
K první otázce
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 3 odst. 1 a 2, jakož i příloha směrnice 75/363, v pozměněném znění, musí být vykládány v tom smyslu, že celé období řádné či rozvolněné odborné přípravy odborného lékaře započaté v roce 1982 a pokračující až do roku 1990 musí být příslušně odměňováno ve smyslu uvedené přílohy.
Je třeba nejprve připomenout, že na základě ustanovení uvedených v předcházejícím bodě, která byla dne 15. dubna 1993 zrušena směrnicí 93/16, musí být odborná příprava vedoucí k získání diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci v odborném lékařství uskutečňovaná v rámci řádného či rozvolněného studia zpravidla příslušně odměňována.
Dále je třeba připomenout, že povinnost členských států zajistit příslušnou odměnu se vztahuje pouze na lékařské specializace společné pro všechny členské státy nebo pro dva či více z nich a zmíněné v článcích 5 nebo 7 směrnice Rady 75/362/EHS ze dne 16. června 1975 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru lékařství, která zahrnuje opatření určená k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb (
neoficiální překlad
) (
Úř. věst. 1975, L 167, s. 1
) (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. října 2000, Gozza a další,
C‑371/97
,
EU:C:2000:526
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že tato povinnost odměny za dobu odborné přípravy týkající se lékařských specializací, stanovená v příloze směrnice 75/363 v pozměněném znění, je jako taková bezpodmínečná a dostatečně přesná (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 25. února 1999, Carbonari a další,
C‑131/97
,
EU:C:1999:98
, bod
, jakož i ze dne 3. října 2000, Gozza a další,
C‑371/97
,
EU:C:2000:526
, body
a
).
V této souvislosti je třeba poukázat na to, že uvedená povinnost, která nebyla původně stanovena ve směrnici 75/363, byla zavedena směrnicí 82/76, která vstoupila v platnost dne 29. ledna 1982 a se kterou byly členské státy v souladu s článkem 16 této směrnice povinny dosáhnout souladu do 31. prosince 1982.
Směrnice 82/76 byla provedena do italského práva legislativním nařízením č. 257, které nabylo účinnosti patnáctým dnem po datu svého vyhlášení, k němuž došlo dne 16. srpna 1991.
Článek 14 směrnice 82/76 stanovil, že rozvolněná odborná příprava odborných lékařů, která začala před 1. lednem 1983 v souladu s článkem 3 směrnice 75/363, může být dokončena podle tohoto článku 3.
Jak však uvedla Komise v písemném vyjádření, přechodné ustanovení stanovené v článku 14 směrnice 82/76 se týkalo samotné legality této rozvolněné odborné přípravy odborných lékařů, a nikoli povinnosti poskytnutí odměny.
Možnost, aby členské státy povolily rozvolněnou odbornou přípravu odborných lékařů, byla totiž již v článku 3 směrnice 75/363 stanovena jako výjimka z povinnosti organizovat takovou odbornou přípravu v řádném denním studiu, přičemž potřeba zachovat tuto výjimku podléhala pravidelnému přezkoumání unijním zákonodárcem.
Stejně tak ani přechodné ustanovení týkající se rozvolněné odborné přípravy odborných lékařů, stanovené v článku 12 směrnice 82/76, který změnil článek 7 směrnice 75/363, nemůže být považováno za ustanovení, které časově omezilo povinnost platit příslušnou odměnu za odbornou přípravu.
Tento výklad podporují přípravné práce na směrnici 82/76. Z bodů 4 a 8 hlavy II důvodové zprávy k návrhu směrnice Rady, kterou se mění směrnice 75/362 a směrnice 75/363 [COM (80) 914 final], z něhož vychází směrnice 82/76, totiž vyplývá, že obě přechodná ustanovení uvedená v bodech 33 a 35 tohoto rozsudku byla upravena v zájmu lékařů, kteří začali svou odbornou přípravu před uplynutím lhůty k provedení této směrnice, aby byla zajištěna kontinuita této odborné přípravy.
Vzhledem k výše uvedenému ze směrnice 75/363 v pozměněném znění nevyplývá, že se povinnost členských států poskytnout příslušnou odměnu za dobu řádné a rozvolněné odborné přípravy odborných lékařů nevztahuje na dobu odborné přípravy, která začala před uplynutím lhůty pro provedení směrnice 82/76, tj. 1. ledna 1983, a pokračovala po tomto datu.
Za těchto podmínek je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 3 odst. 1 a 2, jakož i příloha směrnice 75/363, v pozměněném znění, musí být vykládány v tom smyslu, že jakákoli řádná či rozvolněná odborná příprava odborného lékaře započatá v roce 1982 a pokračující až do roku 1990 musí být příslušně odměňována ve smyslu uvedené přílohy za podmínky, že se tato odborná příprava týká lékařské specializace společné pro všechny členské státy nebo pro dva či více z nich a zmíněné v článcích 5 nebo 7 směrnice 75/362.
K druhé otázce
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 3 odst. 1 a 2, jakož i příloha směrnice 75/363, v pozměněném znění, musí být vykládány v tom smyslu, že existence povinnosti členského státu stanovit příslušnou odměnu ve smyslu této přílohy pro jakoukoli řádnou či rozvolněnou odbornou přípravu odborného lékaře započatou v roce 1982 a pokračující až do roku 1990 závisí na přijetí opatření k provedení směrnice 82/76 tímto státem, jakož i na účinném provedení těchto opatření.
V této souvislosti je v souladu s judikaturou Soudního dvora připomenutou v bodě 29 tohoto rozsudku povinnost stanovit příslušnou odměnu, stanovenou směrnicí 75/363 v pozměněném znění, jako taková bezpodmínečná a dostatečně přesná.
Z této judikatury zajisté vyplývá, že směrnice 75/363, v pozměněném znění, neobsahuje definici ani stran odměny, kterou je třeba považovat za příslušnou, ani stran metod pro stanovení této odměny. Tyto definice v zásadě spadají do pravomoci členských států, které musí v této oblasti přijmout zvláštní prováděcí opatření (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 25. února 1999, Carbonari a další,
C‑131/97
,
EU:C:1999:98
, bod
, jakož i ze dne 3. října 2000, Gozza a další,
C‑371/97
,
EU:C:2000:526
, bod
).
Soudní dvůr však již rozhodl, že povinnost členských států dosáhnout výsledku sledovaného směrnicí, která z této směrnice vyplývá, jakož i jejich povinnost přijmout veškerá vhodná obecná i zvláštní opatření k zajištění splnění této povinnosti jsou uloženy všem orgánům členských států včetně soudních orgánů v rozsahu jejich pravomocí. Při uplatňování vnitrostátního práva, a zvláště ustanovení zákona přijatého speciálně za účelem zajistit provedení směrnice má vnitrostátní soud povinnost vykládat své vnitrostátní právo v co největším možném rozsahu s přihlédnutím k textu a účelu směrnice, aby bylo dosaženo výsledku sledovaného touto směrnicí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. února 1999, Carbonari a další,
C‑131/97
,
EU:C:1999:98
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
V projednávaném případě, jak bylo připomenuto v bodě 31 tohoto rozsudku, byla směrnice 82/76 provedena do italského práva legislativním nařízením č. 257, které nabylo účinnosti patnáctým dnem po datu vyhlášení, k němuž došlo dne 16. srpna 1991.
V souvislosti zejména s žádostmi o rozhodnutí o předběžné otázce podanými pro účely výkladu směrnice 75/363, v pozměněném znění, rozhodl Soudní dvůr, že je vnitrostátní soud povinen, pokud použije ustanovení vnitrostátního práva, ať již přijatá před přijetím nebo po přijetí směrnice, vykládat je v co největším možném rozsahu ve světle znění a účelu této směrnice (rozsudky ze dne 25. února 1999, Carbonari a další,
C‑131/97
,
EU:C:1999:98
, bod
, a ze dne 3. října 2000, Gozza a další,
C‑371/97
,
EU:C:2000:526
, bod
).
K tomuto je třeba připomenout, že i při neexistenci specifických vnitrostátních opatření k provedení směrnice je vnitrostátní soud povinen vykládat vnitrostátní právo v co možná největším rozsahu ve světle znění a účelu dotčené směrnice, aby tak bylo dosaženo výsledku jí zamýšleného, což vyžaduje, aby tento soud učinil vše, co spadá do jeho pravomoci, tím, že vezme v úvahu veškeré vnitrostátní právo a použije metody výkladu jím uznané (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. prosince 2014, Schoenimport Italmoda Mariano Previti a další,
C‑131/13, C‑163/13 a C‑164/13
,
EU:C:2014:2455
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Pokud jde o účel přílohy směrnice 75/363 v pozměněném znění, Soudní dvůr již rozhodl, že tato příloha má zaručit, aby dotčení lékaři věnovali praktické a teoretické výuce svou veškerou profesionální činnost během celého pracovního týdne, nebo v případě uchazeče o odborné vzdělání v rozvolněném režimu významnou část této doby (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 25. února 1999, Carbonari a další,
C‑131/97
,
EU:C:1999:98
, bod
, jakož i ze dne 3. října 2000, Gozza a další,
C‑371/97
,
EU:C:2000:526
, bod
).
Při výkladu vnitrostátního práva v souladu se směrnicí 75/363, v pozměněném znění, je tedy vnitrostátní soud povinen přihlédnout k účelu této směrnice, připomenutému v předchozím bodě. V této souvislosti je za účelem stanovení úrovně a metod pro určení příslušné odměny za období předcházející provedení směrnice 82/76 do italského práva třeba zohlednit zejména řešení uvedená v tomto ohledu ve vnitrostátní právní úpravě provádějící tuto směrnici.
Jak vyplývá z odpovědi na první otázku, povinnost přiznat dotčeným lékařům příslušnou odměnu se vztahuje na jakoukoli řádnou či rozvolněnou odbornou přípravu odborného lékaře započatou v roce 1982 a pokračující až do roku 1990.
Je třeba připomenout, že Soudní dvůr opakovaně rozhodl, že v případě, že výsledku předepsaného touto směrnicí nelze dosáhnout výkladem při zohlednění veškerého vnitrostátního práva a použití metod výkladu jím uznané, ukládá unijní právo členským státům, aby nahradily škody, které vznikly jednotlivcům z důvodu neprovedení uvedené směrnice, jsou-li splněny tři podmínky, a sice že předmětem porušené právní normy je přiznání práv jednotlivcům, jejichž obsah lze určit, že porušení je dostatečně závažné a mezi porušením povinnosti, která přísluší státu a škodou způsobenou poškozeným osobám existuje přímá příčinná souvislost (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. února 1999, Carbonari a další,
C‑131/97
,
EU:C:1999:98
, bod
).
V tomto ohledu úplné použití se zpětným účinkem opatření k provedení směrnice 82/76 umožní nápravu nepříznivých důsledků opožděného provedení této směrnice za podmínky, že tato směrnice byla řádně provedena. Nicméně vnitrostátnímu soudu přísluší dbát na to, aby náhrada škody vzniklá oprávněným osobám byla přiměřená. Úplné a řádné použití se zpětným účinkem opatření k provedení směrnice 82/76 bude za tímto účelem postačovat, ledaže by oprávněné osoby prokázaly další ztráty, které jim vznikly z toho důvodu, že jim nemohly být včas přiznány finanční výhody zaručené touto směrnicí, a které by bylo třeba také napravit (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 25. února 1999, Carbonari a další,
C‑131/97
,
EU:C:1999:98
, bod
, jakož i ze dne 3. října 2000, Gozza a další,
C‑371/97
,
EU:C:2000:526
, bod
).
S ohledem na výše uvedené je třeba na druhou otázku odpovědět, že čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 3 odst. 1 a 2, jakož i příloha směrnice 75/363, v pozměněném znění, musí být vykládány v tom smyslu, že existence povinnosti členského státu stanovit příslušnou odměnu ve smyslu této přílohy pro jakoukoli řádnou či rozvolněnou odbornou přípravu odborného lékaře započatou v roce 1982 a pokračující až do roku 1990 nezávisí na přijetí opatření k provedení směrnice 82/76 tímto státem. Vnitrostátní soud je povinen, pokud použije ustanovení vnitrostátního práva, ať již přijatá před přijetím nebo po přijetí směrnice, vykládat je v co největším možném rozsahu ve světle znění a účelu těchto směrnic. V případě, že z důvodu neexistence vnitrostátních opatření k provedení směrnice 82/76 nelze výsledku předepsaného touto směrnicí dosáhnout výkladem při zohlednění veškerého vnitrostátního práva a použití metod výkladu jím uznaných, ukládá unijní právo dotyčnému členskému státu, aby nahradil škody, které vznikly jednotlivcům z důvodu neprovedení uvedené směrnice. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda jsou splněny všechny podmínky stanovené v tomto ohledu judikaturou Soudního dvora k založení odpovědnosti tohoto členského státu na základě unijního práva.
K třetí otázce
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 3 odst. 1 a 2, jakož i příloha směrnice 75/363, v pozměněném znění, musí být vykládány v tom smyslu, že příslušná odměna ve smyslu uvedené přílohy za řádnou či rozvolněnou odbornou přípravu odborných lékařů započatou v roce 1982 a pokračující až do roku 1990 musí být placena po celou dobu trvání této odborné přípravy.
V této souvislosti je třeba připomenout, že jelikož účelem lhůty pro provedení směrnice je zejména poskytnout členským státům čas nezbytný k přijetí prováděcích opatření, nelze těmto státům vytýkat, že neprovedly uvedenou směrnici do svého právního řádu před uplynutím této lhůty (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. října 2016, Milev,
C‑439/16 PPU
,
EU:C:2016:818
, bod
a citovaná judikatura).
V projednávaném případě ze samotného znění směrnice 82/76 vyplývá, že členské státy byly povinny přijmout opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1982.
Jak plyne z judikatury Soudního dvora, od data, k němuž vstoupila směrnice v platnost, se orgány členských států a vnitrostátní soudy musí zdržet v co největším možném rozsahu výkladu vnitrostátního práva, který by mohl vážně ohrozit dosažení cíle sledovaného touto směrnicí po uplynutí lhůty pro její provedení (rozsudek ze dne 27. října 2016, Milev,
C‑439/16 PPU
,
EU:C:2016:818
, bod
a citovaná judikatura).
Není však nijak prokázáno, že v případě období řádné či rozvolněné odborné přípravy odborného lékaře započaté v roce 1982 a pokračující až do roku 1990 by stanovení příslušné odměny pouze pro období po uplynutí lhůty pro provedení směrnice 82/76 mohlo vážně ohrozit cíl sledovaný touto směrnicí.
Za těchto podmínek je třeba na třetí otázku odpovědět, že čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 3 odst. 1 a 2, jakož i příloha směrnice 75/363, v pozměněném znění, musí být vykládány v tom smyslu, že příslušná odměna ve smyslu uvedené přílohy za řádnou či rozvolněnou odbornou přípravu odborných lékařů započatou v roce 1982 a pokračující až do roku 1990 musí být placena po dobu trvání této odborné přípravy od 1. ledna 1983 do konce uvedené odborné přípravy.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:

1)
Článek 2 odst. 1 písm. c), čl. 3 odst. 1 a 2, jakož i příloha směrnice Rady 75/363/EHS ze dne 16. června 1975 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se činnosti lékařů, ve znění směrnice Rady 82/76/EHS ze dne 26. ledna 1982, musí být vykládány v tom smyslu, že jakákoli řádná či rozvolněná odborná příprava odborného lékaře započatá v roce 1982 a pokračující až do roku 1990 musí být příslušně odměňována ve smyslu uvedené přílohy za podmínky, že se tato odborná příprava týká lékařské specializace společné pro všechny členské státy nebo pro dva či více z nich a zmíněné v článcích 5 nebo 7 směrnice Rady 75/362/EHS ze dne 16. června 1975 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru lékařství, která zahrnuje opatření určená k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb.

2)
Článek 2 odst. 1 písm. c), čl. 3 odst. 1 a 2, jakož i příloha směrnice 75/363, ve znění směrnice 82/76, musí být vykládány v tom smyslu, že existence povinnosti členského státu stanovit příslušnou odměnu ve smyslu této přílohy pro jakoukoli řádnou či rozvolněnou odbornou přípravu odborného lékaře započatou v roce 1982 a pokračující až do roku 1990 nezávisí na přijetí opatření k provedení směrnice 82/76 tímto státem. Vnitrostátní soud je povinen, pokud použije ustanovení vnitrostátního práva, ať již přijatá před přijetím nebo po přijetí směrnice, vykládat je v co největším možném rozsahu ve světle znění a účelu těchto směrnic. V případě, že z důvodu neexistence vnitrostátních opatření k provedení směrnice 82/76 nelze výsledku předepsaného touto směrnicí dosáhnout výkladem při zohlednění veškerého vnitrostátního práva a použití metod výkladu jím uznaných, ukládá unijní právo dotyčnému členskému státu, aby nahradil škody, které vznikly jednotlivcům z důvodu neprovedení uvedené směrnice. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda jsou splněny všechny podmínky stanovené v tomto ohledu judikaturou Soudního dvora k založení odpovědnosti tohoto členského státu na základě unijního práva.

3)
Článek 2 odst. 1 písm. c), čl. 3 odst. 1 a 2, jakož i příloha směrnice 75/363, ve znění směrnice 82/76, musí být vykládány v tom smyslu, že příslušná odměna ve smyslu uvedené přílohy za řádnou a rozvolněnou odbornou přípravu odborných lékařů započatou v roce 1982 a pokračující až do roku 1990 musí být placena po dobu trvání této odborné přípravy od 1. ledna 1983 do konce uvedené odborné přípravy.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: italština.