CELEX: 62020CJ0619
Överklagande
Utvecklingssamarbete
Genomförande av unionens budget genom indirekt förvaltning av en internationell organisation
Beslut att inte längre anförtro budgetgenomförandeuppgifter åt en enhet till följd av tvivel på dess ställning som internationell organisation
Talan om ogiltigförklaring
Verkställighet av en dom om ogiltigförklaring
Rättskraft
Skyldigheter och befogenheter för upphovsmannen till den ogiltigförklarade rättsakten
Förberedande rättsakt
Upptagande till prövning
Begäran om ersättning
Rättsregel som syftar till att ge rättigheter åt enskilda
Unionens budgetförordningar
Omsorgsplikt
Huruvida det föreligger ett tillräckligt allvarligt åsidosättande av denna plikt
Konkret bedömning från fall till fall
Ideell skada
Lämplig och tillräcklig gottgörelse genom ogiltigförklaring av den rättsstridiga rättsakten
Ekonomisk skada
Tvisten är inte färdig för avgörande
Återförvisning av målet till tribunalen

Genom sitt överklagande i mål C‑619/20 P har International Management Group (nedan kallad IMG) yrkat att domstolen ska upphäva det beslut som Europeiska unionens tribunal meddelade den 9 september 2020, IMG/kommissionen (
T‑645/19
, ej publicerat,
EU:T:2020:388
) (nedan kallat det överklagade beslutet), genom vilken tribunalen ogillade IMG:s talan dels om ogiltigförklaring av Europeiska kommissionens skrivelse av den 18 juli 2019 med anmodan om att ge in viss handlingar inom ramen för verkställigheten av domen av den 31 januari 2019, International Management Group/kommissionen (
C‑183/17 P och C‑184/17 P
,
EU:C:2019:78
) (nedan kallad domen C‑183/17 P och C‑184/17 P), dels om ersättning för den skada orsakats av denna skrivelse och av de beslut som ogiltigförklarats genom den domen.
Genom sitt överklagande i mål C‑620/20 P har IMG yrkat att domstolen ska upphäva det beslut som tribunalen meddelade den 9 september 2020, IMG/kommissionen (
T‑381/15 RENV
,
EU:T:2020:406
) (nedan kallad den överklagade domen), genom vilken tribunalen ogillade IMG:s talan om ersättning för den skada som orsakats av kommissionens beslut i skrivelse av den 8 maj 2015 att inte ingå nya avtal med IMG om delegering genom indirekt förvaltning ”förrän det råder absolut visshet om [dess] ställning som internationell organisation”.
I.

Tillämpliga bestämmelser
A.

2002 års budgetförordning
1.

2002 års budgetförordning
Rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (
EGT L 248, 2002, s. 1
), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG, Euratom) nr 1995/2006 av den 13 december 2006 (
EUT L 390, 2006, s. 1
) (nedan kallad 2002 års budgetförordning) upphävdes med verkan från den 1 januari 2013 genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 av den 25 oktober 2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget och om upphävande av rådets förordning nr 1605/2002 (
EUT L 298, 2012, s. 1
) (nedan kallad 2012 års budgetförordning). I artikel 212 a i 2012 års budgetförordning föreskrivs emellertid bland annat att artiklarna 53 och 53d i förordning nr 1605/2002 ska fortsätta att tillämpas på alla åtaganden som ingåtts fram till den 31 december 2013.
I artikel 53 i 2002 års budgetförordning föreskrevs följande:
”Kommissionen skall genomföra budgeten i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 53a–53d på något av följande sätt:
a)
centralt,
b)
genom delad eller decentraliserad förvaltning,
c)
gemensamt med internationella organisationer.”
I artikel 53d i förordningen anges bland annat följande:
”1.   Om kommissionen genomför en del av budgeten gemensamt med en internationell organisation skall vissa genomförandeuppgifter … delegeras till denna organisation …
…
2.   Enskilda överenskommelser om finansiering som ingås med internationella organisationer skall innehålla detaljerade bestämmelser om hur de uppgifter dessa organisationer har anförtrotts skall genomföras.
…”
2.

2002 års genomförandeförordning
Kommissionens förordning (EG, Euratom) nr 2342/2002 av den 23 december 2002 om genomförandebestämmelser för förordning nr 1605/2002 (
EGT L 357, 2002, s. 1
), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG, Euratom) nr 478/2007 av den 23 april 2007 (
EUT L 111, 2007, s. 13
) (nedan kallad 2002 års genomförandeförordning och, gemensamt med 2002 års budgetförordning, 2002 års budgetlagstiftning) upphävdes med verkan den 1 januari 2013 genom kommissionens delegerade förordning (EU) nr 1268/2012 av den 29 oktober 2012 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 966/2012 (
EUT L 362, 2012, s. 1
) (nedan kallad 2012 års delegerade budgetförordning och, gemensamt med 2012 års budgetförordning, 2012 års budgetlagstiftning).
Artikel 43 i 2002 års genomförandeförordning, med rubriken ”Gemensam förvaltning”, innehöll en punkt 2 med följande lydelse:
”De internationella organisationer som avses i artikel 53d i [2002 års budgetförordning] skall vara följande:
a)
Organisationer som omfattas av internationella offentligrättsliga bestämmelser och som inrättats genom mellanstatliga överenskommelser, samt specialiserade organ som inrättats av dessa.
…”
B.

2012 års budgetlagstiftning
1.

2012 års budgetförordning
2012 års budgetförordning trädde i kraft den 27 oktober 2012 i enlighet med artikel 214 första stycket i förordningen. Den var tillämplig från och med den 1 januari 2013 i enlighet med andra stycket i samma artikel, med förbehåll för de särskilda tillämpningsdatum som föreskrevs i samma punkt för vissa bestämmelser i den förordningen.
Bland dessa bestämmelser fanns artikel 58 i förordningen, med rubriken ”Metoder för genomförande av budgeten”, som innehöll en punkt 1 med följande lydelse, som var tillämplig på åtaganden som ingicks först från och med den 1 januari 2014:
”Kommissionen ska genomföra budgeten på följande sätt:
a)
Direkt (direkt förvaltning) genom sina egna avdelningar …
b)
Delad förvaltning med medlemsstaterna (delad förvaltning).
c)
Indirekt (indirekt förvaltning), … genom att genomförandeuppgifter anförtros åt
…
ii)
internationella organisationer och deras underordnade organ,
…”
Artiklarna 84–86 i den förordningen var tillämpliga från och med den 1 januari 2013.
I artikel 84 i förordningen, med rubriken ”Finansieringsbeslut”, föreskrevs följande:
”1.   Varje utgift ska vara föremål för ett åtagande, en kontroll, ett godkännande och en betalning.
2.   Utom när det gäller anslag som kan genomföras utan någon grundläggande akt ska ett utgiftsåtagande föregås av ett finansieringsbeslut som fattats av en institution eller av de myndigheter till vilka ansvaret för sådana beslut delegerats.
3.   Det finansieringsbeslut som avses i punkt 2 ska innehålla uppgifter om det mål som man vill uppnå, de förväntade resultaten, genomförandemetoderna och det totala beloppet. Beslutet ska också innehålla en beskrivning av de åtgärder som ska finansieras, en indikation på det belopp som avdelas för varje åtgärd och en tidtabell för genomförandet.
Vid indirekt förvaltning ska finansieringsbeslutet också specificera den enhet eller den person som anförtrotts uppgifter enligt artikel 58.1 c, vilka kriterier som tillämpats för att utse enheten eller personen och vilka uppgifter som enheten eller personen tilldelats.
…”
Artikel 85 i förordningen har rubriken ”Typer av åtaganden”. Artikel 85.1 första och andra styckena stadgade följande:
”Ett budgetmässigt åtagande ska bestå i att avdela de anslag som är nödvändiga för att effektuera senare betalningar för att uppfylla rättsliga åtaganden.
Ett rättsligt åtagande är den handling genom vilken utanordnaren ingår eller konstaterar en förpliktelse som ger upphov till en utgift.”
Artikel 86 i förordningen har rubriken ”Regler för åtaganden”. Artikel 86.1 föreskrev följande:
”För varje åtgärd som kan ge upphov till utgifter som belastar budgeten ska den behöriga utanordnaren ingå ett budgetmässigt åtagande innan han eller hon ingår ett rättsligt åtagande gentemot tredje man …”
2.

2012 års delegerade budgetförordning
Artikel 43 i 2012 års delegerade budgetförordning har rubriken ”Särskilda bestämmelser för indirekt förvaltning med internationella organisationer …”. I artikel 43.1 föreskrevs följande:
”De internationella organisationer som avses i 58.1 c ii i [2012 års budgetförordning] är följande:
a)
Organisationer som omfattas av internationella offentligrättsliga bestämmelser och som inrättats genom mellanstatliga överenskommelser, samt specialiserade organ som inrättats av dessa.
…”
C.

2018 års budgetlagstiftning
Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) 2018/1046 av den 18 juli 2018 om finansiella regler för unionens allmänna budget, om ändring av förordningarna (EU) nr 1296/2013, (EU) nr 1301/2013, (EU) nr 1303/2013, (EU) nr 1304/2013, (EU) nr 1309/2013, (EU) nr 1316/2013, (EU) nr 223/2014, (EU) nr 283/2014 och beslut nr 541/2014/EU samt om upphävande av förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 (
EUT L 193, 2018, s. 1
) (nedan kallad 2018 års budgetförordning) trädde i kraft den 2 augusti 2018 och har varit tillämplig sedan dess, utan att det påverkar de särskilda tillämpningsdatum som föreskrivs för vissa av dess bestämmelser.
Artikel 62 i den förordningen har rubriken ”Metoder för genomförande av budgeten”. Artikel 62.1 första stycket föreskriver följande:
”Kommissionen ska genomföra budgeten på något av följande sätt:
a)
Direkt (nedan kallat
direkt förvaltning
) …
b)
Inom ramen för delad förvaltning med medlemsstaterna (nedan kallat
delad förvaltning
) …
c)
Indirekt (nedan kallat
indirekt förvaltning
) enligt artiklarna 125–149 och artiklarna 154–159, där detta föreskrivs i den grundläggande akten eller i de fall som avses i artikel 58.2 a–d, genom att budgetgenomförandeuppgifter anförtros åt
…
ii)
internationella organisationer eller deras organ, i den mening som avses i artikel 156,
…”
Artikel 156 i den förordningen, med rubriken ”Indirekt förvaltning med internationella organisationer”, har följande lydelse:
”1.   Kommissionen får i enlighet med artikel 62.1 första stycket c ii genomföra budgeten indirekt med internationella offentligrättsliga organisationer som inrättats genom internationella överenskommelser (nedan kallade
internationella organisationer
) samt med specialiserade organ som inrättats av dessa organisationer. Dessa överenskommelser ska översändas till kommissionen som en del av den bedömning som kommissionen utför i enlighet med artikel 154.3.
…
4.   Om internationella organisationer förvaltar medel inom ramen för indirekt förvaltning ska överenskommelser om kontroller som ingåtts med dessa organisationer tillämpas.”
II.

Bakgrund till tvisterna
A.

Klaganden
Såsom framgår av punkt 1 i den överklagade domen bildades IMG, enligt dess stadgar, den 25 november 1994 som en internationell organisation med namnet ”International Management Group – Infrastructure for Bosnia and Herzegovina” (Internationella styrningsgruppen – Infrastruktur för Bosnien och Hercegovina) med målet att göra det möjligt för de stater som deltar i återuppbyggnaden av Bosnien och Hercegovina att förfoga över en särskild enhet för detta ändamål. Sedan dess har IMG gradvis utökat sitt verksamhetsområde och ingick den 13 juni 2012 ett avtal om säte med Konungariket Belgien.
B.

Administrativ bakgrund
Den administrativa bakgrunden till detta förfarande, som tidigare har beskrivits i punkterna 17–28 i domarna C‑183/17 P och C‑184/17 P, är i huvudsak följande.
1.

Beslutet av den 7 november 2013
Den 7 november 2013 antog kommissionen genomförandebeslut C(2013) 7682 final om det årliga åtgärdsprogrammet för år 2013 till förmån för Myanmar/Burma, som ska finansieras genom Europeiska unionens allmänna budget (nedan kallat beslutet av den 7 november 2013), på grundval av artikel 84 i 2012 års budgetförordning.
I artikel 1 i beslutet föreskrevs ett godkännande av det årliga handlingsprogrammet för år 2013 till förmån för Myanmar/Burma, som angavs i bilagorna 1 och 2.
I artikel 3 i beslutet föreskrevs att uppgifter som rörde budgetgenomförandet under gemensam förvaltning kunde anförtros de enheter som avses i bilagorna 1 och 2 i beslutet, med förbehåll för att det ingicks ett delegeringsavtal.
I bilaga 2 till samma beslut beskrevs den andra delen av det årliga handlingsprogrammet för år 2013 till förmån för Myanmar/Burma. I avsnitten 5 och 8 i denna bilaga angavs att åtgärden bestod av ett utvecklingsprogram för handel, vars kostnader uppskattades till 10 miljoner euro och skulle finansieras av Europeiska unionen och vars genomförande skulle säkerställas genom gemensam förvaltning med IMG. I punkt 8.3.1 i samma bilaga angavs IMG som en internationell organisation som redan var etablerad i Myanmar/Burma och inblandad i genomförandet av projekt som finansierades av unionen i den staten.
2.

Beslutet av den 16 december 2014
Den 17 februari 2014 underrättade Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) kommissionen om att den hade inlett en utredning angående IMG:s ställning.
Den 24 februari 2014 översände kommissionens generalsekreterare denna information till generaldirektören för internationellt samarbete och utveckling vid nämnda institution, varvid denne uppmärksammades på möjligheten att vidta säkerhetsåtgärder med stöd av artikel 7.6 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 883/2013 av den 11 september 2013 om utredningar som utförs av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) och om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1073/1999 och rådets förordning (Euratom) nr 1074/1999 (
EUT L 248, 2013, s. 1
).
Den 26 februari 2014 beslutade generaldirektören med stöd av den bestämmelsen om säkerhetsåtgärder och motiverade dem med att Olafs inledande analys hade gett upphov till tvivel om IMG:s ställning. Dessa förebyggande åtgärder bestod i huvudsak av att tillfälligt förbjuda dels ingående av nya delegeringsavtal med IMG inom ramen för indirekt förvaltning av unionens budget på grundval av 2012 års budgetförordning, dels förlängning av alla delegeringsavtal som redan ingåtts med IMG enligt gemensam förvaltning av unionens budget på grundval av 2002 års budgetförordning.
Den 25 april 2014 översände kommissionens generaldirektör för internationellt samarbete och utveckling en skrivelse till IMG (nedan kallad skrivelsen av den 25 april 2014), i vilken generaldirektören underrättade IMG om tre nya inslag i kommissionens akt avseende för det första att fem medlemsstater i unionen som IMG presenterade som medlemmar inte betraktade sig som sådana, för det andra att Förenta nationernas (FN) generalsekreterare hade förklarat att IMG inte var ett specialiserat FN-organ och för det tredje att det förelåg osäkerhet om befogenheterna för vissa personer som företrädde vissa stater vid undertecknandet av IMG:S stiftelseurkund. Samma generaldirektör uppgav också att han, med tanke på de tvivel som dessa omständigheter gav upphov till beträffande IMG:s ställning, hade instruerat sina avdelningar att tillfälligt inte använda sig av de förfaranden som föreskrivs i 2002 och 2012 års budgetförordningar för att kommissionen ska kunna anförtro internationella organisationer uppgifter som rör budgetgenomförande inom ramen för indirekt eller gemensam förvaltning av unionens budget.
Den 15 december 2014 mottog kommissionen en rapport som upprättats av Olaf efter avslutad undersökning (nedan kallad Olafs rapport), som innehöll en rad rekommendationer. I rapporten konstaterade Olaf att IMG inte var en internationell organisation i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar och rekommenderade kommissionen att vidta sanktionsåtgärder gentemot IMG samt återkräva de belopp som IMG hade uppburit i denna egenskap.
Den 16 december 2014 antog kommissionen genomförandebeslut C(2014) 9787 final på grundval av artikel 84 i 2012 års budgetförordning (nedan kallat beslutet av den 16 december 2014). Enligt artikel 1 i det beslutet ersattes bilaga 2 till beslutet av den 7 november 2013 med en ny bilaga, där avsnitten 1 och 4.3 föreskrev att det handelsutvecklingsprogram som föreskrivs i det senare beslutet skulle genomföras indirekt av en annan enhet än IMG.
3.

Beslutet av den 8 maj 2015
Den 16 januari 2015 utarbetade kommissionens rättstjänst en note med rubriken ”Rättslig analys av [Olafs rapport] i undersökningen … om [IMG]”.
Den 8 maj 2015 skickade kommissionen en skrivelse till IMG och informerade dem om vilka åtgärder den avsåg att vidta med anledning av Olafs rapport. I synnerhet uppgav den att den, samtidigt som den avstod från att vidta åtgärder med anledning av de flesta av rekommendationerna i rapporten, som den inte hade meddelat IMG, bland annat hade beslutat att till dess att ”det råder absolut visshet om [IMG:s] ställning som internationell organisation”, skulle dess avdelningar inte längre ingå ett nytt delegeringsavtal med IMG enligt de bestämmelser som gör det möjligt att anförtro internationella organisationer budgetgenomförandeuppgifter genom indirekt förvaltning av unionens budget (nedan kallat beslutet av den 8 maj 2015).
C.

Tidigare rättsprocesser
1.

Domen T‑29/15
Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 21 januari 2015 väckte IMG talan om ogiltigförklaring av beslutet av den 16 december 2014.
Kommissionen framställde en invändning om rättegångshinder mot denna talan och anförde att talan inte kunde väckas mot beslutet av den 16 december 2014, eftersom det beslutet dels saknade bindande rättsverkningar, dels var av rent bekräftande karaktär i förhållande till skrivelsen av den 25 april 2014, där IMG underrättades om förekomsten av säkerhetsåtgärderna av den 26 februari 2014.
Genom beslut av den 30 juni 2015 förordnade tribunalen att avgörandet avseende denna invändning skulle anstå till den slutliga domen.
Genom dom av den 2 februari 2017, International Management Group/kommissionen (
T‑29/15
, ej publicerad,
EU:T:2017:56
) (nedan kallad domen T‑29/15), ogillade tribunalen IMG:s talan. I punkterna 28–78 i den domen fann tribunalen att kommissionens invändning om avvisning var ogrundad, eftersom beslutet av den 16 december 2014 hade haft bindande rättsverkningar genom att slutgiltigt beröva IMG möjligheten att ingå det delegeringsavtal som det avsåg och inte var av rent bekräftande karaktär i förhållande till skrivelsen av den 25 april 2014. I punkterna 79–169 och 174 i dom underkände tribunalen emellertid de sju grunder som IMG åberopat och ogillade följaktligen talan.
2.

Domen T‑381/15
Genom en ansökan som lämnades in till tribunalens kansli den 14 juli 2015 väckte IMG talan om ogiltigförklaring av beslutet av den 8 maj 2015 och om ersättning för den skada som beslutet orsakat.
Kommissionen väckte en invändning om rättegångshinder mot denna talan och hävdade att beslutet av den 8 maj 2015 inte kunde överklagas, bland annat eftersom det saknade bindande rättsverkningar.
Genom beslut av den 29 januari 2016 förordnade tribunalen att avgörandet avseende denna invändning skulle anstå till den slutliga domen.
I dom av den 2 februari 2017, IMG/kommissionen (
T‑381/15
, ej publicerad,
EU:T:2017:57
) (nedan kallad domen T‑381/15), fann tribunalen att det inte längre fanns anledning att pröva en del av IMG:s talan samt ogillade talan i övrigt.
I punkterna 41–53 och 75 i den domen konstaterade tribunalen att beslutet av den 8 maj 2015 hade haft bindande rättsverkningar såtillvida att det hade berövat IMG möjligheten att anförtros nya budgetgenomförandeuppgifter enligt den metod för indirekt förvaltning av en internationell organisation som föreskrivs i artikel 58.1 i 2012 års budgetförordning och att IMG:s talan om ogiltigförklaring därför kunde tas upp till prövning. I punkterna 76–160 i nämnda dom underkände tribunalen de åtta grunder som IMG åberopat och ogillade följaktligen talan. Tribunalen konstaterade bland annat att beslutet av den 8 maj 2015, även om det inte var motiverat i detalj, måste förstås och prövas utifrån de tre faktiska och rättsliga omständigheter som anges i punkt 27 ovan och som kommissionen hade uppmärksammat IMG i syfte att motivera sina tvivel på denna enhets ställning som internationell organisation. Slutligen ogillade tribunalen, i punkterna 170–173 i samma dom, IMG:s ersättningsyrkande.
3.

Domen C‑183/17 P och C‑184/17 P
I två överklaganden som gavs in den 11 april 2017 yrkade IMG att domstolen skulle upphäva domarna T‑29/15 och T‑381/15 och slutgiltigt avgöra tvisterna genom att ogiltigförklara besluten av den 16 december 2014 och den 8 maj 2015 och förplikta unionen att ersätta den skada som orsakats av det andra av dessa beslut.
Kommissionen yrkade att dessa två överklaganden skulle ogillas i sin helhet och gav samtidigt in två anslutningsöverklaganden där den yrkade att domstolen skulle upphäva domarna T‑29/15 och T‑381/15 i den mån som kommissionens invändningar om rättegångshinder hade avslagits och att domstolen skulle avgöra tvisten slutgiltigt genom att avvisa talan.
I domarna C‑183/17 P och C‑184/17 P ogillade domstolen kommissionens två anslutningsöverklaganden med motiveringen att tribunalen inte hade gjort sig skyldig till någon sådan felaktig rättstillämpning som kommissionen påstod när den fann att IMG:s talan kunde tas upp till prövning, då de avsåg rättsakter ägnade att ge upphov till bindande rättsliga verkningar som påverkade IMG:s intressen genom att väsentligt förändra den organisationens rättsliga ställning.
I punkterna 55–60 i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P konstaterade domstolen att beslutet av den 16 december 2014 utgjorde ett finansieringsbeslut som antagits på grundval av artikel 84 i 2012 års budgetförordning och som syftade till att ändra ett tidigare beslut, i syfte att överlåta en budgetgenomförandeuppgift som tidigare anförtrotts IMG till en tredje man. Den påpekade också att detta finansieringsbeslut ledde till att IMG förlorade sin rättsliga ställning som den enhet som ansvarar för denna budgetgenomförandeuppgift och följaktligen berövades varje möjlighet att senare ingå ett delegeringsavtal med unionen avseende denna uppgift, vilket innebar att ett rättsligt åtagande i den mening som avses i artiklarna 85 och 86 i förordningen förverkligades.
Vidare konstaterade domstolen i punkterna 61–63 i den domen att beslutet av den 8 maj 2015 förbjöd ingående av något annat delegeringsavtal för indirekt förvaltning av unionens budget med IMG till ”det råder absolut visshet om [dess] ställning som internationell organisation”, att den berörda personen därmed berövades varje faktisk möjlighet att i denna egenskap få uppgifter i samband med budgetgenomförandet i denne egenskap och att det av rättspraxis framgår att denna effekt ska anses vara en bindande rättsverkan av beslutet, vilket tribunalen med rätta konstaterat.
För det andra biföll domstolen, i punkterna 84–97 i samma dom, grunderna för de två överklaganden i vilka IMG kritiserade tribunalen för att den fann att kommissionen inte hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning och en uppenbart oriktig bedömning genom att motivera besluten av den 16 december 2014 och den 8 maj 2015 med att det fanns tvivel om dess status som internationell organisation i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar.
I detta avseende fann domstolen att tribunalen hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att endast konstatera att de argument och bevis som IMG hade lagt fram inte ifrågasatte kommissionens tvivel på dess status som internationell organisation, i stället för att pröva lagligheten av besluten av den 16 december 2014 och den 8 maj 2015 mot bakgrund av begreppet internationell organisation i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar, vilka i detta hänseende hänvisar till ”organisationer som omfattas av internationella offentligrättsliga bestämmelser och som inrättats genom mellanstatliga överenskommelser”.
I detta sammanhang noterade domstolen bland annat att ingen av de tre omständigheter som anges i punkt 27 ovan rättsligt sett kunde ge upphov till tvivel om IMG:s ställning som internationell organisation, eftersom de endast avsåg ställningen för de fem stater som IMG uppgav som medlemmar eller tidigare medlemmar i organisationen och befogenheterna för de personer som företrädde dessa stater när IMG:s stiftelseurkund undertecknades, och inte alla stater som var medlemmar i IMG eller IMG:s egen ställning.
Slutligen fann domstolen, i punkterna 98–106 i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P följande: 1) Tribunalens konstaterande av felaktig rättstillämpning innebar att domarna T‑29/15 och T‑381/15 skulle ogiltigförklaras i sin helhet. 2) De två tvisterna var klara att avgöras såtillvida att IMG yrkade att besluten av den 16 december 2014 och den 8 maj 2015 skulle ogiltigförklaras. 3) Dessa två beslut var rättsstridiga på samma sätt som domarna T‑29/15 och T‑381/15, varför även de skulle ogiltigförklaras i sin helhet. 4) Yrkandet om ersättning för den skada som IMG åsamkats genom beslutet av den 8 maj 2015 var däremot inte klart att avgöras och skulle därför återförvisas till tribunalen.
4.

Beslut C‑183/17 P-INT
Genom en ansökan som gavs in till domstolens kansli den 10 januari 2020 yrkade IMG att domstolen ska tolka punkterna 1–3 i domslutet jämförda med punkterna 91–105 i domskälen i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P så, att kommissionen inte hade fog att upprätthålla tvivel om IMG:s ställning som internationell organisation i den mening som avses i unionens budgetlagstiftning.
Genom beslut av den 9 juni 2020, International Management Group/kommissionen (
C‑183/17 P-INT
, nedan kallat beslut C‑183/17 P-INT,
EU:C:2020:507
), avvisade domstolen denna begäran om tolkning, då det var uppenbart att den inte kunde tas upp till prövning då den avsåg en fråga som inte avgjorts i den domen. I punkterna 22 och 23 i detta beslut förklarade domstolen att även om den hade funnit att kommissionens tvivel på IMG:s ställning som internationell organisation, grundade på en rad omständigheter som inte kunde ligga till grund för sådana tvivel, var felaktiga, hade den inte på något sätt tagit ställning till om – på grundval av en bedömning fri från felaktig rättstillämpning och med beaktande av alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter – IMG skulle anses vara eller tvärtom inte vara en internationell organisation.
D.

Målet i tribunalen
1.

Mål T‑381/15 RENV
Efter att ha meddelat domarna C‑183/17 P och C‑184/17 P uppmanade tribunalen parterna att inkomma med skriftliga yttranden och ställde därefter frågor till dem som skulle besvaras skriftligen, vilka de gjorde inom de fastställda tidsfristerna. Den hörde också parterna vid en förhandling den 12 mars 2020.
Genom den överklagade domen ogillade tribunalen det skadeståndsyrkande som nämns i punkt 49 ovan.
Tribunalen fann för det första, i punkterna 49–68 i den överklagade domen, att detta yrkande, såsom IMG preciserat det i sitt skriftliga yttrande efter domstolens delvisa återförvisning av målet, inte kunde tas upp till prövning såtillvida som det syftade till att få ersättning för en rad skador som antingen tillkom utöver de skador som nämndes i ansökan eller hade ändrats i förhållande till vad som angavs där. I synnerhet avvisade domstolen de yrkanden i denna ansökan där IMG begärde ersättning in natura, genom förelägganden att agera och offentliga förklaringar samt dröjsmålsränta, för olika materiella förluster som IMG påstod sig ha lidit till följd av beslutet av den 8 maj 2015. Vidare avvisade tribunalen ett yrkande från IMG om ersättning för ideell skada uppgående till 10 miljoner euro, och inte längre till ett symboliskt belopp på 1 euro som i ansökan.
Däremot befanns ersättningsyrkandet kunna prövas i den mån det avsåg vissa materiella förluster och den ideella skada för vilken IMG hade begärt ersättning i ansökan.
För det andra fann tribunalen i punkterna 75–93 i den överklagade domen att även om beslutet av den 8 maj 2015 skulle vara rättsstridigt på de grunder som domstolen anförde i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P, strider det inte mot någon rättsregel som syftar till att ge enskilda personer rättigheter.
I punkterna 76–88 i den domen tillbakavisade tribunalen IMG:s argument att bestämmelserna i 2002 års och 2012 års budgetförordningar, som beslutet hade fattats i strid med, mot bakgrund av vissa bestämmelser i folkrätten om begreppet ”internationell organisation”, som förekommer i de bestämmelserna, skulle tolkas på det sättet att de hade till syfte att ge de enheter som kommissionen erkände som internationella organisationer i den mening som avses i dessa bestämmelser rätt att fortsätta att erkännas som sådana.
Likaså underkände tribunalen i punkterna 89–93 i den överklagade domen IMG:s argument att den rättsstridighet i beslutet av den 8 maj 2015 som domstolen konstaterade i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P skulle anses utgöra ett åsidosättande av en rättsregel som härrör från principen om god förvaltning och som har till syfte att ge enskilda personer rättigheter, nämligen skyldigheten för kommissionen att noggrant och opartiskt undersöka dess situation och eventuella ställning som internationell organisation mot bakgrund av de relevanta bestämmelserna i 2002 och 2012 års budgetförordningar.
Tribunalen baserade denna slutsats på tre överväganden. För det första konstaterade den att det följer av dess fasta praxis att principen om god förvaltning, som numera är inskriven i artikel 41 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), inte i sig ger enskilda personer rättigheter, utom när den ger uttryck för specifika rättigheter, såsom rätten för en enskild person att få sina angelägenheter behandlade av unionens förvaltning på ett opartiskt och rättvist sätt och inom en rimlig tid. Därefter erinrade den om att det av de rättsliga bedömningar som gjorts i den överklagade domen följer att IMG:s ställning som internationell organisation, i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar, lagligen kunde ifrågasättas av kommissionen och den institutionen således inte med fog kunde klandras för att den inte ingått nya avtal om delegering av indirekt förvaltning med denna enhet. Slutligen konstaterade tribunalen att IMG, bortsett från detta argument, inte visat att den rättsstridighet som ledde till att domstolen ogiltigförklarade beslutet av den 8 maj 2015 utgjorde stred mot kommissionens skyldighet att opartiskt undersöka dess situation mot bakgrund av alla relevanta uppgifter.
För det tredje och sista fann tribunalen, i punkterna 94–97 i den överklagade domen, att det åsidosättande av 2002 och 2012 års budgetförordningar som IMG åberopade under alla omständigheter inte framstod som tillräckligt allvarlig, eftersom den berörda parten inte hade visat att kommissionen saknade utrymme för skönsmässig bedömning vid genomförandet av dessa förordningar.
På grundval av dessa skäl fann tribunalen i punkterna 98–101 i den överklagade domen att IMG:s skadeståndstalan skulle avslås i sin helhet.
2.

Mål T‑645/19
Parallellt med förfarandet i mål T‑381/15 RENV skedde skriftväxling mellan kommissionen och IMG om verkställigheten av domen C‑183/17 P och C‑184/17 P. Det framgår av den skriftväxlingen att kommissionen inledningsvis ansåg att ogiltigförklaringen av besluten av den 16 december 2014 och den 8 maj 2015 grundade sig på bristande motivering av besluten, medan IMG ansåg att ogiltigförklaringen av dessa beslut i sak hade till följd att kommissionen blev tvungen att erkänna dess ställning som internationell organisation i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar.
Inom ramen för denna skriftväxling skickade kommissionen den 18 juli 2019 en skrivelse till IMG, som beskrivs på följande sätt i punkt 31 i det angripna beslutet, en beskrivning som inte har ifrågasatts vid domstolen:
”Genom en skrivelse av den 18 juli 2019 … hävdade kommissionen först att domstolen i domen [C‑183/17 P och C‑184/17 P] inte hade dragit slutsatsen [att IMG] var en internationell organisation, varför verkställighet av den domen inte ’krävde ett automatiskt erkännande av IMG som en internationell organisation, utan en omprövning av dess rättsliga ställning mot bakgrund av tillgänglig information och tillämpliga budgetregler’. Därefter upprepade kommissionen sin begäran att [IMG] skulle lämna ut de handlingar som avses i [dess] skrivelse av den 6 maj 2019 … och preciserade att den, om [IMG] vägrar, kommer att vända sig direkt till de stater som [IMG] betraktar som sina medlemmar … Slutligen upprepade kommissionen att bedömningen av [IMG:s] ställning som internationell organisation var en fråga som föregick verkställigheten av domen [C‑183/17 P och C‑184/17 P] även då denna ogiltigförklarat beslutet av den 16 december 2014.”
Genom en ansökan som gavs in till tribunalens kansli den 26 september 2019 väckte IMG för det första talan om ogiltigförklaring av skrivelsen av den 18 juli 2019 med motiveringen att kommissionen inte hade rätt att göra en ny bedömning av IMG:s ställning som internationell organisation eller att begära att dess medlemmar lämnar uppgifter i detta avseende. IMG begärde däremot ersättning dels för den ideella skada som påstods ha orsakats av denna skrivelse, dels för olika materiella skador som, även om de hade sitt ursprung i beslutet av den 8 maj 2015, fortsatte till följd av denna skrivelse, och dels för den skada som IMG lidit till följd av beslutet av den 16 december 2014, dock endast i den utsträckning som de också fortsatte till följd av samma skrivelse.
Genom det överklagade beslutet ogillade tribunalen talan. Beträffande yrkandet om ogiltigförklaring av skrivelsen av den 18 juli 2019 fann tribunalen i punkterna 45–76 i beslutet att det inte kunde tas upp till prövning, med motiveringen att skrivelsen utgjorde en förberedande åtgärd inför det beslut som kommissionen var skyldig att fatta för att verkställa domen C‑183/17 P och C‑184/17 P.
Beträffande yrkandet om ersättning för skada till följd av skrivelsen av den 18 juli 2019 fann tribunalen att det uppenbart inte kunde tas upp till prövning, av tre skäl: för det första det nära sambandet mellan den ideella skada som IMG åberopat och yrkandet om ogiltigförklaring av skrivelsen, vilket i sig inte kunde tas upp till prövning (punkterna 80 och 81 i det överklagade beslutet), för det andra litispendens till följd av kopplingarna mellan delar av den materiella skada som IMG påstått sig ha lidit och den skada som prövades i mål T‑381/15 RENV (punkterna 82–85 i nämnda beslut) och för det tredje bristen på tydlighet och exakthet i IMG:s inlagor angående den övriga materiella skada för vilken ersättning begärdes (punkterna 86–93 i nämnda beslut).
III.

Parternas yrkanden och förfarandet vid domstolen
A.

Parternas yrkanden
IMG har genom sitt överklagande i mål C‑619/20 P yrkat att domstolen ska
–
upphäva det överklagade beslutet,
–
återförvisa mål T‑645/19 till tribunalen, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna vid tribunalen och domstolen.
IMG har genom sitt överklagande i mål C‑620/20 P yrkat att domstolen ska
–
upphäva den överklagade domen,
–
slutgiltigt avgöra tvisten genom att förplikta unionen att ersätta den skada som orsakades av beslutet av den 8 maj 2015, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna vid tribunalen och domstolen.
I respektive mål har kommissionen yrkat att domstolen ska ogilla överklagandet och förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
B.

Förfarandet vid domstolen
Den 16 juni 2021, det vill säga efter att den skriftliga fasen av förfarandet i vart och ett av de två aktuella målen hade avslutats, informerade kommissionen domstolen om att den genom en skrivelse av den 8 juni 2021 (nedan kallad skrivelsen av den 8 juni 2021) hade meddelat IMG sin slutliga bedömning av organisationens ställning, som den hade gjort för att verkställa domen C‑183/17 P och C‑184/17 P. Kommissionen uppgav att denna bedömning, som ingick i ett dokument med titeln ”Slutlig bedömning av [IMG:s] rättsliga ställning för att avgöra om den kan komma i fråga för indirekt förvaltning”, visade att IMG inte kunde betraktas som en internationell organisation i den mening som avses i 2002, 2012 och 2018 års budgetförordningar och att den följaktligen inte kunde anförtros budgetgenomförandeuppgifter i den egenskapen. Kommissionen anförde också i sak att denna bedömning skulle anses tillämplig retroaktivt, med verkan från besluten av den 16 december 2014 och den 8 maj 2015, med följden eller den möjliga följden att saken i mål C‑619/20 P respektive mål C‑620/20 P går förlorad eller att IMG har förlorat sitt berättigade intresse av att väcka talan.
På en fråga från domstolen har kommissionen förklarat att den genom att lämna dessa uppgifter avsåg att i vart och ett av dessa fall åberopa en ny grund i den mening som avses i artikel 127.1 i domstolens rättegångsregler, tillämplig på överklaganden enligt artikel 190.1 i dessa regler.
I enlighet med artikel 127.2 i rättegångsreglerna gavs IMG en tidsfrist för att yttra sig över kommissionens argument, vilket IMG gjorde i tid.
IV.

Prövning av överklagandena
Med hänsyn till sambandet mellan de två målen finner domstolen, efter att ha hört referenten, generaladvokaten och parterna, det lämpligt att förena målen såvitt avser domen, i enlighet med artikel 54 i rättegångsreglerna.
A.

Saken i målet och det berättigade intresset av att väcka talan
1.

Parternas argument
Till stöd för argumentet i punkterna 70 och 71 ovan har kommissionen lagt fram skrivelsen av den 8 juni 2021, till vilken bifogats det dokument med titeln ”Slutlig bedömning av [IMG:s] rättsliga ställning för att avgöra om den kan komma i fråga för indirekt förvaltning” som nämns i punkt 70 ovan.
Av detta dokument framgår för det första att de bestämmelser i 2002 och 2012 års budgetförordningar som domen C‑183/17 P och C‑184/17 P hänvisar till under pågående förfarande ersattes av nya bestämmelser, i 2018 års budgetförordning, vilka enligt kommissionen bör beaktas vid den nya bedömning av IMG:s situation och rättsliga ställning som krävs för att verkställa denna dom.
För det andra anser kommissionen att de bestämmelser i 2018 års budgetförordning som ger möjlighet att anförtro uppgifter för budgetgenomförande åt internationella organisationer som inrättats genom ”internationella avtal” ska tolkas så, att de har samma innebörd som hänvisningen till internationella organisationer som inrättats genom ”mellanstatliga avtal” i 2002 och 2012 års budgetförordningar och att dessa två uttryck på samma sätt hänvisar till fördrag som formellt har ingåtts av flera stater, själva företrädda av personer som har giltig rätt att uttrycka sitt samtycke.
För det tredje uppgav kommissionen att den, för att följa domen C‑183/17 P och C‑184/17 P, frågade var och en av de stater som IMG uppgav vara eller ha varit medlem i organisationen om den utgjorde en internationell organisation som de var eller hade varit medlem i och om de kunde uppvisa det internationella avtalet om upprättande av denna internationella organisation samt alla andra relevanta dokument i detta avseende.
För det fjärde angav kommissionen att det framgick av de svar som den mottagit från dessa stater att ingen av dem erkände att de ingått ett internationellt avtal i den form som krävde för att upprätta IMG som en internationell organisation i vilken de var medlemmar. Av dessa svar framgick i själva verket att de olika stater som enligt vad som var utrett hade undertecknat IMG:s stiftelseurkund eller stadgar, deltagit i det möte då IMG bildades, ingått i dess styrkommitté eller bidragit till dess finansiering inrättade enheten i fråga år 1994 genom en politisk, rättsligt sett icke bindande handling, som ett specifikt och tillfälligt internationellt verktyg för att samordna finansieringen av återuppbyggnaden av infrastrukturen i Bosnien och Hercegovina.
För det femte drar kommissionen slutsatsen att det mot bakgrund av dessa omständigheter, de olika synpunkter som IMG har lämnat till den i detta avseende och dess bedömning av dem inte är fastställt att denna enhet har skapats, i egenskap av folkrättslig organisation, genom ett avtal som ingåtts av minst två stater som är giltigt företrädda för detta ändamål, trots att den har funnits i mer än 20 år och har utökat sitt verksamhetsområde avsevärt sedan den skapades. Följaktligen kunde denna enhet inte anförtros budgetgenomförandeuppgifter enligt bestämmelserna i 2002, 2012 och 2018 års budgetförordningar som tillåter att sådana uppgifter anförtros internationella organisationer.
IMG har hävdat att kommissionens argument är ogrundade.
2.

Domstolens bedömning
Som framgår av domstolens fasta praxis måste den fysiska eller juridiska person som ger in ett överklagande, liksom den som väcker en talan om ogiltigförklaring, ha ett processuellt intresse, vars existens måste bedömas med hänsyn dels till saken i målet, dels till tidpunkten för talan eller överklagandet. Om detta väsentliga krav inte iakttas är det ett rättegångshinder som utgör tvingande rätt och som unionsdomstolen när som helst kan pröva ex officio (se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 september 2009, Moser Baer India/rådet,
C‑535/06 P
,
EU:C:2009:498
, punkt
, och dom av den 21 januari 2021, Tyskland/Esso Raffinage,
C‑471/18 P
,
EU:C:2021:48
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Dessutom måste det berättigade intresset av att få saken prövad, liksom saken i målet, bestå fram till dess att domstolsavgörandet meddelas. I annat fall kan det medföra att unionsdomstolen konstaterar att det saknas anledning att döma i målet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 oktober 1995, Rendo m.fl./kommissionen,
C‑19/93 P
,
EU:C:1995:339
, punkt
, dom av den 3 september 2009, Moser Baer India/rådet,
C‑535/06 P
,
EU:C:2009:498
, punkt
, och dom av den 4 september 2018, ClientEarth/kommissionen,
C‑57/16 P
,
EU:C:2018:660
, punkt
).
Slutligen ska påpekas att för att det berättigade intressen av att få saken prövad förutsätter att ett bifall till talan eller överklagandet kan medföra en fördel för den fysiska eller juridiska person som väckt talan eller överklagat (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 maj 2013, Abdulrahim/rådet och kommissionen,
C‑239/12 P
,
EU:C:2013:331
, punkterna
–
, och dom av den 4 september 2018, ClientEarth/kommissionen,
C‑57/16 P
,
EU:C:2018:660
, punkt
). Den frågan ska i alla händelser bedömas konkret (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 maj 2013, Abdulrahim/rådet och kommissionen,
C‑239/12 P
,
EU:C:2013:331
, punkt
).
I det aktuella fallet är det för det första ostridigt att de aktuella överklagandena, när de gavs in, hade ett föremål och att IMG hade ett berättigat intresse av att få saken prövad. Kommissionen har dock hävdat att detta föremål och intresse har förfallit under det aktuella förfarandet till följd av kommissionens beslut i skrivelsen av den 8 juni 2021 att inte klassificera IMG som en internationell organisation i den mening som avses i 2002, 2012 och 2018 års budgetförordningar, mot bakgrund av den slutliga bedömning av dess ställning som kommissionen gjort för att verkställa domen C‑183/17 P och C‑184/17 P.
För det andra är detta beslut slutpunkten i en bedömningsprocess som inleddes med skrivelsen av den 18 juli 2019, som nämns i punkt 63 i denna dom och som IMG begärt ogiltigförklaring av. Detta beslut grundar sig dessutom, såsom framgår av kommissionens argumentation som sammanfattas i punkterna 76–78 i nämnda dom, på en uppsättning uppgifter som samlades in av denna institution under den aktuella bedömningen. Slutligen syftar IMG:s talan i mål T‑645/19 mot denna skrivelse och IMG:s överklagande i mål C‑619/20 P, som det har väckt till följd av att denna talan avvisades genom det angripna beslutet, bland annat till att ifrågasätta själva möjligheten för kommissionen att genomföra en sådan bedömning, vilket framgår av punkt 64 i nämnda dom.
Dessa omständigheter, sammantagna, utesluter att överklagandet kan anses ha förlorat sitt syfte eller att IMG har förlorat sitt berättigade intresse av att väcka talan, eftersom följden av överklagandet fortfarande torde kunna vara till fördel för IMG. Om det vid domstolens prövning visar sig att överklagandet är välgrundat och att det angripna beslutet ska ogiltigförklaras, skulle detta ogiltigförklarande innebära att skrivelsen av den 18 juli 2019 upphör att existera i rättsordningen, vilket med tanke på kopplingarna mellan den skrivelsen och skrivelsen av den 8 juni 2021 skulle kunna få konsekvenser för lagligheten av den sistnämnda, som enligt båda parter har ifrågasatts av IMG genom en talan som registrerats vid tribunalens kansli under målnummer T‑509/21 och som fortfarande var anhängig vid den instansen när de aktuella överklagandena lämnades in.
För det tredje och sista förefaller skrivelsen av den 8 juni 2021, såsom den presenteras av kommissionen, inte ha någon betydelse för saken i målet om överklagande C‑620/20 P eller för IMG:s berättigade intresse av att föra talan i det målet.
Syftet med detta överklagande och den talan i mål T‑381/15 RENV som föregick det är att söka ersättning för den ideella och materiella skada som IMG anser sig ha lidit till följd av beslutet av den 8 maj 2015, genom vilket kommissionen såsom anges i punkt 31 ovan informerade IMG om sitt beslut att inte ingå något ytterligare delegeringsavtal med den enligt bestämmelserna i 2002 och 2012 års budgetförordningar – som gör det möjligt att anförtro internationella organisationer budgetgenomförandeuppgifter – med tanke på att det råder tvivel om IMG:s status som internationell organisation i den mening som avses i dessa bestämmelser.
Eftersom domstolen, såsom framgår av punkterna 46–49 och 51 i förevarande dom, i domen i de förenade målen C‑183/17 P och C‑184/17 P konstaterade att detta beslut var rättsstridigt, med hänsyn till att det resonemang som föranledde kommissionen att vidmakthålla sådana tvivel var ogrundat i såväl rättsligt som faktiskt hänseende, och eftersom de skäl som ligger till grund för detta konstaterande, i enlighet med fast rättspraxis (dom av den 14 september 1999, kommissionen/AssiDomän Kraft Products m.fl.,
C‑310/97 P
,
EU:C:1999:407
, punkt
, och dom av den 19 april 2012, Artegodan/kommissionen,
C‑221/10 P
,
EU:C:2012:216
, punkt
), som vunnit laga kraft då den utgör det nödvändiga stödet för domslutet i den domen om ogiltigförklaring, kan frågan huruvida detta rättsstridiga beslut kunnat orsaka ideell och materiell skada som IMG har ett berättigat intresse att begära ersättning för inte påverkas av att kommissionen, i ett beslut som antogs sex år senare och som grundade sig på en annan rättslig och faktisk bedömning, kom till slutsatsen att IMG inte kan betraktas som en internationell organisation. I ett mål om skadeståndstalan ska bedömningen av huruvida en rättsakt eller ett beteende är rättsstridigt och kan leda till utomobligatoriskt skadeståndsansvar för unionen göras utifrån de rättsliga och faktiska omständigheter som förelåg vid den tidpunkt då nämnda beslut antogs eller beteendet ägde rum (dom av den 10 september 2019, HTTS/rådet,
C‑123/18 P
,
EU:C:2019:694
, punkt
).
Av ovanstående följer att kommissionens argument för att dessa överklaganden inte längre skulle ha något syfte eller att IMG skulle ha förlorat sitt berättigade intresse av att föra talan är ogrundade.
B.

Överklagandet i mål C‑619/20 P
Till stöd för sina yrkanden har IMG åberopat felaktig rättstillämpning vid beslutet att avvisa dess begäran om ogiltigförklaring av skrivelsen av den 18 juli 2019 (punkterna 43–76 i det överklagade beslutet) och vid beslutet att avvisa, som uppenbart ogrundat, dess yrkande om ersättning för den skada som IMG påstås ha lidit till följd av denna skrivelse (punkterna 77–93 i samma beslut).
1.

Den första grunden
a)

Parternas argument
IMG har gjort gällande att det resonemang som tribunalen förde när den fann att skrivelsen av den 18 juli 2019 inte utgjorde en handling som kunde bli föremål för talan är behäftat med felaktig rättstillämpning på flera punkter.
Denna skrivelse innehåller i praktiken ett slutgiltigt beslut av kommissionen att verkställa domarna C‑183/17 P och C‑184/17 P genom att göra en ny bedömning av IMG:s status enligt bestämmelserna i budgetförordningarna från 2002 och 2012, mot bakgrund av ytterligare underlag som ska presenteras av den berörda parten eller, om så inte är fallet, av de stater som IMG har angett som medlemmar eller före detta medlemmar. Ett sådant uttryckligt beslut kompletterar, implicit men med nödvändighet, ett beslut att inte verkställa denna dom genom att återge IMG ställning som en internationell organisation som bland annat erkänns av kommissionen, vilket var den ställning som IMG hade innan de två rättsakter som domstolen ogiltigförklarade antogs.
Tribunalen har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte erkänna att dessa beslut kan överklagas, eftersom den har vägrat att klandra kommissionens åsidosättande av artikel 266 första stycket FEUF. Enligt den bestämmelsen ska en unionsinstitution vars rättsakt har förklarats ogiltig vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domen. Närmare bestämt har punkterna 53–59, 61–66, 68–70 och 73–76 i det angripna beslutet inte beaktat att domen C‑183/17 P och C‑184/17 P har vunnit laga kraft. Av de avgörande domskälen i den domen (punkterna 92–96 och 104) framgår att kommissionen var skyldig att återge IMG dess tidigare ställning som en erkänd internationell organisation i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar.
Vidare har tribunalen, genom att bortse från att IMG skulle fortsätta att erkännas så länge dess medlemmar inte ändrade dess stadgar eller lade ned IMG, åsidosatt flera olika folkrättsliga regler om begreppet internationell organisation som dessa förordningar hänvisar till och som, med hänsyn till deras företräde framför unionens sekundärrätt, måste iakttas av såväl den domstolen som av kommissionen vid verkställigheten av domen C‑183/17 P och C‑184/17 P.
Slutligen gjorde tribunalen en felaktig tillämpning av principerna i domstolens fasta praxis om begreppet ”rättsakt mot vilken talan kan väckas” genom att inte kvalificera skrivelsen av den 18 juli 2019 som en sådan, trots lydelsen av denna skrivelse, det sammanhang i vilket den utfärdades och rättsverkningarna av de uttryckliga och underförstådda besluten i den.
Kommissionen har gjort gällande att talan inte kan vinna bifall såvitt avser denna grund.
b)

Domstolens bedömning
En talan om ogiltigförklaring kan med stöd av artikel 263 första stycket FEUF väckas mot varje bestämmelse eller åtgärd som antagits av unionens institutioner, organ, kontor eller byråer, oavsett form, vilka avser att skapa bindande rättsverkningar som är ägnade att påverka en fysisk eller en juridisk persons intressen genom att på ett tydligt sätt förändra dennes rättsliga ställning (dom av den 31 januari 2019, International Management Group/kommissionen,
C‑183/17 P och C‑184/17 P
,
EU:C:2019:78
, punkt
och där angiven rättspraxis).
För att avgöra huruvida den angripna rättsakten är avsedd att ha bindande rättsverkningar i ett visst fall är det nödvändigt att se till rättsaktens innebörd och att bedöma dess verkningar mot bakgrund av objektiva kriterier, såsom rättsaktens innehåll, i förekommande fall med beaktande av det sammanhang i vilket den antogs och befogenheterna för den unionsinstitution, det unionsorgan eller den unionsbyrå som har antagit rättsakten. Dessa befogenheter ska inte beaktas på ett teoretiskt sätt, utan som omständigheter som kan tjäna som vägledning vid den konkreta bedömningen – vilken är oundgänglig och av central betydelse – av rättsaktens innehåll (dom av den 21 januari 2021, Tyskland/Esso Refining,
C‑471/18 P
,
EU:C:2021:48
, punkt
och där angiven rättspraxis).
För det andra följer det av domstolens fasta rättspraxis att när den omtvistade rättsakten, som i det aktuella fallet, antogs efter det att en tidigare rättsakt ogiltigförklarats, måste hänsyn tas till de särskilda rättsliga egenskaperna i en sådan situation.
I detta avseende följer det av artikel 266 FEUF att den institution, det organ eller den byrå vars rättsakt har förklarats ogiltig enligt denna bestämmelse ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domen om ogiltigförklaring. För att följa domen fullt ut måste den inte bara följa domslutet utan även de domskäl som ledde fram till domslutet och som utgjorde det nödvändiga stödet för detta, eftersom domskälen är nödvändiga för att fastställa det exakta innehållet i domslutet (dom av den 14 juni 2016, kommissionen/McBride m.fl.,
C‑361/14 P
,
EU:C:2016:434
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Eftersom artikel 266 FEUF inte anger vilka åtgärder som upphovsmannen till den ogiltigförklarade rättsakten ska vidta för att uppfylla denna skyldighet, ankommer det följaktligen på denne att identifiera dessa åtgärder (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 juni 2016, kommissionen/McBride m.fl.,
C‑361/14 P
,
EU:C:2016:434
, punkterna
och
). Samtidigt har denna institution ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller valet av åtgärder, förutsatt att de är förenliga med domslutet i den aktuella domen samt med de domskäl som utgör det nödvändiga stödet för detta (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 mars 2018, Deichmann,
C‑256/16
,
EU:C:2018:187
, punkt
och där angiven rättspraxis).
För det tredje och sista framgår det av fast rättspraxis att för rättsakter som utarbetas i flera olika stadier av förfarandet är det i princip endast den åtgärd som slutgiltigt fastställer den behöriga unionsinstitutionens, unionsorganets eller unionsbyråns ståndpunkt som är en rättsakt som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring, medan mellankommande rättsakter som syftar till att förbereda det slutliga beslutet och uttrycker en preliminär ståndpunkt inte kan bli det (dom av den 11 november 1981, IBM/kommissionen,
60/81
,
EU:C:1981:264
, punkterna
och
, och dom av den 3 juni 2021, Ungern/parlamentet,
C‑650/18
,
EU:C:2021:426
, punkterna
och
).
En talan om ogiltigförklaring riktad mot en åtgärd som uttrycker en preliminär ståndpunkt skulle nämligen kunna tvinga unionsdomstolen att pröva frågor som den berörda institutionen, organet eller byrån ännu inte har haft tillfälle att uttala sig om. Detta skulle vara oförenligt med EUF-fördragets system för kompetensfördelning och rättsmedel (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 oktober 2011, Deutsche Post och Tyskland/kommissionen,
C‑463/10 P och C‑475/10 P
,
EU:C:2011:656
, punkt
, och dom av den 15 mars 2017, Stichting Woonlinie m.fl./kommissionen,
C‑414/15 P
,
EU:C:2017:215
, punkt
).
Om den rättsstridighet som en mellankommande rättsakt eventuellt är behäftad med kan åberopas till stöd för en talan om ogiltigförklaring av det slutliga beslut i vars beredande den ingår, säkerställer detta ett tillräckligt effektivt domstolsskydd för berörda personer (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 oktober 2011, Deutsche Post och Tyskland/kommissionen,
C‑463/10 P och C‑475/10 P
,
EU:C:2011:656
, punkterna
och
, och dom av den 6 oktober 2021, Poggiolini/parlamentet,
C‑408/20 P
,
EU:C:2021:806
, punkt
).
I förevarande fall har tribunalen konstaterat att skrivelsen av den 18 juli 2019, med hänsyn till dess innehåll, vilket erinras om i punkt 63 ovan, inte är en rättsakt som kan bli föremål för en talan om ogiltigförklaring, eftersom den utgör en förberedande åtgärd.
Närmare bestämt fann tribunalen, i punkterna 51 och 52 i det överklagade beslutet, att denna skrivelse skulle ses som ett uttryck för kommissionens ståndpunkt att det var nödvändigt att inhämta information som skulle göra det möjligt för den att bedöma IMG:s status som internationell organisation, i den mening som avses i de tillämpliga bestämmelserna, och att fastställa sin slutliga ståndpunkt i detta avseende i syfte att uppfylla sin skyldighet att följa domen C‑183/17 P och C‑184/17 P.
Tribunalen fann därefter i sak, i punkterna 54, 59–69 och 71–75 i det överklagade beslutet, att kommissionen – med hänsyn till det sammanhang i vilket skrivelsen utfärdades, till domslutet och domskälen i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P och till det utrymme för skönsmässig bedömning som kommissionen hade för att uppfylla sin skyldighet att följa domen – hade rätt, och rentav skyldighet, att göra en ny bedömning av IMG:s status som internationell organisation mot bakgrund av de tillämpliga bestämmelserna och att för detta ändamål försöka inhämta den information som den ansåg nödvändig för att kunna anta sin slutliga ståndpunkt i frågan.
Slutligen drog tribunalen i punkt 76 i det överklagade beslutet slutsatsen att skrivelsen av den 18 juli 2019 utgjorde en förberedande åtgärd för det beslut som kommissionen var skyldig att fatta för att verkställa domen C‑183/17 P och C‑184/17 P.
I detta avseende ska det först och främst, med avseende på IMG:s argument som sammanfattas i punkt 94 ovan, konstateras att tribunalen, med hänsyn till de principer i rättspraxis som nämns i punkterna 100–102 i denna dom, inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den på det sätt som sammanfattas i punkt 108 ovan fastställde de rättsliga följder som inom ramen för bedömningen av huruvida skrivelsen av den 18 juli 2019 kan angripas ska dras av för det första existensen av domen C‑183/17 P och C‑184/17 P, för det andra det utrymme för skönsmässig bedömning som kommissionen hade för att fullgöra sin skyldighet att vidta nödvändiga åtgärder för att följa dessa domar och för det tredje, som erinrats om i punkt 89 ovan, rättskraften hos domslutet i den domen om ogiltigförklaring och de domskäl som utgör det nödvändiga stödet för detta.
I synnerhet framgår det, som domstolen med rätta har påpekat, av punkterna 57–59, 61 och 88–90 i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P, att kommissionen är skyldig att se till att de enheter till vilka den har anförtrott eller avser att anförtro budgetgenomförandeuppgifter enligt bestämmelserna i 2002 och 2012 års budgetförordningar om indirekt förvaltning av unionens budget genom internationella organisationer faktiskt är enheter av detta slag i den mening som avses i dessa bestämmelser. Denna institution är också, om det finns tvivel i detta avseende, skyldig att undanröja dessa tvivel och att samla in alla nödvändiga uppgifter för att motivera sitt beslut både rättsligt och faktiskt, med beaktande av de rättsliga konsekvenserna av detta beslut för den berörda enheten.
Vidare framgår det av punkterna 92–97 och 104 i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P, vars innehåll återges i punkterna 22 och 23 i beslut C‑183/17 P-INT, att de beslut som ogiltigförklarades av domstolen i det aktuella fallet inte var rättsligt eller faktiskt motiverade.
Mot bakgrund av dessa bedömningar och slutsatser, som ligger till grund för domslutet i den domen, var kommissionen inte skyldig att återställa IMG till dess tidigare ställning som erkänd internationell organisation som den påstår sig ha befunnit sig i, utan den kunde uppfylla sin skyldighet att följa domen C‑183/17 P och C‑184/17 P genom att vidta processuella åtgärder för att kunna avhjälpa den oegentlighet som domstolen konstaterat och eventuellt anta en ny rättsakt, avsedd att ersätta de beslut som domstolen ogiltigförklarat, efter att ha erhållit den information som den ansåg nödvändig för att ge en rättslig och faktisk grund för denna nya rättsakt.
Vad gäller IMG:s argument sammanfattade i punkt 96 ovan, ska det noteras att tribunalen med hänsyn till de rättsliga konsekvenser som den med fog drog av domen C‑183/17 P och C‑184/17 P inte gjorde någon felaktig rättslig bedömning av de faktiska omständigheterna när den i punkt 76 i det överklagade beslutet fann att skrivelsen av den 18 juli 2019, med hänsyn till dess innehåll, skulle betraktas som en förberedande åtgärd som uttryckte kommissionens preliminära ståndpunkt om IMG:s ställning som internationell organisation i den mening som avses i tillämpliga bestämmelser.
Eftersom den behöriga institutionen avsåg att bedöma denna ställning, kunde en sådan åtgärd med fog betraktas som en förberedande åtgärd mot bakgrund av de principer enligt rättspraxis som anges i punkterna 103 och 104 ovan.
Vad gäller IMG:s argument som sammanfattas i punkt 95 ovan ska det noteras att de rör de konsekvenser som enligt IMG ska dras av vissa folkrättsliga regler om begreppet internationell organisation i samband med bedömningen av IMG:s eventuella ställning som internationell organisation i den mening som avses i de tillämpliga bestämmelserna, och således en fråga som kommissionen enligt vad den angav i skrivelsen av den 18 juli 2019 ville utvärdera före sitt slutliga ställningstagande. Mot bakgrund av den rättspraxis som nämns i punkterna 104 och 105 i den domen kan emellertid sådana argument, även om de är välgrundade, inte leda till att denna skrivelse kan angripas.
Av alla dessa skäl saknas det fog för denna grund. Överklagandena kan därför inte bifallas avseende denna grund.
2.

Den andra grunden
a)

Parternas argument
IMG har för det första gjort gällande att eftersom yrkandet om ogiltigförklaring av skrivelsen av den 18 juli 2019 kunde tas upp till prövning, kunde även yrkandet om ersättning för ideell skada orsakad av denna skrivelse tas upp till prövning, i motsats till vad tribunalen kom fram till i punkterna 80 och 81 i det överklagade beslutet.
Vidare anser IMG att det yrkande som avser ersättning för den materiella skada som orsakats av beslutet av den 8 maj 2015 inte heller kunde avvisas på grund av litispendens i mål T‑381/15 RENV, vilket tribunalen felaktigt kom fram till i punkterna 82–85 i nämnda beslut. Även om skadorna i fråga är följden av detta beslut, togs de upp specifikt och uteslutande för att de fortlevde genom denna skrivelse.
Slutligen, och på samma sätt, avser den del av yrkandet som avser ersättning för materiell skada till följd av beslutet av den 16 december 2014 specifikt och uteslutande denna skada i den mån den fortlevt genom skrivelsen av den 18 juli 2019. Tribunalen gjorde sig därför skyldig till felaktig rättstillämpning när den avvisade detta yrkande i punkterna 86–93 i nämnda beslut.
Kommissionen anser att denna invändning är delvis ogrundad och delvis verkningslös.
b)

Domstolens bedömning
I detta hänseende, och vad gäller IMG:s argument avseende tribunalens bedömning i punkterna 80 och 81 i det överklagade beslutet, räcker det att konstatera att IMG endast anfört att denna bedömning måste anses vara ogiltig på grund av felaktig rättstillämpning om det visar sig att yrkandet om ogiltigförklaring av skrivelsen av den 18 juli 2019 avvisades felaktigt. Samtidigt framgår det av punkt 117 ovan att tribunalen hade fog för att avvisa detta yrkande.
När det för det andra gäller kravet på ersättning för materiell skada, som visserligen har sitt ursprung i beslutet av den 8 maj 2015 men som har fortlevt genom skrivelsen av den 18 juli 2019, ska det konstateras att, som tribunalen med rätta erinrade om i punkt 82 i det överklagade beslutet, det följer av domstolens fasta praxis att en talan om ogiltigförklaring eller skadestånd som väckts efter en annan talan mellan samma parter, i samma syfte och på samma grunder eller invändningar avvisas på grund av litispendens (beslut av den 1 april 1987, Ainsworth m.fl./kommissionen, förenade målen
159/00, 159/84, 267/84, 12/85 och 264/85
,
EU:C:1987:172
, punkterna
och
, och dom av den 5 april 2017, Changshu City Standard Parts Factory och Ningbo Jinding Fastener/rådet,
C‑376/15 P och C‑377/15 P
,
EU:C:2017:269
, punkt
).
Tribunalen gjorde en riktig bedömning när den tillämpade denna rättspraxis i förevarande fall, i punkterna 83–85 i det överklagade beslutet, eftersom IMG:s skadeståndsyrkande hade framställts efter det yrkande som prövades i mål T‑381/15 RENV, där IMG hade samma motpart och samma syfte att få ersättning och avsåg materiell skada som, även om den fortlevde genom skrivelsen av den 18 juli 2019, enligt den berörde själv hade sitt ursprung i beslutet i fråga i detta tidigare mål.
Vad slutligen gäller IMG:s motsvarande argument om dess yrkande om ersättning för skada som visserligen orsakades av beslutet av den 16 december 2014 men som påstås ha fortlevt genom skrivelsen av den 18 juli 2019, räcker det att konstatera att det är verkningslöst. Tribunalen avvisade det yrkandet och grundade, i punkterna 91–93 i det överklagade beslutet, inte detta på materiella eller processuella överväganden avseende den påstådda skadans art eller ursprung, utan på att de formella kraven för att ansöka om att inleda ett förfarande enligt artikel 76 d i rättegångsreglerna inte iakttagits, och fann att argumenten till stöd för detta yrkande var alltför kortfattade och oprecisa för att den skulle kunna fatta beslut.
Eftersom det inte finns mer fog för denna grund än för den första grunden ska överklagandet ogillas.
C.

Överklagandet i mål C‑620/20 P
Till stöd för sina yrkanden i mål C‑620/20 P har IMG åberopat två grunder avseende felaktig rättstillämpning, vilken innebar att en del av dess yrkanden om ersättning ogillades (punkterna 69–100 i den överklagade domen) och i övrigt avvisades (punkterna 40–68 i samma dom).
1.

Den första grunden
a)

Parternas argument
När det gäller de yrkanden om ersättning som ogillades i sak i den överklagade domen har IMG för det första gällande att tribunalen, genom att inte dra konsekvenserna av att beslutet av den 8 maj 2015 ogiltigförklarades genom domen C‑183/17 P och C‑184/17 P, åsidosatt rättskraftsprincipen, som den slås fast i artikel 61 andra stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol, enligt vilken tribunalen, om ett ärende återförvisas dit, är bunden av domstolens beslut i rättsfrågor. Medan domstolen fann att kommissionens tvivel på IMG:s ställning som internationell organisation var obefogade, erkände tribunalen i punkterna 82–86 i den överklagade domen inte att kommissionen inte längre hade rätt att uttrycka tvivel i detta avseende.
För det andra har IMG gjort gällande att tribunalen i flera avseenden gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning, i punkterna 86–88 i den överklagade domen, genom att inte erkänna att den rättsstridighet som domstolen konstaterade, mot bakgrund av de relevanta bestämmelserna i 2002 och 2012 års budgetförordningar och de folkrättsliga regler som måste beaktas för att förstå begreppet ”internationell organisation” som dessa bestämmelser hänvisar till, ska kvalificeras som ett åsidosättande av en rättsregel vars syfte är att ge rättigheter till enheter som unionen har anförtrott budgetgenomförandeuppgifter.
I detta avseende har IMG hävdat att när en enhet väl har erkänts som en internationell organisation kan den inte längre nekas denna ställning, eftersom erkännandet är slutgiltigt och verkställbart enligt folkrätten, så länge som de stater som är medlemmar i organisationen inte själva har beslutat att ändra dess ställning eller lägga ned den. Följaktligen har en sådan enhet, i kraft av denna rättighet och så länge den existerar, rätt att fortsätta att erkännas som en sådan.
Vidare kan den ställning som internationell organisation som därmed har beviljats en viss enhet inte ifrågasättas med motiveringen att begreppet ”internationell organisation” i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar är specifikt eller autonomt, eftersom dessa förordningar ska tolkas i enlighet med relevanta folkrättsliga regler, med beaktande av den högre rang som dessa regler har i normhierarkin.
Slutligen har IMG anfört att en bedömning av alla relevanta rättsliga och faktiska omständigheter i det aktuella fallet borde ha lett till att tribunalen drog slutsatsen att IMG:s ställning som internationell organisation inte gav upphov till något berättigat tvivel.
För det tredje har IMG klandrat tribunalen för att i punkterna 89–93 i den överklagade domen ha gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att inte fastställa att rätten till god förvaltning åsidosatts på ett sätt som kan leda till ansvar för unionen, med hänsyn till den rättsstridighet som domstolen konstaterat i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P. Med hänsyn till att de tvivel som ledde till att kommissionen i beslutet av den 8 maj 2015 frös sina avtalsförbindelser med IMG var omotiverade, samt till den felaktiga rättstillämpningen och den uppenbart felaktiga bedömningen i detta beslut, är det uppenbart att denna rättsstridighet strider mot rätten till god förvaltning, enligt artikel 41 i stadgan, och mer specifikt institutionens skyldighet enligt den bestämmelsen att med vederbörlig aktsamhet undersöka sin situation, i enlighet med domstolens praxis enligt domen av den 21 november 1991, Technische Universität München (
C‑269/90
,
EU:C:1991:438
, punkt
).
För det fjärde gjorde sig tribunalen skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkterna 96 och 97 i den överklagade domen fann att det åsidosättande av 2002 och 2012 års budgetförordningar som IMG åberopade inte var tillräckligt allvarligt.
I sitt svar har kommissionen för det första anfört att påståendet att tribunalen åsidosatt artikel 61 andra stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol inte kan tas upp till prövning samt att det är verkningslöst och ogrundat. Det rör sig nämligen om tribunalens bedömningar av att inga rättsregler som syftar till att ge enskilda personer rättigheter åsidosatts, vilket inte kan ifrågasättas inom ramen för ett överklagande. Dessutom hade denna instans under alla omständigheter kommit fram till att en sådan överträdelse, även om den hade fastställts, inte var tillräckligt allvarlig. Slutligen följer det såväl av domen C‑183/17 P och C‑184/17 P som av beslut C‑183/17 P-INT att kommissionen inte var skyldig att erkänna IMG som en internationell organisation i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar.
För det andra är det likaså verkningslöst och ogrundat att påstå att den rättsstridighet som domstolen konstaterat borde ha kvalificerats som ett åsidosättande av en rättsregel som syftar till att ge rättigheter till de internationella organisationer som kommissionen har anförtrott budgetgenomförandeuppgifter, med hänsyn till vissa folkrättsliga regler om begreppet ”internationell organisation” som bestämmelserna i 2002 och 2012 års budgetförordningar hänvisar till.
Den fråga som ska avgöras i förevarande fall är nämligen inte om kommissionen kan göra en ny bedömning av IMG:s ställning, utan om bestämmelserna i 2002 och 2012 års budgetförordningar, på grundval av vilka denna institution uttryckte tvivel i detta avseende, utgör rättsregler som har till syfte att ge rättigheter åt enheter som befinner sig i IMG:s situation. Tribunalens bedömningar i detta avseende utgör inte felaktig rättstillämpning.
För det tredje kan invändningen om åsidosättande av rätten till god förvaltning vara en ny grund och därför avvisas, eftersom det inte togs upp på ett tillräckligt tydligt och utvecklat sätt i inlagorna i första instans. Detta argument är under alla omständigheter ogrundat. IMG har inte ens försökt visa att kommissionen, utöver den rättsstridighet som tribunalen konstaterat, har brustit i aktsamhet, vilket tribunalen konstaterade i punkt 92 i den överklagade domen. I punkt 91 i den domen drog tribunalen dessutom med rätta slutsatsen av domen C‑183/17 P och C‑184/17 P att kommissionen inte kunde klandras för att ha fryst sina avtalsförhållanden med IMG när det rådde tvivel kring IMG:s ställning.
För det fjärde har IMG inte visat att tribunalen felaktigt uteslöt att det förelåg en tillräckligt allvarlig överträdelse av 2002 och 2012 års budgetförordningar.
b)

Domstolens bedömning
Såsom framgår av redogörelsen ovan för parternas argumentation består den aktuella grunden av fyra separata invändningar.
1)

Den första invändningen: Åsidosättande av rättskraftsprincipen
Vad för det första gäller det klagomål som sammanfattas i punkt 128 ovan ska det erinras om att domstolen, efter att ha upphävt domarna T‑29/15 och T‑381/15 i deras helhet och delvis avgjort prövat talan i de målen, i punkt 104 i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P har uttalat att de tre omständigheter som kommissionen grundade sig på i sina beslut av den 16 december 2014 och den 8 maj 2015, vilka analyseras i punkterna 92–96 i den sistnämnda domen, inte var ägnade att ifrågasätta IMG:s ställning som internationell organisation i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar.
Detta uttalande kan emellertid inte läsas isolerat från domskälen i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P, som det är en logisk följd av och vars innebörd och räckvidd domstolen erinrade om i beslut C‑183/17 P-INT, i de ordalag som anges i punkt 51 ovan. Det framgår tydligt av dessa skäl att kommissionen inte var förhindrad att i ett senare skede göra en ny bedömning av IMG:s ställning som internationell organisation, med beaktande av alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter.
Tribunalen har således inte gjort sig skyldig till någon felaktig rättstillämpning i punkterna 82–86 i den överklagade domen mot bakgrund av artikel 61 andra stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol.
2)

Den andra och den fjärde invändningen, om en tillräckligt allvarlig överträdelse av 2002 och 2012 års budgetförordningar
Domstolen noterar följande vad för det andra gäller de klagomål som sammanfattas i punkterna 129–132 och 134 i denna dom, enligt vilka tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i punkterna 86–88, 96 och 97 i den överklagade domen genom att inte erkänna att den rättsstridighet som domstolen konstaterade i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P kan kvalificeras som en tillräckligt allvarlig överträdelse av en rättsregel som syftar till att ge enskilda rättigheter, trots att bestämmelserna i 2002 och 2012 års avseende vilka denna allvarliga rättsstridighet konstaterats skulle anses ha ett sådant syfte med tanke på de relevanta folkrättsliga reglerna i fallet.
För det första följer det av domstolens fasta praxis att det för att unionens utomobligatoriska ansvar ska kunna uppstå i ett visst fall bland annat krävs att den som begär ersättning för skada som denne anser sig ha lidit till följd av unionens handlande eller en unionsrättsakt visar att den förlust eller skada som han anser sig ha lidit till följd av ett beteende eller en handling från unionens sida visar att en rättsregel har överträtts som syftar till att ge enskilda rättigheter (dom av den 4 juli 2000, Bergaderm och Goupil/kommissionen,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
, punkterna
och
, och dom av den 4 april 2017, Europeiska ombudsmannen/Staelen,
C‑337/15 P
,
EU:C:2017:256
, punkt
).
Vidare ska denna överträdelse vara tillräckligt allvarlig, vilket i sin tur är beroende av det utrymme för skönsmässig bedömning som den unionsinstitution, det unionsorgan eller den unionsbyrå som har brutit mot denna regel har och av huruvida den uppenbart och allvarligt har överskridit gränserna för sitt utrymme för skönsmässig bedömning, bland annat med hänsyn till graden av klarhet och precision hos regeln i fråga, svårigheterna att tolka eller tillämpa den samt hur komplex situationen den har att reglera (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 juli 2000, Bergaderm och Goupil/kommissionen,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
, punkterna
,
och
, och dom av den 30 maj 2017, Safa Nicu Sepahan/rådet,
C‑45/15 P
,
EU:C:2017:402
, punkt
).
För det andra framgår det i förevarande fall tydligt av villkoren och systematiken i de relevanta bestämmelserna i 2002 och 2012 års budgetförordningar, mot bakgrund av de mål som eftersträvas med dessa förordningar, att dessa bestämmelser inte i sig kan anses ha till syfte att ge rättigheter till de enheter beträffande vilka de kan genomföras.
Artiklarna 53 c och 53d i 2002 års budgetförordning och artikel 58.1 c i 2012 års budgetförordning ger kommissionen ansvaret för genomförandet av unionens budget, samtidigt som de föreskriver flera olika sätt att genomföra denna budget, varav ett, förvaltning ”gemensamt med internationella organisationer” enligt den förstnämnda förordningen och ”indirekt förvaltning” enligt den andra, gör det möjligt för kommissionen att ”anförtro genomförandeuppgifter” avseende budgeten åt sådana organisationer. Den har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning i detta avseende.
Artikel 53d.1 och 53d.2 i 2002 års budgetförordning anger dessutom uttryckligen att det bara är om kommissionen genomför en del av budgeten genom gemensam förvaltning, och således har beslutat att utnyttja sin möjlighet att genomföra budgeten på detta sätt, som vissa genomförandeuppgifter delegeras till en internationell organisation, i vilket fall den enskilda överenskommelse som ingås med den organisationen ska innehålla detaljerade bestämmelser om dessa uppgifter. På samma sätt preciserar artikel 84.3 andra stycket i 2012 års budgetförordning att om kommissionen har beslutat att genomföra unionens budget genom indirekt förvaltning, ska finansieringsbeslutet särskilt ange vilken enhet eller person som är ansvarig, kriterierna för urvalet och de uppgifter som anförtrotts den. En liknande mekanism i detta avseende föreskrivs nu i artiklarna 62.1 c och 156.1 i 2018 års budgetförordning.
Slutligen ska dessa olika bestämmelser, som tribunalen med rätta erinrade om i punkterna 79 och 80 i den överklagade domen och som generaladvokaten påpekade i punkt 51 i sitt förslag till avgörande, förstås mot bakgrund av principen om en sund ekonomisk förvaltning, som stadgas i artiklarna 310.5 och 317 första stycket FEUF.
Med tanke på den roll och det ansvar som dessa bestämmelser i unionens primärrätt och budgetförordningarna ger kommissionen vid genomförandet av unionens budget är det kommissionens uppgift att se till att denna princip följs. Av detta följer att om kommissionen väljer att tillämpa en metod för budgetgenomförande som innebär att en tredje part anlitas, är den under alla omständigheter skyldig att vid tidpunkten för detta genomförande och sedan under hela genomförandet av de berörda budgetuppgifterna se till att de tillämpliga villkoren uppfylls, särskilt de som reglerar beviljandet av de motsvarande medlen och deras senare användning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 februari 2019, Alfamicro/kommissionen,
C‑14/18 P
,
EU:C:2019:159
, punkterna
och
, och dom av den 16 juli 2020, ADR Center/kommissionen,
C‑584/17 P
,
EU:C:2020:576
, punkterna
och
).
Följaktligen måste de aktuella bestämmelserna anses ha till syfte att ge kommissionen en möjlighet att, med ett stort utrymme för skönsmässig bedömning och med beaktande av en rad rättsliga, administrativa, tekniska och ekonomiska villkor samt principen om en sund ekonomisk förvaltning, överlåta budgetgenomförandeuppgifter till internationella organisationer, utan att dessa organisationer för den skulle får rättigheter såsom att anförtros eller behålla sådana uppgifter.
Vad för det tredje gäller IMG:s argument att åsidosättandet av en rättsregel som har till syfte att ge enskilda rättigheter följde av unionsdomstolens skyldighet att, inom ramen för sin bedömning av de bestämmelser som erinras om i punkterna 148 och 149 ovan, beakta olika folkrättsliga regler om erkännandet av internationella organisationer och möjligheten att göra gällande denna, ska det för det första erinras om att det, för det fall kommissionen har anförtrott en viss enhet budgetgenomförandeuppgifter i egenskap av internationell organisation, kan det alltid omprövas senare – under iakttagande av gällande formkrav och förfarandekrav – om detta beslut om omprövning är rättsligt och faktiskt motiverat, såsom framgår av punkt 111 ovan.
Samtidigt ska det noteras att de regler som IMG hänvisar till, oberoende av en analys av deras eventuella innehåll och möjligheten för en enhet som IMG att åberopa dem i domstol, under inga omständigheter kunde beaktas för att avgöra den aktuella skadeståndstalan, som grundar sig på att beslutet av den 8 maj 2015 är rättsstridigt, vilket domstolen konstaterade i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P.
För det första grundar sig beslutet av den 8 maj 2015, såsom framgår av punkterna 31 och 46 ovan, just på att det finns tvivel om IMG:s ställning som internationell organisation i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar, och inte på en slutgiltig bedömning av denna ställning i den ena eller den andra riktningen.
Vidare har domstolen, även om den i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P ogiltigförklarade dessa beslut på grund av att de inte var rättsligt och faktiskt motiverade, inte på något sätt tagit ställning till frågan – vilken inte var uppe till behandling i de mål den hade att avgöra – huruvida det på grundval av en analys som var fri från felaktig rättstillämpning och som tog hänsyn till alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter skulle anses eller tvärtom uteslutas att IMG hade en sådan ställning, vilket framgår av punkterna 51 och 142 ovan.
Slutligen kan denna fråga nu avgöras av tribunalen inom ramen för den talan om ogiltigförklaring som väckts mot beslutet av den 8 juni 2021, där kommissionen slutgiltigt uttalade sig i denna fråga.
Som generaladvokaten påpekade i punkt 57 i sitt förslag till avgörande kan IMG inte, till stöd för att det skett ett åsidosättande av en rättsregel vars syfte är att ge enskilda rättigheter, åberopa regler som bara kan beaktas om det först har avgjorts en fråga som dels saknar samband med den tvist som detta överklagande är en fortsättning på, med avseende på den rättsstridighet som domstolen konstaterade i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P, dels kan bli aktuell inom ramen för den talan om ogiltigförklaring som klaganden samtidigt väckte vid tribunalen och som fortfarande var anhängig vid tribunalen vid tidpunkten för detta överklagande.
Med hänsyn till samtliga dessa omständigheter gjorde tribunalen sig inte skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkterna 86–88 i den överklagade domen slog fast att den rättsstridighet som domstolen konstaterade i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P inte kunde kvalificeras som ett åsidosättande av en rättsregel som syftar till att ge enskilda rättigheter, med hänvisning till de bestämmelser i 2002 och 2012 års budgetförordningar som denna rättsstridighet avsåg. Det finns därför ingen anledning att pröva IMG:s argument att den instansen också gjorde en felaktig rättstillämpning när den i punkterna 96 och 97 i den överklagade domen påpekade att denna överträdelse under alla omständigheter inte var tillräckligt allvarlig.
3)

Det tredje invändningen, om åsidosättande av omsorgsplikten
Vad för det tredje och sista gäller den invändning som sammanfattas i punkt 133 ovan, om påstådd felaktig rättstillämpning av tribunalen i punkterna 90–93 i den överklagade domen genom att inte fastställa att kommissionen i detta fall åsidosatte sin omsorgsplikt när den undersökte IMG:s situation, noterar domstolen följande.
Beträffande upptagande till prövning tycks IMG:s huvudsakliga invändning mot kommissionen inom ramen för sitt ersättningsanspråk handla om att det föreligger en tillräckligt allvarlig överträdelse av 2002 och 2012 års budgetförordningar, men det också tydligt att IMG även har invänt att kommissionen samtidigt allvarligt åsidosatt andra principer och rättsregler, inklusive de som rör rättssäkerheten, skyddet för berättigade förväntningar, rätten att yttra sig och rätten till god förvaltning, såsom de slås fast i artikel 41 i stadgan.
IMG hänvisade i sina inlagor i första instans specifikt till vissa domar från unionsdomstolen som klargjorde omfattningen av den omsorgsplikt som åligger unionens förvaltning enligt denna artikel i stadgan, nämligen domstolens dom av den 21 november 1991, Technische Universität München (
C‑269/90
,
EU:C:1991:438
, punkt
), domstolens dom av den 16 december 2008, Masdar (UK)/kommissionen (
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
, punkt
), och tribunalens dom av den 29 april 2015, Staelen/ombudsmannen (
T‑217/11
,
EU:T:2015:238
, punkt
). Vidare gjorde IMG upprepade gånger gällande, både i det ursprungliga förfarandet och i förfarandet efter det att målet delvis återförvisats till tribunalen, att de tvivel som kommissionen tog upp i beslutet av den 8 maj 2015 grundade sig på en uppenbart felaktig och ofullständig analys av begreppet ”internationell organisation” i 2002 och 2012 års budgetförordningar, av dess situation i förhållande till detta begrepp och av de många faktiska omständigheter, särskilt av dokumentär karaktär, som behövde beaktas för att rättsligt kunna kvalificera denna situation. Invändningarna om åsidosättande av dessa förordningar och av omsorgsplikten var således i detta fall till sin natur sammankopplade, vilket motiverade att de prövades gemensamt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 juni 2022, SGL Carbon m.fl./kommissionen,
C‑65/21 P och C‑73/21 P–C‑75/21 P
,
EU:C:2022:470
, punkt
).
Kommissionen förstod för övrigt tydligt räckvidden av denna invändning genom att i sitt ursprungliga svaromål och i sina inlagor efter återförvisningen till tribunalen hävda att även om beslutet av den 8 maj 2015 var rättsstridigt, så var denna olaglighet inte en ”som en förvaltning under iakttagande av normal försiktighet och aktsamhet inte hade begått under motsvarande omständigheter”, då dess handlande tvärtom var ”normalt försiktigt och aktsamt”.
I sak erinrar domstolen först om att den redan konstaterat att beslutet av den 8 maj 2015 – den unionsrättsakt som ligger till grund för det utomobligatoriska ansvar som åberopas i detta fall – var rättsstridigt, i punkterna 92–96 och 104 i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P, som har vunnit laga kraft, såsom erinras om i punkt 89 ovan.
I detta avseende, vilket påpekades i punkterna 22 och 23 i beslut C‑183/17 P-INT och som erinras om i punkterna 46 och 49 i denna dom, ansåg domstolen att kommissionen hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning i beslutet av den 8 maj 2015 genom att där finna att det rådde tvivel om huruvida IMG var en internationell organisation, i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar, på grundval av ett resonemang som utgjorde felaktig rättstillämpning och en uppenbart felaktig bedömning, eftersom de tre faktorer som den institutionen tog hänsyn till inte kunde motivera dessa tvivel.
Vidare följer det av punkterna i fråga i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P samt av punkterna 85–87 i samma dom, som de ska läsas mot bakgrund av, att kommissionens bedömning varken i själva beslutet av den 8 maj 2015 eller i andra handlingar som IMG fått kännedom om av denna institution och som ingår i akten i förfarandet i första instans grundade sig på någon analys av eller relevansen av de tre faktorerna beträffande kvalificeringen som ”internationell organisation” i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar eller av räckvidden av själva det begreppet.
Slutligen framgår det att IMG lagt fram en rad uppgifter för att styrka sin ställning som internationell organisation, vilka kommissionen inte beaktat.
Vad för det andra gäller frågan huruvida omsorgsplikten utgör en rättsregel som syftar till att ge enskilda personer rättigheter och som i ett givet fall, om den åsidosätts, kan medföra utomobligatoriskt skadeståndsansvar för unionen, om åsidosättandet är tillräckligt allvarligt, ska det noteras att denna plikt, som är en del av principen om god förvaltning enligt artikel 41 i stadgan och som är allmänt tillämplig på unionsadministrationens agerande i dess kontakter med allmänheten, innebär att administrationen måste handla med omsorg och försiktighet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 juni 2022SGL Carbon m.fl./kommissionen,
C‑65/21 P och C‑73/21 P–C‑75/21 P
,
EU:C:2022:470
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det framgår vidare av domstolens praxis att en sådan omsorgsplikt är en rättsregel som har till syfte att ge enskilda rättigheter och som om det åsidosätts under visa omständigheter kan medföra utomobligatoriskt ansvar för unionen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 27 mars 1990, Grifoni/kommissionen,
C‑308/87
,
EU:C:1990:134
, punkterna
,
och
, dom av den 16 december 2008, Masdar (UK)/kommissionen,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
, punkt
, och dom av den 4 april 2017, Ombudsmannen/Staelen,
C‑337/15 P
,
EU:C:2017:256
, punkterna
och
), det vill säga om det i ett givet fall visas att åsidosättandet är tillräckligt allvarligt, i enlighet med den rättspraxis som nämns i punkt 146 ovan.
Slutligen är efterlevnaden av denna plikt av grundläggande betydelse när den unionsinstitution, det unionsorgan eller den unionsbyrå vars agerande i ett visst fall är ifrågasatt har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning (dom av den 21 november 1991, Technische Universität München,
C‑269/90
,
EU:C:1991:438
, punkt
), vilket kommissionen hade i förevarande fall, såsom framgår av punkterna 148–152 ovan. Av detta följer, i synnerhet, att när en part åberopar en uppenbart oriktig bedömning som påstås ha begåtts av denna institution, detta organ eller denna byrå, måste unionsdomstolen pröva om den omsorgsfullt och opartiskt har övervägt alla relevanta omständigheter i fallet. Endast på detta sätt kan det fastställas om de faktiska och rättsliga omständigheter som ligger till grund för utövandet av befogenheten i fråga är uppfyllda (dom av den 21 november 1991, Technische Universität München,
C‑269/90
,
EU:C:1991:438
, punkt
, och dom av den 16 juni 2022, SGL Carbon m.fl./kommissionen,
C‑65/21 P och C‑73/21 P–C‑75/21 P
,
EU:C:2022:470
, punkt
).
Med hänsyn till den skyldighetens art, som är nära knuten till den ram inom vilken unionens förvaltning agerar i ett visst fall, det ett tillräckligt allvarligt åsidosättande av den bara konstateras efter en granskning av det enskilda fallet utifrån alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter, med beaktande av det område, de villkor och det sammanhang inom vilket skyldigheten åligger den berörda institutionen, det berörda organet eller den berörda byrån samt de konkreta omständigheter som gör det möjligt att konstatera att skyldigheten inte har fullgjorts (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 april 2017, Ombudsmannen/Staelen,
C‑337/15 P
,
EU:C:2017:256
, punkterna
och
).
Vad för det tredje gäller frågan om det i detta fall var styrkt att denna skyldighet åsidosatts, och i så fall om åsidosättande var tillräckligt allvarligt, ska det konstateras att tribunalens resonemang i punkterna 91–97 i den överklagade domen där den fann att så inte var fallet är rättsligt felaktigt.
För att ta ställning till IMG:s argument fann tribunalen å ena sidan att ett sådant åsidosättande måste uteslutas, eftersom ”kommissionen inte [kan] klandras för att inte ingå nya delegeringsavtal om indirekt förvaltning med en enhet, när enhetens ställning som internationell organisation kan komma att ifrågasättas till följd av omständigheter som kommit till kommissionens kännedom”. Det skälet var dock inte relevant, eftersom det i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P slutgiltigt konstaterats att beslutet av den 8 maj 2015 var rättsstridigt då det ifrågasatte IMG:s ställning som internationell organisation efter en analys som innehöll felaktig rättstillämpning och en uppenbart oriktig bedömning av de få omständigheter som det berörde, och eftersom det var beträffande detta beslut och denna specifika rättsstridighet – och inte beträffande kommissionens allmänna befogenhet att ifrågasätta IMG:s ställning på grundval av andra omständigheter som kunde komma till dess kännedom i framtiden – som det skulle bedömas om ett åsidosättande kunde medföra utomobligatoriskt ansvar för unionen.
Tribunalen uttalade också att IMG inte uppgett på vilket sätt den felaktiga rättstillämpning och oriktiga bedömning som föranlett domstolen att ogiltigförklara beslutet av den 8 maj 2015 stred mot kommissionens omsorgsplikt. IMG:s argument angav tydligt, exakt och konkret att ett sådant åsidosättande förelåg, vilket bestod i att den kommissionen antagit ett beslut som ifrågasatte IMG:s ställning som internationell organisation i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar, på grundval av fragmentariska uppgifter som domstolen ansåg vara otillräckliga för att motivera dessa tvivel, både ur faktisk och rättslig synvinkel, och att kommissionen hade beaktat dem på ett sätt som innebar både felaktig rättstillämpning och en uppenbart oriktig bedömning.
Det var därför felaktig rättstillämpning när tribunalen inte fastställde att kommissionen hade åsidosatt sin omsorgsplikt i detta fall. Eftersom tribunalen inte tog ställning till om åsidosättandet var tillräckligt allvarligt i den mening som avses i domstolens praxis, medför denna felaktiga rättstillämpning att den överklagade domen ska upphävas i den mån IMG:s skadeståndsanspråk ogillades, i punkt 100 i domen.
2.

Den andra grunden
a)

Parternas argument
Vad gäller de ersättningsyrkanden som tribunalen avvisat har IMG för det första gjort gällande att tribunalen åsidosatt sin motiveringsskyldighet och gjort sig skyldig till en rad fall av felaktig rättstillämpning i den överklagade domen, i punkterna 49–59 och 68, genom att den ogillade IMG:s yrkanden om att kommissionen skulle förpliktas att in natura ersätta en del av den skada som uppkommit till följd av beslutet av den 8 maj 2015. En person som vill få ersättning för skada som orsakats av en handling eller ett beteende som kan tillskrivas unionen har rätt att begära att ersättningen lämnas in natura i lämpliga fall, som i det aktuella fallet. Vidare begränsade sig IMG i sitt skriftliga yttrande efter den delvisa återförvisningen av målet till tribunalen till att förtydliga, i syfte att uppdatera, det ersättningsanspråk som redan framställts i den ansökan som inledde förfarandet. Slutligen angav tribunalen i den överklagade domen inte något giltigt skäl för att inte bifalla detta yrkande.
För det andra åsidosatte tribunalen också sin motiveringsskyldighet och gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning i en rad fall, i punkterna 60 och 68 i den överklagade domen, när den fann att vissa av de materiella skador som IMG åberopat var nya och därför avvisade motsvarande yrkanden. Dessa yrkanden är i själva verket endast en upprepning, i en på ett giltigt sätt anpassad och utvecklad form, av yrkanden som redan fanns i den ansökan som inledde förfarandet.
För det tredje åsidosatte tribunalen även sin motiveringsskyldighet och gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkterna 63 och 68 i den överklagade domen avvisade IMG:s yrkande om ersättning för ideell skada, avseende skada på dess anseende värderad till 10 miljoner euro, med motiveringen att detta yrkande hade ändrat karaktär jämfört med det yrkande om ersättning med ett symboliskt belopp på 1 euro som framställdes i ansökan. I ansökan angavs nämligen att detta symboliska belopp angavs med förbehåll för att det kunde komma att preciseras senare, vilket IMG gjorde på ett motiverat och detaljerat sätt i sitt yttrande efter att domstolen delvis återförvisat målet till tribunalen. Dessutom har tribunalen obegränsad behörighet i ekonomiska tvister och kan därför inte avvisa ett yrkande såsom det i det aktuella fallet.
Kommissionen har bestridit samtliga dessa argument.
b)

Domstolens bedömning
Domstolen noterar inledningsvis att det ersättningsyrkande som tribunalen var både behörig och skyldig att pröva i mål T‑381/15 RENV var det anspråk som domstolen återförvisat dit i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P, med uteslutande av övriga yrkanden.
Som framgår av punkt 4 i domslutet i denna dom och punkterna 1, 33, 39, 100 och 105 i domskälen, som utgör det nödvändiga stödet för domslutet, motsvarade det skadeståndsyrkande som återförvisades till tribunalen det som IMG framställde i sin ansökan i mål T‑381/15, vars enda syfte var att få ersättning för materiell skada som IMG värderade till 28 miljoner euro och för ideell skada i form av skada på IMG:s anseende, för vilken ersättning begärdes med ett symboliskt belopp på 1 euro, vilket tribunalen erinrade om i punkterna 22, 46 och 48 i den överklagade domen, något som inte har ifrågasatts inför domstolen.
Som framgår av tribunalens befogade slutsatser i punkterna 40–42, 46, 48, 53, 54, 60 och 63 i den överklagade domen, var det skadeståndskrav som IMG i sitt yttrande efter den delvisa återförvisningen av målet ville att tribunalen skulle ta ställning klart och väsentligt utvidgat till mer än sitt ursprungliga föremål, då det lagts till en rad yrkanden om för det första ett stort antal förelägganden att agera, för det andra ersättning för materiella skador som var nya eller än de som ursprungligen åberopats och för det tredje en ideell skada som nu inte längre värderades till en symbolisk euro utan till 10 miljoner euro.
Det kan emellertid inte godtas att sökanden, efter det att domstolen helt eller delvis har återförvisat en tvist till tribunalen, genom nya yrkanden eller anspråk ändrar saken i målet, såsom den ursprungligen framställdes vid den första domstolen, eftersom saken i målet, såsom framgår av fast rättspraxis, avgränsas enbart genom de yrkanden eller anspråk som framställts i ansökan genom vilken talan väckts (dom av den 25 september 1979, kommissionen/Frankrike,
232/78
,
EU:C:1979:215
, punkt
, och dom av den 7 november 2019, Rose Vision/kommissionen,
C‑346/18 P
, ej publicerad,
EU:C:2019:939
, punkterna
och
), eventuellt anpassade eller preciserade under förfarandet i första instans, under iakttagande av tillämpliga villkor eller krav.
I förevarande fall hade IMG således inte rätt att ändra det ersättningsyrkande som det framställt vid tribunalen i mål T‑381/15 och som tribunalen hade att ta ställning till på nytt efter den delvisa återförvisningen genom domen C‑183/17 P och C‑184/17 P, vilket den instansen domstol med fog konstaterade i punkt 49 i den överklagade domen.
Följaktligen har tribunalen inte bara lämnat en tillräcklig motivering utan har också rättsligt motiverat sitt beslut att i punkt 68 i den överklagade domen avvisa de yrkanden som framställts vid tribunalen i strid med detta krav.
Följaktligen ska denna grund ogilla, utan att det är nödvändigt att ta ställning till IMG:s argument mot de tilläggsvis anförda skälen i den överklagade domen rörande möjligheterna för en sökande att i samband med ett skadeståndsanspråk framställa yrkanden om förelägganden om att agera.
V.

Överklagandet i mål T‑381/15 RENV
A.

Rätt instans för prövning i sak
Om målet är helt eller delvis färdigt för avgörande kan domstolen enligt artikel 61 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol antingen själv slutligt avgöra målet eller den del av det som är färdigt för avgörande och återförvisa den del som inte är det till tribunalen för avgörande (se, för ett liknande resonemang, dom C‑183/17 P och C‑184/17 P, punkt 103, och dom av den 28 oktober 2021, Vialto Consulting/kommissionen,
C‑650/19 P
,
EU:C:2021:879
, punkt
).
I förevarande fall har vissa aspekter av det ersättningsanspråk som nämns i punkt 181 ovan varit föremål för ett kontradiktoriskt förfarande vid tribunalen, och det är vid prövningen av dessa aspekter inte nödvändigt att vidta någon ytterligare åtgärd för processledning eller bevisupptagning. Domstolen finner därför att målet är färdigt för avgörande i dessa delar, och att det finns anledning att slutligt avgöra målet såvitt avser dem (se, analogt, dom av den 8 september 2020, kommissionen och rådet/Carreras Sequeros m.fl.,
C‑119/19 P–C‑126/19 P
,
EU:C:2020:676
, punkt
, och dom av den 2 december 2021, kommissionen och GMB Glasmanufaktur Brandenburg/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings,
C‑884/19 P och C‑888/19 P
,
EU:C:2021:973
, punkt
), med följande begränsningar.
B.

Huruvida kommissionens i detta fall har åsidosatt sin omsorgsplikt på ett tillräckligt allvarligt sätt
För det första är målet färdigt att avgöras vad gäller frågan om det åsidosättande av kommissionens omsorgsplikt gentemot IMG vid den tidpunkt då kommissionen antog beslutet av den 8 maj 2015, vilket konstaterats i punkterna 173–175 ovan, är tillräckligt allvarligt, i den mening som avses i ovan i punkt 146 nämnda rättspraxis, för att medföra utomobligatoriskt ansvar för unionen.
Det ska först noteras, som kommissionen med rätta anfört, att begreppet internationell organisation, som 2002 och 2012 års budgetförordningar hänvisar till, är ett allmänt begrepp, som i bland annat avsaknad av rättspraxis i frågan kan vara svårt att tolka.
Vidare hade kommissionen också fog för att påpeka att tillämpningen av detta begrepp i det aktuella fallet också skulle kunna visa sig vara komplicerad och ge upphov till svårigheter vid den rättsliga klassificeringen av de faktiska omständigheterna, med tanke på IMG:s särskilda situation, som sammanfattas i punkt 18 ovan.
Det framgår dock av domstolens praxis att även om sådana tolknings- och tillämpningssvårigheter kan vara ägnade att förklara en institutions, ett organs eller en byrås agerande när denna handlat som en normalt försiktig och aktsam administration hade gjort under liknande omständigheter (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 september 2019, HTTS/rådet,
C‑123/18 P
,
EU:C:2019:694
, punkt
), kan det däremot inte vara ursäktligt att uppenbart åsidosätta omsorgsplikten vid en bedömning såsom den kommissionen hade att utföra av IMG:s situation (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 april 2017, Europeiska ombudsmannen/Staelen,
C‑337/15 P
,
EU:C:2017:256
, punkt
och där angiven rättspraxis), särskilt när den bristande omsorgen består i att underlåta att ställa de frågor som hör till kärnan av den prövningen eller dra slutsatser som är uppenbart olämpliga, bristfälliga, orimliga eller ogrundade (se, för ett liknande resonemang och analogt, dom av den 4 april 2017, Europeiska ombudsmannen/Staelen,
C‑337/15 P
,
EU:C:2017:256
, punkterna
–
,
,
,
och
).
I det aktuella fallet kan de eventuella tolknings- och tillämpningssvårigheter som nämns i punkterna 190 och 191 ovan inte förklara antagandet av ett beslut som är så uppenbart rättsligt och sakligt obefogat som beslutet av den 8 maj 2015, som enligt vad som slutligt fastställdes i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P varken innehöll någon rättslig analys av begreppet internationell organisation i den mening som avses i 2002 och 2012 års budgetförordningar, eller de omständigheter som åberopats till stöd för den inte räckte för att ifrågasätta IMG:s ställning som internationell organisation.
Följaktligen är det fastställt att det föreligger en tillräckligt allvarlig överträdelse av kommissionens omsorgsplikt i detta fall.
C.

Den åberopade skadan och orsakssambandet med den konstaterade överträdelsen
Vad för det andra gäller de villkor som måste vara uppfyllda för att unionen ska ådra sig utomobligatoriskt skadeståndsansvar i ett visst fall, utöver vad som konstaterats i föregående punkt, erinrar domstolen om att dessa villkor, såsom framgår av domstolens fasta praxis, är att det verkligen föreligger en skada och att det finns ett orsakssamband mellan unionens omtvistade handlande och den åberopade skadan (dom av den 28 oktober 2021, Vialto Consulting/kommissionen,
C‑650/19 P
,
EU:C:2021:879
, punkt
och där angiven rättspraxis).
I detta fall har IMG begärt ersättning för den ideella och materiella skada som det påstått sig ha lidit till följd av beslutet av den 8 maj 2015. Såsom framgår av punkterna 55 och 185 ovan avvisade tribunalen med fog delvis dessa yrkanden. I detta skede av domstolsprocessen rör tvisten således endast de anspråk som rör den ideella skadan till följd av skadan på IMG:s anseende, till ett belopp av en symbolisk euro, samt den ideella skadan som i huvudsak består i en eventuell förlust av möjligheter för den berörda parten att anförtros nya delegeringsavtal av kommissionen i egenskap av internationell organisation med uppgifter för budgetgenomförande inom ramen för den indirekta förvaltningen av unionens budget, och att i samband med detta, som ett ”anslag för indirekta kostnader”, erhålla ett belopp motsvarande en schablonmässig procentandel av de allmänna administrativa kostnader som kan betraktas som verkliga kostnader som kan finansieras av unionen.
Det framgår av domstolens fasta praxis att en ideell skada i vissa situationer kan anses ha ersatts på ett lämpligt och tillräckligt sätt genom ogiltigförklaring av den rättsstridiga rättsakt som orsakat skadan (dom av den 9 juli 1987, Hochbaum och Rawes/kommissionen,
44/85, 77/85, 294/85 och 295/85
,
EU:C:1987:348
, punkt
, dom av den 28 februari 2008, Neirinck/kommissionen,
C‑17/07 P
,
EU:C:2008:134
, punkt
, dom av den 28 maj 2013, Abdulrahim/rådet och kommissionen,
C‑239/12 P
,
EU:C:2013:331
, punkt
, och dom av den 30 maj 2017, Safa Nicu Sepahan/rådet,
C‑45/15 P
,
EU:C:2017:402
, punkt
).
I förevarande fall är det fastställt att kommissionens tillräckligt allvarliga åsidosättande av sin omsorgsplikt åsamkade IMG ideell skada i form av en skada på dess anseende, eftersom det ledde till att kommissionen antog ett beslut där den uttryckte tvivel om IMG:s ställning som internationell organisation på grundval av omständigheter som varken rättsligt eller faktiskt kunde motivera sådana tvivel. IMG lade i tid fram skriftlig bevisning inför tribunalen som styrkte att beslutet har fått ett stort genomslag i de berörda institutionella och yrkeskretsarna på europeisk och nationell nivå.
Domstolen fann emellertid att detta beslut var rättsstridigt och upphävde det i domarna C‑183/17 P och C‑184/17 P. Dessutom är den tydliga formuleringen av denna slutsats sådan att den, i enlighet med ovan i punkt 197 nämnda rättspraxis, räcker som adekvat och tillräcklig ersättning för IMG:s ideella skada, med hänsyn till det sammanhang i vilket den uppstod.
IMG:s skadeståndsyrkande ska därför ogillas i den mån de avser den ideella skada som uppkommit till följd av att beslutet av den 8 maj 2015 var rättsstridigt.
Tvisten är däremot inte färdig för avgörande i den del den rör den materiella skada som IMG kan begära ersättning för.
Även om IMG:s ersättningsanspråk i sin helhet var föremål för en skriftlig och muntlig kontradiktorisk debatt inför tribunalen, prövade den instansen inte sakinnehållet i den berörda partens yrkanden avseende den materiella skadan. En granskning av handlingarna i akten i processen i första instans visar dessutom att domstolen i dagsläget inte förfogar över alla de faktiska uppgifter som krävs för att med tillräcklig säkerhet kunna göra de komplexa bedömningar av sakförhållandena som denna analys förutsätter, särskilt med beaktande av den omständigheten, som nämns både i domen C‑183/17 P och C‑184/17 P och i punkt 45 ovan, att den materiella skadan endast kan bestå av en eventuell förlust av möjligheten för IMG att anförtros budgetgenomförandeuppgifter i egenskap av internationell organisation.
Målet ska därför återförvisas till tribunalen för att den ska kunna ta ställning till om den åberopade materiella skadan är för handen och i så fall hur omfattande den är samt, om den är styrkt, till om det föreligger ett orsakssamband mellan skadan och det tillräckligt allvarliga åsidosättandet av kommissionens omsorgsplikt i förevarande fall, vilket domstolen slutgiltigt fastställer i denna dom.
VI.

Rättegångskostnader
Enligt artikel 138.1 i domstolens rättegångsregler, som enligt artikel 184.1 i samma rättegångsregler ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats.
Eftersom IMG i detta fall har förlorat i mål C‑619/20 P, ska det förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i det målet, enligt kommissionens yrkande.
Vad däremot gäller målen C‑620/20 P och T‑381/15 RENV, erinrar domstolen om att även om både IMG och kommissionen har tappat avseende en del av sina yrkanden, ska IMG:s skadeståndstalan delvis återförvisas till tribunalen. Därför bör beslut om rättegångskostnaderna anstå i båda målen i enlighet med artikel 137 i domstolens rättegångsregler, som är tillämplig på överklaganden enligt artikel 184.1 i dessa regler.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:

1)
Målen C‑619/20 P och C‑620/20 P förenas vad gäller domen.

2)
Överklagandet i mål C‑619/20 P ogillas.

3)
Domen från Europeiska unionens tribunal av den 9 september 2020, IMG/kommissionen (
T‑381/15 RENV
,
EU:T:2020:406
), upphävs i den del tribunalen där ogillade International Management Groups (IMG) yrkande om ersättning för skada till följd av Europeiska kommissionens beslut, i dess skrivelse av den 8 maj 2015, att inte längre ingå nya delegeringsavtal för indirekt förvaltning med IMG.

4)
Överklagandet i mål C‑620/20 P ogillas i övrigt.

5)
Talan i mål T‑381/15 RENV ogillas i den mån den rör begäran om ersättning för ideell skada till Internationell Management Group (IMG) till följd av det beslut som avses i punkt 3 ovan i detta domslut.

6)
Mål T‑381/15 RENV återförvisas till Europeiska unionens tribunal för prövning av det yrkande som avses i punkt 3 ovan i detta domslut, i den mån det rör den materiella skada som International Management Group (IMG) har åberopat.

7)
International Management Group (IMG) ska ersätta rättegångskostnaderna i mål C‑619/20 P.

8)
Frågan om rättegångskostnader anstår i målen C‑620/20 P och T‑381/15 RENV.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: franska.