CELEX: 62015CJ0547
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Bendrijos muitinės kodeksas
Reglamentas (EEB) Nr. 2913/92
96 straipsnis
Išorinio tranzito procedūra
Sąvoka „vežėjas“
Prekių nepateikimas paskirties muitinės įstaigai
Atsakomybė
Subvežėjas, perdavęs prekes pagrindiniam vežėjui paskirties muitinės įstaigos stovėjimo aikštelėje ir vėl perėmęs šių prekių kontrolę, nes turėjo jas vežti toliau

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (
OL L 302
, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307), iš dalies pakeisto 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 648/2005 (
OL L 117
, 2005, p. 13; toliau – Muitinės kodeksas), 96 straipsnio 2 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant muitinės tarpininkės
Interservice d.o.o. Koper
ir Sándor Horváth ginčą dėl muitų, kuriuos
Interservice d.o.o. Koper
, kaip „tranzito procedūros vykdytoja“, sumokėjo Slovėnijos muitinei po to, kai Sándor Horváth, kaip subvežėjas, iš muitinės priežiūros paėmė vežtas prekes, kurioms buvo taikoma išorinio Bendrijos tranzito procedūra, susigrąžinimo.
Teisinis pagrindas
Pagal Muitinės kodekso 4 straipsnio 21 punktą „muitinės procedūros vykdytojas“ – tai „asmuo, kurio vardu buvo pateikta muitinės deklaracija, arba asmuo, kuriam buvo perduotos su muitinės procedūra susijusios pirmiau minėto asmens teisės ir prievolės“.
Muitinės kodekso 37 straipsnyje nustatyta:
„1.   Į Bendrijos muitų teritoriją įvežtos prekės nuo jų įvežimo momento yra muitinės prižiūrimos. Jų muitinį tikrinimą galima atlikti vadovaujantis galiojančiomis nuostatomis.
2.   Jos lieka taip prižiūrimos tiek laiko, kiek atitinkamais atvejais reikia jų muitiniam statusui nustatyti, o ne Bendrijos prekių atveju, nepažeidžiant 82 straipsnio 1 dalies, – tol, kol pakeičiamas prekių muitinis statusas, jos įvežamos į laisvąją zoną, padedamos į laisvąjį sandėlį, reeksportuojamos ar sunaikinamos vadovaujantis 182 straipsniu.“
Muitinės kodekso 92 straipsnyje numatyta:
„1.   Išorinio tranzito procedūra baigiama ir jos vykdytojo įsipareigojimai įvykdomi, kai prekės, kurioms buvo įforminta procedūra, ir atitinkami dokumentai pateikiami paskirties muitinės įstaigai, vadovaujantis atitinkamos procedūros nuostatomis.
2.   Muitinė užbaigia procedūrą, kai, palyginusi išvykimo įstaigos turimus duomenis su paskirties muitinės įstaigos turimais duomenimis, gali patvirtinti, kad procedūra buvo atlikta tinkamai.“
Muitinės kodekso 96 straipsnyje nustatyta:
„1.   Už prievolių, susijusių su išorinio Bendrijos tranzito procedūra, įvykdymą atsako jos vykdytojas. Jis atsako:
a)
už nesugadintų prekių pristatymą per nustatytą terminą į paskirties muitinės įstaigą, deramai prižiūrint, kad nebūtų pažeistos muitinės panaudotos prekių identifikavimo priemonės;
b)
už nuostatų, susijusių su Bendrijos tranzito procedūra, laikymąsi.
2.   Nepaisant 1 dalyje nustatytų tranzito procedūros vykdytojo prievolių, prekių vežėjas arba gavėjas, priėmęs prekes ir žinantis, kad jos gabenamos taikant Bendrijos tranzito procedūrą, taip pat atsako už nesugadintų prekių pristatymą per nustatytą terminą į paskirties muitinės įstaigą ir už deramą priežiūrą, kad nebūtų pažeistos muitinės panaudotos prekių identifikavimo priemonės.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Friedler Spedition GmbH
pavedė
IGAZ Trans Kft
nuvežti Kinijos kilmės prekes, kurios konteineryje buvo atgabentos į Koperio (Slovėnija) uostą.
IGAZ Trans
, pirma, patikėjo muitinės formalumų tvarkymą
Interservice
, kuri pagrindinėje byloje yra ieškovė. Antra, ji pavedė S. Horváth, kuris pagrindinėje byloje yra atsakovas, pervežti aptariamas prekes iš Koperio į Vieną (Austrija), o užbaigus muitinės procedūrą – toliau į Romą (Italija).
2008 m. gruodžio 11 d.
Interservice
Koperio muitinės įstaigai elektroniniu būdu nusiuntė raide T pažymėtą tranzito deklaraciją ir taip pradėjo išorinio Bendrijos tranzito procedūrą. Be to, ji parengė ir perdavė S. Horváth įgaliojimą, reikalingą aptariamoms prekėms pasiimti iš muitinės, ir CMR važtaraštį (1956 m. gegužės 19 d. Ženevoje pasirašytoje Tarptautinio krovinių vežimo keliais sutarties konvencijoje, iš dalies pakeistoje 1978 m. liepos 5 d. protokolu, numatytas važtaraštis).
Siekiant užbaigti išorinio Bendrijos tranzito procedūrą prekės iki 2008 m. gruodžio 18 d. turėjo būti pristatytos į Vienos (Austrija) muitinės įstaigą.
Atsiėmęs prekes iš Koperio muitinės įstaigos, S. Horváth jas nuvežė į CMR važtaraštyje nurodytą Vienos muitinės įstaigos stovėjimo aikštelę, ten paliko konteinerį, kuriame buvo prekės, ir pats joje laukė 2008 m. gruodžio 12–17 d. Toje aikštelėje jis perdavė
IGAZ Trans
atstovui muitinės formalumams atlikti reikalingus tranzito dokumentus.
IGAZ Trans
teigimu, vėliau tas atstovas pateikė šiuos dokumentus
Friedler Spedition
, kad būtų atlikti muitinės formalumai. 2008 m. gruodžio 17 d. S. Horváth paliko konteinerį aikštelėje ir grįžo į Vengriją.
2008 m. gruodžio 18 d. grįžęs į Vieną S. Horváth nuvežė aptariamas prekes galutiniam gavėjui į Italiją naudodamasis nauju važtaraščiu, kurį jam buvo pateikęs
IGAZ Trans
atstovas.
Aptariamos prekės nebuvo pateiktos Vienos paskirties muitinės įstaigai.
Slovėnijos muitinė nustatė, kad
Friedler Spedition
ir
IGAZ Trans
atsiuntė jai netikrus išorinio tranzito procedūros užbaigimą patvirtinančius dokumentus. Nusprendusi, kad aptariamos prekės buvo paimtos iš muitinės priežiūros, ji nurodė
Interservice
, kaip tranzito procedūros vykdytojai, sumokėti 11196,49 eurų muitų, pridėtinės vertės mokesčio (PVM) ir delspinigių; bendrovė sumokėjo šią sumą 2009 m. spalio 16 d.
Interservice
, remdamasi deliktine atsakomybe, pareiškė S. Horváth ieškinį, kuriame prašė priteisti jai 11196,49 eurų, kuriuos sumokėjusi ji patyrė žalos, taip pat palūkanas ir kitas išlaidas; ji teigė, kad pagal Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalį vežėjas kartu su tranzito procedūros vykdytoju yra atsakingas už prekių pateikimą, net jei konkrečiu atveju jis veikė tik kaip subvežėjas.
Kadangi pirmosios ir apeliacinės instancijų teismai atmetė ieškinį ir skundą, motyvuodami, be kita ko, tuo, kad Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalis netaikoma subvežėjui,
Interservice
pateikė
Kúria
(Aukščiausiasis Teismas, Vengrija) kasacinį skundą.
Šis teismas mano, kad ginčo pagrindinėje byloje išsprendimas priklauso nuo to, ar skola muitinei, kurią
Interservice
sumokėjo kaip tranzito procedūros vykdytoja, atsirado dėl S. Horváth neteisėto ir apgaulingo elgesio, kaip numatyta Muitinės kodekso 203 straipsnyje. Jis paaiškina, kad S. Horváth priėmė aptariamas prekes žinodamas, kad joms taikoma išorinio Bendrijos tranzito procedūra, tačiau prieš veždamas jas toliau iš Vienos į Romą neįsitikino, jog
IGAZ Trans
ar
Friedler Spedition
tinkamai pateikė prekes paskirties muitinės įstaigai. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priduria, jog pagrindinėje byloje nėra informacijos apie tai, kad atsakovas žinojo, jog šios prekės paimtos iš muitinės priežiūros.
Šiomis aplinkybėmis
Kúria
(Aukščiausiasis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad prekių vežėju laikomas ne tik asmuo, kuris sudarė atitinkamų prekių vežimo sutartį su pardavėju (sutartį sudaręs vežėjas arba pagrindinis vežėjas), bet ir asmuo, kuris įvykdo visą vežimo užsakymą ar dalį jo pagal kitą vežimo sutartį su sutartį sudariusiu ar pagrindiniu vežėju (subvežėjas)?
2.
Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad tuo atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, subvežėjas privalo prieš toliau veždamas prekes deramai įsitikinti, kad pagrindinis vežėjas iš tiesų pateikė prekes paskirties muitinės įstaigai laikydamasis taikytinų reikalavimų?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar sąvoka „vežėjas“, pagal Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalį privalantis pateikti nesugadintas prekes paskirties muitinės įstaigai, turi būti aiškinama kaip reiškianti asmenį, faktiškai vežantį prekes, įskaitant subvežėją, kuriems taikoma išorinio Bendrijos tranzito procedūra.
Kadangi Muitinės kodekse sąvoka „vežėjas“ neapibrėžta, remiantis nusistovėjusia teismo praktika šios Sąjungos teisės sąvokos taikymo sritį reikia nustatyti atsižvelgiant į jos formuluotę, kontekstą ir tikslus (šiuo klausimu žr. 2015 m. balandžio 16 d. Sprendimo Angerer,
C‑477/13
,
EU:C:2015:239
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Dėl Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalies formuluotės reikia pažymėti, jog tam, kad „vežėjui“ būtų taikoma pareiga pateikti nesugadintas prekes paskirties muitinės įstaigai, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, nustatytos dvi sąlygos. Pirmoji sąlyga – tai prekių priėmimas, kuris reiškia fizinę šių prekių kontrolę ir disponavimą jomis, o antroji – žinojimas priimant prekes, kad joms taikoma Bendrijos tranzito procedūra.
Dėl minėtos nuostatos konteksto ir tikslų reikia pažymėti, kad joje numatyta, jog vežėjas atsako kartu su tranzito procedūros vykdytoju, kurio atsakomybė numatyta Muitinės kodekso 96 straipsnio 1 dalyje. Kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 47–49 punktuose, vis dėlto vežėjo atsakomybė skiriasi nuo tranzito procedūros vykdytojo atsakomybės tiek dėl pagrindo, tiek dėl apimties.
Iš tikrųjų tranzito procedūros vykdytojo atsakomybė grindžiama tuo, kad jis yra muitinės procedūros „vykdytojas“, o šis Muitinės kodekso 4 straipsnio 21 punkte apibrėžtas kaip asmuo, kurio vardu buvo pateikta muitinės deklaracija, arba asmuo, kuriam buvo perduotos su muitinės procedūra susijusios pirmiau minėto asmens teisės ir prievolės. Kaip tranzito procedūrą vykdantis asmuo, tranzito procedūros vykdytojas pagal Muitinės kodekso 96 straipsnio 1 dalies b punktą atsako už nuostatų, susijusių su šia procedūra, laikymąsi.
O Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalyje numatyta vežėjo atsakomybė grindžiama fiziniu prekių turėjimu ir žinojimu, kad joms taikoma Bendrijos tranzito procedūra. Pagal šią nuostatą vežėjas, kuris priima prekes žinodamas, kad joms taikoma tokia procedūra, kaip faktinis šių prekių turėtojas privalo per nustatytą terminą ir nepažeidęs muitinės panaudotų prekių identifikavimo užtikrinimo priemonių pateikti jas nesugadintas paskirties mokesčių įstaigai.
Klausimas, ar fiziškai prekes turintis asmuo veža jas pagal sudarytą su pagrindiniu vežėju subrangos sutartį, neturi reikšmės. Aiškinant kaip nors kitaip, asmenys galėtų išvengti atsakomybės pagal minėtą nuostatą, motyvuodami tuo, kad veikia pagal subrangos sutartį, nors fiziškai turi aptariamas prekes ir žino, kad joms taikoma tranzito procedūra.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad sąvoka „vežėjas“, kuris pagal Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalį privalo pateikti nesugadintas prekes paskirties muitinės įstaigai, turi būti aiškinama kaip reiškianti asmenį, įskaitant subvežėją, kuris faktiškai veža prekes, kurioms taikoma išorinio Bendrijos tranzito procedūra, ir kuris sutiko jas vežti žinodamas, jog joms taikoma ši procedūra.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, jog pagal ją subvežėjas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuris, pirma, paskirties muitinės įstaigos stovėjimo aikštelėje perdavė prekes pagrindiniam vežėjui ir pateikė tranzito dokumentą, ir, antra, iš naujo perėmė šių prekių kontrolę, nes turi jas vežti toliau, privalėjo įsitikinti, kad jos buvo pateiktos paskirties muitinės įstaigai, ir gali būti pripažintas atsakingu už jų nepateikimą.
Šiuo kausimu reikia konstatuoti, kad pagal Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalį subvežėjas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, gali būti pripažintas atsakingu už prekių nepateikimą paskirties muitinės įstaigai, tik jei jis privalo jas pateikti dėl to, kad priėmė prekes ir žinojo, jog joms taikoma Bendrijos tranzito procedūra, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Kadangi nagrinėjamu atveju iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad iš pradžių S. Horváth priėmė prekes, dėl kurių ginčijamasi pagrindinėje byloje, žinodamas, jog joms taikoma išorinio Bendrijos tranzito procedūra, atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį klausimą darytina išvada, kad jis privalėjo pateikti jas paskirties muitinės įstaigai, kiek tai susiję su šių prekių vežimu iš Koperio į Vieną.
Todėl reikia išnagrinėti, pirma, ar ši prievolė S. Horváth išnyko dėl to, kad Vienos paskirties muitinės įstaigos stovėjimo aikštelėje jis perdavė minėtas prekes ir tranzito dokumentą pagrindinės vežėjos
IGAZ Trans
atstovui, ir, antra, jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar ši prievolė jam iš naujo kilo po to, kai jis dar kartą perėmė tų pačių prekių kontrolę, nes turėjo jas vežti toliau iš Vienos į Romą.
Dėl klausimo, ar S. Horváth prievolė pateikti prekes paskirties muitinės įstaigai išnyko perdavus prekes, dėl kurių ginčijamasi pagrindinėje byloje, pagrindinės vežėjos
IGAZ Trans
atstovui Vienos paskirties muitinės įstaigos stovėjimo aikštelėje, iš atsakymo į pirmąjį prejudicinį klausimą aišku, kad šioje Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalyje numatyta vežėjo atsakomybė grindžiama faktine prekių kontrole. Taigi vežėjas, kuris perleidžia šią kontrolę kitam vežėjui perduodamas jam prekes, iš principo nusikrato pagal šią nuostatą tenkančios prievolės, jei tas kitas vežėjas žino, jog prekėms taikoma Bendrijos tranzito procedūra.
Iš tiesų, nors Muitinės kodekso 37 straipsnyje numatytas priežiūros taikymas prieštarauja tam, kad vežėjui būtų suteikta galimybė nusikratyti pagal šio kodekso 96 straipsnio 2 dalį tenkančios atsakomybės perduodant prekes bet kokiam kitam asmeniui, vis dėlto jis gali nusikratyti šios atsakomybės perduodamas jas asmeniui, kuris pagal minėtą 96 straipsnį turi prievolę deramai pateikti prekes paskirties muitinės įstaigai, pavyzdžiui, kitam vežėjui, kuris prekes priima žinodamas, jog joms taikoma Bendrijos tranzito procedūra.
Šiuo atveju iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išvadų matyti, kad S. Horváth nuvežė prekes, dėl kurių ginčijamasi pagrindinėje byloje, į Vienos paskirties muitinės įstaigos stovėjimo aikštelę. Paskui jis pagrindinės vežėjos
IGAZ Trans
atstovui perdavė tranzito dokumentą, kuriuo prisidengdamas vežė prekes, ir išvyko į Vengriją palikęs aikštelėje konteinerį su prekėmis.
IGAZ Trans
tvirtina, kad vėliau jos atstovai pateikė šį dokumentą
Friedler Spedition
, kad ši atliktų muitinės formalumus. Su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atrodo, kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 52 punkte, kad S. Horváth prievolė pagal Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalį išnyko tada, kai jis perdavė prekes kartu su tranzito dokumentu pagrindinės vežėjos
IGAZ Trans
atstovui. Tai, kad paskui
IGAZ Trans
pateikė šį dokumentą
Friedler Spedition
, šiuo atžvilgiu neturi reikšmės.
Jei paaiškėtų, kad S. Horváth iš tikrųjų nusikratė jam pagal Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalį tenkančios atsakomybės perduodamas prekes, dėl kurių ginčijamasi pagrindinėje byloje, ir tranzito dokumentą
IGAZ Trans
atstovui, jo ankstesnis „vežėjo“ statusas, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, po tokio perdavimo ir iki šių prekių kontrolės perėmimo iš naujo norint jas vežti toliau galutiniam gavėjui į Romą negali reikšti, jog jis turi prievolę įsitikinti, kad nesugadintos prekės buvo deramai pateiktos Vienos paskirties muitinės įstaigai.
Todėl tokiu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turėtų taip pat patikrinti, ar S. Horváth vėl tapo atsakingas pagal Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalį, kai perėmė prekių, dėl kurių ginčijamasi pagrindinėje byloje, kontrolę, nes turėjo jas vežti iš Vienos į Romą.
Iš tiesų, kaip pažymi generalinis advokatas savo išvados 61 punkte, jei prekėms, dėl kurių ginčijamasi pagrindinėje byloje, tuo metu, kai S. Horváth vėl perėmė jų kontrolę, nes turėjo atlikti šį vežimą, buvo tebetaikoma išorinio Bendrijos tranzito procedūra ir jei jis apie tai žinojo, S. Horváth galėtų ir vėl tenkinti Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalyje numatytas sąlygas ir vėl tapti atsakingas už šioje nuostatoje numatytos prievolės įvykdymą.
Kadangi iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje prekės, dėl kurių joje ginčijamasi, nebuvo pateiktos Vienos paskirties muitinės įstaigai, išorinio Bendrijos tranzito procedūra negalėjo baigtis nustatytą dieną, kaip numatyta Muitinės kodekso 92 straipsnyje, ir negalima atmesti galimybės, kad joms buvo tebetaikoma ši procedūra, kai 2008 m. gruodžio 18 d. S. Horváth vėl perėmė jų kontrolę tam, kad nuvežtų galutiniam gavėjui į Romą. Be to, Teisingumo Teismo turima informacija neleidžia vienareikšmiškai nustatyti, ar S. Horváth nagrinėjamu atveju žinojo apie tai, kad prekėms tebetaikoma tranzito procedūra.
Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar tada, kai S. Horváth vėl perėmė prekių, dėl kurių ginčijamasi pagrindinėje byloje, kontrolę, joms vis dar buvo taikoma išorinio Bendrijos tranzito procedūra ir ar S. Horváth apie tai žinojo. Nepadarius to, negali būti laikoma, kad dėl šio kontrolės perėmimo jam iš naujo kilo prievolė įsitikinti, jog prekės buvo deramai pateiktos paskirties muitinės įstaigai.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Muitinės kodekso 96 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, jog subvežėjas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuris, viena vertus, paskirties muitinės įstaigos stovėjimo aikštelėje perdavė pagrindiniam vežėjui prekes ir tranzito dokumentą ir, kita vertus, vėl perėmė šių prekių kontrolę, nes turėjo jas vežti toliau, neprivalėjo įsitikinti, kad jos buvo pateiktos paskirties muitinės įstaigai, ir gali būti pripažintas atsakingu už jų nepateikimą tik jei vėl perimdamas minėtų prekių kontrolę žinojo, kad tranzito procedūra nebuvo tinkamai užbaigta, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1.
Sąvoka „vežėjas“, kuriam tenka 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, iš dalies pakeisto 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 648/2005, 96 straipsnio 2 dalyje numatyta prievolė pateikti nesugadintas prekes paskirties muitinės įstaigai, turi būti aiškinama kaip reiškianti asmenį, įskaitant subvežėją, kuris faktiškai veža prekes, kurioms taikoma išorinio Bendrijos tranzito procedūra, ir sutiko jas vežti žinodamas, jog joms taikoma ši procedūra.

2.
Reglamento Nr. 2913/92, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 648/2005, 96 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, jog subvežėjas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuris, viena vertus, paskirties muitinės įstaigos stovėjimo aikštelėje perdavė pagrindiniam vežėjui prekes ir tranzito dokumentą ir, kita vertus, vėl perėmė šių prekių kontrolę, nes turėjo jas vežti toliau, neprivalėjo įsitikinti, kad jos buvo pateiktos paskirties muitinės įstaigai, ir gali būti pripažintas atsakingu už jų nepateikimą tik jei vėl perimdamas minėtų prekių kontrolę žinojo, jog tranzito procedūra nebuvo tinkamai užbaigta, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

Parašai.
(
*1
)	* Proceso kalba: vengrų.