CELEX: 62018CJ0742
Žalba
Europski fond za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europski poljoprivredni fond za ruralni razvoj (EPFRR)
Izdaci isključeni iz financiranja Europske unije
Izdaci nastali Češkoj Republici
Uredba (EZ) br. 555/2008
Članci 19. i 77.
Tržišta vina
Uredba (EZ) br. 1122/2009
Članak 33.
Potpora ruralnom razvoju
Potpore po površini
Izravne nepovezane potpore
Kontrole višestruke sukladnosti
Tradicionalne kontrole na terenu i kontrole na terenu daljinskim istraživanjem
Teret dokazivanja
Jednokratni i paušalni ispravci
Sumnja u učinkovitost kontrola
Analiza rizika
Nedostaci

Svojom žalbom Češka Republika traži ukidanje točke 2. izreke presude Općeg suda Europske unije od 13. rujna 2018., Češka Republika/Komisija (T‑627/16, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:T:2018:538
), kojom je Opći sud odbio njezinu tužbu za poništenje Provedbene odluke Komisije (EU) 2016/1059 od 20. lipnja 2016. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (
SL 2016., L 173, str. 59
., u daljnjem tekstu: sporna odluka), u dijelu u kojem se ta odluka odnosi na Češku Republiku.
Pravni okvir
Uredba br. 1975/2006
Članak 26. stavci 1. i 4. Uredbe Komisije (EZ) br. 1975/2006 od 7. prosinca 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1698/2005 vezano uz primjenu postupaka kontrole, kao i uvjeta višestruke sukladnosti u vezi s mjerama ruralnog razvoja (
SL 2006., L 368, str. 74
.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 484/2009 od 9. lipnja 2009. (
SL 2009., L 145, str. 25
.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 1975/2006), predviđao je:
„1.   Administrativne kontrole provode se za sve zahtjeve za potporu i sve zahtjeve za plaćanje i odnose na sve elemente koje je moguće i svrsishodno kontrolirati administrativnim sredstvima. Vodi se evidencija svih radnji kontrole, rezultata provjera i mjera poduzetih u slučaju utvrđenih nepravilnosti.
[…]
4.   Administrativne kontrole operacija ulaganja podrazumijevaju barem jedan posjet lokaciji operacije za koju je dodijeljena potpora ili lokaciji ulaganja, kako bi se provjerilo izvršenje ulaganja.
Države članice unatoč tome mogu odlučiti da ne provode te posjete za manje važna ulaganja ili kada ocijene malo vjerojatnim da traženi uvjeti za dodjelu potpore nisu ispunjeni ili da ulaganje nije ostvareno. Ta se odluka i njezino obrazloženje evidentiraju.” [neslužbeni prijevod]
Članak 27. te uredbe propisivao je:
„1.   Države članice organiziraju kontrole odobrenih operacija na licu mjesta na temelju odgovarajućeg uzorka. One se provode, u mjeri u kojoj je to moguće, prije posljednje uplate za projekt.
2.   Kontrolirani izdaci predstavljaju najmanje 4 % prihvatljivih javnih rashoda prijavljenih Komisiji tijekom svake kalendarske godine i najmanje 5 % prihvatljivih javnih rashoda prijavljenih Komisiji tijekom cijelog programskog razdoblja.
3.   Kod uzorka odobrenih operacija, koji treba kontrolirati na temelju stavka 1., osobito se vodi računa o:
(a)
nužnosti da se kontroliraju operacije dovoljno različite vrste i razmjera;
(b)
čimbenicima rizika koji su identificirani kontrolama koje su provela nacionalna tijela ili tijela Zajednice;
(c)
nužnosti održavanja ravnoteže između osi i mjera.
4.   Rezultati kontrola na licu mjesta ocjenjuju se kako bi se utvrdilo imaju li uočeni problemi sistematski karakter, što podrazumijeva postojanje sličnog rizika za druge operacije, korisnike i druga tijela. Utvrđuju se također uzroci takvih situacija, bilo koje preispitivanje koje može biti potrebno i nužne radnje ispravljanja i prevencije.” [neslužbeni prijevod]
Članak 28. navedene uredbe glasio je:
„1.   Kontrolama na licu mjesta, države članice nastoje provjeriti:
(a)
mogu li se zahtjevi koje su podnijeli korisnici opravdati knjigovodstvenom dokumentacijom ili dokumentacijom druge vrste, koja se nalazi u posjedu tijela ili poduzeća koja obavljaju subvencionirane operacije;
(b)
jesu li, za odgovarajući broj stavaka rashoda, vrsta i trenutak nastanka tih izdataka u skladu s propisima Zajednice i odobrenim specifikacijama za stvarno provedene operacije i radnje ili stvarno pružene usluge;
(c)
odgovara li stvarna ili predviđena namjena operacije ciljevima opisanima u zahtjevu za potporu Zajednice;
(d)
jesu li operacije financirane javnim sredstvima provedene u skladu s propisima i politikama Zajednice, osobito u skladu s pravilima o javnom nadmetanju i odgovarajućim obaveznim standardima utvrđenim nacionalnim pravnim propisima ili programom za mjere ruralnog razvoja.
2.   Kontrole na licu mjesta odnose se na sve obveze korisnika koje se u trenutku posjete mogu kontrolirati.
3.   Osim u iznimnim okolnostima, koje su nacionalna tijela valjano evidentirala i obrazložila, kontrole na licu mjesta uključuju posjet lokaciji na kojoj se operacija provodi ili, ako je operacija nematerijalna, posjet nositelju operacije.
4.   U izračun postotka kontrole određenog člankom 27. stavkom 2. mogu se uzeti u obzir samo kontrole koje ispunjavaju sve zahtjeve ovog članka.” [neslužbeni prijevod]
Uredba br. 479/2008
Članak 15. Uredbe Vijeća (EZ) br. 479/2008 od 29. travnja 2008. o zajedničkoj organizaciji tržišta vina i izmjeni uredbi (EZ) br. 1493/1999, (EZ) br. 1782/2003, (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 3/2008 i o stavljanju izvan snage uredbi (EEZ) br. 2392/86 i (EZ) br. 1493/1999 (
SL 2008., L 148, str. 1
.) predviđa:
„1.   Potpora se može dodijeliti za materijalna i nematerijalna ulaganja u prerađivačke pogone, infrastrukturu vinarije i stavljanje vina na tržište kojima se poboljšava opća uspješnost poduzeća i koja se odnose na jedan ili više sljedećih čimbenika:
(a)
proizvodnju ili stavljanje proizvoda na tržište iz Priloga IV;
(b)
razvoj novih proizvoda, postupaka i tehnologija povezanih s proizvodima iz Priloga IV.
2.   Najveći iznos potpore predviđene stavkom 1. ograničen je na mikropoduzeća te mala i srednja poduzeća, u smislu Preporuke Komisije 2003/361/EZ od 6. svibnja 2003. o definiciji mikropoduzeća, malih i srednjih poduzeća [(
SL 2003., L 124, str. 36
.)]. Nikakvo se ograničenje veličine ne primjenjuje u pogledu najvećeg iznosa potpore za područja Azora, Madeire, Kanarskih otoka, manjih egejskih otoka u smislu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1405/2006 od 18. rujna 2006. o utvrđivanju posebnih mjera za poljoprivredu u korist manjih egejskih otoka [(
SL 2006., L 265, str. 1
.)] i francuskih prekomorskih departmana. Za poduzeća koja nisu obuhvaćena člankom 2. stavkom 1. glave I. Priloga Preporuci 2003/361/EZ, a koja imaju manje od 750 zaposlenika ili promet manji od 200 milijuna eura, najveći intenzitet potpore umanjuje se za polovicu.
Potpora se ne dodjeljuje poduzećima u poteškoćama u smislu smjernica Zajednice o državnoj potpori za spašavanje i restrukturiranje poduzeća u poteškoćama.
3.   Prihvatljivi izdaci isključuju elemente predviđene člankom 71. stavkom 3. točkama (a) do (c) Uredbe [Vijeća] (EZ) br. 1698/2005 [od 20. rujna 2005. o potporama ruralnom razvoju iz Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (
SL 2005., L 277, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 40., str. 138.)].
4.   Na doprinos Zajednice primjenjuju se sljedeće najveće visine potpore, povezane s prihvatljivim izdacima investicija:
(a)
50 % u regijama koje su klasificirane kao konvergencijske regije, u skladu s Uredbom [Vijeća] br. 1083/2006 [od 11. srpnja 2006. o utvrđivanju općih odredaba o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu i Kohezijskom fondu (
SL 2006., L 210, str. 25
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 2., str. 120.)];
(b)
40 % u regijama koje nisu konvergencijske regije;
(c)
75 % u najudaljenijim regijama, u skladu s Uredbom Vijeća (EZ) br. 247/2006 od 30. siječnja 2006. o utvrđivanju posebnih mjera za poljoprivredu u najudaljenijim regijama Unije [(
SL 2006., L 42, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 21., str. 101.)].
(d)
65 % na manjim egejskim otocima u smislu Uredbe (EZ) br. 1405/2006.
5.   Članak 72. Uredbe (EZ) br. 1698/2005 primjenjuje se
mutatis mutandis
na potporu iz stavka 1.” [neslužbeni prijevod]
Uredba br. 555/2008
Uredba (EZ) br. 555/2008 od 27. lipnja 2008. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe br. 479/2008 u vezi s programima potpore, trgovinom s trećim zemljama, proizvodnim potencijalom i o nadzoru u sektoru vina (
SL 2008., L 170, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 28., str. 156.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 702/2009 od 3. kolovoza 2009. (
SL 2009., L 202, str. 5
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 28., str. 299.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 555/2008), u svojem članku 19., stavku 1. predviđa:
„Potpora se isplaćuje nakon što se utvrdi da su jedna ili sve radnje na koje se odnosi zahtjev za potporu, ovisno o odabiru države članice u pogledu upravljanja mjerom, provedene i kontrolirane na licu mjesta.”
Članak 77. stavci 3. i 5. te uredbe glasi:
„3.   Osim u slučajevima kada su sustavne kontrole na licu mjesta predviđene Uredbom (EZ) br. 479/2008 ili ovom Uredbom, nadležna tijela vrše kontrole na licu mjesta uzorkovanjem odgovarajućega postotka korisnika/proizvođača na temelju analize rizika u skladu s člankom 79. ove Uredbe.
[…]
5.   Vezano uz mjere predviđene u članku 15. Uredbe (EZ) br. 479/2008, članci 26., 27. i 28. Uredbe (EZ) br. 1975/2006 primjenjuju se
mutatis mutandis
.”
Uredba br. 1122/2009
Uredba Komisije (EZ) br. 1122/2009 od 30. studenoga 2009. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 u pogledu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava, u okviru programa izravne potpore za poljoprivrednike predviđenih u navedenoj Uredbi, kao i za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu višestruke sukladnosti u okviru programa potpore predviđenog za sektor vina (
SL 2009., L 316, str. 65
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 20., str. 231.), kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 1368/2011 od 21. prosinca 2011. (
SL 2011., L 341, str. 33
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 54., str. 216.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 1122/2009), u svojim uvodnim izjavama 37. i 40. navodi:
„(37)
Potrebno je odrediti minimalni broj poljoprivrednika kod kojih se obavlja kontrola na terenu, a u sklopu različitih programa potpore. Kada se država članica odluči za primjenu različitih programa potpore za stoku, treba predvidjeti integrirani pristup temeljen na gospodarstvu za poljoprivrednike koji podnose zahtjeve za potporu u sklopu tih programa.
[…]
(40)
Uzorak minimalnog stupnja kontrola na terenu treba uzeti djelomično na temelju analize rizika, a djelomično nasumičnim odabirom. Čimbenike rizika treba utvrditi nadležno tijelo budući da se nalazi u boljem položaju za odabir mjerodavnih čimbenika rizika. Da bi se osigurala mjerodavna i učinkovita analiza rizika potrebno je svake godine ocijeniti i ažurirati uspješnost analize rizika, uzimajući u obzir i važnost svakog čimbenika rizika, a to su usporedba rezultata nasumično odabranih uzoraka i uzoraka odabranih na temelju rizika uzimajući pritom u obzir posebne uvjete u državama članicama.”
Prema članku 26. stavku 1. te uredbe:
„Administrativne kontrole i kontrole na terenu predviđene ovom Uredbom provode se tako da osiguravaju učinkovitu provjeru usklađenosti s uvjetima pod kojima se potpore dodjeljuju i zahtjeva i normi za višestruku sukladnost.”
Članak 30. stavak 1. navedene uredbe određuje:
„Ukupan broj kontrola na terenu izvršenih svake godine obuhvaća najmanje 5 % svih poljoprivrednika koji podnose zahtjev za program jedinstvenih plaćanja, program jedinstvenih plaćanja po površini, odnosno plaćanja po površini u sklopu posebne potpore. Države članice vode računa o tome da kontrole na terenu obuhvaćaju najmanje 3 % poljoprivrednika koji podnose zahtjev za potporu u sklopu svakog od ostalih sustava potpore po površini koji su u skladu s glavama III., IV. i V. Uredbe [Vijeća] (EZ) br. 73/2009 [od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, o izmjeni uredaba (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006, (EZ) br. 378/2007 i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1782/2003 (
SL 2009., L 30, str. 16
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 19., str. 199.)].”
Članak 31. stavci 1. i 2. iste uredbe glasi kako slijedi:
„ 1.   Nadležno tijelo, na temelju analize rizika i reprezentativnosti podnesenih zahtjeva za potporu, odabire kontrolne uzorke za kontrole na terenu u skladu s ovom Uredbom.
Da bi se zajamčila reprezentativnost uzorka, države članice nasumično odabiru između 20 % i 25 % minimalnog broja poljoprivrednika koji podliježu kontrolama na terenu, što je utvrđeno člankom 30. stavcima 1. i 2.
Međutim, ako je broj poljoprivrednika koji podliježu kontrolama na terenu veći od minimalnog broja poljoprivrednika koji podliježu kontrolama na terenu, što je utvrđeno člankom 30. stavcima 1. i 2., postotak nasumično odabranih poljoprivrednika u dodatnom uzorku ne smije prijeći 25 %.
2.   Učinkovitost analize rizika svake se godine ocjenjuje i ažurira:
(a)
utvrđivanjem važnosti svakog čimbenika rizika;
(b)
usporedbom rezultata uzorka na temelju rizika i uzorka na temelju nasumičnog odabira iz stavka 2.;
(c)
uzimajući u obzir posebne uvjete u državi članici.”
Na temelju članka 33. Uredbe br. 1122/2009:
„Kontrole na terenu obuhvaćaju sve poljoprivredne parcele za koje se podnosi zahtjev za potporu u sklopu programa potpore navedenih u Prilogu I. Uredbi (EZ) br. 73/2009. Unatoč tomu stvarno utvrđivanje površina u sklopu kontrola na terenu može se ograničiti na uzorak od minimalno 50 % poljoprivrednih parcela za koje je podnesen zahtjev u sklopu programa potpore u skladu s glavama III., IV. i V. Uredbe (EZ) br. 73/2009, pod uvjetom da uzorak osigurava pouzdanu i reprezentativnu razinu kontrole, bilo za pregledane površine bilo za traženu potporu. Ako se pri pregledu uzorka utvrde nepravilnosti [neispravnosti], povećava se uzorak stvarno pregledanih poljoprivrednih parcela.
Države članice mogu koristiti daljinsko istraživanje u skladu s člankom 35. i, kad je to moguće, tehnike globalnog satelitskog navigacijskog sustava.”
Članak 57. te uredbe, naslovljen „Osnova za izračun s obzirom na prijavljene površine”, u svojem stavku 3. predviđa:
„Ne dovodeći u pitanje umanjenja i isključenja u skladu s člancima 58. i 60. ove Uredbe, u slučaju zahtjeva za potporu u sklopu sustava potpore po površini, ako površina prijavljena u jedinstvenom zahtjevu prelazi površinu utvrđenu za tu skupinu usjeva, potpora se izračunava na temelju površine određene za tu skupinu.
Međutim, ne dovodeći u pitanje članak 30. Uredbe (EZ) br. 73/2009, ako je razlika između utvrđene ukupne površine i prijavljene ukupne površine za plaćanje, u sklopu programa potpore u skladu s glavama III., IV. i V. Uredbe (EZ) br. 73/2009, manja ili jednaka 0,1 hektar, određena površina smatra se jednakom prijavljenoj površini. Za taj se izračun uzimaju u obzir samo prekoračenja u prijavi površina na razini skupine usjeva.
Drugi podstavak ne primjenjuje se kad ta razlika iznosi više od 20 % ukupne površine prijavljene za plaćanja.”
Člankom 58. navedene uredbe, naslovljenim „Umanjenja i isključenja u slučaju prekoračenja prijava”, propisano je:
„Kada je, što se tiče skupine usjeva, površina prijavljena za potrebe sustava potpore po površini veća od površine utvrđene u skladu s člankom 57. ove Uredbe, potpora se izračunava na temelju utvrđene površine umanjene za dvostruku otkrivenu razliku ako je ta razlika veća od 3 % ili dva hektara, ali ne više od 20 % utvrđene površine.
Ako je razlika veća od 20 % utvrđene površine, ne dodjeljuje se nikakva potpora po površini za dotičnu skupinu usjeva.
Ako je razlika veća od 50 %, poljoprivrednik se ponovno isključuje iz primanja potpore do iznosa koji odgovara razlici između prijavljene površine i površine utvrđene u skladu s člankom 57. ove Uredbe. Navedeni se iznos poravnava u skladu s člankom 5b. Uredbe Komisije (EZ) br. 885/2006 [od 21. lipnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 u pogledu akreditacije agencija za plaćanja i drugih tijela te poravnanja računa EFJP‑a i EPFRR‑a (
SL 2006., L 171, str. 90
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 2., str. 88.)]. Ako se iznos ne može u cijelosti poravnati u skladu s navedenim člankom tijekom tri kalendarske godine od kalendarske godine kada je utvrđen, neporavnani saldo se otpisuje.”
Okolnosti spora i sporna odluka
Okolnosti spora Opći je sud izložio u točkama 1. do 4. pobijane presude te se za potrebe ovog postupka mogu sažeti na sljedeći način.
U okviru triju revizijskih posjeta, koji su se zbili od 10. do 14. rujna 2012., od 12. do 16. studenoga 2012. i od 8. do 12. rujna 2014. (zajedno u daljnjem tekstu: revizija), Komisija je istraživala spojivost plaćanja koja su na osnovi Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) izvršila češka tijela s pravilima prava Europske unije o višestrukoj sukladnosti, ulaganjima u sektoru vina i izravnim nepovezanim potporama.
Komisija je 20. lipnja 2016. donijela spornu odluku, kojom je iz financiranja Unije isključila određene izdatke nastale za države članice na temelju EFJP‑a i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), odnosno konkretno, što se tiče Češke Republike, izdatke u visini od:
–
29485612,55 eura na temelju zahtjeva povezanih s višestrukom sukladnosti, za financijske godine 2011. do 2014.;
–
636516,20 eura na temelju programa potpora ulaganjima u sektoru vina, za financijske godine 2011. do 2014.;
–
462517,83 eura na temelju programa izravnih nepovezanih potpora, za financijske godine 2013. do 2015.;
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 31. kolovoza 2016. Češka Republika pokrenula je postupak za poništenje sporne odluke ističući četiri tužbena razloga, pri čemu su se prva tri temeljila na povredi članka 52. stavka 1. Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o financiranju, upravljanju i nadzoru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 352/78, (EZ) br. 165/94, (EZ) br. 2799/98, (EZ) br. 814/2000, (EZ) br. 1290/2005 i (EZ) 485/2008 (
SL 2013., L 347, str. 549
. i ispravci
SL 2018., L 233, str. 3
.;
SL 2017., L 327, str. 83
. i
SL 2016., L 130, str. 6
.), a četvrti na povredi stavka 2. tog članka.
Opći je sud pobijanom presudom odbio sve iznesene tužbene razloge, osim trećeg dijela četvrtog tužbenog razloga. Stoga je poništio spornu odluku u dijelu u kojem su isključena plaćanja koja je Češka Republika izvršila na temelju EFJP‑a za iznos od 6356909,30 eura na temelju provjera višestruke sukladnosti koje se odnose na financijsku godinu 2011.
Zahtjevi stranaka pred Sudom
Češka Republika od Suda zahtijeva da:
–
ukine točku 2. izreke i odgovarajući dio pobijane presude;
–
poništi spornu odluku u dijelu u kojem isključuje izdatke u ukupnom iznosu od 462517,83 eura, koji se odnose na jedinstvena plaćanja po površini;
–
poništi spornu odluku u dijelu u kojem isključuje izdatke u ukupnom iznosu od 636516,20 eura, koji se odnose na ulaganja u sektor vina;
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
Komisija od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu i
–
naloži žalitelju snošenje troškova.
Zahtjev za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka
Nakon objave mišljenja nezavisne odvjetnice Češka Republika je aktom podnesenim tajništvu Suda 30. ožujka 2020. zatražila da se, u skladu s člankom 83. Poslovnika Suda, odredi ponovno otvaranje usmenog dijela postupka.
Prema toj odredbi, Sud može u svakom trenutku, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka, osobito ako smatra da stvar nije dovoljno razjašnjena ili ako stranka po zatvaranju tog dijela postupka iznese novu činjenicu koja je takve prirode da ima odlučujući utjecaj na odluku Suda ili pak ako je u predmetu potrebno odlučiti na temelju argumenta o kojem se nije raspravljalo.
U prilog osnovanosti svojeg zahtjeva Češka Republika tvrdi da se mišljenje nezavisne odvjetnice, u odnosu na treći žalbeni razlog, zasniva na očito pogrešnim činjenicama, koje proturječe navodima i dokazima iznesenima tijekom postupka pred Sudom.
Međutim, valja podsjetiti na to da, na temelju članka 252. drugog stavka UFEU‑a, nezavisni odvjetnik, djelujući posve nepristrano i neovisno, javno iznosi obrazložena mišljenja o predmetima u kojima se u skladu sa Statutom Suda Europske unije zahtijeva njegovo sudjelovanje. Sud nije vezan ni mišljenjem ni obrazloženjem nezavisnog odvjetnika (presuda od 5. ožujka 2020., Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO,
C‑766/18 P
,
EU:C:2020:170
, t.
35.
i navedena sudska praksa).
Također valja podsjetiti na to da se u Statutu Suda Europske unije i Poslovniku ne predviđa mogućnost podnošenja očitovanja na mišljenje nezavisnog odvjetnika. Neslaganje s mišljenjem nezavisnog odvjetnika ne može stoga samo za sebe biti opravdan razlog za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka (presuda od 5. ožujka 2020., Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO,
C‑766/18 P
,
EU:C:2020:170
, t.
36.
i navedena sudska praksa).
U ovom predmetu, iz zahtjeva za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka proizlazi da tim zahtjevom Češka Republika zapravo želi odgovoriti na tumačenje nezavisne odvjetnice o činjeničnim i pravnim okolnostima na kojima se temelji treći žalbeni razlog. Međutim, kako to proizlazi iz sudske prakse navedene u prethodnoj točki ove presude, ne radi se o razlogu koji opravdava ponovno otvaranje usmenog dijela postupka. Osim toga, valja istaknuti da su te okolnosti bile dostatno raspravljene između stranaka u žalbenom postupku, posebice tijekom pisanog dijela postupka.
Sud stoga smatra, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da raspolaže svim elementima potrebnima za donošenje odluke o žalbi.
S obzirom na prethodna razmatranja, nema potrebe za određivanjem ponovnog otvaranja usmenog dijela postupka.
O žalbi
Češka Republika u prilog svojoj žalbi ističe četiri žalbena razloga. Prvi, drugi i četvrti razlog temelje se na pogreškama koje se tiču prava, a odnose se na teret dokazivanja, na članak 33. Uredbe br. 1122/2009 i na članke 19. i 77. Uredbe br. 555/2008. Treći žalbeni razlog odnosi se na pogrešku koja se tiče prava, kao i na iskrivljavanje činjenica i predmeta spora, i to u odnosu na utvrđenje Općeg suda koje se tiče trenutka kada su češka tijela provela nacionalni program potpora.
Prvi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Svojim prvim žalbenim razlogom Češka Republika prigovara da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je primijenio ustaljenu sudsku praksu koja se odnosi na teret dokazivanja u području EFJP‑a. Prigovara, kao prvo, da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u točki 22. pobijane presude jer je presudio da kontrole na terenu daljinskim istraživanjem i tradicionalne kontrole na terenu moraju dati „načelno slične” postotke nepravilnosti.
Naime, Češka Republika u biti tvrdi da je usporedba između postotaka pogrešaka otkrivenih u okviru dviju metoda nebitna, vodeći računa o bitnim objektivnim međusobnim razlikama u načinu odabira kontrolnog uzorka.
Konkretno, Češka Republika tvrdi da analiza rizika za daljinsko istraživanje ne može imati postotak nepravilnosti koji je usporediv s analizom rizika za tradicionalne kontrole na terenu jer je preciznost analize rizika za daljinsko istraživanje objektivno manja.
To proizlazi, kao prvo, iz činjenice da se analiza rizika za kontrole daljinskim istraživanjem, zbog zahtjeva predviđenih na stranici 36. zajedničkih tehničkih specifikacija iz 2013., koje je propisala Komisija, provodi ranije te se zasniva na podacima koji su manje aktualni od analize koja se provodi za tradicionalne kontrole na terenu.
Kao drugo, analiza rizika za kontrole na terenu daljinskim istraživanjem sastoji se u odabiru kontrolnih uzoraka u obliku zona površine 30 km puta 20 km, u kojima se kontroliraju sve poljoprivredne površine, neovisno o profilu rizika poljoprivrednika koji se nalaze u toj zoni, dok se analiza rizika za tradicionalne kontrole na terenu posebno koncentrira na takozvane „rizične” poljoprivrednike. Iz toga proizlazi da je preciznost analize rizika za daljinsko istraživanje manja u odnosu na preciznost analize rizika provedene za tradicionalne kontrole na terenu.
Kao treće i posljednje, budući da zone koje sadržavaju manje od 25 % poljoprivredne površine ne mogu, prema uvjetima koje postavlja Komisija, biti kontrolirane daljinskim istraživanjem, određeni visokorizični poljoprivrednici ne mogu na taj način biti kontrolirani, pa ih se može kontrolirati samo tradicionalnom kontrolom na terenu.
Prema tome, vodeći računa o objektivnim razlikama između tih dviju metoda, niži postotak nepravilnosti u okviru analize rizika za daljinsko istraživanje ne može sam po sebi dovesti do ozbiljnih i razumnih sumnji u dobro funkcioniranje sustava kontrole određene države članice.
Iz toga slijedi da objektivna nemogućnost usporedbe preciznosti analiza rizika također sprječava da se utvrdi najveća dopuštena razlika između postotaka nepravilnosti utvrđenih tim dvjema metodama.
Češka Republika također naglašava da, iako članak 33. drugi stavak i članak 35. Uredbe br. 1122/2009 ovlašćuju države članice da provjere poljoprivrednu površinu posredstvom dviju metoda kontrole, a da pritom ne daju prednost ni jednoj od tih dviju metoda, niti nameću dodatne uvjete njihove primjene, za učinkoviti je sustav kontrole ipak svojstveno komplementarno korištenje tim dvjema metodama. Tražiti pak od tih dviju objektivno različitih metoda da daju usporedive rezultate dovelo bi u praksi državu članicu do toga da mora smanjiti preciznost analize rizika za tradicionalne kontrole na terenu ili napustiti kontrolu daljinskim istraživanjem, u kojem bi slučaju odredbe navedene uredbe koje dopuštaju korištenje tom metodom izgubile svrhu.
Osim toga, Češka Republika tvrdi da Opći sud nije komentirao Komisijin argument prema kojem bi slučajno odabrani uzorak za kontrolu daljinskim istraživanjem, koji otkriva viši postotak nepravilnosti u odnosu na uzorak odabran na osnovi analize rizika radi kontrole daljinskim istraživanjem, doveo do ozbiljnih i razumnih sumnji.
Kao drugo, Češka Republika tvrdi da je Opći sud istu pogrešku počinio u točkama 23. i 24. pobijane presude, kada je presudio da Češka Republika nije podnijela specifične elemente koji mogu dokazati da se utvrđeni različiti postoci nepravilnosti mogu pripisati vrsti dotičnih metoda ili profilu rizika kontroliranih subjekata, a ne manjkavostima koje se odnose na odabir koji su izvršila nacionalna tijela.
Vodeći računa o svemu navedenom, a pod pretpostavkom da su Komisijina utvrđenja izazvala ozbiljne i razumne sumnje, radi njihova otklanjanja nije potrebno objašnjavati razloge odstupanja između utvrđenih postotaka nepravilnosti. Kako bi se te sumnje otklonile, dovoljno je da država članica dokaže učinkovitost funkcioniranja sustava kontrole i odgovarajuće korištenje dvjema metodama kontrole. U tom pogledu Češka Republika naglašava da je u okviru revizije i postupka pred Općim sudom podnijela konkretne dokaze, koji jasno dokazuju da je analiza rizika bila u skladu s uvjetima Uredbe br. 1122/2009, što Komisija nikada nije pobila.
U svojem odgovoru Komisija, kao prvo, tvrdi da je ocjena Općeg suda iz točke 22. pobijane presude, prema kojoj je razumno očekivati da tradicionalne kontrole na terenu i kontrole daljinskim istraživanjem dovode do postotaka nepravilnosti koji su „u načelu slični”, suštinski točna.
Komisija u biti tvrdi da je argumentacija koju je Češka Republika iznijela kako bi opravdala odstupanje između postotaka nepravilnosti različitih metoda kontrole na terenu protivna članku 26., članku 31. stavku 2. i članku 33. Uredbe br. 1122/2009.
Kao prvo, članak 26. te uredbe traži da, neovisno o korištenoj metodi, kontrole na terenu moraju osigurati učinkovitu provjeru usklađenosti s uvjetima pod kojima se potpore dodjeljuju.
Kao drugo, iz zajedničkog tumačenja članka 26., članka 31. stavka 2. i članka 33. Uredbe br. 1122/2009 proizlazi da korištenje tim metodama ne smije dovesti do razlike u postupanju prema poljoprivrednicima. Prema mišljenju Komisije, takva bi razlika u postupanju bila neizbježna ako bi vjerojatnost otkrivanja pogrešaka bila veća kod onih koji su kontrolirani daljinskim istraživanjem od onih koji su kontrolirani tradicionalnom kontrolom na terenu. Kako bi se ublažio taj rizik različitog postupanja, usporedba postotaka pogrešaka utvrđenih metodama kontrola na terenu očito je odgovarajući pokazatelj učinkovitosti, koji omogućava prepoznavanje manjkavosti sustava kontrole.
Međutim, svjesna posebnosti svake metode kontrole na terenu, Komisija tvrdi da je, ako jedna metoda ukazuje na veći udio nepravilnosti od druge metode, i to tijekom nekoliko godina, na državi članici da objasni razloge za ta odstupanja, pri čemu će u odsutnosti tog objašnjenja ta odstupanja biti pokazatelj manje učinkovitosti jedne metode ili jednog neodgovarajućeg odabira kontrolnog uzorka, i to tim više kada je država članica izvršila oko 50 % svojih kontrola na terenu metodom daljinskog istraživanja. Prema mišljenju te institucije, dobivanje usporedivih postotaka nepravilnosti je sredstvo dokazivanja učinkovitosti tih kontrola i ne može se smatrati da je samo sebi svrha. Komisija smatra da u ovom slučaju utvrđeno odstupanje upućuje na manjkavost sustava kontrole koja može dovesti do ozbiljnih i razumnih sumnji.
Kao drugo, Komisija naglašava da su objašnjenja koja je pružila Češka Republika, zasnovana na karakteristikama svojstvenima korištenim metodama, preopćenita kako bi otklonila Komisijine razumne i ozbiljne sumnje. Češka Republika tako nije pružila specifične činjenične elemente koji dokazuju da je odabrana metoda kontrole bila učinkovita. Konkretnije, nije navela specifične razloge zbog kojih je odabir uzorka ili metode daljinskim istraživanjem doveo do bitnog odstupanja između postotaka nepravilnosti tijekom nekoliko godina, niti način na koji je izmijenila analizu rizika i uzorkovanje kako bi otklonila takvo činjenično stanje.
Konačno, Komisija podsjeća da je Češka Republika, svjesna poteškoća prouzrokovanih razlikama između postotaka nepravilnosti, tijekom 2013. nabavila novi softver za analizu, što je imalo pozitivne posljedice na zahtjeve koji se odnose na 2014.
U svojoj replici Češka Republika, kao prvo, naglašava da članak 26. Uredbe br. 1122/2009 traži učinkovitost cijelog sustava kontrole, a ne isti ili sličan postotak pogrešaka utvrđen u okviru različitih vrsta kontrole.
Kao drugo, tvrdi da je Komisiji tijekom revizije pružila objašnjenja o povećanom riziku podnositelja zahtjeva u okviru slučajno odabranog uzorka i da je, osim toga, podnijela i dokumente koji sadržavaju dublju analizu.
Kao treće, ako Sud ocijeni da usporedba postotaka nepravilnosti između dvaju načina kontrole može dovesti do ozbiljnih i razumnih sumnji u učinkovitost sustava kontrole, tada se od države članice ne može tražiti da iznese razloge postojanja razlike između tih postotaka. Prema mišljenju Češke Republike, od države članice može se samo tražiti da dostavi dokaze koji se odnose, među ostalim, na način na koji su odabrani poljoprivrednici za kontrolu, kao i na način provođenja analize rizika za dvije metode kontrole, uključujući i ocjenu i godišnje ažuriranje analize rizika, u skladu s člankom 31. stavkom 2. točkom (b) Uredbe br. 1122/2009. Upravo su to dokazi koje je Češka Republika podnijela Komisiji u okviru revizije. Ona je tako podnijela detaljan opis analize rizika za obje metode kontrole, uključujući i opis korištenih čimbenika rizika i njihove važnosti, kao i ocjenu i godišnje ažuriranje učinkovitosti tih analiza, koje vodi računa o stečenim saznanjima.
Kao četvrto i posljednje, Češka Republika odbacuje navod da nabavka softvera tijekom 2013. godine može poduprijeti tezu o nedostacima u analizi rizika. Progresivno poboljšanje analize rizika posredstvom nabavke softvera ne može se smatrati priznanjem slabosti postojećeg stanja. U tom pogledu Češka Republika podsjeća da je analiza rizika za kontrole daljinskim istraživanjem imala objektivna ograničenja, što objašnjava zbog čega nikada nije mogla dosegnuti učinkovitost analize rizika za tradicionalne kontrole na terenu, pri čemu to ne može utjecati na učinkovitost cjelokupnog sustava kontrole.
U svojem odgovoru na repliku Komisija ponavlja da je usporedba postotaka pogrešaka uočenih u uzorcima valjani pokazatelj učinkovitosti odabranih metoda kontrole. Metoda zasnovana na reprezentativnim uzorcima temelji se na članku 31. Uredbe br. 1122/2009, prema kojem se učinkovitost analize rizika ocjenjuje usporedbom rezultata uzorka odabranog na temelju rizika i nasumično odabranog uzorka. Prema toj instituciji, radi se o jedinom sredstvu kojim se osigurava da kontrole daljinskim istraživanjem imaju istu učinkovitost kao i tradicionalne kontrole na terenu.
Ta odredba ne objašnjava treba li prigodom usporedbe tih dvaju rezultata razlikovati jesu li oni dobiveni tradicionalnom kontrolom na terenu ili daljinskim istraživanjem, tako da treba smatrati da ti modaliteti kontrole mogu jamčiti istu učinkovitost.
Povrh toga, Komisija ponavlja da je Opći sud u točki 24. pobijane presude ispravno ocijenio da elementi koje je iznijela Češka Republika nisu dostatni kako bi opravdali razliku u postocima nepravilnosti i kako bi otklonili njezine sumnje u učinkovitost kontrola daljinskim istraživanjem. Komisija objašnjava i da poboljšanje rezultata zbog napora u otklanjanju nedostataka, na što je upozorila, pokazuje da je to poboljšanje bilo za Češku Republiku izvedivo.
Ocjena Suda
Svojim prvim žalbenim razlogom Češka Republika u biti tvrdi da je Opći sud, s jedne strane, u točki 22. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava kada je presudio da tradicionalne kontrole na terenu i kontrole na terenu daljinskim istraživanjem trebaju dati postotke nepravilnosti koji su „načelno slični” i da je u tom smislu razumno očekivati da nema odstupanja između postotaka nepravilnosti na nacionalnoj razini, poput odstupanja u ovom slučaju, koje se sastoji od postotaka nepravilnosti utvrđenih u okviru tradicionalnih kontrola na terenu koji su tri do četiri puta veći od postotaka utvrđenih u okviru kontrola daljinskim istraživanjem. Prema mišljenju Češke Republike, a suprotno pristupu koji je zauzeo Opći sud, samo utvrđenje razlike između postotaka nepravilnosti ne može biti temelj ozbiljnih i razumnih sumnji u učinkovitost njezina sustava kontrole.
S druge strane, Češka Republika prigovara da je Opći sud u točkama 23. i 24. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava razmatrajući je li ta država članica otklonila Komisijine sumnje, na način da je, kada su takve razlike utvrđene, na državi članici da pruži detaljne elemente koji opravdavaju te razlike, navodeći u tom pravcu niz čimbenika na koje se država članica može pozvati, te utvrđujući da Češka Republika nije iznijela specifične elemente koji mogu dokazati da su uočene razlike pripisive tim čimbenicima, a ne manjkavostima u odabiru koji su napravila nacionalna tijela kada je riječ o provedbi kontrola daljinskim istraživanjem.
U tom pogledu valja dalje podsjetiti na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, kako bi dokazala postojanje povrede pravila zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta, Komisija nije dužna iscrpno dokazati manjkavost kontrola koje su provele nacionalne vlasti ili nepravilnosti podataka koje su one dale, nego podnijeti dokaz svoje ozbiljne i razumne sumnje glede tih kontrola ili tih podataka. Na državi članici je da podnese najdetaljniji i najiscrpniji dokaz o provođenju svojih kontrola ili o svojim podacima i, prema potrebi, netočnosti Komisijinih tvrdnji (presuda od 6. studenoga 2014., Nizozemska/Komisija,
C‑610/13 P
, neobjavljena,
EU:C:2014:2349
, t.
58.
).
Valja istaknuti da, prema članku 33. Uredbe br. 1122/2009, države članice mogu koristiti daljinsko istraživanje u skladu s člankom 35. i, kad je to moguće, tehnike globalnog satelitskog navigacijskog sustava.
Međutim, kontrole na terenu, koje mogu biti tradicionalne ili posredstvom daljinskog istraživanja, provode se, prema članku 26. navedene uredbe, tako da osiguravaju učinkovitu provjeru usklađenosti s uvjetima pod kojima se potpore dodjeljuju i zahtjeva i normi za višestruku sukladnost.
Iz toga slijedi da su države članice ovlaštene izabrati, pod uvjetom da njihov izbor osigurava učinkovitu provjeru, tradicionalne kontrole na terenu ili kontrole na terenu daljinskim istraživanjem te, prema potrebi, kombinaciju dviju metoda kontrole.
Povrh toga, članak 30. stavak 1. Uredbe br. 1122/2009 predviđa minimalni udio svih poljoprivrednika koji se mora svake godine kontrolirati na terenu.
U tom pogledu članak 31. stavak 1. te uredbe propisuje da odabir kontrolnih uzoraka u cilju kontrole na terenu treba provesti na temelju analize rizika i reprezentativnosti podnesenih zahtjeva za potporu. Kako bi se zajamčila reprezentativnost uzorka, države članice nasumično odabiru između 20 % i 25 % minimalnog broja poljoprivrednika koji podliježu kontrolama na terenu, što je utvrđeno člankom 30. stavcima 1. i 2. te uredbe.
Kako bi se dobile odgovarajuće i učinkovite analize rizika, valja istaknuti da članak 31. stavak 2. iste uredbe predviđa da se učinkovitost analize rizika svake godine ocjenjuje i ažurira, prvo, utvrđivanjem važnosti svakog čimbenika rizika, drugo, usporedbom rezultata uzorka odabranog na temelju rizika i nasumično odabranog uzorka i treće, uzimajući u obzir posebnu situaciju u dotičnoj državi članici.
Stoga valja ispitati je li činjenica da su kontrole na terenu daljinskim istraživanjem i tradicionalne kontrole na terenu dovele do postotaka nepravilnosti koji nisu slični takva da sama po sebi dovodi do ozbiljne i razumne sumnje o neodgovarajućem karakteru analiza rizika na kojima se te kontrole temelje.
Kao prvo, iz točaka 50. do 55. ove presude proizlazi da nijedan od u njima spomenutih članaka iz Uredbe br. 1122/2009 ne traži od država članica da tradicionalne kontrole na terenu i kontrole na terenu daljinskim istraživanjem daju načelno slične postotke nepravilnosti.
Kao drugo, valja istaknuti da se analiza rizika na kojoj se temelji kontrola daljinskim istraživanjem mora provesti, kao što to tvrdi Češka Republika, a da joj Komisija ne proturječi, prije nego što dotična država članica odabere tu metodu kontrole, što nije slučaj za tradicionalne kontrole na terenu.
Tako se kontrole na terenu daljinskim istraživanjem zasnivaju se, zbog bitnih karakteristika te vrste kontrole, na analizi rizika utemeljenoj na podacima koji su manje aktualni od onih na kojima se temelji analiza rizika tradicionalnih kontrola na terenu.
Iz toga slijedi da metoda kontrole daljinskim istraživanjem u načelu može, zbog te svoje bitne karakteristike, dovesti do utvrđenja postotka nepravilnosti koji odstupa od postotaka utvrđenih tradicionalnim kontrolama na terenu.
Kao treće, valja istaknuti da se daljinsko istraživanje, prema tvrdnjama Češke Republike, kojima Komisija nije proturječila, može provesti samo u zonama površine 30 km puta 20 km, pri čemu kontrolirana zona mora sadržavati minimalno 25 % poljoprivrednih površina, a kontrola se mora odnositi na sve poljoprivrednike te zone.
Stoga, kako bi kontrole na terenu daljinskim istraživanjem dovele do postotaka nepravilnosti koji su isti kao i oni koje proizlaze iz tradicionalnih kontrola na terenu, treba ih koristiti ne samo u zonama površine 30 km puta 20 km, koje sadržavaju barem 25 % poljoprivrednih površina, nego moraju biti i usmjerene isključivo prema poljoprivrednicima koji su dio uzorka odabranog na temelju analize rizika radi provođenja tradicionalne kontrole na terenu.
Iz svega navedenog proizlazi da sama razlika između utvrđenih postotaka nepravilnosti u tradicionalnim kontrolama na terenu i postotaka nepravilnosti utvrđenih u kontrolama na terenu daljinskim istraživanjem ne može dovesti Komisiju u ozbiljnu i razumnu sumnju u učinkovitost kontrola na terenu daljinskim istraživanjem.
Budući da je Opći sud, prema tomu, počinio pogrešku koja se tiče prava, valja prihvatiti prvi žalbeni razlog.
Drugi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Svojim drugim žalbenim razlogom Češka Republika u biti prigovara da je Opći sud u točkama 38. i 40. pobijane presude pogrešno protumačio članke 33., 57. i 58. Uredbe br. 1122/2009, presudivši da je, u slučaju utvrđenja prekoračenja prijave između 0,1 i 2 hektara ili za 3 % utvrđene površine, na nadležnom nacionalnom tijelu da poveća kontrolni uzorak sve dok više nijedno prekoračenje tog tipa ne bude utvrđeno.
Konkretnije, ta država članica tvrdi da, kao prvo, članci 57. i 58. Uredbe br. 1122/2009 nisu bitni u kontekstu povećanja kontrolnog uzroka jer se pragovi od 0,1 hektar, 2 hektara ili 3 % utvrđene površine, predviđeni tim člancima, odnose na posljedice koje proizlaze iz konačnih rezultata dobivenih u okviru kontrole.
Kao drugo, ni tekst članka 33. Uredbe br. 1122/2009 ni tekst Komisijinih uputa u području metodologije ne određuju prag uočenih nepravilnosti čije prekoračenje opravdava automatsko povećanje kontrolnog uzorka. Nadalje, taj članak i te upute ne navode mjeru u kojoj je nužno povećati kontrolni uzorak.
Češka Republika na taj način poziva da se pažnja usmjeri na svrhu navedenog članka, prema kojoj je povećanje kontrolnog uzorka nužno samo radi jamstva učinkovite kontrole i reprezentativne razine tog uzorka. Prema tome, povećanje takvog uzorka nužno je samo ako priroda rezultata i poznavanje drugih, nepregledanih parcela dotičnog poljoprivrednika podrazumijevaju da se pogreške mogu odnositi na druge parcele. Takvo je tumačenje potkrijepljeno upotrebom pojma „nepravilnosti” u članku 33. prvom stavku te uredbe, koji je u množini, što treba shvatiti na način da se traže nepravilnosti koje imaju određenu ozbiljnost, a ne izolirana i zanemariva utvrđenja.
Kao treće, pitanje povećanja uzorka, radi jamstva učinkovite kontrole i reprezentativne razine tog uzorka, treba u praksi ispitati u okviru ocjene ukupnih okolnosti pojedine situacije. Preferiranje ocjene od slučaja do slučaja, a ne jednoobraznih rješenja, predstavlja, prema presudi Suda od 17. travnja 2018., B i Vomero (
C‑316/16 i C‑424/16
,
EU:C:2018:256
, t.
70.
), jedan od temeljnih pristupa prava Unije.
Kao četvrto, pristup čeških tijela nije izložio fondove Unije nikakvu riziku s obzirom na to da se kontrolni uzorak neće uvećati samo u slučaju kada nadležna tijela s dovoljnim stupnjem sigurnosti ocijene da se pogreške u prijavljenoj poljoprivrednoj površini dotičnog poljoprivrednika više ne mogu očekivati, u skladu s člancima 57. i 58. Uredbe br. 1122/2009.
Kao peto i posljednje, postupak koji traži Opći sud zahtijevao bi nužno povećanje kontrolnog uzorka, ali bez ikakve dodane vrijednosti.
Komisija odgovara da, iako se slaže sa zaključkom Općeg suda iz točke 42. pobijane presude, ne prihvaća pojedine aspekte obrazloženja te presude, osobito iz njezinih točaka 37., 38. i 41., i stoga traži od Suda da potvrdi pobijanu presudu i odbije drugi žalbeni razlog, uz izmjenu obrazloženja te presude.
Naime, kao prvo, Komisija se u odnosu na točke 37. i 38. pobijane presude slaže da članci 57. i 58. Uredbe br. 1122/2009 objašnjavaju posljedice koje proizlaze iz utvrđenja pogrešaka u prijavi prihvatljive poljoprivredne površine za potporu, ali da nemaju izravnu vezu s povećanjem kontrolnog uzorka.
Kao drugo, Komisija naglašava da članak 33. Uredbe br. 1122/2009 ne sadržava nikakav prag ispod kojeg se ne zahtijeva povećanje uzorka. U točkama 39. i 40. presude od 28. siječnja 2016., Slovenija/Komisija (
T‑667/14
,
EU:T:2016:34
), Opći je sud odbacio tumačenje slovenskih tijela prema kojem se uzorak ne povećava automatski kada je postotak pogreške manji od 3 %, nego je na inspektoru da odluči je li potrebno proširiti kontrolu na cjelokupno gospodarstvo.
Komisija ocjenjuje da takvo rješenje treba prihvatiti jer sadržaj članka 33. Uredbe br. 1122/2009 ni u kojem pogledu ne potkrjepljuje argumente Češke Republike. Konkretnije, ta odredba ne određuje nikakav prag iznad kojeg bi povećanje uzorka bilo obavezno, a ispod kojeg bi to povećanje ovisilo o diskreciji tijela koje provodi kontrolu.
Štoviše, Komisija tvrdi da je, u skladu s člankom 33. Uredbe br. 1122/2009, u vezi s uvodnom izjavom 44. te uredbe, ovlast država članica da ograniče provođenje kontrole na terenu na uzorak od barem 50 % poljoprivrednih parcela iznimka od pravila prema kojem sve poljoprivredne parcele za koje je podnesen zahtjev za potporu treba kontrolirati na terenu i da je stoga treba tumačiti usko. Posljedično, odluka Češke Republike da povećanje kontrolnog uzorka, kada je razlika između prijavljene i utvrđene površine manja od 3 %, smatra suvišnim suprotna je uvjetima primjene ovlasti ograničenja kontrole utvrđenima u člancima 26. i 33. Uredbe br. 1122/2009.
Ocjena Suda
Svojim drugim žalbenim razlogom Češka Republika u biti tvrdi da je Opći sud u točki 38. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava jer članak 33. Uredbe br. 1122/2009 nije protumačio na način da se kontrolni uzorak mora povećati samo u slučaju ozbiljnijih nepravilnosti, što je na nacionalnim tijelima da ocijene. Nadalje, Opći je sud u točkama 38. i 40. pobijane presude iznio pogrešno tumačenje članaka 33., 57. i 58. te uredbe time što je presudio da je povećanje kontrolnog uzorka obavezno ne samo u slučaju prekoračenja prijave, koje upućuje na nezanemarivu mogućnost prelaska praga za 3 % ili za 2 hektara prijavljene površine, nego i u slučaju prekoračenja prijave koje upućuje na nezanemarivu mogućnost prelaska praga za 0,1 hektar.
U točki 38. pobijane presude Opći je sud utvrdio da je, kada kontrola koja se odnosi na uzorak parcela obuhvaćenih jednim zahtjevom za potporu otkrije prekoračenje prijave između 0,1 i 2 hektara ili za 3 % utvrđene površine, na nadležnom nacionalnom tijelu da poveća kontrolni uzorak, u skladu s člankom 33. Uredbe br. 1122/2009, sve dok više nikakvo prekoračenje prijave tog tipa ne bude utvrđeno.
U točki 40. te presude Opći je sud utvrdio da je Republika Češka navela da 261 poljoprivrednik, za kojeg kontrole nisu bile proširene, pripada grupi poljoprivrednika koji su podnijeli zahtjeve s prekoračenim prijavama koje ne prelaze prag od 3 %, što, prema Općem sudu, ne isključuje mogućnost da će smanjenje potpore na razinu koja odgovara utvrđenoj površini, bez popratne kazne, biti nužno.
Kao što proizlazi iz točaka 30. do 36. pobijane presude, Opći je sud taj zaključak zasnovao na sadržaju članka 33. Uredbe br. 1122/2009, članka 57. stavka 3. te uredbe i članka 58. navedene uredbe.
Kao prvo, kao što je utvrdila nezavisna odvjetnica u točki 61. svojeg mišljenja, iz teksta članka 33. Uredbe br. 1122/2009 proizlazi da države članice, kada utvrde da kontrolni uzorak sadržava nepravilnosti, načelno nemaju nikakvu diskrecijsku ovlast. Budući da imaju ograničenu nadležnost, one moraju povećati kontrolni uzorak.
U tom pogledu valja dodati da je, u skladu s uvodnom izjavom 39. te uredbe, moguće odustati od povećanja uzorka samo pod uvjetom, na koji se nitko nije pozvao u ovom slučaju, da nije moguće povećati kontrolni uzorak do razine koja jamči pouzdanost i reprezentativnost tog uzorka.
Kada je riječ o argumentu Češke Republike, prema kojem uporaba pojma „nepravilnosti [neispravnosti]” u množini, u članku 33. prvom stavku Uredbe br. 1122/2009, znači da samo utvrđenje ozbiljnih nepravilnosti obavezuje nacionalna tijela da povećaju kontrolni uzorak, njega valja odbiti jer iz članka 2. točke 10. te uredbe proizlazi da se pojam „nepravilnosti [neispravnosti]”, koji je usporediv s pojmom „nepravilnosti”, ne odnosi samo na ozbiljne nepravilnosti, nego je, suprotno tomu, tom odredbom definiran kao „svi slučajevi nepoštovanja mjerodavnih pravila za odobrenje dotične potpore”.
Iz svega navedenog proizlazi da članak 33. Uredbe br. 1122/2009 treba tumačiti na način da nacionalna tijela moraju povećati kontrolni uzorak kada kontrola otkrije nepravilnosti, neovisno o stupnju njihove ozbiljnosti.
Kao drugo, kao što to proizlazi iz njihova sadržaja, članci 57. i 58. Uredbe br. 1122/2009 odnose se, s jedne strane, na osnovu za izračun s obzirom na prijavljene površine i, s druge strane, na umanjenja i isključenja u slučaju prekoračenja prijava. S obzirom na njihovo područje primjene, oni objašnjavaju posljedice koje proizlaze iz utvrđenja pogrešaka u prijavi prihvatljive poljoprivredne površine za potporu.
S druge strane, ti članci ni na koji način ne predviđaju da države članice u određenim slučajevima imaju obvezu povećanja kontrolnog uzorka, koja je predviđena člankom 33. te uredbe.
Iz svega navedenog proizlazi da je Opći sud, time što se u točkama 38. i 40. pobijane presude, kako bi opravdao obvezu nacionalnih tijela da povećaju kontrolni uzorak kada kontrola koja se odnosi na uzorak parcela pokaže prekoračenja prijave između 0,1 hektar i 2 hektara ili za 3 % utvrđene površine, pozvao na članke 57. i 58. navedene uredbe, počinio pogrešku koja se tiče prava.
Međutim, kako se Opći sud u točki 42. pobijane presude, kako bi odbio argumente protiv razloga za ispravak povezanog s minimalnim postotkom kontrola na terenu, osnovano pozvao na tumačenje članka 33. Uredbe br. 1122/2009, izneseno u točki 30. pobijane presude, drugi žalbeni razlog Češke Republike valja odbiti kao neosnovan.
Treći žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Trećim žalbenim razlogom Češka Republika tvrdi da je zaključak, koji je Opći sud donio u točki 49. pobijane presude, prema kojem je njezin argument o potporama isplaćenima u korist ulaganja izvršenih nakon provedbe nacionalnog programa potpora, ali prije odobrenja pojedinačnih zahtjeva za potporu, bespredmetan, sadržava pogrešku koja se tiče prava, kao i iskrivljavanje činjenica i predmeta spora.
Ističe da joj je Komisija u nekoliko navrata tijekom upravnog postupka prigovorila da je prihvatila zahtjeve za potporu u korist već izvršenih ulaganja, iznoseći, u tom smislu, primjer ulaganja izvršenog 29. rujna 2009. Komisija joj je prigovorila i da je takve potpore isplatila prije ispitivanja, odobrenja ili podnošenja zahtjeva za pojedinačnu potporu.
Češka Republika primjećuje da su češka tijela tijekom tog postupka priznala da su počinila pogreške u okviru osam ulaganja izvršenih prije odobrenja nacionalnog programa potpora i da su dostavila podatke o svim drugim slučajevima u kojima su potpore ulaganjima isplaćene u korist radnji provedenih nakon odobrenja tog programa, ali prije podnošenja ili odobrenja zahtjeva za pojedinačnu potporu. Trajno neslaganje s Komisijom odnosi se na pravilnost potpora potonjim ulaganjima.
U svojim podnescima podnesenima u okviru postupka povodom tužbe za poništenje Komisija je tvrdila da je plaćanje potpora u korist već izvršenih ulaganja bila povreda prava Unije. Taj je prigovor stoga bio dio postupka pred Općim sudom jer se ispravak naložen spornom odlukom odnosio, među ostalim, na retroaktivno financiranje tih ulaganja.
U tom pogledu Češka Republika se slaže da je Opći sud pravilno u točki 43. pobijane presude odredio predmet spora. Primjećuje, međutim, da je Opći sud u točki 47. te presude pogrešno protumačio točku 7.1.1.1. sažetog izvješća Komisije kada je utvrdio da je Komisija prigovorila Češkoj Republici da je financirala projekt ulaganja, iako je to ulaganje u potpunosti bilo izvršeno prije nego što je nacionalni program potpora ustanovljen. Naime, Češka Republika ističe da je predmetni projekt, odnosno projekt izvršen 29. rujna 2009., izvršen nakon odobrenja nacionalnog programa potpora.
Komisija smatra da treći žalbeni razlog treba odbiti.
Ocjena Suda
Svojim trećim žalbenim razlogom Češka Republika u biti osporava to što je Opći sud kao bespredmetan odbio jedan dio njezinih argumenata istaknutih u odnosu na ispravak koji se tiče retroaktivnih plaćanja.
Valja podsjetiti na to da, na temelju ustaljene sudske prakse Suda, iz članka 256. stavka 1. drugog podstavka UFEU‑a i članka 58. prvog stavka Statuta Suda Europske unije proizlazi da Sud nije nadležan utvrđivati činjenice ni, načelno, ispitivati dokaze koje je Opći sud prihvatio u prilog tim činjenicama. Naime, ako su ti dokazi pravilno pribavljeni i ako su poštovana opća pravna načela i postupovna pravila koja se primjenjuju na teret dokazivanja i izvođenje dokaza, samo Opći sud može odlučivati o vrijednosti koju valja pridati dokazima koji su mu podneseni. Ta ocjena stoga ne predstavlja, osim u slučaju iskrivljavanja tih dokaza, pravno pitanje koje kao takvo podliježe nadzoru Suda (presuda od 27. veljače 2020., Litva/Komisija,
C‑79/19 P
,
EU:C:2020:129
, t.
70.
).
Takvo iskrivljavanje postoji kada je bez izvođenja novih dokaza ocjena postojećih dokaza očito pogrešna. Međutim, to iskrivljavanje treba očito proizlaziti iz dijelova spisa a da pritom nije potrebno izvršiti novu ocjenu činjenica i dokaza. Usto, kada žalitelj navodi da je Opći sud iskrivio dokaze, treba precizno navesti dokaze koji su prema njegovu mišljenju iskrivljeni i dokazati pogreške u analizi koje su prema njegovoj ocjeni dovele do toga da je Opći sud iskrivio dokaz (presuda od 27. veljače 2020., Litva/Komisija,
C‑79/19 P
,
EU:C:2020:129
, t.
71.
).
U točki 48. pobijane presude Opći je sud utvrdio da se Češka Republika nije pozvala na specifične okolnosti ili na dokaze koji mogu dokazati istinitost njezina navoda, prema kojem su samo u osam slučajeva ulaganja dobila potporu, iako su bila izvršena prije nego što je ustanovljen nacionalni program potpora.
U točki 49. te presude Opći je sud utvrdio da su argumenti Češke Republike, koji se odnose na potpore isplaćene u korist ulaganja izvršenih nakon ustanovljenja nacionalnog programa potpora, ali prije odobrenja zahtjeva za pojedinačnu potporu, bespredmetni.
U tom je pogledu Opći sud u točki 50. navedene presude istaknuo da se, prema točki 7.1.1.1. sažetog izvješća, sporni ispravak zasniva isključivo, s jedne strane, na fenomenu povezanom s ulaganjima koja su primila potporu iako su bila izvršena prije nego što je ustanovljen nacionalni program potpora te, s druge strane, na činjenici da češka tijela nisu dostavila elemente koji dokazuju da se ta ulaganja odnose samo na osam slučajeva.
U dijelu u kojem Češka Republika tvrdi da je odbijanje tog argumenta kao bespredmetnog posljedica pogreške koja se tiče prava, s obzirom na to da je Opći sud iskrivio činjenice koje proizlaze iz točke 7.1.1.1. sažetog izvješća, presuđujući da je Komisija nametnula financijski ispravak „isključivo” zbog ulaganja izvršenih prije ustanovljenja nacionalnog programa potpora, valja istaknuti da Češka Republika nije dokazala to iskrivljavanje, kako to nalaže sudska praksa navedena u točki 107. ove presude.
Naime, ta je država članica samo navela, a da nije uputila ni na jedan specifični dio tog sažetog izvješća ili na druge dokumente podnesene Općem sudu, da, suprotno onomu što je Opći sud presudio, iz razmjene pismena s Komisijom prije donošenja sporne odluke i iz sažetog izvješća, iz navoda u točki 7.1.1.1. tog sažetog izvješća o primjeru ulaganja navodno izvršenih nakon ustanovljenja nacionalnog programa potpora, i iz tvrdnje iz odgovora na tužbu podnesenom Općem sudu, proizlazi da je financijski ispravak nametnut i zbog ulaganja u vinski sektor izvršenih nakon ustanovljenja nacionalnog programa potpora, a prije podnošenja zahtjeva za potporu.
Iz toga slijedi da je Opći sud, s obzirom na to da je u točki 50. pobijane presude istaknuo da se nikakvo utvrđenje o tim ulaganjima ne nalazi u sažetom izvješću, mogao osnovano utvrditi da su argumenti Češke Republike, koji se odnose na potpore isplaćene u korist takvih ulaganja, bespredmetni.
U tim okolnostima treći žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
Četvrti žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Svojim četvrtim žalbenim razlogom Češka Republika tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 56. pobijane presude zaključio da članak 77. stavak 5. Uredbe br. 555/2008 ne dopušta kontrolu ulaganja u sektoru vina uzorkovanjem.
Kao prvo, Češka Republika smatra da članak 19. Uredbe br. 555/2008 ne predstavlja
lex specialis
u odnosu na članak 77. stavak 5. te uredbe jer ta odredba ne predstavlja opće pravilo, nego posebnu odredbu koja uvodi specifične načine kontrole u području ulagačkih aktivnosti. Naime, navedena odredba izričito upućuje na članak 15. Uredbe br. 479/2008 koja se ne tiče cijelog sektora vina nego samo ulaganja.
Kao drugo, Češka Republika tvrdi da je tumačenje Općeg suda iz točke 61. pobijane presude oduzelo svaki smisao upućivanju na članak 27. Uredbe br. 1975/2006 iz članka 77. stavka 5. Uredbe br. 555/2008 jer bi bilo nemoguće postupiti u skladu s tim člankom.
Kao treće, tvrdi da je to upućivanje na članak 27. Uredbe br. 1975/2006 od presudnog značaja s obzirom na to da je Komisija tijekom 2013. imala obavezu pokrenuti zakonodavnu izmjenu koja se sastojala, među ostalim, u stavljanju izvan snage sadržaja Uredbe br. 555/2008.
Kao četvrto i posljednje, Češka Republika naglašava da Komisija ne može državi članici nametnuti ispravak koji proizlazi iz nejasnog sadržaja pravila koje je sama sastavila. Naglašava da, prema točki 60. pobijane presude, Uredba br. 555/2008 „uvodi dva zahtjeva različitog dosega”.
Komisija odgovara da upućivanje na „sve postupke” u članku 19. Uredbe br. 555/2008 znači da države članice moraju provesti kontrolu svih ulaganja, a ne samo minimalnog uzorka. Nadalje, Opći je sud u točki 56. pobijane presude uputio na cijeli članak 77. te uredbe, a ne samo na stavak 5. tog članka 77. Osim toga, članak 19. navedene uredbe predstavlja
lex specialis
u odnosu na članak 77. iste uredbe s obzirom na to da, kao što je Opći sud utvrdio u točki 56. pobijane presude, obveza iz članka 19. Uredbe br. 555/2008 predstavlja samo jedan slučaj u kojem su, prema članku 77. stavku 3. te uredbe, „sustavne kontrole na licu mjestu predviđene […] ovom Uredbom”.
Štoviše, iz članka 77. Uredbe br. 555/2008 jasno proizlazi da se članci 26. do 28. Uredbe br. 1975/2006, koji propisuju vrste postupaka kontrole za mjere ruralnog razvoja koje se financiraju iz EPFRR‑a, primjenjuju
mutatis mutandis
na ulaganja u sektoru vina. Članak 26. Uredbe br. 1975/2006 predviđa administrativne kontrole, odnosno kontrole koje provode države članice prije provođenja kontrole na licu mjesta, koje se odnose na sve zahtjeve za potporu ili plaćanje i koje se mogu smatrati „prvom kontrolom” koju provode države članice.
Osim toga, Komisija ocjenjuje da članci 27. i 28. Uredbe br. 1975/2006 sadržavaju detaljnija pravila o uzorku kontroliranih izdataka, pri čemu potonji moraju predstavljati „najmanje 4 % prihvatljivih javnih rashoda”, i o stvarnom sadržaju kontrola na licu mjesta. Nadalje, područje primjene odredaba Uredbe br. 1975/2006, koje obuhvaća široku lepezu mjera ruralnog razvoja, puno je šire od područja primjene članaka 19. i 77. Uredbe br. 555/2008, koje se odnosi samo na ulaganja u sektoru vina. Komisija naglašava da, iako se neke mjere ruralnog razvoja na koje se odnosi Uredba br. 1975/2006 svrstavaju u „ulaganja”, su mnoge među njima druge prirode.
Ocjena Suda
Svojim četvrtim žalbenim razlogom Češka Republika u biti prigovara da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u odnosu na svoje tumačenje članka 19. i članka 77. stavka 5. Uredbe br. 555/2008 time što je isključio mogućnost kontrola na terenu uzorkovanjem.
U tom pogledu Opći je sud u točkama 54. do 56. pobijane presude u biti presudio, na temelju zajedničkog tumačenja članaka 19. i 77. Uredbe br. 555/2008, da taj članak 19. predstavlja
lex specialis
u odnosu na taj članak 77. i da navedeni članak 19. zahtijeva sustavnu kontrolu na licu mjesta prije bilo kakve isplate potpore ulaganju.
Kako bi se ispitala osnovanost ovog žalbenog razloga, potrebno je dakle protumačiti te odredbe.
S tim u vezi, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, radi tumačenja odredbe prava Unije valja voditi računa ne samo o tekstu navedene odredbe već i o njezinu kontekstu i općoj strukturi propisa kojeg je dio te ciljevima koji se njime nastoje ostvariti (presuda od 5. srpnja 2018., X,
C‑213/17
,
EU:C:2018:538
, t.
26.
).
U ovom slučaju valja istaknuti da se članak 77. Uredbe br. 555/2008, naslovljen „Opća načela”, nalazi u poglavlju I., naslovljenom „Načela kontrole”, glave V., naslovljene „Kontrole u sektoru vina” te uredbe. Na temelju stavka 3. tog članka, države članice kod korisnika potpora vrše kontrole na licu mjesta uzorkovanjem, „[o]sim u slučajevima kada su sustavne kontrole na licu mjestu predviđene […] [tom] [u]redbom”. Osim toga, članak 77. stavak 5. navedene uredbe traži, za mjere ulaganja u sektor vina, kako su definirane u članku 15. Uredbe br. 479/2008, koji je postao članak 103.u Uredbe br. 1234/2007, primjenu
mutatis mutandis
članaka 27. i 28. Uredbe br. 1975/2006, koji predviđaju specifične vrste kontrola na licu mjesta uzorkovanjem navedenih ulaganja.
Sa svoje strane, članak 19. Uredbe br. 555/2008, naslovljen „Financijsko upravljanje”, koji se nalazi u odjeljku 6., naslovljenom „Ulaganja”, poglavlja II., naslovljenog „Prihvatljive mjere”, koje se nalazi u glavi II., naslovljenoj „Programi potpora”, te uredbe, u svojem stavku 1. prvom podstavku predviđa da se potpora plaća nakon što se utvrdi da su jedna ili sve radnje na koje se odnosi zahtjev za potporu, ovisno o odabiru države članice u pogledu upravljanja mjerom, provedene i kontrolirane na licu mjesta.
Kao što je istaknula nezavisna odvjetnica u točki 77. svojeg mišljenja, važno je utvrditi da tekst članka 19. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 555/2008 ne predviđa obvezu država članica provođenja sustavnih kontrola. Tom se odredbom samo navodi da države članice moraju provedene mjere provjeriti na licu mjesta.
To doslovno tumačenje je u skladu i s kontekstom i općom strukturom te uredbe.
U tom pogledu valja s jedne strane istaknuti da iz mjesta i naslova članka 19. Uredbe br. 555/2008 u toj uredbi proizlazi da taj članak ima cilj urediti načine financijskog upravljanja potporom za ulaganja u sektoru vina, a ne načine kontrole tih ulaganja na licu mjesta. Naime, taj članak propisuje da plaćanje potpore ovisi o kontroli na licu mjesta koja prethodi jednoj ili svim radnjama na koje se odnosi zahtjev za potporu, pri čemu međutim nije objašnjen način kontrole na licu mjesta. Tekstu i cilju navedene odredbe ne protivi se dakle to što su te radnje predstavljene uzorkom kontroliranim na licu mjesta.
S druge strane, kao što je to istaknula nezavisna odvjetnica u točki 78. svojeg mišljenja, regulatorna tehnika Uredbe br. 555/2008 pokazuje da ta uredba nameće državama članicama provođenje sustavnih kontrola samo izričito. Iz toga slijedi da se, kako se nikakva izričita obveza u tom smislu ne nalazi u članku 19. stavku 1. prvom podstavku navedene uredbe, nikakva obveza te vrste ne može nametati državama članicama.
Iz toga proizlazi da se na članku 19. Uredbe br. 555/2008 ne može temeljiti odstupanje od članka 77. stavka 3. te uredbe, koji predviđa provedbu kontrola uzorkovanjem, osim, među ostalim, kada su tom uredbom predviđene sustavne kontrole na licu mjesta.
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točki 56. pobijane presude presudio da članak 19. Uredbe br. 555/2008 traži da države članice provode sustavne kontrole.
U tim okolnostima valja prihvatiti četvrti žalbeni razlog, pri čemu nije potrebno ispitati preostale argumente iznesene u okviru tog žalbenog razloga.
Tužba pred Općim sudom
U skladu s člankom 61. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, Sud može u slučaju ukidanja odluke Općeg suda sam konačno odlučiti o sporu, ako stanje postupka to dopušta, ili vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu.
U ovom predmetu Sud ne raspolaže s dovoljno elemenata za donošenje konačne odluke o osnovanosti sporne odluke jer je Komisija tom odlukom nametnula, s jedne strane, jednokratni ispravak iznosa od 462517,83 eura, na osnovi financijskih godina 2013. do 2015., zbog, među ostalim, nekoliko različitih nedostataka u analizi rizika i, s druge strane, paušalni ispravak u iznosu od 636516,20 eura, na osnovi financijskih godina 2011. do 2014., kako zbog isplata izvršenih u okviru ulaganja izvršenih prije nego što je zahtjev za nepovratna sredstva odobren tako i zbog nedostatnih kontrola na licu mjesta, koje se odnose na financirana ulaganja u sektoru vina.
Kada je pak riječ o jednokratnom ispravku od 462517,83 eura, iz točke 19. pobijane presude proizlazi da je Komisija zasnovala spornu odluku na dokazima čija je ocjena od strane Općeg suda kritizirana okviru prvog žalbenog razloga kao pravno pogrešna, ali i na zaključku o razlikama između postotaka nepravilnosti otkrivenih kontrolama na terenu daljinskim istraživanjem, zasnovanima na analizi rizika, i postotaka koje je utvrdila ta ista vrsta kontrole, ali zasnovana na slučajnom uzorku.
Iako usporedba tih postotaka nepravilnosti može dovesti do ozbiljnih i razumnih sumnji u učinkovitost kontrola na terenu daljinskim istraživanjem, a osobito u okolnost jesu li analize rizika na kojima se zasnivaju te kontrole na terenu odgovarajuće, valja istaknuti da Opći sud nije ispitao dokaze koje je u tom kontekstu podnijela Češka Republika radi dokazivanja učinkovitosti svojeg sustava kontrole.
Nadalje, kada je riječ o paušalnom ispravku od 636516,20 eura, Sud ne raspolaže s elementima koji su nužni za utvrđivanje dijela tog iznosa na koji utječe prihvaćanje četvrtog žalbenog razloga jer se taj ispravak temelji na nekoliko razloga.
Iz toga slijedi da predmet treba vratiti Općem sudu na odlučivanje kako bi on mogao odlučiti o elementima iznesenima u točkama 139. i 140. ove presude.
Troškovi
Budući da se predmet vraća Općem sudu na ponovno odlučivanje, o troškovima valja odlučiti naknadno.

Slijedom navedenoga, Sud (četvrto vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 13. rujna 2018., Češka Republika/Komisija (
T‑627/16
, neobjavljena,
EU:T:2018:538
), u dijelu u kojem je tom presudom Opći sud odbio tužbeni razlog koji se odnosi na jednokratni ispravak iznosa od 462517,83 eura na osnovi financijskih godina 2013. do 2015., u mjeri u kojoj se on odnosi na obrazloženje nedostataka u analizi rizika, i tužbeni razlog koji se tiče paušalnog ispravka od 636516,20 eura na osnovi financijskih godina 2011. do 2014., u mjeri u kojoj se on odnosi na obrazloženje nedostatnih kontrola na licu mjesta vezano uz ulaganja financirana u sektoru vina.

2.
Žalba se u preostalom dijelu odbija.

3.
Predmet se vraća na odlučivanje Općem sudu Europske unije.

4.
O troškovima će se odlučiti naknadno.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: češki