CELEX: 62017CJ0145
Pritožba
Damping
Uvoz nekaterih pritrdilnih elementov iz železa ali jekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske ali poslanih iz Malezije
Kršitev Protidampinškega sporazuma, sklenjenega v okviru Svetovne trgovinske organizacije (STO)
Razveljavitev že pobrane dokončne protidampinške dajatve
Neretroaktivni učinek
Člen 263, četrti odstavek, PDEU
Oseba, na katero se predpis posamično nanaša
Predpis, ki ne potrebuje izvedbenih ukrepov

Družba Internacional de Productos Metálicos SA s pritožbo predlaga razveljavitev sklepa Splošnega sodišča Evropske unije z dne 25. januarja 2017, Internacional de Productos Metálicos/Komisija (T‑217/16, neobjavljen, v nadaljevanju: izpodbijani sklep,
EU:T:2017:37
), s katerim je to zavrglo njeno tožbo za razglasitev ničnosti člena 2 Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2016/278 z dne 26. februarja 2016 o razveljavitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene na uvoz nekaterih pritrdilnih elementov iz železa ali jekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, kakor je bila razširjena na uvoz nekaterih pritrdilnih elementov iz železa ali jekla, poslanih iz Malezije, ne glede na to, ali so deklarirani kot izdelki s poreklom iz Malezije ali ne (
UL 2016, L 52, str. 24
, v nadaljevanju: sporna uredba).
Pravni okvir
Svet Evropske unije je s Sklepom Sveta 94/800/ES z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov, doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 80) potrdil Sporazum o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (STO), ki je bil podpisan 15. aprila 1994 v Marakešu, in sporazume iz prilog 1, 2 in 3 tega sporazuma (v nadaljevanju: skupaj: sporazumi STO), med katerimi sta Splošni sporazum o carinah in trgovini 1994 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 91; v nadaljevanju: GATT 1994) in Sporazum o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini 1994 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 189, v nadaljevanju: protidampinški sporazum STO).
Svet je 26. januarja 2009 sprejel Uredbo (ES) št. 91/2009 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz nekaterih pritrdilnih elementov iz železa ali jekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (
UL 2009, L 29, str. 1
).
Organ STO za reševanje sporov (v nadaljevanju: DSB) je 28. julija 2011 sprejel poročilo pritožbenega organa in poročilo posebnega odbora, kot je bilo spremenjeno s poročilom pritožbenega organa v zadevi „Evropske skupnosti – dokončni protidampinški ukrepi za nekatere železne ali jeklene pritrdilne elemente s Kitajske“ (WT/DS 397). V teh poročilih je bilo med drugim ugotovljeno, da Unija ni ravnala v skladu z nekaterimi določbami Protidampinškega sporazuma STO.
Na podlagi tega sklepa DSB je Svet 4. oktobra 2012 sprejel Izvedbeno uredbo št. 924/2012 o spremembi Uredbe (ES) št. 91/2009 (
UL 2012, L 275, str. 1
), s katero je zlasti znižal protidampinško dajatev, ki je bila določena v zadnjenavedeni uredbi.
Z Izvedbeno uredbo Sveta (EU) št. 723/2011 z dne 18. julija 2011 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Uredbo (ES) št. 91/2009 o uvozu nekaterih pritrdilnih elementov iz železa ali jekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz nekaterih pritrdilnih elementov iz železa ali jekla, poslanega iz Malezije, ne glede na to, ali je deklariran kot izdelek s poreklom iz Malezije ali ne (
UL 2011, L 194, str. 6
), kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Sveta (EU) št. 693/2012 z dne 25. julija 2012 (
UL 2012, L 203, str. 23
), so bili protidampinški ukrepi razširjeni na uvoz nekaterih pritrdilnih elementov iz železa ali jekla, poslanih iz Malezije, ne glede na to, ali so deklarirani kot izdelki s poreklom iz te države.
Po pregledu zaradi izteka ukrepa v skladu s členom 11(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (
UL 2009, L 343, str. 51
) je Evropska komisija z Izvedbeno uredbo (EU) 2015/519 z dne 26. marca 2015 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz nekaterih pritrdilnih elementov iz železa ali jekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, kakor je bila razširjena na uvoz nekaterih pritrdilnih elementov iz železa ali jekla iz Malezije, ne glede na to, ali so deklarirani kot izdelki s poreklom iz Malezije ali ne, po pregledu zaradi izteka ukrepa v skladu s členom 11(2) Uredbe (ES) št. 1225/2009 (
UL 2015, L 82, str. 78
) protidampinško dajatev, kot je bila uvedena z Uredbo št. 91/2009 in spremenjena z Izvedbeno uredbo št. 924/2012, ohranila za nadaljnjih pet let.
S sklepom z dne 12. februarja 2016 je DSB sprejel nova poročila, v katerih je ugotovil neskladnost ukrepov, ki jih je Unija sprejela z Izvedbeno uredbo št. 924/2012, z nekaterimi določbami Protidampinškega sporazuma STO.
Dejansko stanje in sporna uredba
Družba Internacional de Productos Metálicos je družba španskega prava, katere glavna dejavnost je uvoz pritrdilnih elementov iz železa ali jekla in njihovo ponujanje na nacionalnem ozemlju.
Španska davčna uprava je pritožnici na podlagi Uredbe št. 91/2009 in Izvedbene uredbe št. 924/2012 naložila plačilo carine, protidampinške dajatve in davka na dodano vrednost (DDV), povečanih za zamudne obresti, v višini 672.934,20 EUR.
Te dajatve je pritožnica deloma izpodbijala pred španskimi sodišči.
Komisija je 26. februarja 2016 na podlagi Uredbe (EU) 2015/476 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2015 o ukrepih, ki jih Unija lahko uvede na podlagi poročila, ki ga sprejme Organ STO za reševanje sporov v zvezi s protidampinškimi in protisubvencijskimi zadevami (
UL 2015, L 83, str. 6
) sprejela sporno uredbo.
V členu 1 sporne uredbe se protidampinška dajatev, ki je bila uvedena z Uredbo št. 91/2009, spremenjena z Izvedbeno uredbo št. 924/2012 in ohranjena z Izvedbeno uredbo 2015/519, razveljavi.
V skladu s členom 2 sporne uredbe razveljavitev protidampinške dajatve iz njenega člena 1 učinkuje od datuma začetka veljavnosti navedene uredbe, kot je določeno v njenem členu 3, in ne sme biti podlaga za povračilo dajatev, ki so bile pobrane pred tem datumom.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijani sklep
Pritožnica je 10. maja 2016 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo zoper sporno uredbo, v kateri je predlagala, prvič, razglasitev ničnosti člena 2 te uredbe in, drugič, izrecno priznanje retroaktivne uporabe člena 1 navedene uredbe.
Splošno sodišče je potem, ko je v točki 21 izpodbijanega sklepa najprej drugi tožbeni predlog zavrglo kot očitno nedopusten, odločilo o ugovoru nedopustnosti, ki ga je navedla Komisija in ki se je nanašal na nedopustnost tožbe glede na pogoje dopustnosti iz člena 263, četrti odstavek, PDEU.
Splošno sodišče je za to najprej v točkah od 26 do 33 izpodbijanega sklepa preučilo, ali se sporna uredba posamično nanaša na pritožnico v smislu te določbe.
Ker je štelo, da se sporna uredba na pritožnico nanaša samo zaradi njenega objektivnega statusa uvoznika proizvodov, ki so bili predmet zadevnih protidampinških ukrepov, ne da bi upoštevala njen posamezni položaj, je Splošno sodišče presodilo, da se navedena uredba ne nanaša posamično na pritožnico.
Drugič, v točkah od 34 do 37 izpodbijanega sklepa je Splošno sodišče preučilo obstoj izvedbenih ukrepov za sporno uredbo.
Ker carinski sistem, vzpostavljen s pravom Unije, določa, da se protidampinške dajatve pobirajo na podlagi ukrepov, ki jih sprejmejo nacionalni organi, in da se pravna sredstva zoper te ukrepe, kot v obravnavanem primeru, uveljavljajo na nacionalni ravni, je Splošno sodišče štelo, da sporna uredba potrebuje izvedbene ukrepe v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU.
Splošno sodišče je zato tožbo kot očitno nedopustno zavrglo.
Predlogi strank
Pritožnica Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijani sklep razveljavi;
–
zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da to odloči o časovni omejitvi iz člena 2 sporne uredbe, in
–
Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne in
–
pritožnici naloži plačilo stroškov.
Pritožba
Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je s tem, da je štelo, da se sporna uredba na pritožnico ne nanaša posamično, napačno uporabilo pravo
Trditve strank
Pritožnica s prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je s tem, da je štelo, da se sporna uredba ne nanaša posamično nanjo v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU, napačno uporabilo pravo.
Tožeča stranka v zvezi s tem trdi, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da če se uredba nanaša na določeno skupino oseb, se lahko ta uredba posamično nanaša na te osebe zaradi dejanskih okoliščin, ki so nastopile pred njenim sprejetjem.
Pritožnica meni, da čeprav je Splošno sodišče v točki 30 izpodbijanega sklepa ugotovilo, da se sporna uredba nanjo nanaša samo zaradi njenega objektivnega statusa uvoznika proizvodov, ki so bili predmet zadevnih protidampinških ukrepov, ne da bi upoštevala njen posamezni položaj, to, da se ta uredba nanjo nanaša tako, implicitno nujno vsebuje tudi posamično nanašanje.
V obravnavanem primeru naj bi bil pogoj posamičnega nanašanja izpolnjen, ker naj zadevne protidampinške dajatve ne bi vplivale na vse uvoznike, ampak le na tiste, ki uvažajo elemente, ki so izrecno opredeljeni v Uredbi št. 91/2009 in so posebnega porekla, to je s Kitajske ali iz Malezije.
Če se razveljavitev zadevne protidampinške dajatve objektivno nanaša na pritožnico, ni torej nič manj gotovo, da se tudi posamično zaradi njenega statusa kot uvoznika nekaterih izdelkov s poreklom s Kitajske ali iz Malezije.
Pritožnica poleg tega izpodbija ugotovitev Splošnega sodišča v točki 31 izpodbijanega sklepa, da izpodbijana določba sporne uredbe sama po sebi ni povzročila spremembe nobene pravice, ki jo je pridobila pred sprejetjem te uredbe.
Sodne prakse, na katero se je v zvezi s tem oprlo Splošno sodišče, naj ne bi bilo mogoče prenesti na primer razveljavitve obveznosti. Izpodbijana določba ali akt se lahko namreč na osebo posamično nanaša le, če povzroči spremembo pravice ali obveznosti pritožnice, ki jo je ta pridobila pred sprejetjem izpodbijane uredbe.
Komisija meni, da je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Presoja Sodišča
Najprej je treba opozoriti, da je dopustnost tožbe, ki jo fizična ali pravna oseba na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU vloži zoper akt, ki ni naslovljen nanjo, pogojena s tem, da se ji prizna procesno upravičenje, ki obstaja v dveh primerih. Prvič, tako tožbo je mogoče vložiti, če se ta akt nanjo neposredno in posamično nanaša. Drugič, taka oseba lahko vloži tožbo zoper predpis, ki ne potrebuje izvedbenih ukrepov, če se nanjo neposredno nanaša (glej med drugim sodbi z dne 17. septembra 2015, Mory in drugi/Komisija,
C‑33/14 P
,
EU:C:2015:609
, točki
in
, ter z dne 13. marca 2018, Industrias Químicas del Vallés/Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
, točka
).
Pritožnica s prvim pritožbenim razlogom izpodbija analizo, ki jo je Splošno sodišče v okviru presoje prvega primera z vidika pogoja posamičnega nanašanja v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU opravilo v točkah od 26 do 33 izpodbijanega sklepa.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da se subjekti, ki niso naslovniki odločbe, lahko sklicujejo na to, da se odločba nanje posamično nanaša, samo če se ta odločba nanje nanaša zaradi njihovih značilnosti ali zaradi dejstva, ki jih posamično opredeljuje glede na vse druge osebe in jih zato individualizira enako kot naslovnika (sodbi z dne 3. oktobra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Parlament in Svet,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
, točka
, ter z dne 28. aprila 2015, T & L Sugars in Sidul Açúcares/Komisija,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
, točka
).
Kot je Splošno sodišče navedlo v točki 28 izpodbijanega sklepa, iz ustaljene sodne prakse izhaja tudi, da možnost, da se bolj ali manj natančno opredeli število ali celo identiteta pravnih subjektov, za katere se ukrep uporablja, nikakor ne pomeni, da je treba za te subjekte šteti, da se ukrep posamično nanaša nanje, ker je ta uporaba izvedena na podlagi pravnega ali dejansko objektivnega položaja, ki je določen v zadevnem aktu (sodbi z dne 19. decembra 2013, Telefónica/Komisija,
C‑274/12 P
,
EU:C:2013:852
, točka
, in z dne 13. marca 2018, Industrias Químicas del Vallés/Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
, točka
).
Čeprav je res, kot je Splošno sodišče navedlo v točki 29 izpodbijanega sklepa, da če akt zadeva skupino oseb, ki so bile prepoznane ali prepoznavne v času, ko je bil ta akt sprejet, z merili, ki veljajo za člane skupine, se ta akt lahko posamično nanaša na te osebe, če so del omejenega kroga gospodarskih subjektov, in da lahko gre za to predvsem takrat, kadar odločba spreminja pravice, ki jih je posameznik pridobil pred njenim sprejetjem (glej v tem smislu sodbi z dne 13. marca 2008, Komisija/Infront WM,
C‑125/06 P
,
EU:C:2008:159
, točki
in
, ter z dne 27. februarja 2014, Stichting Woonpunt in drugi/Komisija,
C‑132/12 P
,
EU:C:2014:100
, točka
), ti pogoji v obravnavanem primeru niso izpolnjeni.
V delu, v katerem pritožnica trdi, prvič, da se protidampinški ukrepi, ki so bili razveljavljeni s sporno uredbo, nanašajo le na uvoznike proizvodov, ki so posebej navedeni v teh ukrepih, namreč le potrdi ugotovitev iz točke 30 izpodbijanega sklepa, da se ta uredba nanjo nanaša samo zaradi njenega objektivnega statusa uvoznika proizvodov, ki so bili predmet zadevnih protidampinških ukrepov, ne da bi upoštevala njen posamezni položaj.
Predvsem se ne more, glede na ustaljeno sodno prakso glede pogoja posamičnega nanašanja, kot je bilo nanjo opozorjeno v točkah od 34 do 36 te sodbe, očitno trditi, da je tak pogoj izpolnjen v primeru kršitve objektivnega položaja.
V delu, v katerem pritožnica izpodbija, drugič, ugotovitev Splošnega sodišča v točki 31 izpodbijanega sklepa, da izpodbijana določba sporne uredbe sama po sebi ni povzročila spremembe nobene pravice, ki jo je pritožnica pridobila pred sprejetjem te uredbe, je treba poudariti, da ni navedla nobene utemeljitve, s katero bi lahko ovrgla to ugotovitev.
Tega, da za subjekt veljajo protidampinški ukrepi, kot so tisti, ki so bili razveljavljeni s sporno uredbo, ni mogoče veljavno šteti za „pridobljeno pravico“ v smislu sodne prakse, navedene v točki 36 te sodbe.
Iz tega izhaja, da Splošno sodišče s tem, da je zlasti v točki 33 izpodbijanega sklepa presodilo, da se sporna uredba na pritožnico ne nanaša posamično v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU, ni napačno uporabilo prava.
Prvi pritožbeni razlog je treba zato zavrniti kot neutemeljen.
Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je s tem, da je štelo, da sporna uredba potrebuje izvedbene ukrepe, napačno uporabilo pravo
Trditve strank
Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo, ker je zlasti v točkah 36 in 37 izpodbijanega sklepa štelo, da sporna uredba potrebuje izvedbene ukrepe v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU.
Pritožnica v zvezi s tem trdi, da je Splošno sodišče napačno štelo, da so plačilni nalogi, ki so bili naslovljeni nanjo, pomenili izvedbeni ukrep sporne uredbe. Te plačilne naloge naj bi namreč španska davčna uprava izdala na podlagi Uredbe št. 91/2009, in ne na podlagi sporne uredbe, s katero je bila protidampinška dajatev, uvedena s prvonavedeno uredbo, razveljavljena.
Po mnenju pritožnice je treba jasno razlikovati med tema uredbama. Člen 2 sporne uredbe naj bi pomenil samostojno določbo, ki ne potrebuje nobenega izvedbenega akta, da bi imela pravne učinke od datuma začetka svoje veljavnosti, ker naj bi se z navedeno določbo zgolj razveljavila zadevna protidampinška dajatev. Sporna uredba naj bi se zato omejila na to, da španski davčni upravi naloži, da ne sprejme nobenega ukrepa za pobiranje te protidampinške dajatve.
Iz tega naj bi izhajalo, da je bila vložitev ničnostne tožbe pred Splošnim sodiščem edini način za izpodbijanje člena 2 sporne uredbe.
Pritožnica na podlagi tega sklepa, da bi moralo Splošno sodišče, tudi ker se časovna omejitev učinkov te določbe neposredno nanaša nanjo in za svoje izvajanje ne potrebuje nobenega izvedbenega ukrepa, razsoditi, da je njena tožba dopustna.
Komisija prereka trditve pritožnice in predlaga, naj se drugi pritožbeni razlog zavrne.
Presoja Sodišča
Za preučitev vprašanja, ali je, kot z drugim pritožbenim razlogom trdi pritožnica, Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je v točkah od 34 do 38 izpodbijanega sklepa ugotovilo, da sporna uredba potrebuje izvedbene ukrepe v smislu člena 263, četrti odstavek, zadnji del stavka, PDEU, je treba spomniti, kot je Splošno sodišče pravilno poudarilo v točki 34 tega sklepa, da je treba izraz „ne potrebujejo izvedbenih ukrepov“ iz te določbe razlagati glede na cilj navedene določbe, ki je, kot je razvidno iz ozadja njenega nastanka, v preprečevanju tega, da bi moral posameznik kršiti pravo, da bi lahko imel dostop do sodišča. Če ima predpis neposredne učinke na pravni položaj fizične ali pravne osebe, ne da bi potreboval izvedbene ukrepe, pa bi bila lahko ta oseba prikrajšana za učinkovito sodno varstvo, če pred sodiščem Unije ne bi imela na voljo pravnega sredstva za izpodbijanje zakonitosti tega predpisa. Ob neobstoju izvedbenih ukrepov bi namreč fizična ali pravna oseba, čeprav bi se zadevni akt neposredno nanašal nanjo, sodni nadzor nad tem aktom dosegla šele po tem, ko bi kršila določbe navedenega akta, in sicer s sklicevanjem na njihovo nezakonitost v okviru postopkov, sproženih zoper njo pred nacionalnimi sodišči (sodbi z dne 28. aprila 2015, T & L Sugars in Sidul Açúcares/Komisija,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
, točka
, ter z dne 13. marca 2018, Industrias Químicas del Vallés/Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
, točka
).
Če pa predpis potrebuje izvedbene ukrepe, je sodni nadzor nad spoštovanjem pravnega reda Unije zagotovljen ne glede na to, ali navedeni ukrepi izhajajo iz Unije ali iz držav članic. Fizične ali pravne osebe, ki zaradi pogojev za dopustnost iz člena 263, četrti odstavek, PDEU ne morejo pri sodišču Unije neposredno izpodbijati predpisa Unije, so pred tem, da bi se tak akt uporabil proti njim, zaščitene tako, da lahko izpodbijajo izvedbene ukrepe, ki so potrebni za ta akt (sodbi z dne 28. aprila 2015, T & L Sugars in Sidul Açúcares/Komisija,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
, točka
, ter z dne 13. marca 2018, Industrias Químicas del Vallés/Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
, točka
).
Če so za izvedbo takega akta pristojne institucije, organi, uradi ali agencije Unije, lahko fizične ali pravne osebe pri sodiščih Unije zoper izvedbene akte vložijo direktno tožbo pod pogoji iz člena 263, četrti odstavek, PDEU in se na podlagi člena 277 PDEU v utemeljitev te tožbe sklicujejo na nezakonitost zadevnega osnovnega akta. Če so za to izvajanje pristojne države članice, se lahko te osebe pred nacionalnimi sodišči sklicujejo na neveljavnost zadevnega osnovnega akta in dosežejo, da ta sodišča na podlagi člena 267 PDEU Sodišču v predhodno odločanje predložijo vprašanja (sodbi z dne 28. aprila 2015, T & L Sugars in Sidul Açúcares/Komisija,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
, točka
, ter z dne 13. marca 2018, Industrias Químicas del Vallés/Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
, točka
).
Kot je Sodišče že presodilo, se je treba za presojo vprašanja, ali predpis potrebuje izvedbene ukrepe, navezati na položaj osebe, ki se sklicuje na pravico do tožbe na podlagi člena 263, četrti odstavek, zadnji del stavka, PDEU. Vprašanje, ali zadevni akt potrebuje izvedbene ukrepe v razmerju do drugih posameznikov, torej ni upoštevno (sodbi z dne 28. aprila 2015, T & L Sugars in Sidul Açúcares/Komisija,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
, točka
, ter z dne 13. marca 2018, Industrias Químicas del Vallés/Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
, točka
).
Poleg tega se je treba v okviru te presoje omejiti izključno na predmet tožbe in če bi pritožnica predlagala le razglasitev ničnosti dela akta, je treba glede na okoliščine primera upoštevati le izvedbene ukrepe, ki jih ta del akta morda potrebuje (sodbi z dne 10. decembra 2015, Kyocera Mita Europe/Komisija,
C‑553/14 P
, neobjavljena,
EU:C:2015:805
, točka
, in z dne 13. marca 2018, Industrias Químicas del Vallés/Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
, točka
).
Prav tako vprašanje, ali so ti ukrepi mehanične narave, v zvezi s tem ni upoštevno (sodbi z dne 28. aprila 2015, T & L Sugars in Sidul Açúcares/Komisija,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
, točki
in
, ter z dne 10. decembra 2015, Kyocera Mita Europe/Komisija,
C‑553/14 P
, neobjavljena,
EU:C:2015:805
, točka
).
V obravnavani zadevi je treba poudariti, da se je s tožbo predlagala razglasitev ničnosti člena 2 sporne uredbe, ker ta določba natančneje določa, da razveljavitev protidampinške dajatve iz člena 1 navedene uredbe, to je tiste, ki je bila uvedena z Uredbo št. 91/2009, spremenjena z Izvedbeno uredbo št. 924/2012 in ohranjena z Izvedbeno uredbo 2015/519, učinkuje šele od datuma začetka veljavnosti sporne uredbe in ne sme biti podlaga za povračilo dajatev, ki so bile pobrane pred tem datumom.
Ker pritožnica trdi, da navedena določba ne potrebuje nobenega izvedbenega akta, da bi imela pravne učinke, ker se omejuje na razveljavitev protidampinške dajatve, je treba poudariti, da to, da predpis Unije potrebuje izvedbene ukrepe v smislu člena 263, četrti odstavek, zadnji del stavka, PDEU, tako da nekateri pravni učinki tega predpisa nastanejo šele s temi ukrepi, še ne izključuje, da ima navedeni predpis na pravni položaj fizične ali pravne osebe druge pravne učinke, ki niso odvisni od sprejetja izvedbenih ukrepov (sodba z dne 13. marca 2018, European Union Copper Task Force/Komisija,
C‑384/16 P
,
EU:C:2018:176
, točka
).
Zato, čeprav je v obravnavanem primeru, kot trdi pritožnica, res, da razveljavitev protidampinške dajatve s sporno uredbo ni odvisna od sprejetja izvedbenih ukrepov, da bi prišlo do izteka te dajatve, to ne spremeni dejstva, da se lahko člen 2 te uredbe, zlasti zato, ker iztek navedene dajatve določa od dneva začetka njene veljavnosti in izključuje vsakršen retroaktivni učinek, v razmerju do pritožnice udejanji le z akti, ki jih sprejmejo nacionalni organi za pobiranje zadevne protidampinške dajatve pred tem datumom.
To, da učinki člena 2 sporne uredbe v zvezi z datumom razveljavitve te dajatve in zlasti v zvezi z domnevno nezakonitim neobstojem retroaktivnega učinka te razveljavitve vplivajo na pravni položaj pritožnice, se namreč lahko šteje le na podlagi tega, da so ji nacionalni organi protidampinške dajatve naložili ob uporabi uredb o njihovi uvedbi, zlasti Uredbe št. 91/2009.
Ker pritožnica v teh okoliščinah trdi, da so bili ukrepi, ki so jih nacionalni organi sprejeli za pobiranje zadevne protidampinške dajatve, kot so v obravnavani zadevi plačilni nalogi, ki jih je nanjo naslovila španska davčna uprava, sprejeti na podlagi uredb o uvedbi te protidampinške dajatve, in ne na podlagi sporne uredbe, je treba opozoriti, da člen 263, četrti odstavek, zadnji del stavka, PDEU za opredelitev ukrepa kot izvedbenega ukrepa predpisa ne zahteva, da bi bil ta predpis pravna podlaga za ta ukrep. Isti ukrep je lahko ukrep za izvedbo tako akta, katerega določbe so pravna podlaga za ta ukrep, kot drugega akta, kot je sporna uredba v obravnavanem primeru, če vsi pravni učinki zadnjenavedenega akta ali njihov del za pritožnico nastanejo šele s tem ukrepom (sodba z dne 13. marca 2018, Industrias Químicas del Vallés/Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
, točka
).
Iz tega izhaja, da je lahko Splošno sodišče glede na posebne okoliščine obravnavanega primera za ugotovitev obstoja ukrepov za izvajanje sporne uredbe v točki 35 izpodbijanega sklepa pravilno navedlo ukrepe, ki jih nacionalni organi v skladu s carinskim sistemom Unije sprejmejo za pobiranje protidampinške dajatve in ki se lahko izpodbijajo pred nacionalnimi sodišči, zlasti z zahtevo za povračilo neupravičeno pobrane protidampinške dajatve.
Zato če uvoznik v teh okoliščinah meni, da je oškodovan zaradi uredbe, za katero šteje, da je nezakonita, kot je v obravnavanem primeru sporna uredba, ki naj bi bila na podlagi trditev pritožnice podlaga za povračilo zadevne protidampinške dajatve, ki je bila pobrana pred začetkom veljavnosti te uredbe, se lahko na to nezakonitost sklicuje pred pristojnim nacionalnim sodiščem. To sodišče sme oziroma mora pod pogoji iz člena 267 PDEU Sodišču predložiti vprašanje o veljavnosti zadevne uredbe (glej v tem smislu sodbo z dne 14. junija 2012, CIVAD,
C‑533/10
,
EU:C:2012:347
, točka
).
Glede na zgornje preudarke je Splošno sodišče v točki 36 izpodbijanega sklepa pravilno ugotovilo, da sporna uredba potrebuje izvedbene ukrepe v smislu člena 263, četrti odstavek, zadnji del stavka, PDEU.
Zato je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Tretji pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno zavrglo drugi tožbeni predlog kot nedopusten
Trditve strank
Pritožnica s tretjim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo, ker je v točkah 20 in 21 izpodbijanega sklepa drugi tožbeni predlog, ki se je nanašal na to, da naj Splošno sodišče izrecno prizna retroaktivno uporabo učinkov člena 1 sporne uredbe, zavrglo kot očitno nedopusten.
V zvezi s tem pritožnica navaja, da je ta retroaktivnost nujna posledica predlagane razglasitve ničnosti člena 2 sporne uredbe, ker ta člen določa časovno omejitev, katere utemeljenost se upravičeno izpodbija. Povedano drugače, ta razglasitev ničnosti bi pomenila utemeljenost navedene retroaktivnosti, zato naj bi bilo Splošno sodišče dejansko pristojno, da izrecno odloča o njej.
Komisija prereka trditve pritožnice in meni, da je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Presoja Sodišča
Poudariti je treba, kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točki 20 izpodbijanega sklepa, da v okviru ničnostne tožbe na podlagi člena 263 PDEU Splošno sodišče ni pristojno, da nadzira zakonitost aktov institucij Unije in po potrebi izpodbijani akt razglasi za ničen. Tako tudi ni v njegovi pristojnosti, da v okviru nadzora zakonitosti poda pravne izjave ali ugotovitve, kot je tista o priznanju retroaktivne uporabe člena 1 sporne uredbe, na kar se je nanašal drugi tožbeni predlog iz tožbe pred Splošnim sodiščem (glej v tem smislu sklep z dne 25. novembra 2008, TEA/Komisija,
C‑500/07 P
, neobjavljen,
EU:C:2008:651
, točka
).
Iz tega izhaja, da Splošno sodišče s tem, da je v točki 21 izpodbijanega sklepa ugotovilo, da je bil ta tožbeni predlog očitno nedopusten, ni napačno uporabilo prava.
Zato je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Ker nobeden od pritožbenih razlogov, ki jih je navedla pritožnica, ni bil sprejet, je treba pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče.
V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi njegovega člena 184(1), se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker pritožnica s predlogi ni uspela in je Komisija predlagala, naj se ji naloži plačilo stroškov, ji je treba naložiti plačilo stroškov, ki se nanašajo na to pritožbo.

Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

1.
Pritožba se zavrne.

2.
Družbi Internacional de Productos Metálicos SA se naloži plačilo stroškov.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.