CELEX: 62018CJ0814
Előzetes döntéshozatal
Közös halászati politika
1198/2006/EK rendelet
Az 55. cikk (1) bekezdése
Az Európai Halászati Alap (EHA) pénzügyi hozzájárulása
A kiadások támogathatósága
Feltétel
A kedvezményezettek által ténylegesen kifizetett kiadás
Fogalom

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az Európai Halászati Alapról szóló, 2006. július 27‑i 1198/2006/EK tanácsi rendelet (
HL 2006. L 223., 1. o.
) 55. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet az Ursa Major Services BV (a továbbiakban: UMS) és a Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (mezőgazdasági, természetvédelmi és élelmiszerügyi miniszter, Hollandia; a továbbiakban: miniszter) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, melynek tárgya egy olyan határozat módosítása iránti kérelem, amelyben támogatást nyújtottak egy a halászati ágazat keretébe tartozó projektre vonatkozóan.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az 1198/2006 rendelet
Az 1198/2006 rendelet (16) preambulumbekezdése értelmében:
„A közösségi források kiegyenlítő hatásának a magánszférától származó pénzügyi források lehető legnagyobb mértékű igénybevétele előnyben részesítésével történő erősítése, valamint a projektek nyereségességének fokozottabb figyelembevétele érdekében az Alap keretében rendelkezésre álló támogatási formák skáláját bővíteni kell, és a támogatás mértékét differenciáltan kell megállapítani, hogy fokozottan érvényesüljenek a közösségi érdekek, ösztönzésben részesüljön a pénzügyi források széles körének felhasználása, és a megfelelő támogatási formák igénybevételének elősegítése révén korlátok között lehessen tartani az Alap hozzájárulását.”
A rendelet „Hatály” címet viselő 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ez a rendelet Európai Halászati Alapot (a továbbiakban: az Alap) hoz létre, és meghatározza a halászati ágazat, a halászati területek és a belvízi halászat fenntartható fejlesztésére irányuló közösségi támogatás kereteit.”
Az említett rendelet „Fogalommeghatározások” című 3. cikke a következőket írja elő:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
l)
»kedvezményezett«: az a természetes vagy jogi személy, aki végső soron az állami támogatást kapja;
[…]”
Az 1198/2006 rendelet 52. cikke, melynek címe „Az állami támogatások intenzitása”, a következőképpen rendelkezik:
„Az állami támogatás maximális intenzitását az e rendelet II. mellékletében található táblázat tartalmazza.”
E rendelet 54. cikke, melynek címe „A halmozás tilalma”, a következőképpen rendelkezik:
„Az Alap által társfinanszírozott kiadás más közösségi pénzügyi eszközből nem kaphat támogatást.”
Az említett rendeletnek „A kiadások támogathatósága” című 55. cikke értelmében:
„(1)   A kiadások az Alapból abban az esetben jogosultak támogatásra, ha az operatív program[nak az Európai] Bizottsághoz történő benyújtásának időpontja vagy 2007. január 1‑je – a két időpont közül a korábbit kell figyelembe venni –, valamint 2015. december 31. között a kedvezményezettek ténylegesen kifizették azokat. A társfinanszírozott műveletek a támogatásra jogosultság kezdőnapját megelőzően nem fejeződhetnek be.
(2)   Az (1) bekezdéstől eltérve, a természetbeni hozzájárulások, az értékcsökkenés és az általános költségek a kedvezményezett által a műveletek végrehajtása során kifizetett költségeknek tekinthetők az alábbi feltételekkel:
a)
a költségek elszámolhatóságára vonatkozó, a (4) bekezdés szerint megállapított szabályok előírják az ilyen költségek elszámolhatóságát;
b)
a költség összegét számlákkal megegyező bizonyító erejű számviteli bizonylatokkal igazolják;
c)
természetbeni hozzájárulások esetén az alapokból származó társfinanszírozás nem haladja meg a teljes elszámolható költségnek az említett hozzájárulások nélküli értékét.
[…]
(4)   A kiadások támogathatóságára vonatkozó szabályokat nemzeti szinten kell megállapítani az e rendeletben előírt kivételekre is figyelemmel. Ezek a szabályok az operatív program keretében bejelentett kiadások egészére vonatkoznak.
[…]”
Az 1198/2006 rendeletnek „Az irányító hatóság feladatai” című 59. cikke a következőket írja elő:
„Az irányító hatóság felelős az operatív programnak a megbízható pénzügyi gazdálkodás elvével összhangban történő irányításáért és végrehajtásáért, és különösen a következőkért:
[…]
b)
a társfinanszírozott termékek és szolgáltatások teljesítésének vizsgálata, valamint annak vizsgálata, hogy a kedvezményezettek által bejelentett kiadások valóban felmerültek, és a közösségi és nemzeti szabályoknak megfelelnek; […]
[…]”
E rendeletnek az „Irányítás és ellenőrzés” című 70. cikke a következőket írja elő:
„(1)   Az operatív programok irányításának és ellenőrzésének biztosításáért különösen az alábbi intézkedések útján, a tagállamok felelősek:
a)
annak biztosítása, hogy az operatív programok irányítási és ellenőrzési rendszerét az 57–61. cikknek megfelelően hozzák létre, valamint azok eredményesen működnek;
[…]”
Az említett rendelet „Költségnyilatkozat” címet viselő 78. cikke az (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„Valamennyi költségnyilatkozat minden egyes prioritási tengely és minden egyes célkitűzés tekintetében tartalmazza a kedvezményezettek által a műveletek végrehajtásakor kifizetett elszámolható költségek teljes összegét, valamint az ehhez kapcsolódó, a közpénzből való hozzájárulásra vonatkozó feltételeknek megfelelően a kedvezményezetteknek kifizetett vagy kifizetendő közpénzből való hozzájárulást. A kedvezményezettek által kifizetett kiadásokat igazolt számlákkal vagy azonos bizonyító erejű számviteli bizonylatokkal kell igazolni. […]”
A 508/2014/EU rendelet
Az Európai Tengerügyi és Halászati Alapról, valamint a 2328/2003/EK, a 861/2006/EK, az 1198/2006/EK és a 791/2007/EK tanácsi rendelet, valamint az 1255/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. május 15‑i 508/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2014. L 149., 1. o.
) a 128. cikkének (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A 129. cikk (2) bekezdésében szereplő rendelkezések sérelme nélkül a 2328/2003/EK rendelet, a 861/2006/EK rendelet, az 1198/2006/EK rendelet, a 791/2007/EU rendelet, az 1255/2011/EU rendelet, és az 1224/2009/EK rendelet 103. cikke 2014. január 1‑jével hatályát veszti.”
Az 508/2014 rendelet 129. cikkének (2) bekezdése értelmében:
„E rendelet nem befolyásolja az érintett projektek lezárásáig azok folytatását vagy módosítását, beleértve azok teljes vagy részleges megszüntetését, illetve a Bizottság által a 2328/2003/EK rendelet, a 861/2006/EK rendelet, az 1198/2006/EK rendelet, a 791/2007/EK rendelet és az 1255/2011/EU rendelet, valamint az 1224/2009/EK rendelet 103. cikke alapján, vagy bármely egyéb, 2013. december 31‑én az adott támogatásra irányadó és az ezen projektekre és támogatásokra ezt követően is alkalmazandó jogszabály alapján jóváhagyott támogatás folytatását vagy módosítását, beleértve annak teljes vagy részleges megszüntetését.”
A holland jog
A 2007. február 14‑i Regeling houdende regels inzake de verstrekking van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Regeling LNV‑subsidies) (a mezőgazdasági, természetvédelmi és élelmiszerminőségért felelős miniszter által biztosított támogatások nyújtásának szabályairól szóló rendelet) 1:9. cikke az alapügy tényállásának időpontjában alkalmazandó változatában a következőket írta elő:
„[…]
(2)   A projekthez nyújtott támogatás iránti kérelemhez mellékelni kell a projekt tervét, amelyben fel kell tüntetni legalább a következőket:
[…]
c)
a projekt kiegyensúlyozott költségvetése, amely az egy évnél hosszabb tartamú projektek esetében több évre vonatkozik, és évenkénti likviditási tervet is tartalmaz az erre vonatkozó magyarázatokkal együtt;
[…]”
E rendeletnek „A támogatás kedvezményezettjének a projektek keretében fennálló kötelezettségei” című 1:13. cikke a következőket írta elő:
„(1)   Amennyiben valamely projekt végrehajtására vonatkozóan támogatást nyújtottak, a támogatások kedvezményezettje e projektet a projekttervnek megfelelően hajtja végre, amely szerves részét képezi a támogatás nyújtásáról szóló határozatnak.
[…]
(3)   A miniszter a projektterv időközben történt módosításához hozzájárulhat, kivéve ha e módosítás:
a)
a projekttervben leírt célokra vonatkozik;
b)
növeli a támogatás összegét vagy azon maximális összegét, amely a támogatás nyújtásáról szóló határozat értelmében a támogatásra vonatkozóan megállapítható.
(4)   A hozzájárulásnak a (3) bekezdés szerinti megadása esetén a miniszter módosíthatja a támogatás nyújtásáról szóló határozatot, valamint a támogatás kedvezményezettje tekintetében előírt kötelezettségeket.
[…]”
Az említett rendelet 1:15. cikke, amelynek címe „Támogatható és nem támogatható költségek”, a következőket írta elő:
„(1)   nem támogathatóak a következő költségek:
a)
azok a költségek, amelyeket a hatóságok más címen támogatnak/támogattak vagy finanszíroznak/finanszíroztak;
b)
azok a költségek, amelyek tekintetében nem bizonyítható, hogy azok közvetlenül a támogatás által érintett tevékenységhez kapcsolódnak;
c)
a hitelkamatok;
d)
az EK intézkedéseinek vagy az azokra alkalmazandó nemzeti szabályoknak a megsértésével gyakorolt tevékenységek költségei.
[…]
(4)   Az e rendeletben előírt szabályok kiegészítéseként a miniszter [a támogatási kérelmek benyújtására vonatkozó,] az 1:3. cikk első bekezdésében említett [lehetőség] megnyílásakor pontosabb szabályokat határozhat meg a támogatható költségekre vonatkozóan.
[…]”
Ugyanezen rendeletnek a „Halászat” című 4. fejezetében „A támogatás összege” című 4:33i. cikk a következőképpen rendelkezett:
„(1)   A támogatás legfeljebb a támogatható költségek 60%‑át teszi ki.
(2)   A támogatás az 1198/2006 rendelet II. mellékletében említett 2. és 4. csoport tekintetében előírtaknak megfelelően az (1) bekezdéstől eltérve legfeljebb a projektek támogatható költségeinek 40%‑át teszi ki.
[…]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az UMS, amely a Nederlandse Vissersbond (holland halászszervezet) leányvállalata, a halászati ágazatban támogatási projekteket koordinál. E projektek egyikének (a továbbiakban: a szóban forgó projekt) az a célja, hogy elősegítse a projektben részt vevő garnélarák‑halászati vállalkozások tartós beruházásait egy újonnan kifejlesztett halászfelszerelésbe, a
seewingbe
.
A miniszter az UMS kérelmére, amelyet egy alapítvány és kilenc halászati vállalkozás nevében nyújtottak be, 2012. augusztus 17‑én hozott határozatával (a továbbiakban: támogatás nyújtásáról szóló határozat) e projektre vonatkozóan legfeljebb 118056 euró összegű támogatást nyújtott, amely a támogatható költségek 60%‑ának felelt meg. Ezen összeget 50%‑ban Friesland tartomány (Hollandia), 50%‑ban pedig az Európai Halászati Alap (a továbbiakban: EHA) finanszírozta.
A fennmaradó költségeket, tehát azokat, amelyek e támogatás kedvezményezettjei részéről felmerültek, de nem minősültek támogatható költségeknek, valamint a támogatható költségek fennmaradó 40%‑át az említett támogatás kedvezményezettjeinek más módon kellett finanszírozniuk. E fennmaradó költségeket eredetileg az alapítványnak és a fent említett kilenc halászati vállalkozásnak kellett finanszíroznia. Ezen alapítvány, valamint e kilenc halászati vállalkozás közül három azonban kilépett a szóban forgó projektből. A projekt fenntartása érdekében az UMS tehát a Visserijbedrijf J. Seepmához (a továbbiakban: Seepma) és a VCU TCD BV‑hez (a továbbiakban: VCU) fordult, amely halászati vállalkozások már közreműködtek e projekttel, mégpedig helyszíni szakértő és a
seewing
szállítója minőségében, és amelyek készen álltak arra, hogy finanszírozást nyújtsanak. Márpedig a támogatás nyújtásáról szóló határozat értelmében a támogatásnak csupán hat halászati vállalkozás volt a kedvezményezettje, a Seepma és a VCU a projektben részt vevő harmadik személyeknek minősültek.
A Seepma a finanszírozást a gyakorlatban az általa helyszíni szakértőként nyújtott szolgáltatások után kiállított számlákból való levonás útján nyújtotta. Így az UMS‑nek a Seepma felé fennálló követelését, amely a Seepma pénzügyi hozzájárulást érintő kötelezettségvállalásának eredményeképpen merült fel, beszámították a Seepmának az UMS‑szel szemben a nyújtott szolgáltatások eredményeképpen fennálló követelésébe. Az UMS így a Seepma részére az utóbb említett vállalkozás részéről a szóban forgó projekt keretében felmerült költségeknél alacsonyabb összegeket fizetett ki. Ami a VCU – t illeti, nem került sor beszámításra, hanem külön számlákat állítottak ki a
seewing
szállításáért, amelyeket az UMS kifizetett a VCU‑nak, valamint a VCU finanszírozása címén, amelyeket a VCU kifizetett az UMS‑nek.
Az érintett támogatás megadását követően a miniszter az UMS kérésére előleget nyújtott az UMS által benyújtott számlák alapján. E számlák között szerepeltek a Seepma által az UMS részére kibocsátott azon számlák is, amelyekben a fent említett beszámításra sor került.
Az UMS a 2015. szeptember 28‑i levelében azt kérte a minisztertől, hogy a finanszírozás módosítását követően igazítsa ki a szóban forgó projekt költségvetését és finanszírozását, amely a támogatás nyújtásáról szóló határozat szerves részét képezte.
A miniszter a 2016. január 20‑i határozatával elutasította ezt a kérelmet azzal az indokkal, hogy a Seepma és a VCU nem minősül az érintett támogatás társigénylőjének és társkedvezményezettjének, csupán e projekt partnerei. E tekintetben megállapította, hogy a finanszírozáshoz az ilyen partnerek vagy harmadik személyek által nyújtott hozzájárulás nem támogatható, mivel e költségek nem e támogatás kérelmezőjét terhelik. Így a miniszter álláspontja szerint az említett projekt finanszírozásához a projekt partnerei vagy harmadik személyek által nyújtott hozzájárulást le kell vonni a támogatható költségekből, ezáltal csökkenteni kell a nyújtott támogatás összegét.
A miniszter a 2016. július 21‑i határozatával kiegészítette a 2016. január 20‑i határozatának indokolását az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdésére való hivatkozással, amelyből az következik, hogy a költségek csak akkor támogathatók, ha azok maga a támogatás kedvezményezettje részéről merültek fel, és e kedvezményezett is fizette ki azokat.
Az UMS ezen utóbbi határozattal szemben keresetet terjesztett a kérdést előterjesztő bíróság, a College van Beroep voor het bedrijfsleven (gazdasági tárgyú közigazgatási jogviták fellebbviteli bírósága, Hollandia) elé. E bíróság kifejti, hogy a miniszter korábban a harmadik személyek pénzügyi hozzájárulását belesorolta a támogatható költségekbe. Később azonban a Bizottságtól származó információk alapján módosította az álláspontját.
Az említett bíróságban először is az a kérdés merült fel, hogy az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése alkalmazandó‑e a támogatás nyújtója – a jelen esetben a miniszter – és a támogatás kedvezményezettje közötti viszonyra, vagy e rendelkezés csak az Európai Unió és az érintett tagállam közötti viszonyra vonatkozik, amely esetben a nemzeti szabályozás meghatározó a szóban forgó projekt költségeinek támogathatósága vonatkozásában. Márpedig e szabályozás az említett bíróság álláspontja szerint nem írja elő, hogy a költségek nem támogathatók, ha azokat harmadik személyek viselték.
Abban az esetben, ha a Bíróság azt válaszolná, hogy e rendelkezés alkalmazandó a támogatás nyújtója és a kedvezményezett közötti viszonyra, másodszor az a kérdés merül fel, hogy a harmadik személy által – adott esetben beszámítás útján – viselt költségek a kedvezményezettek által ténylegesen kifizetett kiadásoknak minősülnek‑e az említett 55. cikk (1) bekezdése értelmében.
Harmadszor a kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy bár a Bíróság válaszaiból kitűnik, hogy az 1198/2006 rendelet 55. cikkének a miniszter által alkalmazott értelmezése helyes, a Bíróságnak arról a kérdésről is határoznia kell, hogy érvényesen hivatkozni lehet‑e a bizalomvédelem elvére, valamint a jogbiztonság nemzeti jogi elvére abban az esetben, ha a miniszter az előleg nyújtása során úgy ítélte meg, hogy a harmadik személyek finanszírozási hozzájárulásai támogatható költségeknek minősülnek, de az álláspontját az uniós jognak a Bizottság általi eltérő értelmezése miatt módosította.
E körülmények között a College van Beroep voor het bedrijfsleven (gazdasági tárgyú közigazgatási jogviták fellebbviteli bírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Alkalmazandó‑e az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése a támogatás nyújtója – a jelen ügyben a miniszter – és a kedvezményezett (a támogatás kedvezményezettje) közötti viszonyra?
2)
Ha az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése alkalmazandó a támogatás nyújtója és a kedvezményezett közötti viszonyra: az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése értelmében a kedvezményezettek által ténylegesen kifizetett kiadásoknak tekinthetők‑e a harmadik személy által (adott esetben beszámítás útján) kifizetett kiadások?
3)
Ha a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a harmadik személy által (adott esetben beszámítás útján) kifizetett kiadások nem tekinthetők az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése értelmében a kedvezményezettek által ténylegesen kifizetett kiadásoknak:
a)
Azt jelenti‑e az olyan végrehajtási gyakorlat, amelynek keretében a támogatás nyújtója az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése értelmében szisztematikusan a kedvezményezettek által ténylegesen kifizetett kiadásoknak tekintette harmadik személyek hozzájárulásait, hogy abból kell kiindulni, hogy a kedvezményezett nem ismerhette fel az 1198/2006 rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a támogatás nyújtója általi téves értelmezését, és ezért az odaítélt összegben jogosult támogatásra, és
b)
ebben az esetben az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése értelmében a kedvezményezettek által ténylegesen kifizetett kiadásokhoz kell számítani a harmadik személyek hozzájárulásait (minek eredményeként nagyobb összegben határozzák meg a támogatás összegét), vagy
c)
a bizalomvédelem és/vagy a jogbiztonság elvére tekintettel mellőzni kell a jogalap nélkül kifizetett támogatás visszafizettetését?
d)
Jelentőséggel bír‑e még ebből a szempontból, hogy a támogatás nyújtója mikor fizetett előleget – mint a jelen esetben – a támogatásból?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Előzetesen meg kell állapítani, hogy az 1198/2006 rendeletet 2014. január 1‑jétől hatályon kívül helyezte és felváltotta az 508/2014 rendelet. Ugyanakkor az utóbbi rendelet 128. cikke (1) bekezdésének és az említett rendelet 129. cikke (2) bekezdésének együttes olvasatából kitűnik, hogy az 1198/2006 rendelet az időbeli hatálya alatt jóváhagyott projektekre továbbra is alkalmazandó azok befejezéséig. Következésképpen az alapeljárás tárgyát képező projekt továbbra is az utóbbi rendelet hatálya alá tartozik.
Az első kérdésről
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése alkalmazandó‑e az operatív programot irányító, a miniszterhez hasonló hatóság és az EHA keretében engedélyezett valamely támogatás kedvezményezettje közötti viszonyra oly módon, hogy e rendelkezésre hivatkozni lehet a kedvezményezettel szemben.
E kérdés megválaszolása érdekében emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 288. cikk második bekezdése értelmében a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban. Így a jellegükből és az uniós jogforrások rendszerében betöltött szerepükből fakadóan a rendeletek előírásainak főszabály szerint közvetlen hatályuk van a nemzeti jogrendszerekben, anélkül hogy szükség lenne arra, hogy a nemzeti hatóságok végrehajtási intézkedéseket fogadjanak el (lásd ebben az értelemben: 2018. április 12‑iBizottság kontra Dánia ítélet,
C‑541/16
,
EU:C:2018:251
,
27.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Amennyiben valamely rendelet egyes rendelkezéseinek a végrehajtásához szükséges, a tagállamok a rendelet végrehajtása érdekében intézkedéseket fogadhatnak el, ha azok nem akadályozzák annak közvetlen alkalmazását, nem rejtik el annak uniós jogi aktus jellegét, és a rendelet rendelkezéseinek keretei között maradva pontosítják az említett rendelet által biztosított mérlegelési jogkör gyakorlását (lásd ebben az értelemben: 2018. április 12‑iBizottság kontra Dánia ítélet,
C‑541/16
,
EU:C:2018:251
,
27.
és
28.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E tekintetben az érintett rendeletnek a rendelet célkitűzései alapján értelmezett releváns rendelkezéseire hivatkozva kell meghatározni azt, hogy e rendelkezések megtiltják, kötelezővé vagy lehetővé teszik‑e a tagállamok számára, hogy bizonyos végrehajtási intézkedéseket elfogadjanak, és az utóbbi esetben különösen azt, hogy az érintett intézkedés az egyes tagállamok tekintetében elismert mérlegelési mozgástérbe illeszkedik‑e (2018. április 12‑iBizottság kontra Dánia ítélet,
C‑541/16
,
EU:C:2018:251
,
29.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy az uniós jognak mindazok a rendelkezései, amelyek megfelelnek a közvetlen hatály fennállásához szükséges feltételeknek, kötelezők a tagállamok minden hatóságára, vagyis nemcsak a nemzeti bíróságokra, hanem minden közigazgatási szervre is, beleértve a decentralizált hatóságokat is, és e hatóságok kötelesek azokat alkalmazni (2019. március 5‑iEesti Pagar ítélet,
C‑349/17
,
EU:C:2019:172
,
90.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis az uniós jogi rendelkezéseket a hatáskörének keretei között alkalmazni hivatott nemzeti közigazgatási hatóság vagy bíróság köteles biztosítani e rendelkezések teljes érvényesülését (2019. március 5‑iEesti Pagar ítélet,
C‑349/17
,
EU:C:2019:172
,
91.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az 1198/2006 rendeletet illetően meg kell állapítani, hogy e rendelet 70. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében a tagállamok felelősek az operatív programok irányításáért és ellenőrzéséért, különösen annak biztosítása útján, hogy az operatív programok irányítási és ellenőrzési rendszerét az említett rendelet 57–61. cikkének megfelelően hozzák létre.
E tekintetben az említett rendelet 59. cikkének b) pontjából az következik, hogy az operatív program irányító hatóságának feladata annak ellenőrzése, hogy a kedvezményezettek által bejelentett kiadások valóban felmerültek‑e, és az uniós jogi és nemzeti szabályoknak megfelelnek‑e.
Ami a kiadások támogathatóságára vonatkozó szabályokat illeti, az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (4) bekezdése előírja, hogy azokat nemzeti szinten kell megállapítani, az e rendeletben előírt kivételekre is figyelemmel. Ilyen kivételnek minősül e rendelet 55. cikkének (1) bekezdése, amely előírja, hogy a kiadások az EHA‑ból abban az esetben jogosultak támogatásra, ha az operatív program Bizottsághoz történő benyújtásának időpontja vagy 2007. január 1‑je – a két időpont közül a korábbit kell figyelembe venni –, valamint 2015. december 31. között a kedvezményezettek ténylegesen kifizették azokat. E rendelkezéssel ugyanis – az uniós jog olyan eltérő szabályai alkalmazásának a sérelme nélkül, mint például a szóban forgó rendelet 55. cikkének (2) bekezdése – ellentétes olyan kiadásoknak az EHA‑ból támogathatónak minősítése, amelyek nem felelnek meg az említett követelményeknek.
Így, bár az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (4) bekezdése értelmében a tagállamok feladata a kiadások támogathatóságára vonatkozó szabályok megállapítása, a számukra elismert mérlegelési mozgásteret korlátozza e rendelet 55. cikkének (1) bekezdése, amely a tartalma alapján feltétlen és kellően pontos, és így megfelel a közvetlen hatályhoz szükséges feltételeknek.
Az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése ugyanis annak előírásával, hogy a kiadások az EHA‑ból csak abban az esetben támogathatóak, ha azokat a kedvezményezettek az e rendelkezésben említett időszakban ténylegesen kifizették, egyértelműen olyan követelményt fogalmaz meg, amely nem függ semmilyen diszkrecionális végrehajtási intézkedéstől, és a tagállamok számára csupán a rendelet 55. cikkének (2) bekezdésében említett esetekben biztosít mérlegelési mozgásteret, amely esetek a jelen ügyben azonban nem relevánsak.
Következésképpen, ha a bejelentett kiadásokra az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése vonatkozik, az illetékes nemzeti hatóság e rendelkezésre hivatkozva köteles megkövetelni, hogy e kiadásokat a kedvezményezettek e rendelkezés értelmében ténylegesen kifizessék.
A fenti megfontolások összességére tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az alkalmazandó az operatív program irányító hatósága és az EHA keretében nyújtott támogatás kedvezményezettje közötti viszonyra, így e rendelkezésre hivatkozni lehet e kedvezményezettel szemben.
A második kérdésről
A második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az EHA keretében nyújtott támogatás kedvezményezettjével szemben kiszámlázott és e kedvezményezett által kifizetett összeget az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése értelmében ténylegesen kifizetett kiadásnak lehet‑e tekinteni még akkor is, ha az ezen összeget kiszámlázó harmadik személy a támogatott projekthez szintén pénzügyi hozzájárulást nyújtott, akár oly módon, hogy az említett kedvezményezettel szemben fennálló követelésébe beszámította a kedvezményezettnek a vele szemben a hozzájárulás nyújtására vonatkozó kötelezettségvállalása alapján fennálló követelését, akár oly módon, hogy külön számlát állított ki.
Előzetesen meg kell állapítani, hogy az 1198/2006 rendelet 55. cikke (1) bekezdésének szövege önmagában nem teszi lehetővé e kérdés megválaszolását.
E rendelkezés szövege alapján, és többek között a „ténylegesen kifizették” kifejezés alkalmazását figyelembe véve az említett rendelkezés ugyanis úgy értelmezhető, hogy a kiadás támogathatóságának a megítéléséhez a kedvezményezett és a számára szállító vagy szolgáltatást nyújtó személy közötti valamennyi pénzügyi tranzakciót figyelembe kell venni, és így kizárólag az az összeg támogatható, amelyet ezen utóbbi számláz ki az általa nyújtott pénzügyi támogatás levonását követően. E hozzájárulást így az értékesített termék vagy a nyújtott szolgáltatás árának csökkentéseként kellene kezelni.
Az 1198/2006 rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a szövegét azonban úgy is lehet értelmezni, hogy az, hogy a szállító vagy a szolgáltató részéről követelés áll fenn a kedvezményezettel szemben, és e követelést az utóbbi rendezte, elegendő annak megállapításához, hogy fennáll a „ténylegesen kifizetett” kiadás, és e tekintetben nem releváns az, hogy párhuzamosan pénzügyi hozzájárulást nyújtottak.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából azonban az következik, hogy valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi (2005. június 7-iVEMW és társai ítélet,
C‑17/03
,
EU:C:2005:362
,
41.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2014. június 24-iParlament kontra Tanács ítélet,
C‑658/11
,
EU:C:2014:2025
,
51.
pont; 2019. szeptember 19‑iGesamtverband Autoteile‑Handel ítélet,
C‑527/18
,
EU:C:2019:762
,
30.
pont).
Ami azt az összefüggést illeti, amelybe az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése illeszkedik, meg kell állapítani, hogy az e rendelet 54. cikkében szereplő eset kivételével, amely szerint az EHA által társfinanszírozott kiadások nem részesülhetnek más uniós pénzügyi eszköz támogatásában, az említett rendelet nem akadályozza az EHA keretében nyújtott támogatás kedvezményezettjét abban, hogy harmadik személyektől hozzájárulásban részesüljön, amely útján az érintett projekthez kapcsolódó kiadásokat rendezi.
A kérdést előterjesztő bíróság által fontolóra vett állásponttal ellentétben az 1198/2006 rendelet 52. cikkéből különösen nem lehet arra következtetni, hogy valamely projektet vagy csupán közforrásokból nyújtott támogatásból, vagy csupán az EHA keretében nyújtott támogatások kedvezményezettjeinek a saját forrásaiból lehet finanszírozni. E cikk ugyanis kizárólag a közforrásokból származó hozzájárulás teljes összegének a korlátozására irányul, és nem határozza meg az érintett projekt finanszírozásának módjait.
Ezenfelül az 1198/2006 rendelet a kiadások támogathatóságát nem teszi függővé az adott projekt finanszírozásának módjától, így az ilyen támogatások kedvezményezettje által a kiadásainak a finanszírozásához választott módok irrelevánsak azon kérdés szempontjából, hogy e kiadások támogathatóak‑e az EHA‑ból. Így az, hogy harmadik személy pénzügyi hozzájárulást nyújt, önmagában nem releváns annak meghatározása szempontjából, hogy az említett kedvezményezett által az e rendelet 55. cikkének (1) bekezdése értelmében ténylegesen kifizetett kiadások milyen szintűek.
Bármely ettől eltérő értelmezés ellentétes lenne az 1198/2006 rendelet célkitűzéseivel, mivel az említett rendelet (16) preambulumbekezdéséből az következik, hogy a lehető legnagyobb mértékben előnyben kell részesíteni a magánszférából származó pénzügyi források igénybevételét, és ösztönözni kell a pénzügyi források széles körének felhasználását.
E körülmények között az, hogy a szállító vagy a szolgáltató részéről követelés áll fenn az EHA keretében nyújtott támogatás kedvezményezettjével szemben, és e követelést e kedvezményezett rendezte, elég annak megállapításához, hogy az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése értelmében fennáll a „ténylegesen kifizetett” kiadás, és nem releváns az a körülmény, hogy e harmadik személy szintén pénzügyi hozzájárulást nyújtott a támogatott projekthez.
Ebben az összefüggésben közömbös az érintett pénzügyi hozzájárulás nyújtásának módja. E hozzájárulást többek között oly módon is nyújthatták, hogy azt levonták az említett kedvezményezettnek kiszámlázott összegből, és a kedvezményezettnek a harmadik személy felé fennálló, az e személy által vállalt kötelezettség keretében felmerült követelését beszámították a harmadik személynek termék értékesítése vagy szolgáltatás nyújtása miatt a kedvezményezett felé fennálló követelésébe. Ugyanakkor, amint azt az 1198/2006 rendelet 78. cikkének (1) bekezdése előírja, minden költséget és hozzájárulást igazolt számlákkal vagy azonos bizonyító erejű számviteli bizonylatokkal kell igazolni, aminek teljesülését a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie.
E tekintetben többek között e bíróságnak kell az elé terjesztett igazolások alapján megvizsgálnia, hogy ténylegesen az érintett projekt finanszírozásához való hozzájárulásról van‑e szó, amely irreleváns az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdése értelmében ténylegesen kifizetett kiadások mértéke szempontjából, vagy valójában az értékesített termék vagy a nyújtott szolgáltatás árának elengedéséről van szó, ami az EHA keretében nyújtott támogatás kedvezményezettje által ténylegesen kifizetett kiadások csökkenését eredményezi.
A fenti megfontolásokra tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az EHA keretében nyújtott támogatás kedvezményezettjével szemben kiszámlázott és e kedvezményezett által kifizetett összeget e rendelkezés értelmében ténylegesen kifizetett kiadásnak lehet tekinteni még akkor is, ha az ezen összeget kiszámlázó harmadik személy a támogatott projekthez szintén pénzügyi hozzájárulást nyújtott, akár oly módon, hogy az említett kedvezményezettel szemben fennálló követelésébe beszámította a kedvezményezettnek a vele szemben a hozzájárulás nyújtására vonatkozó kötelezettségvállalása alapján fennálló követelését, akár oly módon, hogy külön számlát állított ki, feltéve, hogy az érintett kiadást és hozzájárulást igazolt számlákkal vagy azonos bizonyító erejű számviteli bizonylatokkal megfelelő módon igazolják, aminek teljesülését a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie.
A harmadik kérdésről
A második kérdésre adott válaszra tekintettel a harmadik kérdésre nem szükséges válaszolni.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:

1)
Az Európai Halászati Alapról szóló, 2006. július 27‑i 1198/2006/EK tanácsi rendelet 55. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az alkalmazandó az operatív program irányító hatósága és az Európai Halászati Alap keretében nyújtott támogatás kedvezményezettje közötti viszonyra, így e rendelkezésre hivatkozni lehet e kedvezményezettel szemben.

2)
Az 1198/2006 rendelet 55. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az Európai Halászati Alap keretében nyújtott támogatás kedvezményezettjével szemben kiszámlázott és e kedvezményezett által kifizetett összeget e rendelkezés értelmében ténylegesen kifizetett kiadásnak lehet tekinteni még akkor is, ha az ezen összeget kiszámlázó harmadik személy a támogatott projekthez szintén pénzügyi hozzájárulást nyújtott, akár oly módon, hogy az említett kedvezményezettel szemben fennálló követelésébe beszámította a kedvezményezettnek a vele szemben a hozzájárulás nyújtására vonatkozó kötelezettségvállalása alapján fennálló követelését, akár oly módon, hogy külön számlát állított ki, feltéve, hogy az érintett kiadást és hozzájárulást igazolt számlákkal vagy azonos bizonyító erejű számviteli bizonylatokkal megfelelő módon igazolják, aminek teljesülését a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: holland.