CELEX: 62016TJ0609
Henkilöstö
Virkamiehet
Palvelukseen ottaminen
Ilmoitus avoimesta kilpailusta EPSO/AD/309/15 (AD 11)
Lääkärit Luxemburgin työterveysyksikköön
Hakijan jättäminen hyväksymättä arviointikeskuksessa järjestettäviin kokeisiin
Toisen kielen valintamahdollisuuksien rajaaminen rajoitettuun määrään unionin virallisia kieliä
Lainvastaisuusväite
Ilmeinen arviointivirhe
Vastuu
Henkinen kärsimys

Asian tausta
Kantaja ilmoittautui 7.7.2015 hakijaksi todistuksiin ja kokeisiin perustuvaan kilpailuun EPSO/AD/309/15 (AD 11) (jäljempänä kilpailu), joka järjestettiin varallaololuettelon laatimiseksi asiantuntijalääkäreiden ottamiseksi Euroopan komission palvelukseen Luxemburgiin (Luxemburg).
Euroopan unionin virallisessa lehdessä 4.6.2015 julkaistussa kilpailuilmoituksessa (
EUVL 2015, C 183 A, s. 1
; jäljempänä kilpailuilmoitus) mainittiin muun muassa seuraavat kilpailuun osallistumisen edellytykset:
–
Vähintään neljä vuotta kestänyt korkeakoulututkintoa vastaava lääketieteen alan koulutus, josta on osoituksena jonkin Euroopan unionin jäsenvaltion tunnustama tutkintotodistus;
ja
–
kyseisen tutkinnon jälkeen hankittu tutkintotodistus jollakin lääketieteen erikoisalalla.
– –
–
Lääketieteen alan tutkinnon suorittamisen jälkeen hankittu vähintään 12 vuoden työkokemus yhdeltä tai useammalta seuraavista aloista: – – työlääketiede, yleislääketiede, sisätautioppi, trooppinen lääketiede, ergonomia, sairauspoissaolojen lääketieteellinen valvonta, kansanterveys, psykiatria, akuuttilääketiede (ainoastaan Ispran osalta) tai säteilysuojelu”.
Kilpailuilmoituksen liitteen I mukaan kilpailun läpäisseiden hallintovirkamiesten tehtävänä on suorittaa toimielimen asiantuntijalääkäriltä vaadittuja tehtäviä, joita ovat muun muassa
–
henkilöstön ja hakijoiden lääkärintarkastukset
–
työterveyteen liittyvät tutkimukset ja neuvonta
–
hallinnolliset lääketieteelliset lausunnot
–
sairauspoissaolojen lääketieteellinen valvonta
–
terveyden edistämiskampanjat
–
säteilysuojelu
–
osallistuminen toimintaan eri foorumeilla (työterveys ja työturvallisuus, työkyvyttömyys, Euroopan unionin toimielinten johtavien lääketieteellisten neuvonantajien komitea)
–
ryhmän johtaminen
–
yhteydenpito ulkopuolisiin lääkäreihin ja/tai sairaaloihin omalla erikoisalalla
–
hallinnollisten asioiden ja menettelyjen käsittely.
Kilpailuilmoituksen liitteessä III, jonka otsikko on ”Valintakriteerit”, määrättiin Luxemburgin työterveysyksikön osalta, että valintalautakunta ottaa pätevyyden arvioinnissa, joka on kilpailun ensimmäinen vaihe, huomioon seuraavat valintakriteerit:
–
vähintään viiden vuoden yhä jatkuva työkokemus työlääketieteen alalla
–
vähintään kolmen vuoden työkokemus sairauspoissaolojen lääketieteellisen valvonnan alalla
–
vähintään kolmen vuoden työkokemus yleislääketieteen alalla
–
vähintään kolmen vuoden työkokemus säteilysuojelun alalla
–
vähintään kolmen vuoden työkokemus sisätautiopin alalla
–
vähintään kahden vuoden työkokemus ergonomian alalla
–
vähintään kahden vuoden työkokemus kansanterveyden alalla
–
vähintään kahden vuoden työkokemus psykiatrian alalla
–
vähintään kahden vuoden työkokemus trooppisen lääketieteen alalla
–
kokemus hallinnollisten asioiden ja menettelyjen käsittelystä lääketieteellisessä ympäristössä
–
kokemus hoitohenkilökunnan johtamisesta
–
vähintään kolmen vuoden kokemus työskentelystä kansainvälisessä tai monikulttuurisessa ympäristössä jollakin seuraavista aloista: työlääketiede, yleislääketiede, sisätautioppi, trooppinen lääketiede, ergonomia, sairauspoissaolojen lääketieteellinen valvonta, kansanterveys, psykiatria tai säteilysuojelu
–
todistettu englannin tai ranskan kielen taito (vaadittu vähimmäistaso: yhteisen eurooppalaisen kieliviitekehyksen taso B2)
–
todistettu yhden tai useamman seuraavan kielen taito: hollanti tai saksa (vaadittu vähimmäistaso: yhteisen eurooppalaisen kieliviitekehyksen taso B2).
Kilpailuilmoituksessa täsmennettiin, että pätevyyteen perustuvassa karsinnassa tarkastellaan tietoja, jotka hakijat ovat ilmoittaneet hakemuksen osiossa ”kykyjen kartoitus”, ja että valintalautakunta antaa kullekin valintakriteerille painotuksen (1–3) ja hakijan kustakin vastauksesta 0–4 pistettä ja että laskemalla painotetut pistemäärät yhteen määritetään hakijat, joiden profiili vastaa parhaiten tehtävänkuvausta.
Kilpailuilmoituksen kohdassa, jonka otsikko on ”Hakukelpoisuus”, asetettiin kohdassa ”Erityiset edellytykset: kielitaito” kilpailun osallistumisedellytyksiksi yhtäältä pääkielen (kieli 1) osalta vähimmäistaso C1 jossakin unionin 24 virallisesta kielestä ja toisaalta toisen kielen (kieli 2) osalta vähimmäistaso B2 saksan, englannin tai ranskan kielessä, ja lisäksi edellytettiin, että kielen 2 on oltava muu kuin kieli 1. Saman otsikon alla todettiin, että hakijan valitseman toisen kielen on oltava englanti, ranska tai saksa ja että toimiyksikön etujen mukaista on, että uudet työntekijät ovat heti toimintakykyisiä ja pystyvät kommunikoimaan sujuvasti päivittäisessä työssään ainakin yhdellä näistä kielistä, jotka ovat unionin toimielinten tärkeimmät työkielet.
Hakemuksesta ilmenee, että kantaja, joka on Kreikan kansalainen, valitsi pääkieleksi äidinkielensä kreikan ja toiseksi kieleksi saksan, jolla hän laati hakemuksensa ja jota hän on ilmoittanut hallitsevansa samantasoisesti kuin kreikkaa eli” taitavan kielenkäyttäjän tasolla C2”.
EPSO ilmoitti kantajalle 23.9.2015 päivätyllä kirjeellä, että tämä täytti osallistumisedellytykset ja että tämä oli hyväksytty kilpailun seuraavaan vaiheeseen, joka liittyi pätevyyteen perustuvaan karsintaan eli kykyjen kartoitukseen.
Kantajalle ilmoitettiin 28.9.2015 annetulla päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös), että tarkasteltuaan perusteellisesti vastaukset, jotka kantaja antoi osioon ”kykyjen kartoitus”, valintalautakunta oli antanut hänelle 15 pistettä, mikä ei ollut riittävä pistemäärä, jotta hänet olisi voitu kutsua arviointikeskuksessa suoritettaviin kokeisiin, joihin osallistuminen edellytti vähintään 18:aa pistettä.
Kantaja pyysi 2.10.2015 päivätyssä sähköpostiviestissä valintalautakunnan päätöksen uudelleentarkastelua.
Kantaja teki 23.12.2015 päivätyllä sähköpostiviestillä Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 2 kohdan mukaisen valituksen. Valituksessaan hän riitautti pistemäärän, jonka valintalautakunta oli antanut hänen vastauksilleen kykyjen kartoitus ‑osion neljään kysymykseen, jotka koskivat työkokemukseen liittyviä arviointiperusteita sisätautiopin, lääketieteellisessä ympäristössä tapahtuvan hallinnollisten asioiden ja menettelyjen käsittelyn, hoitohenkilökunnan johtamisen ja kansainvälisessä tai monikulttuurisessa ympäristössä työskentelyn aloilla. Hän arvosteli myös sitä, ettei hän voinut laatia hakemusta äidinkielellään kreikalla.
EPSO hylkäsi uudelleentarkastelupyynnön 1.2.2016 päivätyllä kirjeellä ja ilmoitti kantajalle, että valintalautakunta oli vahvistanut päätöksensä olla ottamatta häntä arviointikeskukseen kutsuttujen hakijoiden luetteloon.
Nimittävä viranomainen ilmoitti 25.4.2016 päivätyllä kirjeellä kantajalle, että hänen valituksensa oli hylätty (jäljempänä valituksen hylkäämistä koskeva päätös). Tässä kirjeessä kantajalle ilmoitettiin, ettei hän voi riitauttaa kilpailuilmoituksessa hänen hakemuksensa osalta vahvistettuja kielijärjestelyjä kolmen kuukauden määräajan päätyttyä ja ettei valintalautakunta tehnyt ilmeistä virhettä arvioidessaan kykyjen kartoitus ‑osion kysymyksiin annettuja vastauksia.
Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset
Kantaja nosti nyt käsiteltävän kanteen Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 4.8.2016 toimittamallaan kannekirjelmällä, ja kanne rekisteröitiin aluksi numerolla F-39/16. Euroopan unionin ja sen henkilöstön välisten riitojen ratkaisemista ensimmäisenä oikeusasteena koskevan toimivallan siirtämisestä unionin yleiselle tuomioistuimelle 6.7.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) 2016/1192 (
EUVL 2016, L 200, s. 137
) 3 artiklan mukaisesti nyt käsiteltävä asia siirrettiin unionin yleiselle tuomioistuimelle sellaisena kuin se oli 31.8.2016. Se kirjattiin numerolla T-609/16 ja jaettiin yhdeksännelle jaostolle.
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen
–
velvoittaa komission maksamaan 10000 euroa kantajalle aiheutuneen henkisen kärsimyksen johdosta
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Kumoamisvaatimukset
Kantaja vetoaa riidanalaiseen päätökseen kohdistuvien vaatimustensa tueksi kahteen kanneperusteeseen.
Ensimmäisessä kanneperusteessa hän vetoaa SEUT 277 artiklan nojalla kilpailuilmoituksen lainvastaisuuteen Euroopan talousyhteisössä käytettäviä kieliä koskevista järjestelyistä 15.4.1958 annetun asetuksen N:o 1 (
EYVL 1958, 17, s. 385
), sellaisena kuin se on muutettuna, 2 artiklan sekä yhdenvertaisuuden ja syrjintäkiellon periaatteiden, sellaisina kuin ne ilmenevät Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklasta ja henkilöstösääntöjen 1 d artiklasta, kannalta tarkasteltuna. Hän vetoaa muun muassa unionin yleisen tuomioistuimen tuomioihin, joissa kyseenalaistetaan sellaisen kilpailuilmoituksen lainmukaisuus, jossa rajataan nyt käsiteltävän asian tavoin hakijoiden ja EPSOn yhteydenpidossa käytettävät kielet saksaan, englantiin ja ranskaan (tuomio 24.9.2015, Italia ja Espanja v. komissio,
T-124/13 ja T-191/13
,
EU:T:2015:690
,
kohta; tuomio 17.12.2015, Italia v. komissio,
T-295/13
, ei julkaistu,
EU:T:2015:997
,
kohta; tuomio 17.12.2015, Italia v. komissio,
T-275/13
, ei julkaistu,
EU:T:2015:1000
,
kohta ja tuomio 17.12.2015, Italia v. komissio,
T-510/13
, ei julkaistu,
EU:T:2015:1001
,
kohta).
Toisessa kanneperusteessa hän vetoaa ilmeisiin arviointivirheisiin, joita valintalautakunta teki arvioidessaan vastauksia, jotka hän antoi hakulomakkeen kykyjen kartoitus ‑osiossa esitettyihin kysymyksiin 5a–5b, 10a–10b, 11a–11b ja 12a–12b.
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee kilpailuilmoituksesta esitettyä lainvastaisuusväitettä
Kantaja kiistää valituksen hylkäämistä koskevassa päätöksessä esitetyn perusteen, jonka mukaan kilpailun kielijärjestelyjä koskeva arvostelu oli jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että se kohdistui suoraan kilpailuilmoitukseen ja että kolmen kuukauden määräaika kanteen nostamiseksi tästä ilmoituksesta oli päättynyt valituksen jättämispäivänä eli 23.12.2015.
Hän nimittäin väittää, että käsiteltävässä asiassa kilpailuilmoituksen lainvastaisuuteen on vedottu riidanalaisesta päätöksestä nostetun kanteen tueksi esitetyssä lainvastaisuusväitteessä. Hän väittää, että hänellä on intressi esittää kilpailuilmoituksessa määrättyjä kielijärjestelyjä koskeva lainvastaisuusväite, koska mahdollisuus saada kokeissa paremmat arvosanat on suurempi, jos hakija suorittaa kokeet äidinkielellään tai jollakin yhtä hyvin hallitsemallaan kielellä. Kantaja lisää, että hänellä oli selvä intressi riitauttaa kilpailuilmoitus vasta sen jälkeen, kun oli annettu riidanalainen päätös, jolla oli sitovia oikeusvaikutuksia, jotka olivat omiaan vaikuttamaan hänen etuihinsa muuttamalla hänen oikeusasemaansa.
Kantaja vetoaa muun muassa 16.9.2013 annettuun tuomioon Glantenay ym. v. komissio (
F-23/12 ja F-30/12
,
EU:F:2013:127
,
kohta) ja korostaa, että hänen kanteensa tarkoituksena on riitauttaa kykyjen kartoitusvaiheeseen liittyvät kilpailujärjestelyt, sellaisina kuin ne on kuvattu kilpailuilmoituksessa, ja että tältä osin hänen oikeudellinen tilanteensa yksilöitiin valintalautakunnan päätöksessä, jonka perusteella hän sai mahdollisuuden tietää varmasti, miten ja miltä osin vaikutus oli kohdistunut hänen erityisiin etuihinsa. Kantaja päättelee siten, että käsiteltävässä asiassa riidanalainen päätös liittyy läheisesti edellä mainittujen kykyjen kartoitusvaihetta koskevien kilpailujärjestelyjen lainvastaisuuteen.
Komissio katsoo, että kanneperuste on jätettävä tutkimatta kokonaisuudessaan. Kantajan esittämää lainvastaisuusväitettä on nimittäin tulkittava siten, että sillä riitautetaan suoraan kilpailuilmoituksen liite II, eikä sen riitauttaminen liity mihinkään valintalautakunnan kilpailumenettelyssä tekemään kantajaa koskevaan päätökseen. Kantaja ei kuitenkaan ole riitauttanut kilpailuilmoitusta eikä tehnyt siitä valitusta sääntöjenmukaisten määräaikojen kuluessa.
Lisäksi komissio väittää, että kilpailuilmoituksesta esitetyn lainvastaisuusväitteen tutkittavaksi ottaminen edellyttää joka tapauksessa, että hakija osoittaa kilpailuilmoituksen väitetyn lainvastaisuuden liittyvän läheisesti hyväksymättä jättämistä koskevaan päätökseen. Komission mukaan käsiteltävästä asiasta puuttuu tällainen yhteys, koska kantajan riitauttamat kilpailun kielijärjestelyt eivät perustu riidanalaiseen päätökseen vaan kilpailuilmoitukseen. Kannetta on arvioitava siten, että se koskee kilpailuilmoitusta, ja näin uudelleen määriteltynä se on jätettävä tutkimatta sillä perusteella, että määräaika kanteen nostamiseksi tästä ilmoituksesta on päättynyt.
Tältä osin on tutkittava, riitauttiko kantaja asianmukaisesti kielijärjestelyihin liittyvät kilpailuilmoituksen määräykset.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että palvelukseenottomenettelyssä, joka on useista peräkkäisistä päätöksistä muodostuva monimutkainen hallinnollinen toimenpide, hakija voi nostaessaan kanteen myöhemmin tehdystä päätöksestä vedota myös siihen läheisesti liittyvien aikaisempien päätösten lainvastaisuuteen (ks. vastaavasti tuomio 11.8.1995, komissio v. Noonan,
C‑448/93 P
,
EU:C:1995:264
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja vedota erityisesti päätöksen antamisen perusteena olevan kilpailuilmoituksen lainvastaisuuteen (ks. vastaavasti tuomio 5.12.2012, BA v. komissio,
F-29/11
,
EU:F:2012:172
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Se seikka, että kilpailuilmoitusta ei ole riitautettu määräajassa, ei ole esteenä sille, että kantaja voi vedota kilpailun kuluessa tapahtuneisiin lainvastaisuuksiin silloinkin, kun tällaiset lainvastaisuudet perustuvat kilpailuilmoituksen tekstiin (ks. tuomio 31.1.2006, Giulietti v. komissio,
T-293/03
,
EU:T:2006:37
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kuten kantaja nimittäin perustellusti väittää vedotessaan 13.12.2012 annettuun tuomioon Honnefelder v. komissio (
F-42/11
,
EU:F:2012:196
,
kohta) ja 16.9.2013 annettuun tuomioon Glantenay ym. v. komissio (
F-23/12 ja F-30/12
,
EU:F:2013:127
,
kohta), hänellä on oikeus vedota kilpailun järjestämiseen liittyviin virheellisyyksiin kanteessa, joka kohdistuu hänen hakemuksensa hylkäämisestä tehtyyn yksittäispäätökseen, ilman että häntä vastaan voitaisiin vedota siihen, ettei hän ole määräajassa tehnyt valitusta tai nostanut kannetta päätöksestä, jossa täsmennetään kilpailun järjestämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt (ks. vastaavasti tuomio 11.8.1995, komissio v. Noonan,
C‑448/93 P
,
EU:C:1995:264
,
–
kohta).
Erityisesti silloin, kun ajoissa riitauttamatta jääneen kilpailuilmoituksen sääntöjenvastaisuutta koskeva kanneperuste liittyy riidanalaisen yksittäispäätöksen perusteluihin, kanne otetaan oikeuskäytännön mukaan tutkittavaksi. Kilpailumenettelyn hakijalta ei voida nimittäin evätä oikeutta riitauttaa kaikilta osin, kilpailuilmoituksessa määritetyt seikat mukaan lukien, sitä, onko sellainen häntä koskeva yksittäispäätös perusteltu, joka on tehty tässä ilmoituksessa määriteltyjen edellytysten toteuttamiseksi, siltä osin kuin vain tällä soveltamispäätöksellä yksilöidään hänen oikeudellinen tilanteensa ja annetaan hänelle mahdollisuus tietää varmasti, miten ja miltä osin sillä on vaikutusta hänen erityisiin etuihinsa (ks. tuomio 31.1.2006, Giulietti v. komissio,
T-293/03
,
EU:T:2006:37
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Jos riidanalaisen päätöksen perustelut eivät sen sijaan liity läheisesti kanneperusteeseen, joka koskee ajoissa riitauttamatta jääneen kilpailuilmoituksen sääntöjenvastaisuutta, kyseistä kanneperustetta ei voida ottaa tutkittavaksi kanteen nostamisen määräaikojen ehdottomuutta koskevien sellaisten sääntöjen nojalla, joista ei ole mahdollisuutta poiketa tämänkaltaisessa tilanteessa ilman, että oikeusvarmuuden periaatetta loukattaisiin (tuomio 31.1.2006, Giulietti v. komissio,
T-293/03
,
EU:T:2006:37
,
kohta; ks. myös vastaavasti tuomio 26.10.2004, Falcone v. komissio,
T-207/02
,
EU:T:2004:315
,
kohta).
Näiden seikkojen valossa on ratkaistava, liittyvätkö riidanalaisen päätöksen perustelut läheisesti kanneperusteeseen, jossa vedotaan kielijärjestelyjä koskevan kilpailuilmoituksen määräyksen lainvastaisuuteen.
Tältä osin on muistettava, että kilpailuilmoituksen osassa, jonka otsikko on ”Hakukelpoisuus”, asetettiin kohdassa ”Erityiset edellytykset: kielitaito” kilpailun osallistumisedellytyksiksi yhtäältä kielen 1 osalta vähimmäistaso C1 jossakin unionin 24 virallisesta kielestä ja toisaalta kielen 2 osalta vähimmäistaso B2 saksan, englannin tai ranskan kielessä, ja lisäksi siinä edellytettiin, että kielen 2 on oltava muu kuin kieli 1. Saman otsikon alla todettiin vielä, että ”hakijan valitseman kielen 2 [olisi] oltava englanti, ranska tai saksa”. Kilpailuilmoituksen liitteessä II mainittiin, että nämä kielet ovat EU:n toimielinten tärkeimmät työkielet ja että toimiyksikön etujen mukaista on, että uudet työntekijät ovat heti toimintakykyisiä ja pystyvät kommunikoimaan sujuvasti päivittäisessä työssään ainakin yhdellä näistä kielistä. Kilpailuilmoituksen samassa liitteessä viitattiin 27.11.2012 annettuun tuomioon Italia v. komissio (
C‑566/10 P
,
EU:C:2012:752
) ja täsmennettiin, että hakemuslomake on laadittava jollakin näistä kielistä. Lisäksi samassa liitteessä täsmennettiin, että hakijoiden ja toimielimen välisessä viestinnässä sekä hakemuslomakkeiden laadinnassa oli käytettävä englannin, ranskan tai saksan kieltä.
Käsiteltävässä asiassa on todettava, ettei riidanalainen päätös perustu miltään osin kilpailun kielijärjestelyjä koskeviin seikkoihin vaan pelkästään liian alhaiseen pistemäärään, jonka kantaja sai hakulomakkeen kykyjen kartoitus ‑osiossa antamistaan vastauksista, jotka liittyvät työkokemukseen kilpailun kattamalla alalla.
Tältä osin tehty viittaus 2.7.2014 annetun tuomion Da Cunha Almeida v. komissio (
F-5/13
,
EU:F:2014:176
) 38 kohtaan ei ole merkityksellinen. Kyseisen tuomion antamiseen johtaneessa asiassa kantajalla oli nimittäin intressi esittää kilpailuilmoituksessa määrättyjä kielijärjestelyjä koskeva lainvastaisuusväite, koska mahdollisuus saada kokeissa paremmat arvosanat olisi ollut suurempi, jos nämä kokeet olisi järjestetty hakijan äidinkielellä tai jollakin hänen yhtä hyvin hallitsemallaan kielellä. Kantaja riitautti erityisesti liian heikon arvosanan, jonka hän oli saanut toisella kielellä suorittamastaan kielellisen päättelyn kokeesta. Unionin yleinen tuomioistuin katsoikin, että kilpailun kielijärjestelyt johtivat syrjintään sikäli, että komissio asetti edullisempaan asemaan ne hakijat, jotka hallitsivat paremmin jonkin niistä kolmesta kielestä, jonka hakijat saattoivat valita toiseksi kieleksi, niihin hakijoihin nähden, joilla tosin oli henkilöstösäännöissä edellytetty kielitaito mutta jotka eivät hallinneet jotakin kilpailussa käytettyä kieltä yhtä hyvin kuin ensiksi mainitut hakijat.
Edellä 33 kohdassa mainitusta asiasta poiketen käsiteltävän asian asiakirja-aineistosta ei kuitenkaan ilmene, että kantajan hakemuksen hylkääminen johtuisi edes osittain hänen puutteellisesta taidostaan saksan kielessä, jonka hän oli valinnut kolmen edellä mainitun kielen joukosta kieleksi, jota hän käytti hakemuksensa laatimisessa.
Kantaja ei nimittäin yhtäältä väitä, että hänellä olisi ollut vaikeuksia laatia hakemustaan saksaksi tai että hän sai vain 15 pistettä niiden rajoitusten takia, jotka liittyivät hakemuksen laatimiseen tällä kielellä. Hän väittää ainoastaan, että pääsääntöisesti hakija, joka ei voi valita hakemuksen laatimisessa käytettävää kieltä ja joutuu hänen tapaansa käyttämään muuta kuin äidinkieltään, joutuu väistämättä syrjityksi niihin hakijoihin nähden, jotka voivat vapaasti valita jonkin kilpailuilmoituksessa tarkoitetuista kielistä. Hän ei mainitse, miten hakemuksen laatiminen saksaksi saattoi hänet epäedullisempaan asemaan käsiteltävässä asiassa, vaan huomauttaa vain, ettei voida sulkea pois sitä, että valintalautakunnan ilmeiset arviointivirheet aiheutuivat siitä, että hänen oli laadittava hakemus saksaksi. Komissio korostaa tältä osin perustellusti, että kantaja ei missään vaiheessa esitä konkreettisia seikkoja sen tueksi, että jos hän olisi laatinut hakemuksensa kreikaksi, hänellä olisi ollut mahdollisuus tulla kutsutuksi arviointikeskuksessa pidettäviin kokeisiin.
Kantajan hakemuksesta ja erityisesti hakulomakkeen kohdasta ”Kielitaito” ilmenee toisaalta, että hakijan ilmoittama saksan kielen taidon taso oli erittäin korkea eli C2 (”taitava kielenkäyttäjä”). Kantaja totesi näin itsekin hallitsevansa saksan kielen täysin. Komissio korostaa myös, että kantaja on suorittanut yliopisto-opintonsa Saksassa ja työskennellyt kyseisessä maassa yli 14 vuotta, mikä on riidatonta. On siis hylättävä kantajan väite, jonka mukaan hänen hakemuksensa hylkääminen olisi voinut johtua englannin, ranskan tai saksan kielen käytöstä hakulomakkeiden laadinnassa kilpailuilmoituksen liitteen II mukaisesti.
On siis todettava edempänä 26–29 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä vahvistettujen periaatteiden mukaisesti, ettei kilpailuilmoituksen lainvastaisuus, johon kantaja vetosi, liity läheisesti riidanalaisen päätöksen perusteluihin.
Edellä esitetystä seuraa, että ensimmäinen kanneperuste on jätettävä tutkimatta.
Toinen kanneperuste, joka koskee kilpailun valintalautakunnan tekemiä ilmeisiä arviointivirheitä
Kantaja väittää lähinnä, että valintalautakunnan hänelle kykyjen kartoitus ‑osiosta antamat arvosanat ovat selvästi virheelliset ja että jos valintalautakunta olisi asianmukaisesti ottanut huomioon hänen kokemuksensa ja pätevyytensä, hän olisi helposti saanut tarvittavat 18 pistettä tullakseen hyväksytyksi arviointikeskuksessa pidettäviin kokeisiin.
Kantajan kirjelmistä ilmenee täsmällisemmin, että toisessa kanneperusteessa on neljä väitettä, joista ensimmäisen mukaan kantajan kokemusta sisätautien alalla ei otettu huomioon, toisen mukaan kantajan kokemusta hallinnollisten asioiden ja menettelyjen käsittelystä lääketieteellisessä ympäristössä ei otettu huomioon, kolmannen mukaan kantajan kokemusta hoitohenkilökunnan johtamisen alalla ei otettu huomioon ja neljännen ja viimeisen mukaan kantajan kokemusta kansainvälisessä tai monikulttuurisessa ympäristössä työskentelyn alalla ei otettu huomioon.
Komissio väittää lähinnä, että kun otetaan huomioon valintalautakuntien laaja harkintavalta, niiden tekemiä päätöksiä voidaan pitää ilmeisen virheellisinä vain, jos kantaja esittää seikkoja, joiden perusteella ne menettävät uskottavuutensa. Kantaja kuitenkin vain esitti henkilökohtaisia näkemyksiään siitä, miten hänen pätevyyttään olisi pitänyt arvioida, mitä ei voida pitää riittävänä seikkana.
Aluksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kilpailun valintalautakunnan on tarkistettava, että hakijoilla on tiedot ja työkokemus, joita tarvitaan kilpailuilmoituksessa mainittujen avointa virkaa koskevien tehtävien hoitamisessa. Sen on myös vertailtava hakijoiden tietoja ja soveltuvuutta voidakseen hyväksyä ne hakijat, jotka soveltuvat parhaiten hoitamaan näitä tehtäviä (ks. tuomio 24.4.2013, BX v. komissio,
F-88/11
,
EU:F:2013:51
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kilpailun valintalautakunnan on tässä yhteydessä taattava, että se arvioi kaikki arvioidut hakijat yhdenvertaisesti ja objektiivisesti, ja on tärkeää, että arvosteluperusteet ovat yhdenmukaiset ja että niitä sovelletaan johdonmukaisesti kaikkiin hakijoihin (tuomio 22.9.2015, Gioria v. komissio,
F-82/14
,
EU:F:2015:108
,
kohta).
Tässä yhteydessä kilpailun valintalautakunnalla on harkintavaltaa sen arvioidessa hakijoiden aikaisemman työkokemuksen luonnetta ja kestoa sekä sitä, kuinka tarkoin tämä työkokemus vastaa täytettävän viran edellyttämiä vaatimuksia (tuomio 21.11.2000, Carrasco Benítez v. komissio,
T-214/99
,
EU:T:2000:272
,
kohta; tuomio 28.11.2002, Pujals Gomis v. komissio,
T-332/01
,
EU:T:2002:289
,
kohta ja tuomio 31.1.2006, Giulietti v. komissio,
T-293/03
,
EU:T:2006:37
,
kohta).
On lisäksi korostettava, että unionin yleisen tuomioistuimen on hakijoiden aikaisemman työkokemuksen arviointiin kohdistuvan laillisuusvalvontansa puitteissa tutkittava ainoastaan, ettei valintalautankunta ole harkintavaltaansa käytettäessä tehnyt ilmeistä virhettä (ks. vastaavasti tuomio 13.12.1990, Gonzalez Holguera v. parlamentti,
T-115/89
,
EU:T:1990:84
,
kohta ja tuomio 11.2.1999, Mertens v. komissio,
T-244/97
,
EU:T:1999:27
,
kohta), joka vie lautakunnan päätökseltä uskottavuuden (tuomio 24.4.2013, Demeneix v. komissio,
F-96/12
,
EU:F:2013:52
,
kohta).
On vielä korostettava, että oikeuskäytännön mukaan (ks. vastaavasti tuomio 20.6.1990, Burban v. parlamentti,
T-133/89
,
EU:T:1990:36
,
ja
kohta ja tuomio 28.11.2002, Pujals Gomis v. komissio,
T-332/01
,
EU:T:2002:289
,
–
kohta) kilpailun hakijan on toimitettava kilpailun valintalautakunnalle kaikki sille hakemuksen tutkinnan kannalta tarpeelliseksi katsomansa tiedot ja asiakirjat.
Käsiteltävässä asiassa avoimien kilpailujen yleisten sääntöjen (
EUVL 2015, C 70 A, s. 1
; jäljempänä yleiset säännöt) kohdassa 1.3 hakijoita kehotettiin täten kiinnittämään huomiota siihen, että osoittaakseen, että heillä on vaadittava työkokemus, heidän on esitettävä kaikki tarvittavat todistusasiakirjat, joista ilmenevät muun muassa työtehtävien alkamis- ja päättymispäivä sekä niiden luonne. Lisäksi kilpailuilmoituksen saman, erikoisalan kilpailujen erityisedellytyksiä koskevan kohdan 1.3 nojalla täsmennettiin, että opinnot, koulutukset, harjoittelujaksot, työharjoittelut, tutkimustehtävät ja työkokemus on kuvailtava hakemuksessa yksityiskohtaisesti, ja sen liitteenä on toimitettava niitä koskevat todistusasiakirjat. Yleisten määräysten kohtien 2.1.4 ja 2.1.7 mukaan hakijan oli annettava olennaiset tiedot tutkinnoista ja työkokemuksesta, perustelut kiinnostukselle ja tiedot unionin kielten taidosta sekä liitettävä hakemukseen todistusasiakirjat, jotta valintalautakunta voi tarkistaa kilpailuilmoituksessa asetettujen edellytysten ja hakijan pätevyyden vastaavuuden.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valintalautakunnan arvioidessa hakijoiden työkokemusta kilpailun vaatimusten suhteen sillä on ainoastaan velvollisuus ottaa huomioon hakijoiden toimittamat tiedot ja heidän esittämänsä asiakirjat. Valintalautakunta ei mitenkään ole velvollinen pyytämään hakijaa toimittamaan ylimääräisiä asiakirjoja (tuomio 16.9.1998, Jouhki v. komissio,
T-215/97
,
EU:T:1998:219
,
kohta ja tuomio 28.11.2002, Pujals Gomis v. komissio,
T‑332/01
,
EU:T:2002:289
,
kohta) tai tutkimaan itse, täyttääkö hakija kaikki kilpailuilmoituksessa asetetut edellytykset (tuomio 28.11.2002, Pujals Gomis v. komissio,
T-332/01
,
EU:T:2002:289
,
kohta).
Näiden periaatteiden valossa on tarkasteltava, ovatko kantajan väitteet perusteltuja.
–
Ensimmäinen väite, jonka mukaan kantajan työkokemusta sisätautien alalla ei otettu huomioon
Siltä osin kuin on kyse kantajan työkokemuksesta sisätautien alalla hän väittää, että hänen hakemuksessaan otsakkeen ”Työkokemus” alla olevasta kohdasta 5, jonka otsikko on ”Kykyjen kartoitus”, ilmenee, että hänellä oli lähes 14 vuoden työkokemus sisätautien alalta.
Aluksi on muistutettava, että kilpailuilmoituksen liitteessä III olevan kohdan 6 mukaan hakija saa pisteitä osoittaessaan, että hänellä on vähintään kolmen vuoden työkokemus sisätautien alalla.
Valintalautakunta päätti, ettei kantajalle anneta tämän kohdan perusteella yhtäkään pistettä muun muassa siitä syystä, että hakemuksen kohdassa 5 mainittu työkokemus oli täysin sama kuin asiakirjan kohdassa 3 ilmoitettu yleislääketieteen alan työkokemus, josta kantaja oli saanut enimmäispistemäärän eli neljä pistettä. Lisäksi lautakunta totesi, ettei hakemuksessa annettu riittävästi lisätietoa, josta olisi voitu päätellä, että kyse oli asianomaisella työskentelyjaksolla harjoitetusta eri ammattitoiminnasta.
Heti aluksi on todettava, että hakemuksesta ilmenee, ettei kantajalla ole 14 vuoden kokemusta sisätautien alalta.
Kantaja ilmoittaa työskennelleensä vuoden 1998 syyskuusta vuoden 2005 huhtikuuhun eri terveydenhuoltolaitoksissa ”sisätauteihin erikoistuvana lääkärinä”. Lautakunta ei kuitenkaan voi pelkästään tämän ilmoituksen perusteella katsoa, että kantajalla oli todistetusti vähintään kolmen vuoden työkokemus sisätautien alalta. Näistä tiedoista ei siis ilmene, että kantaja oli tässä tapauksessa harjoittanut täysimääräisesti kilpailuilmoituksessa tarkoitetun kaltaisia sisätautilääkärin tehtäviä. Lautakunta saattoi näin ollen katsoa, ettei tätä työskentelyjaksoa voida pitää asianmukaisena työkokemuksena.
Kantaja ilmoittaa hoitaneensa vuosien 2004–2012 aikana ”akuuttilääkärin/päivystävän lääkärin”, ”sydäntautiosaston lääkärin” ja ”esimiehen vastuuasemassa olevan lääkärin” tehtäviä. Näiden tietojen perusteella ei voida katsoa, että kantajan kyseisellä ajanjaksolla hoitamat tehtävät olisivat liittyneet kilpailuilmoituksessa vaadittuun sisätautialan työkokemukseen.
Kantajan ilmoittamien tietojen perusteella tätä ajanjaksoa ei siis voida ottaa huomioon laskettaessa hänen työkokemuksensa kestoa sisätautien alaa koskevan kohdan osalta. Kantaja nimittäin vain kuvailee lyhyesti näiden 14 vuoden aikana lääkärin ammatissa saamaansa kokemusta selvittämättä yksityiskohtaisesti, mikä osa hänen toiminnastaan kuuluu sisätautien alaan, eikä yleislääketieteen alaan.
On siis todettava valintalautakunnan katsoneen perustellusti, ettei kantaja ollut toimittanut riittävästi täydentäviä tietoja, joiden nojalla voitaisiin päätellä, ettei hakemuksen kohdassa 5 ilmoitettu työkokemus ollut täysin sama kuin saman asiakirjan kohdassa 3 ilmoitettu työkokemus.
Tältä osin on korostettava, että lautakunta päätti aivan oikein, ettei se voinut käsiteltävän asian olosuhteissa ottaa saman työskentelyjakson aikana harjoitettua ammattitoimintaa huomioon hakemuksen kahdessa eri kohdassa.
On todettava, että lautakunta saattoi ilmeistä virhettä tekemättä katsoa, ettei kantajalle voitu yleislääketieteen alan työkokemuksesta annetun enimmäispistemäärän lisäksi antaa lisäpisteitä sisätautialan työkokemuksesta.
Näin ollen ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen väite on hylättävä.
–
Toinen väite, jonka mukaan kantajan työkokemusta hallinnollisten asioiden ja menettelyjen käsittelystä lääketieteellisessä ympäristössä ei otettu huomioon
Kantaja katsoo hakemuksen kohdan 10 osalta ja tarkemmin ottaen kykyjen kartoitus ‑osion osalta, että valintalautakunta jätti virheellisesti ottamatta huomioon hänen työkokemuksensa hallinnollisten asioiden ja menettelyjen käsittelystä lääketieteellisessä ympäristössä.
Aluksi on muistettava, että kilpailuilmoituksen liitteessä I olevan viimeisen luetelmakohdan ja liitteessä III olevan kohdan 11 mukaan hakija sai pisteitä esittäessään näyttöä työkokemuksestaan hallinnollisten asioiden ja menettelyjen käsittelystä lääketieteellisessä ympäristössä.
Näkemyksensä tueksi kantaja väittää, että hänen hakemuksensa kohdasta 10b ilmenee, että hänellä on yli neljän vuoden työkokemus hallinnollisten asioiden ja menettelyjen käsittelystä lääketieteellisessä ympäristössä.
Kantajan hakemusasiakirjoista ei kuitenkaan ilmene, että hänellä oli hakemusta jättäessään soveltuva työkokemus.
Sitä kokemusta, jonka kantaja ilmoitti hakemuksessa saaneensa vuoden 2001 kesäkuun ja vuoden 2006 syyskuun välisenä aikana sisätautialan koulutuksessa sekä työskentelemällä akuuttilääketieteen ja sydäntautien alalla, ei nimittäin voida pitää kilpailuilmoituksessa vaadittavana kokemuksena.
On lisäksi huomattava, että kantajan kirjelmien mukaan hakemuksesta ilmenee, että hän on harjoittanut itsenäisesti lääkärin ammattia vuodesta 2014 ja hoitaa näin ollen itse muun muassa työnantajille suorittamiinsa vuotuisiin lääkärintarkastuksiin liittyvien hallinnollisten asioiden ja menettelyjen käsittelyn. Kantajan tekemissä täsmennyksissä mainitaan tältä osin kuitenkin vain lääketieteen alalla harjoitettuun pääasialliseen toimintaan kuuluvat tehtävät. Vaikka todettaisiin, että tällainen toiminta saattoi kuulua kilpailuilmoituksessa tarkoitettuun alaan, kantaja ei kuitenkaan ole saanut siitä kyseisellä alalla vaadittavaa työkokemusta.
Komissio toteaa lisäksi perustellusti, että hakemuksen kohdassa 10 mainittu työkokemus oli sama kuin kyseisen asiakirjan kohdissa 3 ja 5 ilmoitettu kokemus, koska se koski samaa ajanjaksoa ja oli hankittu samojen työnantajien palveluksessa. Näin ollen tätä kokemusta ei voitu ottaa huomioon hakemuksen eri kohdissa.
Edellä esitetyn perusteella on todettava, että valintalautakunta saattoi ilmeistä virhettä tekemättä todeta, ettei kantajan työkokemus vastannut asianmukaista työkokemusta hallinnollisten asioiden ja menettelyjen käsittelystä lääketieteellisessä ympäristössä.
Toisen kanneperusteen toinen väite on siis hylättävä.
–
Kolmas väite, jonka mukaan kantajan työkokemusta hoitohenkilökunnan johtamisen alalla ei otettu huomioon
Hakemuksen 11 kohdan ja erityisesti kykyjen kartoitus ‑osion osalta kantaja korostaa, että hänellä oli hakemustaan jättäessään neljän vuoden työkokemus hoitohenkilökunnan johtamisesta.
Aluksi on muistettava, että kilpailuilmoituksen liitteessä I olevan yhdeksännen luetelmakohdan ja liitteessä III olevan kohdan 12 mukaan hakija sai pisteitä esittäessään näyttöä hoitohenkilökunnan johtamisen alan työkokemuksesta.
Valintalautakunta päätti olla antamatta kantajalle yhtäkään pistettä sillä perusteella, ettei hakemus ollut riittävän yksityiskohtainen, ja erityisesti, koska kantaja ei ollut antanut tietoja tehtävästään, vastuistaan ja alaisuuteensa kuuluneista henkilöistä.
Kantajan hakemuksesta ilmenee kuitenkin selvästi, että hänen asianomaiseen kohtaan antamassaan vastauksessa olivat täsmälliset tiedot, joiden perusteella voitiin todeta, että hänellä oli työkokemusta hoitohenkilökunnan johtamisesta. Toisin kuin komissio väittää, kantaja ilmoitti siinä tehtävänsä, vastuunsa ja alaisuuteensa kuuluneet henkilöt.
Kantaja täsmensi nimittäin ensimmäiseksi työskennelleensä vuoden 2008 maaliskuusta vuoden 2012 kesäkuuhun Trierissä (Saksa) Klinikum Mutterhaus der Borromäerinnen ‑klinikalla virkanimikkeellä
Funktionsoberärztin
, toisin sanoen erityisen vastuullisessa tehtävässä kyseisessä sairaalassa. Hän tarkensi toiseksi vastuualueitaan ilmoittamalla, että hän oli johtanut kyseisen sairaalan sydämentahdistimista vastaavaa osastoa ja toiminut kuusi kuukautta syöpätautien osastolla. Hän täsmensi kolmanneksi vastauksessaan, että hänen alaisuudessaan toimineet henkilöt olivat ”erikoistuvia lääkäreitä”.
Kantaja kuvailee vuoden 2008 maaliskuusta vuoden 2012 kesäkuuhun virkanimikkeellä
Funktionsoberärztin
hoitamaansa tehtävää sanoilla ”vastuuesimiehen asemassa oleva lääkäri”, mutta komissio toteaa viitatessaan vastauskirjelmässään saksalaiseen oikeuskirjallisuuteen, ettei
Funktionsoberärztin
tarkoita ”vastuuesimiehen asemassa olevaa lääkäriä” ja ettei kyseisten lääkärien saksalaisissa sairaaloissa hoitamista tehtävistä ole annettu tarkkaa kuvausta. Komission esittämän artikkelin sanamuodosta ilmenee kuitenkin, että tällainen toimi voidaan määritellä kahdella tavalla. Yhtäältä
Funktionsoberärztin
voi olla kokeneempien lääkärien valvonnassa työskentelevä asiantuntijalääkäri. Tietyissä Saksan sairaaloissa
Funktionsoberärztin
voi hoitaa osastonlääkärin tehtäviä kaikkine tähän virkanimikkeeseen liittyvine vastuineen. Kantajan vastauksista ilmenee, että käsiteltävän asian tilanteessa hän kuuluu pikemminkin jälkimmäiseen ryhmään eli lääkäreihin, joilla on, ellei jopa esimiehen, niin vähintäänkin ryhmänjohtajan tai erityistehtäviä hoitavan lääkärin vastuu.
Kantajan tuolloiset työtehtävät vastasivat siis kilpailussa vaaditun kaltaista työkokemusta. Näistä tiedoista nimittäin ilmenee, että tässä tapauksessa kantaja toimi edellä mainitussa kilpailuilmoituksessa kuvaillun kaltaisissa hoitohenkilökunnan johtamistehtävissä. Komissio ei myöskään kiistä sitä, että kantaja valvoi erikoistuvia lääkäreitä tai että hän johti sydämentahdistimista vastaavaa osastoa, vaan riitauttaa ainoastaan kantajan tuolloisesta toimesta käytetyn sanamuodon merkityksen. On myös niin, että vastauksessa, jonka valintalautakunta ja EPSO antoivat valituksen hylkäämistä koskevan päätöksen uudelleentarkastelupyyntöön, ja vastineessa, jonka komissio toimitti, ei asetettu kyseenalaiseksi
Funktionsoberärztin
-nimikkeen määritelmää sinänsä.
Näin ollen on todettava, että valintalautakunta teki ilmeisen virheen arvioidessaan vastauksia, jotka kantaja antoi kykyjen kartoitus ‑osion kysymykseen nro 11.
Edellä esitetystä seuraa, että toisen kanneperusteen kolmas väite on hyväksyttävä.
–
Neljäs väite, jonka mukaan kantajan kokemusta kansainvälisessä tai monikulttuurisessa ympäristössä työskentelyn alalla ei otettu huomioon
Kantaja korostaa hakemuksen kohdan 12 ja erityisesti kykyjen kartoitus ‑osion osalta, että hänellä oli hakemuksensa jättäessään vähintään kolmen vuoden kokemus kansainvälisessä tai monikulttuurisessa ympäristössä työskentelystä.
Aluksi on täsmennettävä, että kilpailuilmoituksen liitteessä III olevan kohdan 13 mukaan hakija sai pisteitä esittäessään näyttöä vähintään kolmen vuoden työkokemuksesta kansainvälisessä tai monikulttuurisessa ympäristössä jollakin seuraavista aloista: työlääketiede, yleislääketiede, sisätautioppi, trooppinen lääketiede, ergonomia, sairauspoissaolojen lääketieteellinen valvonta, kansanterveys, psykiatria tai säteilysuojelu.
Valintalautakunta päätti jättää myöntämättä kantajalle yhtäkään pistettä sillä perusteella, että hakemuksen tietojen mukaan hän oli työskennellyt yksikielisessä (saksan kieli) ympäristössä, mitä ei voida pitää asianmukaisena työkokemuksena.
Kantajan hakemuksesta ilmenee, että hän on toiminut päivystävänä lääkärinä, akuuttilääkärinä ja sisätauteihin erikoistuvana lääkärinä useissa saksalaisissa terveydenhuoltolaitoksissa, muun muassa Trierin päivystysyksikössä, Mannheimin (Saksa) yliopistollisessa sairaalassa ja vielä Saksan Punaisen ristin palveluksessa. Kantaja täsmentää myös, että ”Saksan sairaaloissa suorittamansa sisätautialan koulutuksen aikana [hän] työskenteli kansainvälisessä ja monikulttuurisessa ympäristössä”.
Näiden tietojen perusteella ei voida katsoa, että kantaja voisi tänä aikana hoitamiensa tehtävien nojalla vedota työkokemukseen kansainvälisessä tai monikulttuurisessa ympäristössä.
Vaikka kantaja korostaa kannekirjelmän 52 kohdassa toimineensa Saksan sairaaloissa vuosia osana kansainvälistä ja monikulttuurista hoitohenkilökuntaa, näitä seikkoja ei ole mainittu hänen hakemuksessaan. Vaikka myönnettäisiinkin, että kantajan yliopisto-opinnot ja työkokemus Saksassa ovat monikulttuurisessa ympäristössä saatua kokemusta siksi, että asianomainen henkilö on kreikkalainen, tämän kokemuksen huomioon ottaminen ei oikeuta häntä vetoamaan riittävään kansainväliseen työkokemukseen tässä kilpailussa. Kuten komissio korostaa, hakijoiden kansallisissa sairaaloissa hankkimaa kokemusta ei voida ottaa huomioon, koska sairaala ei ole kansainvälinen ja monikulttuurinen työympäristö. On joka tapauksessa niin, että jos kantaja työskenteli kansainvälisessä ympäristössä kyseisen ajanjakson ajan, hänen olisi pitänyt vedota siihen hakemuksessaan.
Kantajan Luxemburgin keskussairaalassa suorittaman työskentelyjakson osalta valintalautakunta ei tehnyt ilmeistä virhettä jättäessään tämän kokemuksen huomiotta, koska tätä toimintaa ei mainittu kykyjen kartoitus ‑osion kysymykseen 12 annetussa vastauksessa. Tältä osin on muistettava, että oikeuskäytännön mukaan (ks. vastaavasti tuomio 20.6.1990, Burban v. parlamentti,
T-133/89
,
EU:T:1990:36
,
ja
kohta ja tuomio 28.11.2002, Pujals Gomis v. komissio,
T‑332/01
,
EU:T:2002:289
,
–
kohta) kilpailun hakijan on toimitettava kilpailun valintalautakunnalle kaikki hakemuksensa tarkastelemisen kannalta tarpeelliseksi katsomansa tiedot ja asiakirjat. Kuten komissio vielä perustellusti korostaa, hakijoiden huomio kiinnitettiin yleisten sääntöjen kohdassa 2.4 siihen, että ”valinta [perustui] pelkästään vastauksiin, jotka hakijat ovat antaneet sähköisen hakemuslomakkeen osiossa ’talent screener’”. Kun näin ollen nämä seikat otetaan huomioon, kantaja ei voi kyseenalaistaa valintalautakunnan arviota vetoamalla Luxemburgissa saamaansa kokemukseen kansainvälisessä ja monikulttuurisessa ympäristössä saatuna työkokemusjaksona.
On todettava, että valintalautakunta saattoi ilmeistä virhettä tekemättä katsoa, ettei kantajalla ollut kilpailuilmoituksessa tarkoitettua kokemusta työskentelystä kansainvälisessä ja monikulttuurisessa ympäristössä.
Sen seurauksena toisen kanneperusteen neljäs väite on hylättävä.
Edellä esitetystä seuraa – kuten kolmannen väitteen tutkinnasta ilmenee – että valintalautakunta arvioi ilmeisen virheellisellä tavalla vastauksia, jotka kantaja antoi kykyjen kartoitus ‑osion kysymykseen nro 11. Tämänkaltainen virhe sellaisen kohdan tapauksessa, josta hakijat saattoivat saada enimmillään kahdeksan pistettä, oli omiaan vääristämään valintalautakunnan kantajan kokemuksesta tekemää kokonaisarviota, mikä heijastuu kantajan kaikista tähän kohtaan liittyvistä kysymyksistä saamaan lopulliseen pistemäärään. Ei nimittäin voida sulkea pois sitä, että ilman tätä virhettä kantaja olisi voinut saada vaadittavat 18 pistettä tullakseen kutsutuksi osallistumaan kilpailun muihin kokeisiin.
Toinen kanneperuste on siis hyväksyttävä tältä osin, ja riidanalainen päätös on näin ollen kumottava.
Vahingonkorvausvaatimukset
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin velvoittaa komission maksamaan 10000 euroa korvauksena henkisestä kärsimyksestä, jota hän katsoo itselleen aiheutuneen. Komissio väittää, että koska riidanalainen päätös ei ole lainvastainen, tämä vaatimus on hylättävä. Vaikka tämä päätös olisi lainvastainen, sen kumoaminen on kuitenkin komission mukaan riittävä korvaus väitetystä henkisestä kärsimyksestä.
On muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan lainvastaisen toimen kumoaminen voi sinällään olla asianmukainen ja periaatteessa riittävä korvaus henkisestä kärsimyksestä, joka tästä toimesta on voinut aiheutua (tuomio 9.11.2004, Montalto v. neuvosto,
T-116/03
,
EU:T:2004:325
,
kohta; ks. myös vastaavasti tuomio 9.7.1987, Hochbaum ja Rawes v. komissio,
44/85, 77/85, 294/85 ja 295/85
,
EU:C:1987:348
,
kohta).
Lainvastaisen toimen kumoaminen ei kuitenkaan itsessään voi olla asianmukainen korvaus silloin, kun yhtäältä riidanalaisessa toimessa esitetään sellainen nimenomaisesti kielteinen arvio kantajan kyvyistä, joka saattaa loukata häntä (ks. vastaavasti tuomio 7.2.1990, Culin v. komissio,
C-343/87
,
EU:C:1990:49
,
–
kohta; tuomio 23.3.2000, Rudolph v. komissio,
T-197/98
,
EU:T:2000:86
,
kohta ja tuomio 13.12.2005, Cwik v. komissio,
T-155/03, T-157/03 ja T‑331/03
,
EU:T:2005:447
,
ja
kohta), ja kun toisaalta kantaja osoittaa, että hänelle on aiheutunut henkistä kärsimystä, joka on erotettavissa kumoamisen perustana olevasta lainvastaisuudesta ja jota ei voida kokonaan korjata tällä kumoamisella (tuomio 6.6.2006, Girardot v. komissio,
T-10/02
,
EU:T:2006:148
,
kohta ja tuomio 19.11.2009, Michail v. komissio,
T‑49/08 P
,
EU:T:2009:456
,
kohta).
Käsiteltävässä asiassa on siis yhtäältä tutkittava, esitetäänkö riidanalaisessa päätöksessä kielteinen arvio, joka on saattanut loukata kantajaa.
Hakemuksen kohdan 5, joka koskee kantajan kokemusta sisätautien alalta, osalta valintalautakunta on ensinnäkin todennut että ”samaa työkokemusta ei [voitu] ottaa huomioon kahta kertaa”. Saman asiakirjan kohdan 10, joka koskee kantajan kokemusta hallinnollisten asioiden ja menettelyjen käsittelystä lääketieteellisessä ympäristössä, osalta valintalautakunta täsmensi toiseksi, että ”ei ollut tarpeeksi tietoja, joiden perusteella [se] olisi voinut – – päätellä, että kyse oli mainitun työskentelyjakson aikana harjoitetusta selvästi eri ammattitoiminnasta”. Valintalautakunta korosti vielä kyseisen asiakirjan kohdan 11 osalta, että ”tiedot eivät olleet riittävän yksityiskohtaisia”. Mainitun asiakirjan kohdan 12 osalta se katsoi vielä neljänneksi, että ”työskentelyä yksikielisessä (saksan kieli) ympäristössä ei [pidetty] asianmukaisena kokemuksena”.
Vaikka siis myönnettäisiin, että valintalautakunnan antama pistemäärä saattoi tuntua kantajasta epäoikeudenmukaiselta, lautakunnan päätöksessä ei esitetä minkäänlaista kielteistä arviota, joka voisi loukata häntä tai vahingoittaa hänen mainettaan.
Näin ollen näitä arvioita ei voida pitää edellä 92 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuina nimenomaisesti kielteisinä arvioina.
Henkisestä kärsimyksestä, joka on erotettavissa kumoamisen perustana olevasta toimesta, on toiseksi todettava, että kantajalle aiheutunut henkinen kärsimys on suoraan seurausta siitä, että hänet karsittiin lainvastaisesti pois kilpailusta. Kyseessä on valintalautakunnan tekemän ilmeisen virheen välitön seuraus, joka ei ole kumoamisen perustana olevasta lainvastaisuudesta erotettavissa oleva vahinko. Kantaja ei joka tapauksessa esitä mitään täsmällistä seikkaa, jonka perusteella voitaisiin todeta, että kyseisen kaltainen vahinko olisi erotettavissa edellä mainitusta lainvastaisuudesta.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo näin ollen, että riidanalaisen päätöksen kumoaminen on kohtuullinen ja riittävä korvaus mistä tahansa henkisestä kärsimyksestä, jota kantajalle on voinut kyseisen päätöksen lainvastaisuudesta aiheutua.
Edellä esitetystä seuraa, että vahingonkorvauksia koskevat vaatimukset on hylättävä.
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella kanne on hyväksyttävä siltä osin kuin siinä vaaditaan riidanalaisen päätöksen kumoamista ja hylättävä muilta osin.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Saman artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos hävinneitä asianosaisia on useita, unionin yleinen tuomioistuin ratkaisee, miten kulut on jaettava näiden asianosaisten kesken.
Koska komissio on olennaisilta osin hävinnyt asian ja kantaja on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, komissio on velvoitettava korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kilpailun EPSO/AD/309/15 (AD 11) – Lääkärit Luxemburgin ja Ispran työterveysyksiköihin (ala: Lääkärit Luxemburgiin) valintalautakunnan 28.9.2015 tekemä päätös, jolla se jätti hyväksymättä PB:n Euroopan henkilöstövalintatoimiston (EPSO) arviointikeskuksessa järjestettyihin valintakokeisiin, on kumottava.

2)
Kanne hylätään muilta osin.

3)
Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Gervasoni
Madise
da Silva Passos
Julistettiin Luxemburgissa 14 päivänä joulukuuta 2017.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.