CELEX: 62015CJ0680
Præjudiciel forelæggelse
overførsel af virksomhed
varetagelse af arbejdstagernes rettigheder
direktiv 2001/23/EF
artikel 3
arbejdskontrakt
en medlemsstats lovgivning, som tillader indgåelse af bestemmelser, hvori der henvises til kollektive overenskomster, der er indgået efter tidspunktet for overførslen
håndhævelse over for erhververen

Anmodningerne om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 3 i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (
EFT 2001, L 82, s. 16
) og af artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«).
Disse anmodninger er blevet indgivet i forbindelse med en sag mellem Ivan Felja og Vittoria Graf (herefter under ét »arbejdstagerne«) på den ene side og Asklepios Kliniken Langen-Seligenstadt GmbH og Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH (herefter under ét »Asklepios«) på den anden side vedrørende anvendelsen af en kollektiv overenskomst.
Retsforskrifter
EU-retten
Ved direktiv 2001/23 blev der foretaget en kodifikation af Rådets direktiv 77/187/EØF af 14. februar 1977 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter (
EFT 1977, L 61, s. 26
), som ændret ved Rådets direktiv 98/50/EF af 29. juni 1998 (
EFT 1998, L 201, s. 88
) (herefter »direktiv 77/187«).
Artikel 1, stk. 1, litra a), i direktiv 2001/23 fastsætter:
»Dette direktiv finder anvendelse på overførsel af en virksomhed eller bedrift eller af en del af en virksomhed eller bedrift til en anden indehaver som følge af en overdragelse eller fusion.«
Direktivets artikel 3 bestemmer:
»1.   Overdragerens rettigheder og forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold, som bestod på tidspunktet for overførslen, overgår som følge af denne overførsel til erhververen.
[…]
3.   Efter overførslen skal erhververen opretholde de løn- og arbejdsvilkår, som ifølge en kollektiv overenskomst gjaldt for overdrageren, indtil den kollektive overenskomst opsiges eller udløber, eller en anden kollektiv overenskomst træder i kraft eller får virkning.
Medlemsstaterne kan begrænse den periode, hvori løn- og arbejdsvilkårene skal opretholdes, idet den dog ikke kan være kortere end ét år.
[…]«
Tysk ret
I Tyskland er rettigheder og forpligtelser i forbindelse med virksomhedsoverførsel reguleret i § 613a i Bürgerliches Gesetzbuch (borgerlig lovbog), hvis stk. 1 har følgende ordlyd:
»Når en virksomhed eller en del af en virksomhed ved en retshandel overføres til en anden indehaver, indtræder denne i de rettigheder og forpligtelser, som hidrører fra de arbejdsforhold, der bestod på overførselstidspunktet. Hvis disse rettigheder og forpligtelser er reguleret ved retsregler i en kollektiv overenskomst eller ved en lokal overenskomst, udgør de en del af arbejdsforholdet mellem den nye indehaver og arbejdstageren og kan ikke ændres til ugunst for arbejdstageren, før der er forløbet et år fra overførselstidspunktet. Andet punktum gælder ikke, hvis den nye indehavers rettigheder og forpligtelser er reguleret ved retsregler i en anden kollektiv overenskomst eller ved en anden lokal overenskomst. Disse rettigheder og forpligtelser kan ændres inden udløbet af den i andet punktum fastsatte frist på et år, hvis den kollektive overenskomst eller den lokale overenskomst ikke længere er gældende, eller hvis ingen af parterne er bundet af en anden kollektiv overenskomst, som den nye indehaver og arbejdstageren har aftalt at anvende.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Arbejdstagerne var ansat på sygehuset i Dreieich-Lange (Tyskland), som på dette tidspunkt henhørte under en kommunal myndighed. Ivan Felja havde siden 1978 været beskæftiget som pedel/gartner, mens Vittoria Graf siden 1986 havde arbejdet som sygehjælper på det pågældende sygehus. Efter at denne kommunale myndighed i 1995 overdrog sygehuset til et selskab med begrænset ansvar (GmbH), blev den del af bedriften, hvor arbejdstagerne var ansat, i 1997 overført til KLS Facility Management GmbH (herefter »KLS FM«).
De ansættelseskontrakter, der blev indgået mellem arbejdstagerne og KLS FM, som ikke var medlem af nogen arbejdsgiverforening, der havde forhandlet og deltaget i vedtagelsen af en kollektiv overenskomst, indeholdt en »dynamisk« henvisningsklausul, hvori det blev præciseret, at arbejdstagernes ansættelsesforhold, lige som det var tilfældet inden overførslen, ville blive reguleret af Bundesmanteltarifvertrag für Arbeiter gemeindlicher Verwaltungen und Betriebe (hovedaftale for arbejdstagere i kommunale forvaltninger og virksomheder, herefter »BMT-G II«), men fremover ligeledes af de kollektive overenskomster, der supplerede, ændrede og erstattede denne.
Efterfølgende blev KLS FM en del af en koncern af virksomheder inden for hospitalssektoren.
Den 1. juli 2008 blev den del af bedriften, som arbejdstagerne var ansat i, overført til et andet selskab inden for denne koncern, nemlig Asklepios. I lighed med KLS FM er Asklepios heller ikke, som medlem af en arbejdsgiverorganisation, bundet af hverken BMT-G II, Tarifvertrag für den öffentlichen Dienst (kollektiv overenskomst for offentligt ansatte, herefter »TVöD«), som erstattede denne pr. 1. oktober 2005, eller Tarifvertrag zur Überleitung der Beschäftigten der kommunalen Arbeitgeber in den TVöD und zur Regelung des Übergangsrechts (kollektiv overenskomst vedrørende overførsel af ansatte hos kommunale arbejdsgivere, der henhører under TVöD, og overgangsbestemmelser hertil).
Arbejdstagerne anlagde søgsmål med henblik på, at det blev fastslået, at bestemmelserne i TVöD og i de kollektive overenskomster, som supplerer denne, samt bestemmelserne i den kollektive overenskomst vedrørende overførsel af ansatte hos kommunale arbejdsgivere, der henhører under TVöD, og overgangsbestemmelser hertil i overensstemmelse med den »dynamiske« henvisningsklausul til BMT-G II, som var indeholdt i deres respektive ansættelseskontrakter, finder anvendelse på deres ansættelsesforhold i den affattelse af disse bestemmelser, der er gældende på datoen for deres påstand.
Asklepios har gjort gældende, at direktiv 2001/23 og chartrets artikel 16 er til hinder for den retsvirkning, der følger af national ret, af en sådan »dynamisk« anvendelse af de kollektive overenskomster for offentligt ansatte, som arbejdskontrakten henviser til. Ifølge Asklepios er det efter overførslen af de pågældende arbejdstagere til en anden arbejdsgiver en »statisk« anvendelse af disse overenskomster, som skal være gældende, for så vidt som det alene er de ansættelsesvilkår, der er indeholdt i den ansættelseskontrakt, som er indgået med den overdragende arbejdsgiver, og som er indeholdt i de kollektive overenskomster, der er anført i denne kontrakt, som kan gøres gældende over for den erhvervende arbejdsgiver.
De lavere retsinstanser gav arbejdstagerne medhold, og Asklepios har indgivet »revisionsanke« til den forelæggende ret.
Under disse omstændigheder har Bundesarbeitsgericht (forbundsdomstol i arbejdsretlige sager, Tyskland) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
a)
Er artikel 3 i […] direktiv 2001/23 […] til hinder for en national ordning, der bestemmer, at alle løn- og arbejdsvilkår, som i forbindelse med overdragelse af en virksomhed eller en bedrift egenhændigt og individuelt er aftalt i en arbejdskontrakt mellem overdrageren og arbejdstageren, skal overgå uændret til erhververen, som om han selv havde aftalt dem med den enkelte arbejdstager, når national lovgivning giver erhververen mulighed både for en tilpasning ved aftale og for en ensidig tilpasning?
b)
Hvis det første spørgsmål, [litra a)], samlet set eller med hensyn til en bestemt gruppe individuelt aftalte løn- og arbejdsvilkår i arbejdskontrakten mellem overdrageren og arbejdstageren besvares bekræftende:
kan det af anvendelsen af direktiv 2001/23’s artikel 3 udledes, at visse egenhændigt aftalte arbejdsvilkår mellem overdrager og arbejdstager skal undtages fra den uændrede overførsel og tilpasses udelukkende på grundlag af overførslen af virksomheden eller bedriften?
c)
Hvis kriterierne i Domstolens svar på det første spørgsmål, [litra a) og b)], medfører, at en individuel henvisning, der er aftalt med den enkelte arbejdstager, hvorved visse bestemmelser i en kollektiv overenskomst egenhændigt gøres til en dynamisk del af en arbejdskontrakt, ikke overgår i uændret form til erhververen:
i)
gælder dette ligeledes, når hverken overdrageren eller erhververen er part i en kollektiv overenskomst eller tilhører en sådan part, dvs. når bestemmelserne i den kollektive overenskomst allerede før overførslen af virksomheden eller bedriften [ikke] fandt anvendelse på arbejdsforholdet, fordi der [ikke] i arbejdskontrakten var indgået en egenhændig aftale med overdrageren om en henvisningsklausul?
ii)
Hvis [det første] spørgsmål, [litra c), punkt i)], besvares bekræftende:
gælder dette ligeledes, når overdrageren og erhververen er virksomheder i samme koncern?
2)
Er [chartrets] artikel 16 […] til hinder for en national ordning, der er indført til gennemførelse af direktiv 77/187 eller [direktiv] 2001/23, og som bestemmer, at erhververen i forbindelse med en overførsel af en virksomhed eller bedrift er bundet til de arbejdsvilkår, som overdrageren egenhændigt og individuelt har aftalt med arbejdstageren før overførslen af bedriften, som om erhververen selv havde aftalt dem, [når] disse vilkår gør visse bestemmelser i en kollektiv overenskomst, der ellers ikke ville gælde for arbejdsforholdet, til en dynamisk del af en arbejdskontrakt, i det omfang national lovgivning giver erhververen mulighed både for en tilpasning ved aftale og for en ensidig tilpasning?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Den forelæggende ret ønsker med sine spørgsmål, der skal behandles samlet, nærmere bestemt oplyst, om artikel 3 i direktiv 2001/23, sammenholdt med chartrets artikel 16, skal fortolkes således, at opretholdelsen af de rettigheder og pligter, der for overdrageren følger af en ansættelseskontrakt, i tilfælde af en overførsel af bedriften omfatter den bestemmelse, som overdrageren og arbejdstageren har aftalt i henhold til princippet om partsautonomi, hvorefter ansættelsesforholdet er reguleret ikke kun af den kollektive overenskomst, der er gældende på tidspunktet for overførslen, men ligeledes af kollektiver overenskomster, der indgås efter denne overførsel, og som supplerer, ændrer eller erstatter denne, når national ret giver erhververen mulighed for en tilpasning såvel ved aftale som ensidigt.
Indledningsvis bemærkes, at en ansættelseskontrakt ved kontraktbestemmelser kan henvise til andre retlige instrumenter, bl.a. til kollektive overenskomster. Sådanne bestemmelser kan således henvise enten alene til de rettigheder og pligter, der er fastsat i den kollektive overenskomst, der er gældende på tidspunktet for overførslen af virksomheden, som »statiske« henvisningsbestemmelser eller ligeledes til fremtidige udviklinger af den kollektive overenskomst, som medfører en ændring af disse rettigheder og pligter, som de i hovedsagen omhandlede »dynamiske« henvisningsbestemmelser.
I denne henseende har Domstolen i et tilfælde med en »statisk« kontraktbestemmelse og i forbindelse med direktiv 77/187 præciseret, at det på ingen måde fremgår af sidstnævntes ordlyd, at EU-lovgiver har haft til hensigt at lade erhververen være bundet af andre kollektive overenskomster end den, der var gældende på tidspunktet for overførslen, og følgelig at pålægge efterfølgende at ændre arbejdsvilkårene ved anvendelse af en ny kollektiv overenskomst indgået efter overførslen (jf. i denne retning dom af 9.3.2006, Werhof,
C-499/04
,
EU:C:2006:168
, præmis
).
Formålet med direktiv 77/187 indskrænkede sig nemlig til at varetage de af arbejdstagernes rettigheder og forpligtelser, som var gældende på tidspunktet for overførslen, og ikke til at beskytte blotte forventninger og dermed de hypotetiske fordele, der følger af de kollektive overenskomsters fremtidige udviklinger (jf. i denne retning dom af 9.3.2006, Werhof,
C-499/04
,
EU:C:2006:168
, præmis
).
Selv om det følger af Domstolens praksis som omhandlet i ovenstående præmis i nærværende dom, at artikel 3 i direktiv 2001/23 skal fortolkes således, at den ikke pålægger en »dynamisk« forståelse af en »statisk« bestemmelse, har Domstolen ligeledes anført, at en kontrakt er kendetegnet ved princippet om partsautonomi, hvorefter parterne frit kan forpligte sig over for hinanden (dom af 9.3.2006, Werhof,
C-499/04
,
EU:C:2006:168
, præmis
).
Det fremgår imidlertid på ingen måde af ordlyden af direktiv 2001/23 og navnlig ikke af direktivets artikel 3, at EU-lovgiver har haft til hensigt at fravige det nævnte princip. Det følger heraf, at direktiv 2001/23, og navnlig direktivets artikel 3, ikke skal læses således, at de under alle omstændigheder tilsigter at forhindre en kontraktbestemmelse af »dynamisk« karakter i at få retsvirkning.
Følgelig gælder, at hvis overdrageren og arbejdstagerne frivilligt har aftalt en kontraktbestemmelse af »dynamisk« karakter, og hvis denne er gældende på tidspunktet for overførslen, skal direktiv 2001/23 og navnlig direktivets artikel 3 læses således, at de principielt fastsætter, at denne forpligtelse, der følger af en ansættelseskontrakt, overføres til erhververen.
Domstolen har imidlertid i tilfældet med en kontraktbestemmelse af »dynamisk« karakter understreget, at direktiv 2001/23 ikke kun har til formål at beskytte arbejdstagernes interesser, men skal sikre den rette balance mellem sidstnævntes interesser og erhververens interesser. Heraf følger bl.a., at erhververen bør være i stand til efter tidspunktet for overførslen at foretage de tilpasninger og ændringer, der er nødvendige af hensyn til fortsættelsen af hans aktiviteter (jf. i denne retning dom af 18.7.2013, Alemo-Herron m.fl.,
C-426/11
,
EU:C:2013:521
, præmis
, og af 11.9.2014, Österreichischer Gewerkschaftsbund,
C-328/13
,
EU:C:2014:2197
, præmis
).
Navnlig indebærer artikel 3 i direktiv 2001/23, sammenholdt med friheden til at oprette og drive egen virksomhed, at erhververen skal have mulighed for effektivt at varetage sine interesser under kontraktforhandlinger, som den pågældende kan deltage i, og for at forhandle de aspekter, som kan ændre arbejdsvilkårene for virksomhedens ansatte, med henblik på erhververens fremtidige erhvervsaktivitet (jf. i denne retning dom af 18.7.2013, Alemo-Herron m.fl.,
C-426/11
,
EU:C:2013:521
, præmis
).
I det foreliggende tilfælde fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, og navnlig af selve ordlyden af de præjudicielle spørgsmål, at den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning giver erhververen mulighed for efter overførslen ved aftale eller ensidigt at tilpasse de ansættelsesvilkår, der består på tidspunktet for overførslen.
Det må således antages, at den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning opfylder de krav, der følger af den i nærværende doms præmis 23 nævnte retspraksis.
Eftersom den nævnte retspraksis tager hensyn til chartrets artikel 16, er det ufornødent at undersøge den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivnings forenelighed med denne artikel yderligere.
Asklepios synes ganske vist at anfægte eksistensen eller virkningen af de pågældende tilpasningsmuligheder. Imidlertid bemærkes i denne henseende blot, at det ikke tilkommer Domstolen at tage stilling til dette punkt.
Det er nemlig den forelæggende ret, som alene har kompetencen til at bedømme de faktiske omstændigheder og til at fortolke den nationale lovgivning (jf. i denne retning bl.a. dom af 4.2.2016, Ince,
C-336/14
,
EU:C:2016:72
, præmis
).
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 3 i direktiv 2001/23, sammenholdt med chartrets artikel 16, skal fortolkes således, at opretholdelsen af de rettigheder og pligter, der for overdrageren følger af en ansættelseskontrakt, i tilfælde af en overførsel af bedriften omfatter den bestemmelse, som overdrageren og arbejdstageren har aftalt i henhold til princippet om partsautonomi, hvorefter ansættelsesforholdet er reguleret ikke kun af den kollektive overenskomst, der er gældende på tidspunktet for overførslen, men ligeledes af kollektive overenskomster, der indgås efter denne overførsel, og som supplerer, ændrer eller erstatter denne, når national ret giver erhververen mulighed for en tilpasning såvel ved aftale som ensidigt.
Sagsomkostningerne
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:

Artikel 3 i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter, sammenholdt med artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at opretholdelsen af de rettigheder og pligter, der for overdrageren følger af en ansættelseskontrakt, i tilfælde af en overførsel af bedriften omfatter den bestemmelse, som overdrageren og arbejdstageren har aftalt i henhold til princippet om partsautonomi, hvorefter ansættelsesforholdet er reguleret ikke kun af den kollektive overenskomst, der er gældende på tidspunktet for overførslen, men ligeledes af kollektive overenskomster, der indgås efter denne overførsel, og som supplerer, ændrer eller erstatter denne, når national ret giver erhververen mulighed for en tilpasning såvel ved aftale som ensidigt.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.