CELEX: 62014TJ0363
Galimybė susipažinti su dokumentais
Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001
Dokumentai, susiję su konkurso procedūra dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarties
Atsisakymas leisti susipažinti
Išimtis, susijusi su asmens privataus gyvenimo ir neliečiamumo apsauga
Išimtis, susijusi su komercinių interesų apsauga
Išimtis, susijusi su sprendimų priėmimo procedūros apsauga
Galimybė iš dalies susipažinti
Viršesnis viešasis interesas
Pareiga motyvuoti

Ginčo aplinkybės
2013 m. rugpjūčio 13 d. Europos Komisija
Europos Sąjungos oficialiojo leidinio
priede (OL 2013/S 156–271471) paskelbė skelbimą apie dviejų dalių viešojo pirkimo konkursą Nr. 02/2013/OIL dėl saugos kontrolės vykdymo įvairiuose Liuksemburge esančiuose pastatuose. 2013 m. rugsėjo 21 d. buvo paskelbtas pranešimas apie ištaisymą (OL 2013/S 184–316785), juo galutinė pasiūlymų priėmimo data buvo nukelta iš 2013 m. rugsėjo 19 d. į 2013 m. spalio 8 d.
2013 m. spalio 8 d. ieškovė
Secolux
,
Association pour le contrôle de la sécurité de la construction
pateikė pasiūlymą dėl pirkimo dalies Nr. 1 ir pasiūlymą dėl pirkimo dalies Nr. 2.
2013 m. gruodžio 3 d. Komisija informavo ieškovę apie sprendimą atmesti jos pasiūlymus, nes jie nebuvo ekonomiškai naudingiausi, taip pat apie sprendimą skirti sutartį kitiems konkurso dalyviams. Ji taip pat nurodė ieškovei, kad dėl kiekvienos iš abiejų pirkimo dalių raštu paprašius gali būti pranešta apie laimėjusio pasiūlymo charakteristikas ir santykinius pranašumus, taip pat konkurso laimėtojo pavadinimą.
2013 m. gruodžio 4 d. raštu ieškovė šiuo klausimu pateikė paraišką.
2013 m. gruodžio 11 d. Komisija pateikė ieškovei atitinkamą informaciją.
2013 m. gruodžio 18 d. ieškovė paprašė papildomos informacijos, remdamasi tuo, kad konkurso laimėtojų pasiūlymuose nurodytos kainos jai atrodo neįprastai mažos. Ji taip pat paprašė sustabdyti sutarčių dėl šių pasiūlymų pasirašymą.
2013 m. gruodžio 24 d.
Europos Sąjungos oficialiojo leidinio
priede (OL 2013/S 249–433951) buvo paskelbtas skelbimas apie sutarties skyrimą dėl dviejų konkurso dalių.
2014 m. sausio 29 d. ieškovė, remdamasi 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (
OL L 145
, 2001, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331), Komisijos paprašė dokumentų, susijusių su sutarties skyrimo procedūra dėl pirkimo dalies Nr. 1, tarp jų, be kita ko, vertinimo ataskaitos ir konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymo arba bent jo kainoraščio kopijų.
2014 m. sausio 30 d. Komisija informavo ieškovę, kad 2013 m. gruodžio 16 d. pasirašė sutartis, nes per dešimt dienų nuo pranešimo apie sprendimą atmesti pasiūlymą dienos negavo jokių pastabų dėl sutarties skyrimo procedūros. Ji taip pat pateikė papildomos informacijos apie ieškovės ir konkurso laimėtojo pasiūlytų kainų skirtumus.
2014 m. vasario 3 d. ieškovė pareiškė ieškinį, juo prašė, pirma, panaikinti Komisijos sprendimą atmesti jos pasiūlymą dėl pirkimo dalies Nr. 1 ir, antra, atlyginti dėl šio sprendimo patirtą žalą. Dėl šio ieškinio 2015 m. spalio 8 d. buvo priimtas Sprendimas Secolux / Komisija (
T‑90/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:772
).
2014 m. vasario 11 d. Komisija atsakė į paraišką leisti susipažinti su dokumentais. Pirma, ji leido iš dalies susipažinti su vertinimo ataskaita dėl pirkimo dalies Nr. 1, išskyrus su joje esančiais asmens duomenimis ir dokumento dalimis, kurių neapėmė paraiška leisti susipažinti su dokumentais, nes jos susijusios su pirkimo dalimi Nr. 2. Tačiau ji nepatikslino, su kuriomis dalimis nebuvo leista susipažinti remiantis išimtimi ir kurių dalių tiesiog neapėmė paraiška leisti susipažinti su dokumentais. Antra, ji atsisakė leisti susipažinti su konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymu ir jo kainoraščiu, nes šiuose dokumentuose buvo šios įmonės neskelbtinos komercinės informacijos.
2014 m. kovo 3 d. ieškovė pateikė pirmą kartotinę paraišką leisti susipažinti su dokumentais. Visų pirma ji paprašė leisti susipažinti su vertinimo ataskaitos 6 skyriumi „Atitiktis specifikacijoms“, kuriame buvo tam tikrų konkurso dalyviui pateiktų klausimų, taip pat su konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymu arba bent jo kainoraščiu. Be to, ji paprašė leisti susipažinti su sutartimi, sudaryta su konkursą laimėjusiu dalyviu.
2014 m. kovo 20 d. Komisija informavo ieškovę, kad jos paraiška leisti susipažinti su sutartimi, sudaryta su konkursą laimėjusiu dalyviu, nebuvo iš pradžių pateiktos paraiškos dalis, todėl buvo vertinama atskirai kaip pirminė paraiška. Ji leido iš dalies susipažinti su sutarties tekstu, tačiau neleido susipažinti su tam tikromis dalimis, siekdama užtikrinti asmens duomenų apsaugą, ir su visais sutarties I.A ir II priedais (juose atitinkamai yra kainoraštis ir konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymas), siekdama užtikrinti konkursą laimėjusio dalyvio neskelbtinos komercinės informacijos apsaugą.
2014 m. balandžio 1 d. Komisija priėmė sprendimą dėl pirmos kartotinės paraiškos (toliau – 2014 m. balandžio 1 d. sprendimas), juo atsisakė leisti papildomai susipažinti su dokumentais, su kuriais jau buvo leista susipažinti. Remiantis šiuo sprendimu, atsisakymas leisti susipažinti su vertinimo ataskaita, konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymu ir jo kainoraščiu buvo grindžiamas asmens duomenų apsauga (Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punktas), komercinių interesų apsauga (šio reglamento 4 straipsnio 2 dalies pirma įtrauka) ir sprendimų priėmimo procedūros apsauga (to paties reglamento 4 straipsnio 3 dalis). Dėl vertinimo ataskaitos pažymėtina, kad Komisija ir šiame etape nepatikslino, kurioms jos dalims taikoma su asmens duomenų apsauga susijusi išimtis ir kurios dalys susijusios su pirkimo dalimi Nr. 2, taigi kurių neapėmė paraiška leisti susipažinti su dokumentais.
2014 m. balandžio 2 d. ieškovė pateikė antrą kartotinę paraišką, joje paprašė leisti susipažinti su visa sutartimi.
2014 m. balandžio 14 d. Komisija priėmė sprendimą dėl antros kartotinės paraiškos (toliau – 2014 m. balandžio 14 d. sprendimas), juo atsisakė leisti papildomai susipažinti su dokumentais, su kuriais jau buvo leista susipažinti, ir nurodė tuos pačius motyvus kaip ir 2014 m. balandžio 1 d. sprendime.
Procesas ir šalių reikalavimai
Ieškovė šiuo ieškiniu (jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2014 m. birželio 2 d.) Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti 2014 m. balandžio 1 d. ir 2014 m. balandžio 14 d. sprendimus (toliau kartu – ginčijami sprendimai),
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Teisėjo pranešėjo siūlymu Bendrasis Teismas, taikydamas savo Procedūros reglamento 91 straipsnio c punkte numatytą pasirengimo nagrinėti bylą priemonę, nurodė Komisijai pateikti visų dokumentų, su kuriais neleista susipažinti, kopijas. Komisija šį reikalavimą įvykdė per nustatytą terminą. Pagal Procedūros reglamento 104 straipsnį šie dokumentai nebuvo perduoti ieškovei.
Teisėjo pranešėjo siūlymu Bendrasis Teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas Procedūros reglamento 89 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, ieškovei raštu pateikė klausimus, į juos paprašė atsakyti iki posėdžio.
Per 2016 m. birželio 30 d. posėdį buvo išklausytos šalių kalbos ir atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu pateiktus klausimus.
Dėl teisės
Grįsdama savo ieškinį ieškovė nurodo tris pagrindus: pirmasis susijęs su tuo, kad Komisija nepriėmė sprendimo dėl visų prašytų dokumentų, antrasis – su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio pažeidimu, o trečiasis – su SESV 296 straipsnio pažeidimu.
Kadangi ieškovė atsisakė pirmojo ieškinio pagrindo, jo nagrinėti nereikia.
Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio pažeidimu
Pateikdama antrąjį ieškinio pagrindą ieškovė nurodo, kad ginčijamais sprendimais pažeidžiamas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnis. Šį ieškinio pagrindą sudaro penkios dalys: pirma dalis susijusi su nepakenkimu asmens duomenims, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punktą, antra dalis – su nepakenkimu komercinių interesų apsaugai, kaip tai suprantama pagal to paties reglamento 4 straipsnio 2 dalies pirmą įtrauką, trečia dalis – su nepakenkimu sprendimų priėmimo procedūrai, kaip tai suprantama pagal to paties reglamento 4 straipsnio 3 dalį, ketvirta – su viršesnio viešojo intereso, pateisinančio atskleidimą, egzistavimu, kaip tai suprantama pagal to paties reglamento 4 straipsnį, ir penkta – su to paties reglamento 4 straipsnio 6 dalies pažeidimu dėl to, kad atsisakyta iš dalies atskleisti nurodytus dokumentus.
Dėl pirmos dalies, susijusios su nepakenkimu asmens duomenims
Iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkto matyti, kad institucijos atsisako leisti susipažinti su dokumentu, kai dėl jo atskleidimo nukentėtų asmens privataus gyvenimo ir neliečiamumo apsauga, visų pirma pagal asmens duomenų apsaugą reglamentuojančius Sąjungos teisės aktus. Šioje byloje reikšmingi teisės aktai grindžiami visų pirma 2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (
OL L 8
, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 26 t., p. 102).
Kaip matyti iš teismo praktikos, nagrinėjant reglamentų Nr. 1049/2001 ir Nr. 45/2001 santykį, siekiant šioje byloje taikyti Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkte numatytą išimtį, reikia pažymėti, kad minėtų reglamentų tikslai skirtingi. Pirmuoju siekiama užtikrinti kuo didesnį viešųjų valdžios institucijų sprendimų priėmimo procedūros ir informacijos, kuria grindžiami jų sprendimai, skaidrumą. Taigi jis skirtas tam, kad kuo labiau būtų palengvintas teisės susipažinti su dokumentais įgyvendinimas ir skatinama gera administracinė praktika. Antruoju siekiama užtikrinti fizinių asmenų pagrindinių laisvių ir teisių, be kita ko, teisės į privatų gyvenimą tvarkant asmens duomenis, apsaugą (2010 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija / Bavarian Lager,
C‑28/08 P
,
EU:C:2010:378
,
punktas).
Reglamentai Nr. 45/2001 ir Nr. 1049/2001 buvo priimti beveik tuo pat metu. Juose nėra nuostatų, kuriose būtų aiškiai numatyta vieno iš reglamentų viršenybė prieš kitą. Taigi iš esmės reikia užtikrinti visišką jų taikymą (2010 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija / Bavarian Lager,
C‑28/08 P
,
EU:C:2010:378
,
punktas).
Pagal Reglamento Nr. 45/2001 2 straipsnio a punktą „asmens duomenys“ – tai bet kuri informacija, susijusi su fiziniu asmeniu, kurio tapatybė yra žinoma arba gali būti nustatyta. Asmuo, kurio tapatybę galima nustatyti, yra tas asmuo, kurio tapatybė gali būti tiesiogiai ar netiesiogiai nustatyta pasinaudojant tokiais duomenimis: asmens kodu arba vienu ar keliais asmeniui būdingais fizinio, fiziologinio, protinio, ekonominio, kultūrinio ar socialinio pobūdžio požymiais.
Reglamento Nr. 45/2001 7 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad asmenys, kuriuos reikia apsaugoti, yra tie asmenys, kurių asmens duomenis Sąjungos institucijos ar įstaigos tvarko bet kuriuo tikslu, pavyzdžiui, dėl to, kad jie dirba tose institucijose ar įstaigose.
Be to, jokia svarbi priežastis neleidžia pašalinti profesinės veiklos iš privataus gyvenimo sąvokos apimties (2003 m. gegužės 20 d. Sprendimo Österreichischer Rundfunk ir kt.,
C‑465/00, C‑138/01 ir C‑139/01
,
EU:C:2003:294
,
punktas ir 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Bavarian Lager / Komisija,
T‑194/04
,
EU:T:2007:334
,
punktas).
Šioje byloje iš Komisijos procesinių dokumentų ir dokumentų, pateiktų Bendrajam Teismui pritaikius pasirengimo nagrinėti bylą priemonę, matyti, kad Komisija rėmėsi asmens duomenų apsauga, siekdama neleisti susipažinti su tam tikromis dokumentų dalimis, kuriose nurodyti konkurso dalyvių darbuotojų ir atrankos komisijos narių vardai ir pavardės, jų parašai ir pareigos. Taigi Komisija nepadarė klaidos, kai nusprendė, kad ši informacija yra asmens duomenys.
Kaip nurodyta 2014 m. balandžio 1 d. sprendime, pagal Reglamento Nr. 45/2001 8 straipsnio b punktą asmens duomenys perduodami tokiems duomenų gavėjams, kokia yra ieškovė, tik jeigu jie įrodo būtinybę juos gauti ir jei nėra priežasties manyti, kad juos perdavus gali būti pažeisti teisėti duomenų subjekto interesai.
Kadangi ieškovė nepateikė jokių aiškių ir pagrįstų įrodymų ir nenurodė kokio nors įtikinamo argumento, kurie patvirtintų jų perdavimo būtinybę, Komisija pagrįstai atsisakė leisti susipažinti su nagrinėjamais asmens duomenimis (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija / Bavarian Lager,
C‑28/08 P
,
EU:C:2010:378
,
punktą).
Ieškovė tik dublike pirmą kartą teigia, kad pagal teismo praktiką, visų pirma 2009 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Brink’s Security Luxembourg / Komisija (
T‑437/05
,
EU:T:2009:318
)
punktą, Komisija turėjo jai leisti susipažinti su vertinimo ataskaitos dalimi, kurioje pateikti vertinimo komisijos narių asmens duomenys.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad 2009 m. rugsėjo 9 d. Sprendimas Brink’s Security Luxembourg / Komisija (
T‑437/05
,
EU:T:2009:318
), kuriuo remiasi ieškovė, buvo priimtas anksčiau už 2010 m. birželio 29 d. Sprendimą Komisija / Bavarian Lager (
C‑28/08 P
,
EU:C:2010:378
). Būtent pastarajame sprendime Teisingumo Teismas patikslino taisykles, pagal kurias Sąjungos institucijos turi nagrinėti paraiškas leisti susipažinti su dokumentais, kuriuose yra asmens duomenų. Be to, per posėdį paklausta dėl teismo praktikos ieškovė pripažino 2010 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija / Bavarian Lager (
C‑28/08 P
,
EU:C:2010:378
) viršenybę.
Šiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad asmuo, kuris prašo perduoti asmens duomenis, turi įrodyti tokio perdavimo būtinybę. Jei tokių įrodymų pateikiama, atitinkama institucija turi patikrinti, ar nėra priežasties manyti, jog atitinkamu perdavimu galėtų būti pažeidžiami teisėti duomenų subjekto interesai (2015 m. liepos 16 d. Sprendimo ClientEarth ir PAN Europe / EFSA,
C‑615/13 P
,
EU:C:2015:489
,
punktas).
Šiuo klausimu konstatuotina, kad nors nelaimėjęs konkurso dalyvis iš principo galėtų nurodyti teisėtas priežastis, dėl kurių jam būtų leista susipažinti su nagrinėjamo viešojo pirkimo atrankos komisijos narių pavardėmis, ieškovė prieš priimant ginčijamus sprendimus nepateikė jokių tokį prašymą pagrindžiančių argumentų. Be to, net nagrinėjant šią bylą ji nenurodė išsamių teiginių šiuo klausimu. Tokiomis aplinkybėmis reikia atmesti ieškovės kaltinimą dėl galimybės susipažinti su vertinimo ataskaitos dalimis, kuriose yra asmens duomenų, susijusių su atrankos komisijos narių tapatybe, t. y. su vertinimo ataskaitos 6 lapo viduryje ir 1 priede esančiomis dalimis.
Dėl kitų neatskleistų vertinimo ataskaitos dalių, įskaitant konkurso dalyviui pateiktus klausimus, esančių ataskaitos 6 skyriuje, t. y. vertinimo ataskaitos 2, 3, 4, 5 lapuose, 6 lapo pradžioje ir pabaigoje bei 2 priede esančių dalių, reikia patikslinti, kad jos susijusios su pirkimo dalimi Nr. 2, todėl jų neapėmė paraiška leisti susipažinti su dokumentais. Be to, nors Komisija galėjo padėti ieškovei suprasti 2014 m. balandžio 1 d. sprendimą, jei būtų patikslinusi, kurioms vertinimo ataskaitos dalims taikoma asmens duomenų apsauga ir kurios dalys susijusios su pirkimo dalimi Nr. 2, ji nepažeidė jokių teisinių prievolių tokiais veiksmais, kokių ėmėsi nagrinėjamu atveju.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti antrojo ieškinio pagrindo pirmą dalį.
Dėl antros dalies, susijusios su nepakenkimu komercinių interesų apsaugai
Ieškovė tvirtina, kad Komisija padarė klaidingą išvadą dėl grėsmės komercinių interesų apsaugai, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmą įtrauką.
Pirmiausia pažymėtina, kad nagrinėjant antrojo ieškinio pagrindo antrą dalį reikia tik išnagrinėti, ar Komisija galėjo remtis komercinių interesų apsauga, siekdama neleisti susipažinti su konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymu, įskaitant kainoraštį, ir sutarties I.A ir II priedais. Iš tiesų, kaip matyti iš Bendrojo Teismo išvados dėl antrojo ieškinio pagrindo pirmos dalies, Komisija nepadarė klaidos, kai leido iš dalies susipažinti su vertinimo ataskaita ir sutarties tekstu, nes tam tikrų dalių atskleidimas galėjo pakenkti asmens duomenų apsaugai, o kitos dalys buvo susijusios su pirkimo dalimi Nr. 2, taigi jų neapėmė paraiška leisti susipažinti su dokumentais.
Ginčijamuose sprendimuose Komisija remiasi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirma įtrauka ir 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių ir kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 (
OL L 298, 2012, p. 1
, toliau – Finansinis reglamentas) 113 straipsniu.
Iš teismo praktikos matyti, kad Reglamentu Nr. 1049/2001 ir Finansiniu reglamentu siekiama skirtingų tikslų ir juose nėra nuostatos, aiškiai numatančios vieno reglamento viršenybę prieš kitą. Todėl reikia užtikrinti tokį kiekvieno iš šių reglamentų taikymą, kad jis būtų suderinamas su kito taikymu ir sudarytų sąlygas juos taikyti nuosekliai (2013 m. sausio 29 d. Sprendimo Cosepuri / EFSA,
T‑339/10 ir T‑532/10
,
EU:T:2013:38
,
punktas).
Konkrečiai dėl Reglamento Nr. 1049/2001 taikymo pažymėtina, kad šiuo reglamentu siekiama suteikti visuomenei kuo platesnę teisę susipažinti su institucijų dokumentais (2013 m. sausio 29 d. Sprendimo Cosepuri / EFSA,
T‑339/10 ir T‑532/10
,
EU:T:2013:38
,
punktas).
Tačiau šiai teisei taikomi tam tikri apribojimai, pagrįsti viešuoju ar privačiuoju interesu. Vis dėlto, kadangi tokiomis išimtimis nukrypstama nuo kuo didesnės galimybės visuomenei susipažinti su Sąjungos institucijų dokumentais principo, jos turi būti aiškinamos ir taikomos siaurai (2013 m. sausio 29 d. Sprendimo Cosepuri / EFSA,
T‑339/10 ir T‑532/10
,
EU:T:2013:38
,
ir
punktai).
Jei atitinkama institucija nusprendžia neleisti susipažinti su prašytu pateikti dokumentu, ji iš esmės privalo paaiškinti, kaip susipažinimas su šiuo dokumentu galėtų konkrečiai ir realiai pažeisti interesą, saugomą Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje numatytos išimties, kuria ši institucija remiasi. Be to, tokio pažeidimo grėsmė turi būti pagrįstai nuspėjama, ne tik hipotetiška. Tačiau šiuo klausimu šiai institucijai iš principo leidžiama remtis kai kurių kategorijų dokumentams taikomomis bendrosiomis prezumpcijomis, nes panašūs bendro pobūdžio pagrindai gali būti taikomi paraiškoms leisti atskleisti tokio paties pobūdžio dokumentus (2013 m. sausio 29 d. Sprendimo Cosepuri / EFSA,
T‑339/10 ir T‑532/10
,
EU:T:2013:38
,
punktas).
Iš teismo praktikos matyti, kad dalyvių konkursui pateikti pasiūlymai gali patekti į išimties, susijusios su komercinių interesų apsauga, taikymo sritį visų pirma dėl pasiūlymuose esančių ekonominių ir techninių duomenų (šiuo klausimu žr. 2013 m. sausio 29 d. Sprendimo Cosepuri / EFSA,
T‑339/10 ir T‑532/10
,
EU:T:2013:38
,
punktą).
Be to, konkurso dalyvių pasiūlymų apsauga nuo kitų dalyvių yra numatyta atitinkamose Finansinio reglamento nuostatose, būtent jo 113 straipsnio 2 dalyje, kurioje nenumatytas pateiktų pasiūlymų atskleidimas net ir po to, kai nelaimėję konkurso dalyviai raštu to paprašo. Šis apribojimas neatsiejamas nuo Sąjungos normų viešųjų pirkimų srityje tikslo, grindžiamo neiškraipyta konkurencija. Tam, kad šis tikslas būtų pasiektas, svarbu, kad perkančiosios organizacijos neatskleistų informacijos, susijusios su viešojo pirkimo sutarčių skyrimo procedūromis, kuria galėtų būti pasinaudota siekiant iškraipyti konkurenciją tiek per vykstančią, tiek per vėlesnes sutarties skyrimo procedūras (2013 m. sausio 29 d. Sprendimo Cosepuri / EFSA,
T‑339/10 ir T‑532/10
,
EU:T:2013:38
,
punktas).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, jog teismo praktikoje nustatyta, kad egzistuoja bendroji prezumpcija, pagal kurią galimybė susipažinti su konkurso dalyvių pasiūlymais iš principo kenkia komercinių interesų apsaugai (šiuo klausimu žr. 2013 m. sausio 29 d. Sprendimo Cosepuri / EFSA,
T‑339/10 ir T‑532/10
,
EU:T:2013:38
,
punktą).
Vis dėlto pabrėžtina, jog šio sprendimo 49 punkte minėta bendrąja prezumpcija neatmetama galimybė įrodyti, kad prašomam atskleisti konkrečiam dokumentui ši prezumpcija netaikoma arba kad egzistuoja viršesnis viešasis interesas, pateisinantis atskleidimą (2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Éditions Odile Jacob,
C‑404/10 P
,
EU:C:2012:393
,
punktas).
Būtent atsižvelgiant į šiuos principus reikia nagrinėti šią bylą.
Pirma, pažymėtina, kad šioje byloje ieškovei nebuvo leista susipažinti su konkursą laimėjusio dalyvio pateiktu pasiūlymu, prie kurio priskirtinas kainoraštis ir kainoraščio suvestinė. Be to, ir sutarties I.A priede, su kuriuo Komisija taip pat visiškai neleido susipažinti, yra konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymo kainoraštis. Dėl sutarties II priedo, su kuriuo taip pat neleista susipažinti, pažymėtina, kad jame yra konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymas. Taigi tai yra būtent tokio paties pobūdžio dokumentai kaip ir nurodytieji 2013 m. sausio 29 d. Sprendime Cosepuri / EFSA(
T‑339/10 ir T‑532/10
,
EU:T:2013:38
). Priešingai, nei teigia ieškovė, iš to sprendimo negalima daryti išvados, kad jis susijęs tik su paraiška leisti susipažinti su visais konkurso dalyvių pasiūlymais, o ne su paraiška leisti susipažinti su vienu konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymu.
Iš tiesų akivaizdu, kad nagrinėjamoje paraiškoje leisti susipažinti su dokumentais nurodytuose dokumentuose dėl jų pobūdžio gali būti konkursą laimėjusio dalyvio konfidencialių techninių ir ekonominių duomenų, be kita ko, informacijos apie jo kompetenciją ir darbo metodus, praktinę patirtį, vidaus darbo organizavimą, sąnaudas ir siūlomas kainas.
Šiomis aplinkybėmis Komisija ginčijamuose sprendimuose pagrįstai pripažino, kad konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymui, įskaitant kainoraštį, sutarties I.A priedui, kuriame yra kainoraštis, ir sutarties II priedui, kuriame yra konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymas, taikoma bendroji prezumpcija, pagal kurią jų atskleidimas iš principo pakenktų komercinių interesų apsaugai.
Be to, pabrėžtina, kad būtent siekiant išsaugoti šios neskelbtinos komercinės informacijos konfidencialumą Finansinio reglamento 113 straipsnio 2 dalyje nenumatytas konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymo pateikimas nelaimėjusiems konkurso dalyviams ir net nustatyta, kad galima nepateikti tam tikros informacijos, jeigu jos pateikimas pakenktų teisėtiems komerciniams interesams arba galėtų iškraipyti sąžiningą konkurenciją.
Antra, konstatuotina, kad nė viename proceso etape ieškovė nepateikė nė menkiausio argumento, leidžiančio įrodyti, kad prašytiems dokumentams netaikoma minėta prezumpcija.
Dėl viso kainoraščio ieškovė teigia, kad šio dokumento atskleidimas negali pakenkti konkursą laimėjusio dalyvio komerciniams interesams, nes skelbime apie sutarties skyrimą nurodytas jo pasiūlymo kainų lygis. Šis argumentas yra nepriimtinas, nes kainoraštis yra gerokai išsamesnis dokumentas: jame atskirai nurodoma kiekvienos siūlomos paslaugos kaina, o skelbime apie sutarties skyrimą – tik bendra paskirtos sutarties vertė.
Tas pats pasakytina apie pasiūlymo priede esančio kainoraščio suvestinę. Konstatuotina, kad šiame dokumente taip pat yra informacijos apie siūlomų paslaugų kainą ir ji yra išsamesnė nei skelbime apie sutarties skyrimą atskleista informacija. Todėl ir kainoraščio suvestinei taikoma minėta prezumpcija.
Darytina išvada, kad Komisija galėjo nuspręsti, jog nagrinėjamiems dokumentams, t. y. konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymui, įskaitant kainoraštį ir kainoraščio suvestinę, bei sutarties I.A ir II priedams, taikoma išimtis, susijusi su komercinių interesų apsauga, ir neturėjo jų nagrinėti konkrečiai ir individualiai, kaip teigia ieškovė.
Dėl ieškovės argumentų, susijusių su tariamo viršesnio viešojo intereso, pateisinančio atskleidimą, egzistavimu, pažymėtina, kad jie bus išnagrinėti vėliau, nagrinėjant ketvirtą dalį.
Galiausiai, net jei būtų priimtinas ieškovės argumentas, kad Komisijos jai pateikta informacija apie laimėjusio pasiūlymo kainą neatitinka Finansinio reglamento 113 straipsnio reikalavimų, dėl šio argumento konstatuotina, kad, priešingai, nei teigia ieškovė, Finansinio reglamento 113 straipsnio 2 dalyje nereikalaujama pranešant apie laimėjusio pasiūlymo charakteristikas ir pranašumus pateikti nelaimėjusiam konkurso dalyviui išsamios informacijos apie kainas.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti antrojo ieškinio pagrindo antrą dalį.
Dėl trečios dalies, susijusios su nepakenkimu sprendimų priėmimo procedūrai
Ieškovė teigia, kad atsisakydama leisti susipažinti su tam tikrais dokumentais Komisija klaidingai rėmėsi sprendimų priėmimo procedūros apsaugos išimtimi pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalį.
Šiuo klausimu primintina, kad pagal teismo praktiką tam pačiam dokumentui gali būti taikoma viena ar kelios Reglamente Nr. 1049/2001 numatytos išimtys (2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Williams / Komisija,
T‑42/05
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2008:325
,
punktas). Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog Komisija nepadarė klaidos, kai taikydama šio reglamento 4 straipsnio 1 dalies b punktą nusprendė, kad visos vertinimo ataskaitos ir viso sutarties, pasirašytos su konkursą laimėjusiu dalyviu, teksto atskleidimas pakenktų asmens duomenų apsaugai, ir kai pagal to paties reglamento 4 straipsnio 2 dalies pirmą įtrauką pripažino, kad konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymo, įskaitant kainoraštį, taip pat sutarties I.A ir II priedų atskleidimas pakenktų komercinių interesų apsaugai.
Kadangi šios išimtys, kurias Bendrasis Teismas pripažino pagrįstomis, taikytinos dokumentams, su kuriais visiškai nebuvo leista susipažinti, ir prašytų dokumentų neatskleistoms dalims, dėl su proceso ekonomija susijusių priežasčių nebūtina nagrinėti ieškovės kaltinimų dėl išimties, susijusios su sprendimų priėmimo procedūros apsauga, pagrįstumo, nes jie nesvarbūs (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 27 d. Nutarties Steinberg / Komisija,
T‑17/10
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2012:625
,
punktą).
Dėl ketvirtos dalies, susijusios su viršesnio viešojo intereso, pateisinančio atskleidimą, egzistavimu
Ieškovė teigia, kad, nepaisant grėsmės komercinių interesų apsaugai, yra atskleidimą pateisinantis viršesnis viešasis interesas, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies paskutinę sakinio dalį.
Kaip jau minėta, iš teismo praktikos matyti, kad taikant tokią bendrąją prezumpciją, kaip šioje byloje nagrinėjama komercinių interesų pažeidimo prezumpcija, neatmetama galimybė įrodyti, kad egzistuoja viršesnis viešasis interesas, pateisinantis atskleidimą (2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Éditions Odile Jacob,
C‑404/10 P
,
EU:C:2012:393
,
punktas).
Tačiau pareiškėjas turi konkrečiai nurodyti aplinkybes, pagrindžiančias viršesnį viešąjį interesą, kuris pateisina atitinkamų dokumentų atskleidimą (2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo LPN ir Suomija / Komisija,
C‑514/11 P ir C‑605/11 P
,
EU:C:2013:738
,
punktas ir 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo ClientEarth / Komisija,
C‑612/13 P
,
EU:C:2015:486
,
punktas).
Žinoma, viršesnis viešasis interesas, galintis pateisinti dokumento atskleidimą, nebūtinai turi skirtis nuo principų, kuriais grindžiamas Reglamentas Nr. 1049/2001 (2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo LPN ir Suomija / Komisija,
C‑514/11 P ir C‑605/11 P
,
EU:C:2013:738
,
punktas ir 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo ClientEarth / Komisija,
C‑612/13 P
,
EU:C:2015:486
,
punktas).
Vis dėlto bendro pobūdžio pagrindai negali būti laikomi pateisinančiais galimybę susipažinti su prašomais dokumentais (šiuo klausimu žr. 2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo LPN ir Suomija / Komisija,
C‑514/11 P ir C‑605/11 P
,
EU:C:2013:738
,
punktą ir 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo ClientEarth / Komisija,
C‑612/13 P
,
EU:C:2015:486
,
punktą).
Dėl nagrinėjamo atvejo konstatuotina, jog ieškovė savo kartotinėse paraiškose apsiribojo tuo, kad nurodė skaidrumo principą ir pridūrė, kad skelbime apie sutarties skyrimą nurodyta suma neatitinka konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymo vertės. Kartotinėse paraiškose teigiama, jog prašytų dokumentų atskleidimas yra būtinas, kad ieškovė galėtų patikrinti sumą, dėl kurios paskirta sutartis.
Šiuo klausimu primintina, kad 2014 m. balandžio 1 d. sprendimo priėmimo dieną ieškovė jau buvo pareiškusi ieškinį dėl sprendimo, kuriuo atmestas jos pasiūlymas, panaikinimo. Kaip matyti iš 2015 m. spalio 8 d. Sprendimo Secolux / Komisija (
T‑90/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:772
) 19 punkto, tame ieškinyje ji pateikė, be kita ko, kaltinimą, susijusį su tariamu sprendimo skirti sutartį už didesnę sumą nei ta, kuri nurodyta konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlyme, neteisėtumu. Tokiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad ieškovės nurodytas interesas yra ne viešasis, o privatusis.
Iš tiesų iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, jog tai, kad prašomų dokumentų gali prireikti ieškovės gynybai pareiškiant ieškinį, yra privatusis interesas. Todėl, kadangi ieškovė prašė leisti susipažinti su nagrinėjamais dokumentais, siekdama geriau pagrįsti savo ieškinio dėl panaikinimo argumentus, tai nėra viršesnis viešasis interesas, pateisinantis atskleidimą (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Éditions Odile Jacob,
C‑404/10 P
,
EU:C:2012:393
,
ir
punktus ir 2014 m. kovo 20 d. Sprendimo Reagens / Komisija,
T‑181/10
, nepaskelbtas Rink,
EU:T:2014:139
,
punktą).
Ieškovė nepateikia jokio kito išsamaus argumento, kuris pagrįstų jos bendro pobūdžio nuorodą į skaidrumo principą. Todėl, kiek tai susiję su proporcingumo, vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principais, ieškovė ne tik nesirėmė jais savo kartotinėse paraiškose, kad pagrįstų viršesnio viešojo intereso egzistavimą, bet ir tik nurodė juos, nepateikdama nė menkiausio konkretaus argumento. Tokie bendro pobūdžio pagrindai negali būti laikomi pateisinančiais galimybę susipažinti su prašytais dokumentais.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, darytina išvada, jog ieškovė neįrodė, kad yra viršesnis viešasis interesas, pateisinantis nagrinėjamų dokumentų atskleidimą pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies paskutinę sakinio dalį.
Todėl reikia atmesti antrojo ieškinio pagrindo ketvirtą dalį.
Dėl penktos dalies, susijusios su atsisakymu iš dalies atskleisti
Ieškovė teigia, kad ginčijami sprendimai pažeidžia Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalį, nes pagal juos neleidžiama iš dalies susipažinti su tam tikrais prašytais dokumentais. Jos teigimu, Komisija dėl kiekvieno dokumento turėjo konkrečiai išanalizuoti priežastis, dėl kurių nebuvo galima leisti iš dalies su juo susipažinti.
Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 6 dalį, jei viena ar kelios minėtos išimtys taikomos tik vienai prašomo dokumento daliai, likusios dokumento dalys turi būti atskleistos.
Pirma, konstatuotina, kad Komisija leido iš dalies susipažinti su vertinimo ataskaita ir sutarties, sudarytos su konkursą laimėjusiu dalyviu, tekstu, o ieškovė nepateikė jokio argumento, leidžiančio daryti išvadą, kad jai turėjo būti leista susipažinti su kitomis šių dokumentų dalimis. Šiuo klausimu primintina, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 38 punkte, Komisija neleido susipažinti su vertinimo ataskaitos 6 skyriumi, nes jis susijęs su pirkimo dalimi Nr. 2, kurios neapėmė paraiška.
Antra, dėl konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymo, įskaitant visą kainoraštį ir jo suvestinę, taip pat dėl sutarties I.A ir II priedų pažymėtina, jog iš teismo praktikos matyti, kad šio sprendimo 52–54 punktuose nurodyta bendroji prezumpcija reiškia, kad į jos taikymo sritį patenkantiems dokumentams netaikoma pareiga visiškai ar iš dalies atskleisti jų turinį (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija / Éditions Odile Jacob,
C‑404/10 P
,
EU:C:2012:393
,
punktą).
Todėl antrojo ieškinio pagrindo penktą dalį reikia atmesti; vadinasi, kaip nepagrįstą reikia atmesti ir visą antrąjį ieškinio pagrindą.
Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su SESV 296 straipsnio pažeidimu
Pirmiausia primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką motyvavimas, reikalaujamas pagal SESV 296 straipsnį, turi atitikti nagrinėjamo teisės akto pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai parodyti institucijos, priėmusios šį aktą, argumentus taip, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės motyvus, o Sąjungos teismas – vykdyti jos kontrolę. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes, ypač į teisės akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį ir į interesą gauti paaiškinimų, kurį asmenys, jeigu šis aktas jiems skirtas, arba kiti asmenys, su kuriais šis aktas tiesiogiai bei konkrečiai susijęs, gali turėti. Nereikalaujama, kad motyvai apimtų visas svarbias faktines ir teisines aplinkybes, nes klausimas, ar teisės akto motyvavimas atitinka minėto straipsnio reikalavimus, turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant ne tik į to akto formuluotę, bet ir į jo priėmimo aplinkybes ir atitinkamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą (2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Williams / Komisija,
T‑42/05
,
EU:T:2008:325
,
punktas; 2011 m. liepos 7 d. Sprendimo Valero Jordana / Komisija,
T‑161/04
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2011:337
,
punktas ir 2015 m. liepos 15 d. Sprendimo Dennekamp / Parlamentas,
T‑115/13
,
EU:T:2015:497
,
punktas).
Dėl paraiškos leisti susipažinti su dokumentais pažymėtina, kad tuo atveju, kai atitinkama institucija atsisako suteikti tokį leidimą, remdamasi savo turima informacija ji kiekvienu konkrečiu atveju turi įrodyti, kad dokumentai, su kuriais prašoma leisti susipažinti, iš tikrųjų patenka į Reglamente Nr. 1049/2001 išvardytų išimčių taikymo sritį (2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Williams / Komisija,
T‑42/05
,
EU:T:2008:325
,
punktas ir 2011 m. liepos 7 d. Sprendimo Valero Jordana / Komisija,
T‑161/04
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2011:337
,
punktas). Taigi pagal teismo praktiką su dokumentu susipažinti neleidusiai institucijai tenka pareiga nurodyti motyvus, kurie leistų suprasti ir patikrinti, pirma, ar prašytas dokumentas iš tikrųjų susijęs su sritimi, kuriai taikoma nurodyta išimtis, ir, antra, ar su šia išimtimi susijusios apsaugos poreikis yra realus.
Ši byla turi būti nagrinėjama atsižvelgiant į šiuos principus.
Pirma, dėl kaltinimo, grindžiamo motyvų, susijusių su privataus gyvenimo apsauga, nenurodymu, konstatuotina, kad ginčijamuose sprendimuose teisiškai pakankamai paaiškintos priežastys, dėl kurių vertinimo ataskaitos ir su konkursą laimėjusiu dalyviu pasirašytos sutarties tam tikros dalys negalėjo būti atskleistos siekiant apsaugoti asmens duomenis.
Ieškovės argumentai dėl vertinimo ataskaitos 6 skyriaus nepatvirtinti faktais, nes, kaip savo procesiniuose dokumentuose paaiškino Komisija ir kaip matyti iš Bendrojo Teismo atliktos šio dokumento analizės, šis skyrius susijęs su pirkimo dalimi Nr. 2, kurios neapėmė paraiška leisti susipažinti su dokumentais.
Šiuo klausimu, kaip nurodyta šio sprendimo 38 punkte, nors Komisija galėjo padėti ieškovei geriau suprasti ginčijamus sprendimus, jei būtų patikslinusi, kurioms dokumentų dalims taikoma asmens duomenų apsauga ir kurios dalys susijusios su pirkimo dalimi Nr. 2, reikia pažymėti, kad ji tokiais veiksmais, kokių ėmėsi nagrinėjamu atveju, nepažeidė pareigos motyvuoti.
Ieškovės argumentą dėl konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymo taip pat reikia atmesti, nes atsisakydama leisti susipažinti su šiuo dokumentu Komisija nesirėmė privataus gyvenimo apsauga.
Antra, dėl komercinių interesų apsaugos pažymėtina, kad, priešingai, nei teigia ieškovė, ginčijamuose sprendimuose pateikta pakankamai motyvų, susijusių su konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymo, įskaitant kainoraštį, taip pat sutarties I.A ir II priedų neatskleidimo bendrosios prezumpcijos taikymu siekiant užtikrinti minėtą apsaugą.
Trečia, dėl tų pačių priežasčių, kurios išdėstytos šio sprendimo 64 ir 65 punktuose, sprendžiant šią bylą nebūtina nagrinėti, ar pagrįstas kaltinimas dėl tariamo motyvų, susijusių su sprendimų priėmimo procedūros apsauga, nenurodymo, nes jis nesvarbus.
Ketvirta, dėl motyvavimo, susijusio su viršesnio viešojo intereso nebuvimu, pažymėtina, kad ieškovė savo kartotinėse paraiškose tik bendrais bruožais nurodė skaidrumo principą ir atsitiktinai užsiminė, jog yra suinteresuota patikrinti, ar yra prieštaravimas tarp skelbimo apie sutarties skyrimą ir konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymo vertės. Šiuo klausimu iš ginčijamų sprendimų matyti, jog Komisija iš tiesų glaustai, bet aiškiai nurodė, kad ieškovė nepateikė jokio argumento, galinčio įrodyti, kad yra viršesnis viešasis interesas, pateisinantis atskleidimą. Komisija taip pat pridūrė, kad negalėjo nustatyti jokio viršesnio viešojo intereso, pateisinančio tokį atskleidimą. Be to, pažymėtina, jog šiuo aspektu savo pirminiuose sprendimuose Komisija aiškiai nurodė, kad ieškovės interesas atskleisti dokumentus yra privatusis. Šiomis aplinkybėmis reikia atmesti argumentą dėl motyvų, susijusių su viršesnio viešojo intereso egzistavimu, nenurodymo.
Galiausiai dėl 2014 m. balandžio 14 d. sprendimo reikia pridurti, kad sutarties I.A ir II prieduose buvo pateiktas kainoraštis ir konkursą laimėjusio dalyvio pasiūlymas. Dėl šios priežasties 2014 m. balandžio 14 d. sprendime pagrįstai galėjo būti daroma nuoroda į 2014 m. balandžio 1 d. sprendimo, kuriame šios informacijos pateikimo klausimas jau buvo išnagrinėtas, motyvus.
Darytina išvada, kad trečiasis ieškinio pagrindas, susijęs su pareigos motyvuoti pažeidimu, turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Vadinasi, reikia atmesti visą ieškinį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, iš jos priteisiamos bylinėjimosi išlaidos pagal Komisijos pateiktus reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Priteisti iš
Secolux
,
Association pour le contrôle de la sécurité de la construction
bylinėjimosi išlaidas.

Frimodt Nielsen
Collins
Valančius
Paskelbta 2016 m. rugsėjo 21 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.