CELEX: 62016TJ0008
Verseny
Kartellek
Az optikailemez‑meghajtók piaca
Az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének megsértését megállapító határozat
Két számítógépgyártó által szervezett beszerzési eljárásokkal kapcsolatos összejátszásra irányuló megállapodások
Lényeges eljárási szabályok és a védelemhez való jog megsértése
A Bizottság hatásköre
A jogsértés földrajzi kiterjedése
Egységes és folyamatos jogsértés
A megfelelő ügyintézés elve
A 2006. évi bírságkiszabási iránymutatás

)
I.

A jogvita előzményei
A.

A felperesek és az érintett piac
A Toshiba Samsung Storage Technology Corp. (a továbbiakban: TSST Japán) és a Toshiba Samsung Storage Technology Korea Corp. (a továbbiakban: TSST KR) felperesek tevékenysége optikailemez‑meghajtók (a továbbiakban: OLM‑ek) gyártására és szállítására irányul. Közelebbről a TSST Japán olyan közös vállalkozás, amely a Japánban letelepedett Toshiba Corporation, valamint a Dél‑Koreában letelepedett Samsung Electronics Co., Ltd társaságok tulajdonában áll. A jogsértés időszakában a TSST Japán a TSST KR anyavállalata volt.
A TSST Japán és a TSST KR (a továbbiakban együttesen: TSST) működésüket két különálló üzleti egységként kezdték meg 2004. április 1‑jén. 2005 decemberében a TSST Japán elhagyta a piacot, és a 2008. év elejéig csökkentett mértékben végzett átmeneti értékesítési tevékenységeket. A TSST KR fokozatosan átvállalta a TSST Japán tevékenységeit, és közvetlenül látta el az OLM‑ek fejlesztésével, kereskedelmével, értékesítésével, valamint az értékesítést követő szolgáltatással kapcsolatos teendőket (a megtámadott határozat (14) preambulumbekezdése).
A szóban forgó jogsértés a Dell Inc. (a továbbiakban: Dell) és a Hewlett Packard (a továbbiakban: HP) által gyártott személyi számítógépekben (asztali számítógépek és hordozható számítógépek) használt OLM‑eket érinti. Az OLM‑eket a fogyasztói felhasználásra szánt számos egyéb készülékben, így kompaktlemezek (a továbbiakban: CD) vagy digitális optikai lemezek (a továbbiakban: DVD) lejátszóiban, játékkonzolokban és egyéb perifériás elektronikai eszközökben is használják (a megtámadott határozat (28) preambulumbekezdése).
A személyi számítógépekben használt OLM‑ek különböznek egymástól aszerint, hogy milyenek a méreteik, továbbá milyen betöltési mechanizmusok szerint működnek (rés vagy tálca), valamint milyen típusú lemezeket lehet velük olvasni vagy írni. Az OLM‑ek két csoportra oszthatók: half‑height (a továbbiakban: HH) meghajtók az asztali számítógépekbe és slim meghajtók a hordozható számítógépekbe. A slim meghajtók alcsoportja különböző méretű meghajtókat foglal magában. A műszaki funkcióik szerint eltérő típusú HH meghajtók és slim meghajtók léteznek (a megtámadott határozat (29) preambulumbekezdése).
A Dell és a HP a két legfontosabb eredetitermék‑gyártó a személyi számítógépek világpiacán. Ez a két társaság világszinten lefolytatott olyan standard beszerzési eljárásokat alkalmaz, amelyek magukban foglalják többek között azt, hogy kisszámú előre kiválasztott OLM‑szállítóval negyedévi tárgyalásokat folytatnak a világszintű árról és a globális vételi mennyiségekről. Általában véve a regionális kérdések nem játszottak semmilyen szerepet az olyan OLM‑beszerzéseken kívüli beszerzésekben, amelyek a régiókból származó, a globális vételi mennyiségekre hatással lévő várható kereslethez kapcsolódnak (a megtámadott határozat (32) preambulumbekezdése).
A beszerzési eljárások árajánlatkéréseket, elektronikus árajánlatkéréseket, online tárgyalásokat, elektronikus árveréseket és kétoldalú (offline) tárgyalásokat foglaltak magukban. A beszerzés lezárásakor a megrendelők aszerint osztották fel a mennyiségeket a részt vevő OLM‑szállítók vonatkozásában (mindegyikük vagy legalábbis legtöbbjük esetében, hacsak kizárási mechanizmust nem alkalmaztak), hogy azok milyen árakat ajánlottak. Például, a nyertes ajánlat megkapta a szóban forgó negyedévre vonatkozó teljes piaci allokáció 35–45%‑át, a második legjobb ajánlat a 25–30%‑át, a harmadik a 20%‑át stb. E standard beszerzési eljárásokat a megrendelők beszerzési csoportjai abból a célból alkalmazták, hogy versenyképes árakon hatékony beszerzéseket bonyolítsanak le. Ennek érdekében minden lehetséges gyakorlatot felhasználtak ahhoz, hogy ösztönözzék az árversenyt az OLM‑szállítók között (a megtámadott határozat (33) preambulumbekezdése).
Ami a Dellt illeti, e gyártó elsősorban online tárgyalás útján folytatta le a beszerzéseket. E tárgyalás konkrét ideig tarthatott, vagy lezárulhatott egy meghatározott időtartam után, például 10 perccel az utolsó ajánlatot követően, amennyiben egyetlen OLM‑szállító sem tett további ajánlatot. Bizonyos esetekben az online tárgyalás több órát is igénybe vehetett, amennyiben az ajánlattételek során nagyobb aktivitást tanúsítottak, vagy ha az online tárgyalás időtartamát meghosszabbították annak érdekében, hogy az OLM‑szállítókat további ajánlatok megtételére ösztönözzék. Fordítva, még akkor is, ha az online tárgyalás határozatlan időtartamú volt és az utolsó ajánlattól függött, a Dell adott időpontban bejelenthette az online tárgyalás lezárását. A Dell dönthetett úgy is, hogy a „kizárólag a sorrend” eljárásról a „vak” eljárásra tér át. A Dell érvényteleníthette is az online tárgyalást, amennyiben az ajánlatokat vagy a tárgyalás eredményét nem találta kielégítőnek, ehelyett pedig kétoldalú tárgyalásokat folytathatott le. Az online tárgyalás folyamatát a beszerzések világszintű lebonyolításával foglalkozó azon vezetők felügyelték, akik a Dellnél e műveletekért feleltek (a megtámadott határozat (34) és (37) preambulumbekezdése).
Ami a HP‑t illeti, az általa alkalmazott fő beszerzési eljárások az árajánlatkéréseken és az elektronikus árajánlatkéréseken alapultak. A két eljárást online, ugyanazon felület használatával folytatták le. Egyrészt, ami az árajánlatkéréseket illeti, azokra negyedévenként került sor. Ezek az árajánlatkérések ötvözték az online tárgyalásokat és az offline folytatott kétoldalú tárgyalásokat, amelyeket bizonyos időszakra, általában két hétre elosztva tartottak. Az OLM‑szállítókat meghatározott ideig tartó nyílt ajánlattételi fordulóra hívták meg annak érdekében, hogy az online felületen vagy e‑mailben megtegyék az árajánlatukat. Amint lezajlott az első ajánlattételi forduló, a HP találkozót tartott minden egyes résztvevővel, és az OLM‑szállító ajánlata alapján tárgyalásokba kezdett annak érdekében, hogy minden egyes szállítótól beszerezze a legjobb ajánlatot, anélkül hogy felfedné a többi OLM‑szállító személyazonosságát vagy az általuk tett ajánlatot. Másrészt, ami az elektronikus árajánlatkéréseket illeti, azokat általában fordított árverés formájában folytatták le. Ekkor az ajánlattevők a megadott időpontban beléptek az online felületre, az árverés pedig a HP által meghatározott áron indult. A fokozatosan csökkenő ajánlatokat előterjesztő ajánlattevőket minden egyes alkalommal, amikor valaki új ajánlatot tett, tájékoztatták a sorrenden belül elfoglalt helyükről. Az előírt időtartam lejártával a legalacsonyabb ajánlatot tevő OLM‑szállító megnyerte az árverést, a többi szállító pedig az ajánlatának megfelelően a második és a harmadik helyre került (a megtámadott határozat (41)–(44) preambulumbekezdése).
B.

Közigazgatási eljárás
2009. január 14‑én a Koninklijke Philips NV társaság (a továbbiakban: Philips) által benyújtott bírságmentesség iránti kérelem érkezett a Bizottsághoz a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló közleménye (
HL 2006. C 298., 17. o.
) alapján. 2009. január 29‑én és március 2‑án e kérelmet kiegészítették annak érdekében, hogy a Philips részéről abba belefoglalják a Lite‑On IT Corporationt és a közös vállalkozásukat, a Philips & Lite‑On Digital Solutions Corporationt (a továbbiakban: PLDS).
2009. június 29‑én a Bizottság az OLM‑ek területén működő egyes vállalkozásoknak információkérést küldött.
2009. június 30‑án a Bizottság feltételes mentességet biztosított a Philips, a Lite‑On és a PLDS részére.
2009. augusztus 4‑én és 6‑án a Hitachi‑LG Data Storage, Inc. és a Hitachi‑LG Data Storage Korea, Inc. (a továbbiakban együttesen: HLDS) – a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló bizottsági közlemény alkalmazása alapján – a bírság összegének csökkentése iránti kérelmet nyújtottak be a Bizottsághoz.
2012. július 18‑án a Bizottság eljárást indított tizenhárom OLM‑szállító ellen és kifogásközlést intézett hozzájuk, köztük a felperesekhez. Ebben a kifogásközlésben a Bizottság lényegében jelezte, hogy az említett társaságok megsértették az EUMSZ 101. cikket és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló Megállapodás 53. cikkét azáltal, hogy 2004. február 5‑től 2009. június 24‑ig az OLM‑ekkel kapcsolatos olyan kartellben vettek részt, amely két számítógépgyártó, azaz a Dell és a HP által szervezett beszerzési eljárásokkal összefüggő magatartásuk összehangolásából állt.
2012. október 29‑én a felperesek a Bizottság elé terjesztették a kifogásközlésre vonatkozó észrevételeiket.
2012. november 29‑én és 30‑án a kifogásközlés összes címzettje részt vett a Bizottság előtt tartott meghallgatáson.
2012. december 14‑én a Bizottság felhívta az összes felet, hogy nyújtsák be a jogsértés időszakában a Delltől és a HP‑től kapott releváns dokumentumokat. E felhívásra az összes fél válaszolt, a felpereseket is beleértve. Ezenkívül mindannyian betekinthettek a többi OLM‑szállító által adott – üzleti titkot nem tartalmazó – válaszokba.
2013. november 27‑én a felperesek kiegészítő észrevételeket nyújtottak be a többi fél válaszaival kapcsolatban.
2014. február 18‑án a Bizottság két kiegészítő kifogásközlést fogadott el, szerinte annak érdekében, hogy kiegészítse, módosítsa és tisztázza a kifogásközlés egyes címzettjeihez az állítólagos jogsértésben fennálló felelősségükkel kapcsolatban intézett kifogásokat.
2015. június 1‑jén a Bizottság egy másik kiegészítő kifogásközlést fogadott el. Ennek az új kifogásközlésnek az volt a célja, hogy kiegészítse a korábbi kifogásközléseket azáltal, hogy az e kifogásközlésekben szereplő kifogásokat megküldte az azon vállalatcsoportokhoz tartozó további jogi személyeknek is (anyavállalatok vagy beolvadt jogalanyok), amelyek már címzettjei voltak az első kifogásközlésnek.
A 2014. február 18‑i és 2015. június 1‑jei kifogásközlések címzettjei írásban ismertették a Bizottsággal az álláspontjukat, anélkül hogy meghallgatás tartását kérték volna.
2015. június 3‑án a Bizottság tényállást közlő levelet intézett valamennyi félhez. A tényállást közlő levél címzettjei írásban ismertették a Bizottsággal az álláspontjukat.
2015. október 21‑én a Bizottság elfogadta az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.39639 – „optikailemez‑meghajtók”‑ügy) hozott C(2015) 7135 final határozatot (a továbbiakban: a megtámadott határozat).
C.

A megtámadott határozat
1.

A szóban forgó jogsértés
A megtámadott határozatban a Bizottság megállapította, hogy a kartell résztvevői legalább 2004. június 23‑tól 2008. november 25‑ig összehangolták a versenymagatartásukat. A Bizottság pontosította, hogy ez az összehangolás párhuzamos kétoldalú kapcsolatfelvételek hálózata útján történt. Jelezte, hogy a kartell résztvevői arra törekedtek, hogy a piaci mennyiségeiket egymáshoz igazítsák, és gondoskodjanak arról, hogy az árak magasabb szinten maradjanak, mint amelyen e kétoldalú kapcsolatfelvételek hiányában lettek volna (a megtámadott határozat (67) preambulumbekezdése).
A Bizottság a megtámadott határozatban pontosította, hogy a kartell résztvevői közötti összehangolás a Dell és a HP, vagyis a világszintű számítógéppiac két legfontosabb eredetitermék‑gyártójának ügyfélkörét érintette. A Bizottság szerint a Dell és a HP az OLM‑szállítóikkal folytatott kétoldalú tárgyalásokon kívül olyan standard beszerzési eljárásokat alkalmazott, amelyekre legalább negyedévenként került sor. A Bizottság kiemelte, hogy a kartell tagjai a kétoldalú kapcsolatfelvételi hálózatukat arra használták, hogy manipulálják e beszerzési eljárásokat, ezáltal keresztülhúzva a megrendelőik azon kísérleteit, hogy ösztönözzék az árversenyt (a megtámadott határozat (68) preambulumbekezdése).
A Bizottság szerint a rendszeres információcserék többek között lehetővé tették a kartell tagjai számára, hogy még azt megelőzően nagyon összetett ismeretekkel rendelkezzenek a versenytársaik szándékairól, hogy belépnének a beszerzési eljárásba, következésképpen pedig előre lássák azok versenystratégiáját (a megtámadott határozat (69) preambulumbekezdése).
A Bizottság hozzátette, hogy a kartell résztvevői rendszeres időközönként konkrét ügyfélkörökkel kapcsolatos árazási információkat, valamint az árral össze nem függő olyan információkat is cseréltek, mint például a fennálló termelés és a szállítási kapacitás, a leltári helyzet, a minősítési helyzet, valamint az új termékek vagy fejlesztések piaci bevezetésének időzítése. A Bizottság kiemelte, hogy az OLM‑szállítók ráadásul figyelemmel kísérték a lezárt beszerzési eljárások végeredményeit, vagyis a sorrendben így elfoglalt helyet, valamint az így kapott árat és mennyiséget (a megtámadott határozat (70) preambulumbekezdése).
A Bizottság jelezte azt is, hogy a szállítók – ügyelve arra, hogy a kapcsolatfelvételeiket a megrendelőkkel szemben titokban kell tartani – olyan eszközöket használtak az egymással való kapcsolatfelvételekhez, amelyeket kellően alkalmasnak ítéltek a kívánt eredmény elérésére. A Bizottság pontosította, hogy 2003‑ban kudarcba fulladt az a kísérlet, hogy az OLM‑szállítók közötti rendszeres többoldalú találkozók szervezése érdekében alakuló ülést hívjanak össze, miután arról az egyik megrendelő tudomást szerzett. A Bizottság szerint ehelyett kétoldalú kapcsolatfelvételekre került sor telefonhívások, esetenként pedig elektronikus üzenetek formájában is, ideértve a magán e‑mail címeket (hotmail) és az azonnali üzenetváltásokat, vagy pedig a találkozók során, elsősorban a globális ügyfélkapcsolati vezetők szintjén (a megtámadott határozat (71) preambulumbekezdése).
A Bizottság megállapította, hogy a kartell résztvevői rendszeresen kapcsolatba léptek egymással, továbbá hogy a kapcsolatfelvételek – elsősorban telefonon keresztül – gyakoribbá váltak a beszerzési eljárások alatt, amelyek során naponta több hívásra is sor került a kartell bizonyos résztvevőpárosai között. A Bizottság pontosította, hogy a kartell bizonyos résztvevőpárosai között jelentősen gyakoribbak voltak a kapcsolatfelvételek, mint bizonyos egyéb párosok között (a megtámadott határozat (72) preambulumbekezdése).
2.

A felperesek felelőssége
A felperesek felelősségének megállapítására egyrészt a TSST KR‑nek a kartellben való, 2004. június 23‑tól 2008. november 17‑ig tartó közvetlen részvétele miatt került sor, különösen a más versenytársakkal a Dell és a HP tekintetében történő összehangolás miatt, valamint másrészt amiatt, hogy a TSST Japán – a Bizottság feltételezése szerint – döntő befolyást gyakorolt a leányvállalatára a jogsértés teljes időszakában (a megtámadott határozat (494) preambulumbekezdése).
3.

A felperesekkel szemben kiszabott bírság
A felperessel szemben kiszabott bírság összegének kiszámítását illetően a Bizottság az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján kiszabott bírságok megállapításáról szóló iránymutatásra (
HL 2006. C 2., 2. o.
, a továbbiakban: bírságkiszabási iránymutatás) támaszkodott.
Mindenekelőtt, a bírság alapösszegének meghatározása érdekében a Bizottság megállapította, hogy figyelembe véve a szállítók részvételének időtartamai közötti jelentős eltéréseket, továbbá abból a célból, hogy jobban kifejezésre lehessen juttatni a kartell tényleges hatását, helyénvaló olyan éves átlagot figyelembe venni, amelyet a vállalkozások által a jogsértésben való saját részvételük teljes naptári hónapjai során teljesített eladások valós értéke alapján számítanak ki (a megtámadott határozat (527) preambulumbekezdése).
A Bizottság így kifejtette, hogy az eladások értékét a személyi számítógépekhez való OLM‑eknek a HP és a Dell EGT‑n belüli jogalanyai részére kiszámlázott eladásai alapján számította ki (a megtámadott határozat (528) preambulumbekezdése).
A Bizottság másfelől úgy ítélte meg, hogy mivel a HP elleni versenyellenes magatartás később kezdődött, továbbá annak érdekében, hogy figyelembe vegye a kartell alakulását, az eladások releváns értékét a HP és a Dell vonatkozásában elkülönítve számítja ki, továbbá hogy az időtartam függvényében két szorzótényezőt alkalmaz (a megtámadott határozat (530) preambulumbekezdése).
A Bizottság továbbá akként határozott, hogy mivel az árak összehangolására irányuló megállapodások természetüknél fogva az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének legsúlyosabb megsértései közé tartoznak, továbbá mivel a kartell legalább az EGT‑re kiterjedt, a jelen ügyben a jogsértés súlya címén alkalmazott százalékos arány a megtámadott határozat összes címzettje vonatkozásában 16% (a megtámadott határozat (544) preambulumbekezdése).
A Bizottság másfelől jelezte, hogy a jelen ügy körülményeire tekintettel – elrettentés céljából – 16%‑os kiegészítő összeget kell alkalmazni (a megtámadott határozat (554) és (555) preambulumbekezdése).
Végül, mivel a felperesekre kiszabott bírság kiigazított alapösszege elérte a forgalmuk 10%‑ában meghatározott maximumot, a Bizottságnak azt újból ki kellett igazítania [az EUMSZ 101.] és [az EUMSZ 102. cikk]ben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (
HL 2003. L 1., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás: 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 23. cikkének (2) bekezdése alapján (a megtámadott határozat (570)–(572) preambulumbekezdése).
A megtámadott határozat rendelkező része a felpereseket érintő részében a következőképpen szól:
„1. cikk:
A következő vállalkozások megsértették az EUMSZ 101. cikket és az EGT‑Megállapodás 53. cikkét azáltal, hogy a megjelölt időszakokban több elkülönülő jogsértésből álló olyan egységes és folyamatos jogsértésben vettek részt az optikailemez‑meghajtóknak az EGT egészét lefedő ágazatában, amely az árak összehangolására irányuló megállapodásokból állt:
[…]
e)
[a felperesek] 2004. június 23‑tól 2008. november 17‑ig, a Dell és a HP tekintetében történő összehangolásuk útján.
[…]
2. cikk
Az 1. cikkben megállapított jogsértésért a következő bírságok kerülnek kiszabásra:
[…]
e)
[a felperesekkel] szemben egyetemleges felelősség mellett: 41 304 000 euró.”
II.

Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2016. január 5‑én benyújtott keresetlevelükkel a felperesek előterjesztették a jelen keresetet.
A Bizottság 2016. július 21‑én benyújtotta ellenkérelmét.
Az előadó bíró javaslatára a Törvényszék (ötödik tanács) úgy határozott, hogy megnyitja az eljárás szóbeli szakaszát, és az eljárási szabályzatának 91. cikkében előírt pervezető intézkedések keretében felhívta a Bizottságot bizonyos olyan dokumentumok benyújtására, amelyek bizalmas nyilatkozatokra vonatkoznak. A Bizottság jelezte, hogy az engedékenységi programja keretében benyújtott e bizalmas nyilatkozatok leiratait nem csatolhatja.
A Törvényszék (ötödik tanács) az egyrészt az Európai Unió Bíróságának alapokmánya 24. cikkének első bekezdése, másrészt pedig az eljárási szabályzat 91. cikkének b) pontja és 92. cikkének (3) bekezdése alapján 2018. április 23‑án hozott végzésében elrendelte, hogy a Bizottság nyújtsa be az említett leiratokat.
A Bizottság az említett leiratokat 2008. április 24‑én benyújtotta. A leiratokba a felperesek ügyvédei 2018. április 30‑án 17 óra előtt a Törvényszék Hivatalában betekinthettek.
A Törvényszék a 2018. május 3‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előadásait és a Törvényszék által feltett kérdésekre adott válaszait.
A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:
–
a megtámadott határozatot – egészben vagy részben – semmisítse meg;
–
ezenkívül vagy másodlagosan, csökkentse a velük szemben kiszabott bírság összegét;
–
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
a felpereseket kötelezze a költségek viselésére.
III.

A jogkérdésről
Keresetük alátámasztására a felperesek kilenc jogalapra hivatkoznak. Az első a lényeges eljárási szabályok és a védelemhez való jog megsértésén alapul, a második a Bizottságnak az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására irányuló hatásköre hiányán, a harmadik a jogsértés földrajzi kiterjedésének meghatározása során elkövetett ténybeli hibákon és téves jogalkalmazáson, a negyedik az egységes és folyamatos jogsértés megállapítása során elkövetett ténybeli hibákon és téves jogalkalmazáson, az ötödik a felpereseknek a jogsértés egészére irányuló állítólagos tudomásával kapcsolatos ténybeli hibákon és téves jogalkalmazáson, a hatodik a felpereseknek a kartellben való részvétele kezdetének időpontjával kapcsolatos ténybeli hibákon és téves jogalkalmazáson, a hetedik azon bizonyítékok hiányán, hogy a felperesek összehangolt magatartásokban vagy versenyellenes megállapodásokban vettek volna részt, a nyolcadik a vizsgálat túl hosszú időtartama miatt a megfelelő ügyintézéshez való jog megsértésén, és kilencedik – amelyet másodlagosan terjesztettek elő – a bírság összegének kiszámítása során a Bizottság által elkövetett hibákon.
A.

A lényeges eljárási szabályok és a védelemhez való jog megsértésére alapított első jogalapról
[omissis]
1.

Az állítólagos magatartás jogi minősítésére vonatkozóan a kifogásközlés és a megtámadott határozat közötti inkoherenciára alapított első részről
[omissis]
Az egységes és folyamatos jogsértés fogalma különböző felek által elfogadott olyan magatartások összességét feltételezi, amelyek ugyanazon versenyellenes gazdasági célra irányulnak (1991. október 24‑iRhône‑Poulenc kontra Bizottság ítélet,
T‑1/89
,
EU:T:1991:56
,
125.
és
126.
pont).
Magából az egységes és folyamatos jogsértés fogalmából következik, hogy egy ilyen jogsértés „magatartások vagy jogsértések összességét” feltételezi. A felperesek tehát nem állíthatják, hogy a Bizottság további jogi minősítést foglalt a megtámadott határozat 1. cikkébe annak megállapításával – az egységes és folyamatos jogsértésen felül –, hogy az egységes és folyamatos jogsértés több „elkülönülő jogsértésből” állt, mivel éppen ezek a különböző versenyellenes magatartások alkotják az említett egységes jogsértést.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy nem áll fenn semmilyen inkoherencia a kifogásközlés és a megtámadott határozat között, ha a megtámadott határozat megjelöli, hogy az egységes jogsértés több „elkülönülő jogsértésből” állt.
[omissis]
2.

Az indokolási kötelezettségnek az állítólagos jogsértés jogi minősítését illetően a megtámadott határozatban szereplő ellentmondásokból adódó megsértésére alapított második és harmadik részről
[omissis]
Márpedig az a tény, hogy a megtámadott határozatnak sem a rendelkező része, sem a (352) preambulumbekezdése nem azonosítja az „elkülönülő jogsértéseket”, nem jelenti az említett határozat indokolásának hiányát, mivel ezek a jogsértések nem foglalnak magukban egy részletezendő további jogi minősítést. Egyrészt ugyanis, ahogyan az a fenti 57. és 65. pontból következik, a szóban forgó jogsértés egyetlen jogi minősítése az „egységes és folyamatos jogsértés”, amely önmagában véve „magatartások vagy jogsértések összességét” feltételezi. Másrészt ezeket a különböző kapcsolatfelvételekből álló magatartásokat vagy állítólagos jogsértéseket részletesen bemutatták a megtámadott határozat szövegében, és az I. mellékletében is felsorolták.
[omissis]
3.

A megtámadott határozatban szereplő bizonyítékokat illetően a védelemhez való jog megsértésére alapított hatodik részről
[omissis]
a)

Az indokolási kötelezettség abból adódó megsértésére alapított harmadik kifogásról, hogy a megtámadott határozatban a határozat I. mellékletére való hivatkozások szerepeltek
[omissis]
A tárgyalás során egyébiránt a felperesek arra hivatkoztak, hogy a kapcsolatfelvételeknek a kifogásközlésben való felsorolásához használt hivatkozások vagy azonosító számok nem feleltek meg az e dokumentum mellékletében vagy a megtámadott határozat és annak mellékletében használt hivatkozásoknak, és ennélfogva sérült a védelemhez való joguk.
Előzetesen ki kell emelni, hogy a felperesek ismét általánosságban vitatják a hivatkozások közötti ezen különbséget, anélkül hogy bármilyen valószínűsítő körülménnyel szolgálnának az előadott állítások tekintetében, vagy megjelölnék, hogy a védelemhez való joguk miként sérült volna.
Márpedig, ha igaz is, hogy a kapcsolatfelvételeket összesítő dokumentumok számozása különbözik a kifogásközlés és a melléklete vagy a megtámadott határozat és annak melléklete esetében, megállapítható, hogy az e dokumentumokban említett elemek ugyanazok maradnak, és következésképpen ezek az elemek mindig azonosíthatók. Ugyanis, jóllehet például a kifogásközlésben a TSST‑vel 2004 júniusában történt kapcsolatfelvételre vonatkozó dokumentum „ID 490, 70. o.” jelzéssel jelenik meg a kifogásközlésben, e dokumentum „ID 490/70” jelzéssel szerepel a kifogásközlés I. mellékletében, valamint a megtámadott határozatban és annak mellékletében. Egyébiránt a kifogásközlés I. mellékletében, valamint a megtámadott határozat mellékletében szereplő táblázat fejléce világosan megmagyarázza, hogy az „ID 490, 70. o.” jelzésű dokumentum a 490 (ID) jelzésűnek felel meg, és hogy az említett kapcsolatfelvétel említésére a 70. oldalon kerül sor. Következésképpen a felperesek nem hivatkozhatnak a védelemhez való joguk megsértésére.
Mindenesetre meg kell állapítani, hogy a kifogásközlés és a megtámadott határozat szövege, valamint a mellékleteik egyaránt elegendő információt tartalmaznak a felrótt kapcsolatfelvételek azonosítása érdekében. Ugyanis minden egyes alkalommal, amikor említésre kerül egy kapcsolatfelvétel, a felrótt magatartás, a jogsértő eljárás időtartama, az érintettek, a megrendelők vagy a szóban forgó beszerzések is meg vannak említve, könnyedén lehetővé téve ezáltal a kérdéses kapcsolatfelvétel azonosítását. Következésképpen a felperesek nem hivatkozhatnak a védelemhez való joguk megsértésére.
[omissis]
B.

A jogsértés földrajzi kiterjedésének meghatározásával kapcsolatos ténybeli hibákra és téves jogalkalmazásra alapított harmadik jogalapról
[omissis]
Márpedig meg kell jegyezni, hogy a felperesek összetévesztik egyrészről a Bizottságnak a nemzetközi közjogra tekintettel valamely megállapodás, döntés vagy összehangolt magatartás vonatkozásában fennálló, az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke szerinti, a második jogalap keretében vitatott hatáskörét, és másrészt az érintett megállapodás, döntés vagy összehangolt magatartás földrajzi kiterjedését. A Bizottsághoz hasonlóan meg kell ugyanis jegyezni, hogy míg a Bizottság hatáskörének megállapítása tekintetében a magatartásnak az EGT‑ben való megvalósítása bír relevanciával, az e magatartás által érintett földrajzi területet a kartellt megvalósító magatartások és a kartell működése határozza meg. Következésképpen, ahogyan az ügy irataiból következik, a Bizottság jogosan állapította meg, hogy a kartell kiterjedése az egész EGT területét lefedte.
[omissis]
C.

Az egységes és folyamatos jogsértés megállapításával kapcsolatos ténybeli hibákra és téves jogalkalmazásra alapított negyedik jogalapról
[omissis]
1.

Az egységes és folyamatos jogsértés fennállásának igazolásához a kiegészítő jelleg megállapításának szükségességére alapított első részről
[omissis]
Márpedig – ahogyan az a fenti 123. pontban is kiemelésre került – elegendő emlékeztetni arra, hogy az egységes és folyamatos jogsértés fennállása szempontjából a meghatározó feltételt az jelenti, hogy a jogsértés részét képező különböző magatartások egy egységes célkitűzésre irányuló „átfogó tervbe” illeszkednek. Ráadásul az egységes és folyamatos jogsértésként való minősítés érdekében nem kell megvizsgálni, hogy az említett magatartások kiegészítik‑e egymást abban az értelemben, hogy a kifogásolt magatartások mindegyikének a rendes verseny egy vagy több következményével való szembenézés volt a célja, és kölcsönhatás révén hozzájárultak a gazdasági szereplők által kívánt versenyellenes hatások egészének megvalósításához (lásd ebben az értelemben: 2013. december 19‑iSiemens és társai kontra Bizottság ítélet,
C‑239/11 P, C‑489/11 P és C‑498/11 P
, nem tették közzé,
EU:C:2013:866
,
247.
és
248.
pont).
[omissis]
2.

A Bizottság által felhozott, az egységes és folyamatos jogsértés fennállását alátámasztó kapcsolatokat illető ténybeli hibákra és téves jogalkalmazásra alapított második részről
[omissis]
Meg kell jegyezni, hogy az a tény, hogy a kartell egyes jellemzői az idő múlásával változtak, ideértve különösen új résztvevők bevonását, azok számának csökkentését vagy a kartell olyan módon történő kibővítését, hogy abban a HP is részt vegyen, nem akadályozhatja meg a Bizottságot abban, hogy ezt a kartellt egységes és folyamatos jogsértésnek minősítse, mivel a kartell célja nem változik (lásd ebben az értelemben: 2011. március 24‑iAalberts Industries és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑385/06
,
EU:T:2011:114
,
10.
pont). Egyébiránt – ahogyan a Bizottság is kiemelte – meg kell jegyezni, hogy az a tény, hogy a Quanta Storage, Inc. (a továbbiakban: Quanta) a kartellhez való csatlakozását követően rövid időn belül egyszerre a Dell és a HP tekintetében is részt vett összejátszásra irányuló kapcsolatfelvételekben, tovább erősíti a verseny torzítására irányuló átfogó terv létezését, amely attól a körülménytől függetlenül fennmaradt, hogy egyes vállalkozások felhagytak az említett egységes jogsértésben való részvétellel (lásd ebben az értelemben: 2013. szeptember 16‑iMasco és társai kontra Bizottság ítélet,
T‑378/10
,
EU:T:2013:469
,
119.
és
120.
pont).
[omissis]

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (ötödik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.

2)
A Toshiba Samsung Storage Technology Corp. és a Toshiba Samsung Storage Technology Korea Corp. maga viseli saját költségeit, valamint kötelesek viselni az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket.

Gratsias
Labucka
Ulloa Rubio
Kihirdetve Luxembourgban, a 2019. július 12‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.
(
)	A jelen ítéletnek csak azok a pontjai kerülnek ismertetésre, amelyek közzétételét a Törvényszék hasznosnak tartja.