CELEX: 62016TJ0045
Znamka Evropske unije
Postopek z ugovorom
Prijava figurativne znamke Evropske unije BYRON
Prejšnja neregistrirana znamka BYRON
Relativni razlog za zavrnitev
Člen 8(4) Uredbe (ES) št. 207/2009
Pravila common law, ki veljajo za tožbo zoper zavajajoče označevanje (action for passing off)
‚Goodwill‘
Dokaz pridobitve in trajanja prejšnje pravice

Obravnavana zadeva se nanaša na vprašanje, ali je Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) v odločbi, ki je predmet tožbe, pravilno ugotovil, da pravo Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska vlagatelju ugovora zoper zahtevo za registracijo znamke Evropske unije hipotetično dopušča, da pri sodiščih Združenega kraljestva doseže prepoved uporabe poznejše znamke na podlagi tožbe zoper zavajajoče označevanje (passing off). V okviru te zadeve se med drugim postavlja vprašanje, kateri datum je upošteven za presojo pridobitve in trajnosti prejšnje pravice, ki je v obravnavanem primeru „goodwill“ (moč privabljanja strank).
Dejansko stanje
Tožeča stranka, N. Alfonso Egüed, je 23. januarja 2012 pri EUIPO na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije (
UL 2009, L 78, str. 1
) vložila zahtevo za registracijo znamke Evropske unije.
Znamka, za katero je bila zahtevana registracija, je ta figurativni znak:
Blago, za katero se zahteva registracija znamke, spada med drugim v razred 33 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in za ta razred ustreza temu opisu: „Vina in alkoholne pijače vseh vrst (razen piva)“.
Prijava znamke Evropske unije je bila objavljena v
Biltenu znamk Skupnosti
št. 56/2012 z dne 21. marca 2012.
Družba ameriškega prava, Jackson Family Farms LLC, je 21. junija 2012 na podlagi člena 41 Uredbe št. 207/2009 vložila ugovor zoper registracijo znamke, prijavljene za blago iz točke 4 zgoraj.
Ugovor je po tem, ko je bil omejen v postopku pred EUIPO, temeljil na prejšnji neregistrirani znamki BYRON, ki se uporablja v gospodarskem prometu za označevanje vin.
Razlogi, navedeni v utemeljitev ugovora, so bili tisti iz člena 8(4) Uredbe št. 207/2009 in tisti, ki so v pravu Združenega kraljestva določeni za delikt zavajajočega označevanja (passing off).
Oddelek za ugovore je 27. februarja 2015 ugovoru ugodil.
Tožeča stranka je zoper odločbo oddelka za ugovore 24. aprila 2015 pri EUIPO vložila pritožbo na podlagi členov od 58 do 64 Uredbe št. 207/2009.
Drugi odbor za pritožbe pri EUIPO je z odločbo z dne 16. novembra 2015 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) pritožbo tožeče stranke zavrnil.
Natančneje, odbor za pritožbe je ugotovil, da dokazi, ki jih je predložila družba Jackson Family Farms, zadostno dokazujejo, da se neregistrirana znamka BYRON uporablja v gospodarskem prometu in da obseg te uporabe ni lokalno omejen zgolj na Združeno kraljestvo.
Odbor za pritožbe je ugotovil tudi, da navedeni dokazi, ki se obravnavajo kot celota, dokazujejo, da je družba Jackson Family Farms izvajala resne gospodarske dejavnosti v zvezi z vini, ki so se na upoštevni datum prodajala pod znamko BYRON, in da je „goodwill“ torej dokazan.
Poleg tega je odbor za pritožbe v celoti potrdil ugotovitev oddelka za ugovore, da ob upoštevanju enakosti zadevnega blaga in obstoječi podobnosti med zadevnima znakoma obstaja tveganje, da se blago tožeče stranke zamenja z blagom družbe Jackson Family Farms.
Nazadnje je odbor za pritožbe ugotovil, da bi v obravnavanem primeru zavajajoče prikazovanje povzročilo škodo, ker bi se zmanjšala prodaja družbe Jackson Family Farms, saj bi potrošniki, misleč, da gre za blago družbe Jackson Family Farms, pomotoma kupovali blago tožeče stranke.
Predlogi strank
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano odločbo razveljavi;
–
ugodi njeni zahtevi za registracijo znamke Evropske unije za vse blago iz razredov 18, 25 in 33;
–
družbi Jackson Family Farms naloži plačilo stroškov postopka.
EUIPO Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo za razveljavitev v celoti zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov, ki so nastali EUIPO.
Pravo
Dopustnost drugega predloga tožeče stranke
Drugi predlog tožeče stranke je mogoče razumeti kot predlog, naj Splošno sodišče izpodbijano odločbo spremeni tako, da se prijavljena znamka registrira.
Vendar pristojni odbori pri EUIPO niso pristojni za sprejetje formalnih odločitev o ugotovitvi registracije znamke Evropske unije, ki bi jih bilo mogoče izpodbijati. Odbor za pritožbe zato ni pristojen za obravnavanje zahteve za registracijo znamke Evropske unije.
V teh okoliščinah tudi Splošno sodišče ni pristojno za obravnavo predloga za spremembo, s katerim se predlaga, naj se v tem smislu spremeni odločba odbora za pritožbe (sklep z dne 30. junija 2009, Securvita/UUNT (Natur-Aktien-Index),
T‑285/08
,
EU:T:2009:230
, točke
in od
od
; sodbi z dne 15. decembra 2011, Mövenpick/UUNT (PASSIONATELY SWISS),
T‑377/09
, neobjavljena,
EU:T:2011:753
, točka
, in z dne 28. novembra 2013, Vitaminaqua/UUNT – Energy Brands (vitaminaqua),
T‑410/12
, neobjavljena,
EU:T:2013:615
, točka
).
Drugi predlog tožeče stranke je treba zato zavreči kot nedopusten.
Vsebinska presoja
Tožeča stranka v utemeljitev svoje tožbe navaja en sam tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 8(4) Uredbe št. 207/2009.
Uvodne ugotovitve
–
Napotovanje na pravo države članice, ki ureja uveljavljani znak
V skladu s členom 8(4) Uredbe št. 207/2009 lahko imetnik neregistrirane znamke nasprotuje registraciji znamke Evropske unije, če ta neregistrirana znamka izpolnjuje štiri pogoje. Neregistrirana znamka mora biti uporabljena v gospodarskem prometu, biti mora več kot zgolj lokalnega pomena, pravica do te znamke mora biti v skladu s pravom države članice, v kateri se je znamka uporabljala, pridobljena pred dnem vložitve prijave znamke Evropske unije in, nazadnje, pravica do te znamke mora njenemu imetniku podeljevati pravico do prepovedi uporabe poznejše znamke.
Ti pogoji so kumulativni, tako da če znamka ne izpolnjuje enega od njih, ugovor na podlagi obstoja neregistrirane znamke, ki se uporablja v gospodarskem prometu v smislu člena 8(4) Uredbe št. 207/2009, ne more biti utemeljen (sodba z dne 30. junija 2009, Danjaq/UUNT – Mission Productions (Dr. No),
T‑435/05
, ZOdl.,
EU:T:2009:226
, točka
).
Prva pogoja, ki se torej nanašata na uporabo in pomen prejšnje znamke, ki mora biti več kot zgolj lokalen, izhajata iz samega besedila člena 8(4) Uredbe št. 207/2009 in ju je torej treba razlagati ob upoštevanju prava Unije.
Uredba št. 207/2009 tako postavlja enotne standarde glede uporabe znakov in njihovega pomena, ki so v skladu z načeli sistema, ki ga uvaja ta uredba (sodba z dne 24. marca 2009, Moreira da Fonseca/UUNT – General Óptica (GENERAL OPTICA), od
T‑318/06 do T‑321/06
,
EU:T:2009:77
, točka
).
V skladu s členom 8(4)(a) in (b) Uredbe št. 207/2009 pa je iz dela stavka „če v skladu […] [s] pravom države članice, ki ta znak ureja“ razvidno, da druga pogoja, določena s to uredbo, pomenita pogoja, ki se presojata, drugače kot predhodna, ob upoštevanju meril, določenih s pravom, ki velja za uveljavljani znak.
Tožeča stranka meni, da je napotovanje na zakonodajo države članice „presenetljivo“ in da uporaba tuje zakonodaje pomeni „kršitev enakosti“ strank.
Po eni strani je ta napotitev na pravo, ki velja za uveljavljani znak, upravičena, glede na to, da Uredba št. 207/2009 priznava možnost, da se znaki, ki ne spadajo v sistem znamke Evropske unije, uveljavljajo proti znamki Evropske unije. Torej le pravo države članice, ki velja za uveljavljani znak, omogoča ugotovitev, ali je ta starejši od znamke Evropske unije in ali lahko utemelji prepoved uporabe poznejše znamke (sodba z dne 24. marca 2009, GENERAL OPTICA,
od T‑318/06 do T‑321/06
,
EU:T:2009:77
, točka
).
Po drugi strani je treba ugotoviti, da več elementov zagotavlja, da to napotovanje izpolnjuje zahteve načela učinkovitega pravnega varstva.
Najprej, v skladu s členom 76(1) Uredbe št. 207/2009 ima vlagatelj ugovora pri EUIPO dokazno breme glede tega, da v skladu s pravom države članice, ki se uporabi za znak, ki se uveljavlja v okviru člena 8(4)(b) Uredbe št. 207/2009, ta znak imetniku podeljuje pravico do prepovedi uporabe poznejše blagovne znamke. Na podlagi nacionalne zakonodaje, ki se navaja v utemeljitev ugovora, in sodnih odločb, izdanih v zadevni državi članici, mora vlagatelj ugovora dokazati, da zadevni znak spada na področje uporabe prava navedene države članice in da omogoča prepoved uporabe poznejše znamke (sodba z dne 29. marca 2011, Anheuser-Busch/Budějovický Budvar,
C‑96/09 P
,
EU:C:2011:189
, točke 188–190).
V obravnavanem primeru je vlagatelj ugovora nosil dokazno breme glede tega, da je z uveljavljanim znakom v skladu s pravom države članice, ki se uporabi, imetnik pridobil pravico do prepovedi uporabe poznejše znamke.
Dalje, EUIPO in Splošno sodišče lahko preverita upoštevnost elementov, ki jih predloži vlagatelj ugovora in ki se nanašajo na dokaze, ki jih mora ta vlagatelj ugovora predložiti glede vsebine nacionalnega prava (glej po analogiji sodbo z dne 27. marca 2014, UUNT/National Lottery Commission,
C‑530/12 P
,
EU:C:2014:186
, točka
).
Pristojni organi EUIPO, ki odločajo prvi, tako niso omejeni na preprosto potrditev nacionalnega prava, ki ga predloži vlagatelj ugovora. EUIPO se lahko po uradni dolžnosti pozanima o nacionalni zakonodaji zadevne države članice, če so take informacije potrebne za presojo pogojev za uporabo razloga za uveljavljanje ugovora in zlasti za presojo pravilnosti predloženih dejstev ali dokazne vrednosti predloženih dokumentov (glej po analogiji sodbi z dne 27. marca 2014, UUNT/National Lottery Commission,
C‑530/12 P
,
EU:C:2014:186
, točki
in
, in z dne 5. aprila 2017, EUIPO/Szajner,
C‑598/14 P
,
EU:C:2017:265
, točka
).
Splošno sodišče, ki v okviru sodnega nadzora odloča drugo po vrsti, mora imeti možnost, da zunaj okvira predloženih dokumentov preveri vsebino, pogoje uporabe in obseg pravil prava, ki jih uveljavlja vlagatelj ugovora (glej po analogiji sodbi z dne 27. marca 2014, UUNT/National Lottery Commission,
C‑530/12 P
,
EU:C:2014:186
, točka
, in z dne 5. aprila 2017, EUIPO/Szajner,
C‑598/14 P
,
EU:C:2017:265
, točka
). Sodni nadzor bi namreč izgubil pomen, če bi se moralo sodišče Unije zadovoljiti z dokumenti, ki jih je predložil vlagatelj ugovora, in bi se tvegala napačna uporaba ali razlaga upoštevnih pravil.
Četudi bi vlagatelj ugovora predložil dokumente, v katerih bi bilo nacionalno pravo, ki se uporabi, predstavljeno nepopolno ali napačno, to ne bi škodilo drugi strani, ker se lahko EUIPO in Splošno sodišče po uradni dolžnosti seznanita z nacionalnim pravom zadevne države članice. Uporaba prava države članice torej ne pomeni „kršitev enakosti“ strank.
–
Razmerje med uporabo v gospodarskem prometu, ki je več kot zgolj lokalnega pomena, in
„goodwillom
“
Odbor za pritožbe je v izpodbijani odločbi ugotovil, da sta prva pogoja iz člena 8(4) Uredbe št. 207/2009, torej pogoja, ki se nanašata na uporabo in obseg, ki je več kot zgolj lokalnega pomena, prejšnje znamke, izpolnjena.
Tožeča stranka tožbe zoper izpodbijano odločbo ni vložila v zvezi s tem, da je navedeni odbor ugotovil, da se je neregistrirana znamka BYRON družbe Jackson Family Farms na datum vložitve zahteve za registracijo izpodbijane znamke uporabljala v gospodarskem prometu v Združenem kraljestvu v zvezi z vini in da je bila ta uporaba več kot zgolj lokalnega pomena.
Tožeča stranka je namreč navedla en sam tožbeni razlog, ki se nanaša na enega od treh pogojev, ki sestavljajo „klasično trojico“ v zvezi z deliktom zavajajočega označevanja, torej na „goodwill“.
Predmet spora se torej ne nanaša na presojo prvih dveh pogojev iz člena 8(4) Uredbe št. 207/2009.
V obravnavanem primeru se mora zato preučitev Splošnega sodišča nanašati na vprašanje, ali je odbor za pritožbe v izpodbijani odločbi pravilno ugotovil, da pravo Združenega kraljestva vlagatelju ugovora dopušča, da pri sodiščih Združenega kraljestva doseže prepoved uporabe poznejše znamke na podlagi tožbe zoper zavajajoče označevanje.
Pravo države članice, ki se uporablja za neregistrirano znamko, je Trade Marks Act 1994 (zakon Združenega kraljestva o znamkah), katerega člen 5(4) določa:
„Znamke ni mogoče registrirati, če bi bilo njeno uporabo v Združenem kraljestvu mogoče preprečiti:
(a)
zaradi kakršnegakoli pravnega pravila (zlasti zaradi pravil, ki se nanašajo na zavajajoče označevanje (law of passing off)) o zaščiti neregistrirane znamke ali katerega koli drugega znaka, ki se uporablja v gospodarskem prometu […]“
Iz člena 5(4) zakona Združenega kraljestva o znamkah, kot so ga razlagala nacionalna sodišča (odločba House of Lords (zgornji dom parlamenta, Združeno kraljestvo) Reckitt & Colman Products Ltd v Borden Inc. (1990) R.P.C. 341, 406 HL), je razvidno, da mora vlagatelj ugovora v skladu s pravnimi pravili, ki v pravu Združenega kraljestva veljajo za tožbo zoper zavajajoče označevanje, dokazati, da so izpolnjeni trije pogoji, in sicer „goodwill“ (torej moč privabljanja strank) neregistrirane znamke ali zadevnega znaka, drugič, zavajajoče prikazovanje imetnika poznejše znamke, in tretjič, škoda, povzročena „goodwillu“ (sodbi z dne 18. januarja 2012, Tilda Riceland Private/UUNT – Siam Grains (BASmALI),
T‑304/09
,
EU:T:2012:13
, točka
, in z dne 18. novembra 2015, Government of Malaysia/UUNTI – Vergamini (HALAL MALAYSIA),
T‑508/13
,
EU:T:2015:861
, točka
).
Odbor za pritožbe je ugotovil, da se dokazi, ki jih je predložila družba Jackson Family Farms in se obravnavajo kot celota, dokazujejo, da je ta družba izvajala resne gospodarske dejavnosti v zvezi z vini, ki so se na upoštevni datum prodajala pod znamko BYRON, in da je „goodwill“ torej dokazan.
Edini tožbeni razlog, ki ga navaja tožeča stranka, je mogoče razdeliti na tri dele, ki se nanašajo na, prvič, obstoj „goodwilla“ neregistrirane znamke BYRON v Združenem kraljestvu, drugič, pridobitev tega „goodwilla“, in tretjič, iztek prejšnje znamke Evropske unije BYRON.
Prvi del edinega tožbenega razloga, ki se nanaša na obstoj
„goodwilla
“ neregistrirane znamke BYRON v Združenem kraljestvu
–
Nezadostnost dokazov, ki jih je predložila družba Jackson Family Farms
Tožeča stranka trdi, da dokazi, ki jih je predložila družba Jackson Family Farms, ne zadoščajo za dokaz obstoja „goodwilla“ v Združenem kraljestvu. Natančneje, tožeča stranka navaja, da na računih, naslovljenih na družbo Boutinot Ltd, ni navedena znamka BYRON, ampak zgolj izraz „byr“, da ti računi ne dokazujejo prodaje končnim potrošnikom, da jih ni mogoče šteti za preproste primere prodaje, kot je to storil odbor za pritožbe, in da je dokazna vrednost internih dokumentov, ki jih je poleg tega predložila družba Jackson Family Farms, zelo majhna.
EUIPO izpodbija trditve tožeče stranke.
Poudariti je treba, da se lastnina, ki se varuje s tožbo zoper zavajajoče označevanje, ne nanaša na besedo ali ime, katerega uporaba s strani tretje osebe je omejena, ampak na same stranke, na katere se nanaša zloraba s sporno uporabo (Lord Parker v odločbi High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (višje sodišče (Anglija in Wales), premoženjskopravni oddelek) Burberrys v JC Cording & Co Ltd (1909) 26 R.P.C. 693), pri čemer je ugled znamke zmožnost privabljanja strank in upoštevno merilo za razlikovanje obstoječega podjetja od novega (sodbi z dne 11. junija 2009, Last Minute Network/UUNT – Last Minute Tour (LAST MINUTE TOUR),
T‑114/07 in T‑115/07
,
EU:T:2009:196
, točka
, in z dne 9. decembra 2010, Tresplain Investments/UUNT – Hoo Hing (Golden Elephant Brand),
T‑303/08
,
EU:T:2010:505
, točka
; glej tudi Lord Macnaghten v odločbi House of Lords (zgornji dom parlamenta) Inland Revenue Commissioners v Muller & Co’s Margarine (1901) A.C. 217, 223 HL).
Obstoj „goodwilla“ se načeloma dokaže zlasti z dokazi o gospodarski dejavnosti in oglaševanju ter računi strank. Dokaz o resni gospodarski dejavnosti, katere posledica je pridobitev ugleda in širjenje poslovnih stikov, naj bi na splošno zadoščal za dokaz „goodwilla“ (sodbi z dne 9. decembra 2010, Golden Elephant Brand,
T‑303/08
,
EU:T:2010:505
, točka
, in z dne 18. novembra 2015, HALAL MALAYSIA,
T‑508/13
,
EU:T:2015:861
, točka
).
Treba je torej preučiti, ali dokazi, ki jih je predložila družba Jackson Family Farms, dokazujejo obstoj „goodwilla“.
Res je sicer, da del dokazov, kot pravilno trdi tožeča stranka, ni upošteven. To zlasti velja za račune, ki se nanašajo na prodajo družbam iz Cipra in Luksemburga.
Časovno merilo, ki je izrecno določeno v členu 8(4)(a) Uredbe št. 207/2009 za pridobitev pravice do znaka, ki se navaja v podporo ugovoru, je datum vložitve zahteve za registracijo znamke Evropske unije (sodba z dne 29. marca 2011, Anheuser-Busch/Budějovický Budvar,
C‑96/09 P
,
EU:C:2011:189
, točka
; glej po analogiji tudi sodbo z dne 9. decembra 2010, Golden Elephant Brand,
T‑303/08
,
EU:T:2010:505
, točki
in
). Upoštevni datum je v obravnavanem primeru torej 23. januar 2012.
Seznama vin družbe British Airways, na katerem je navedeno vino byron pinot noir 2010, z decembra 2012 zato ni mogoče upoštevati.
Najupoštevnejši dokazi, ki jih je za dokaz „goodwilla“ predložila družba Jackson Family Farms, so po kronološkem zaporedju:
–
katalog družbe Boutinot iz leta 2010, v katerem se prodajajo vina znamke BYRON, pri čemer je najmanjše naročilo 25 zabojev (in neki drug katalog brez datuma);
–
štirje računi, naslovljeni na družbo Boutinot s sedežem v Združenem kraljestvu, iz januarja in decembra 2011 v znesku približno 45.000 ameriških dolarjev (USD) za 728 zabojev vin in za blago, kot je „09 BYR PN Santa Maria 750 ml 14,6 % Alc“;
–
ocena vin, objavljena na spletu, marec–april 2011, ki zajema byron pinot noir 2008;
–
spletno povabilo na spletnem mestu „meetup.com“ na degustacijo vin v trgovini Harrods v Londonu (Združeno kraljestvo), v okviru katere je napovedano vino byron pinot noir, iz maja 2011;
–
interno poročilo o prodaji za obdobje od 1. maja do 8. junija 2011, v katerem je navedena prodaja vin znamke BYRON v skupni vrednosti 3800 funtov (GBP);
–
notranje poročilo o prodaji vin znamke BYRON v obdobju od septembra 2010 do novembra 2011, v katerem je navedenih 2130 steklenic, prodanih med drugim restavracijam in prodajalnam na drobno (zlasti trgovini Harrods) v Združenem kraljestvu;
–
posnetki zaslona (brez datuma) spletnega mesta trgovine Harrods, na katerem so prikazana vina, ki se prodajajo pod znamko BYRON.
Štirje navedeni računi, ki so v obravnavanem primeru najbolj upoštevni, so naslovljeni na družbo Boutinot s sedežem v Združenem kraljestvu in poslani na naslov v Združenem kraljestvu. Dokazujejo torej, da so se v Združenem kraljestvu prodajala vina pod znamko BYRON.
Tožeča stranka trdi, da računi, naslovljeni na družbo Boutinot, ne omenjajo znamke BYRON, ampak zgolj izraz „byr“. Vendar je običajno, da se prodano blago na računih navede v okrajšani obliki, pri čemer je moral EUIPO, ker to niso edini dokazi, ki dokazujejo prodajo vina v Združenem kraljestvu pod prejšnjo znamko, opraviti celovito presojo vseh dokazov (glej v tem smislu sodbo z dne 9. decembra 2010, Golden Elephant Brand,
T‑303/08
,
EU:T:2010:505
, točki
in
). Računi, ki se presojajo skupaj z drugimi dokazi o gospodarskih dejavnostih, dokazujejo, da so se v Združenem kraljestvu prodajala vina pod znamko BYRON.
Tožeča stranka trdi, da računi, naslovljeni na družbo Boutinot, ne dokazujejo prodaje blaga končnim potrošnikom in da družba Jackson Family Farms ni izvajala dejavnosti v Združenem kraljestvu.
V zvezi s tem je treba spomniti, da so sodišča Združenega kraljestva ustaljeno odločala, da mora imeti vlagatelj tožbe zoper zavajajoče označevanje v Združenem kraljestvu „goodwill“, ki se razume kot stranke (sodba Supreme Court of the United Kingdom (vrhovno sodišče Združenega kraljestva) Starbucks (HK) Ltd in drugi v British Sky Broadcasting Group Plc and others, (2015) UKSC 31). Podjetje s sedežem v tujini lahko ima „goodwill“ v Združenem kraljestvu, če za njegovo blago obstaja povpraševanje v Združenem kraljestvu in če je to povpraševanje mogoče zadovoljiti (Wadlow, C.,
The Law of Passing-Off: Unfair Competition by Misrepresentation
, peta izdaja, Sweet & Maxwell, London, 2016, točke 1–17 in 3–93). V zadevi, v kateri je bila izdana odločba High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (višje sodišče (Anglija in Wales), premoženjsko pravni oddelek) SA des Anciens Établissements Panhard in Levassor v Panhard Levassor Motor Co ((1901) 18 R.P.C. 405, se je na primer prodaja blaga vlagatelja prek tretje osebe ter njegov nakup in uvoz s strani rezidentov Združenega kraljestva štela za zadostno dejavnost. Kot pravilno navaja EUIPO, dejstvo, da ima družba Jackson Family Farms sedež v Združenih državah in da prodaja svoje vino ob posredovanju svojega posrednika v Združenem kraljestvu, torej ne more spremeniti ugotovitve odbora za pritožbe, da ima družba Jackson Family Farms „goodwill“ v Združenem kraljestvu.
Poleg tega je iz nacionalne sodne prakse razvidno, da so s strankami zajete tako tiste stranke, ki so v neposrednem pogodbenem razmerju z vlagatelji tožb zoper zavajajoče označevanje, kot tudi stranke, ki blago teh vlagateljev tožb kupujejo prek posrednika (odločba Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (višje sodišče (Anglija in Wales) (civilni oddelek)) Anheuser-Busch Inc. v Budějovický Budvar NP (1984) F.S.R. 413, 415 CA; glej tudi sodbo z dne 18. novembra 2015, HALAL MALAYSIA,
T‑508/13
,
EU:T:2015:861
, točki
in
).
Posredniki, torej prodajalci na debelo, uvozniki in prodajalci na drobno, ki kupujejo blago družbe Jackson Family Farms, so torej, tako kot končni potrošniki, stranke družbe Jackson Family Farms, ki ima „goodwill“. V zvezi s tem računi, navedeni v točki 54 zgoraj, dokazujejo obstoj „goodwilla“ pri družbi Boutinot, stranki, katere dejavnost je prodaja vina na debelo in preprodaja blaga družbe Jackson Family Farms.
Glede „goodwilla“, pridobljenega pri končnih potrošnikih, je logično predpostavljati, kot pravilno navaja EUIPO, da je bilo blago prodano končnemu potrošniku, sicer prodajalec na debelo ne bi naročil dodatnih zabojnikov tega blaga, kot to dokazujejo predloženi dokazi.
Nazadnje, tožeča stranka navaja, da računov, naslovljenih na družbo Boutinot, ni mogoče šteti za preproste primere prodaje, kot naj bi to storil odbor za pritožbe, ker naj bi bilo to v nasprotju s sodbo z dne 23. oktobra 2013, Dimian/UUNT – Bayer Design Fritz Bayer (Baby Bambolina) (
T‑581/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:553
), in da je bila dokazna vrednost internih dokumentov, ki jih je predložila družba Jackson Family Farms, zelo majhna.
Kot pravilno navaja odbor za pritožbe, se navedbi stranke dokazna vrednost lahko pripiše zgolj, če je podprta z drugim dokazi (sodba z dne 13. maja 2009, Schuhpark Fascies/UUNT – Leder & Schuh (jello SCHUHPARK),
T‑183/08
, neobjavljena,
EU:T:2009:156
, točka
).
V zvezi s tem je odbor za pritožbe zavezan opraviti celovito presojo vseh dokazov, ki so bili predloženi EUIPO.
Ni mogoče namreč izključiti, da skupek dokazov omogoča ugotovitev dejstev, ki jih je treba dokazati, čeprav vsak od dokazov, če se obravnava posamično, ne bi zagotovil natančnega dokaza o teh dejstvih (sodba z dne 17. aprila 2008, Ferrero Deutschland/UUNT,
C‑108/07 P
, neobjavljena,
EU:C:2008:234
, točka
, in z dne 9. decembra 2010, Golden Elephant Brand,
T‑303/08
,
EU:T:2010:505
, točke
–
).
V obravnavanem primeru so interna poročila o prodaji, ob predpostavki, da jih je izdelala družba Jackson Family Farms, podprta z drugimi dokazi. Interno poročilo o prodaji vin znamke BYRON v obdobju od septembra 2010 do novembra 2011, v katerem je navedenih 2130 steklenic, prodanih med drugim v trgovinah Harrods v Lodonu, je na primer podprto s spletnim povabilom na spletnem mestu „meetup.com“ iz maja 2011 na degustacijo vin v trgovini Harrods in s posnetkom zaslona spletnega mesta Harrods.
Enako, čeprav katalog družbe Boutinot z dne 2010, v katerem se ponuja prodaja vin pod znamko BYRON, ne dokazuje, da so bila vina znamke BYRON dejansko prodana, ta dokaz ob presoji skupaj s štirimi drugimi računi, naslovljenimi na družbo Boutinot, dokazuje, da je ta družba tretjim osebam prodajala vina znamke BYRON.
Odbor za pritožbe je torej pravilno ugotovil, da je na podlagi skupne presoje računov in drugih predloženih dokumentov – ki vsebujejo poročila o prodaji družbe Boutinot prodajalcem na drobno, restavracijam in hotelom v Združenem kraljestvu ter izvlečke iz revij in druge informacije o vinih, znamke BYRON, ki so objavljene na spletu in so namenjene strankam v Združenem kraljestvu – mogoče šteti, da je družba Jackson Family Farms na upoštevni datum izvajala resne gospodarske dejavnosti v zvezi z vini, ki se prodajajo pod znamko BYRON, in da je torej na ta datum imela „goodwill“.
–
Tržni delež družbe Jackson Family Farms
Tožeča stranka trdi, da je na podlagi majhne prodaje družbe Jackson Family Farms v Združenem kraljestvu in njenega zelo majhnega tržnega deleža, ki je bil med letoma 2011 in 2012 po oceni tožeče stranke približno 0,0001234 %, mogoče ugotoviti neobstoj „goodwilla“.
EUIPO trditve tožeče stranke izpodbija.
V zvezi s tem je treba spomniti, da tožba zoper zavajajoče označevanje varuje „goodwill“ ne glede na velikost podjetja. Zgolj dejstvo, da je dejavnost vlagatelja tožbe zoper zavajajoče označevanje zelo majhna, samo po sebi ne preprečuje obstoja „goodwilla“ (Wadlow, C.,
The Law of Passing-Off: Unfair Competition by Misrepresentation
, peta izdaja, Sweet & Maxwell, London, 2016, točke 3–13).
V zadevi, v kateri je bila izdana odločba High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (višje sodišče (Anglija in Wales), premoženjskopravni oddelek), Stannard v Reay ((1967) R.P.C. 589), je bilo razsojeno, da je potujoča prodajalna
fish and chips
, ki ima od 129 do 138 GBP prometa na teden, pridobila „goodwill“ po približno treh tednih dejavnosti (sodba z dne 9. decembra 2010, Golden Elephant Brand,
T‑303/08
,
EU:T:2010:505
, točka
).
V zadevi, v kateri je bila izdana odločba High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (višje sodišče (Anglija in Wales), premoženjskopravni oddelek), Jian Tools for Sales v Roderick Manhattan Group ((1995) F.S.R. 924, 933), se je prodaja 127 programskih orodij s strani ameriškega podjetja na trgu Združenega kraljestva štela za zadostno (sodba z dne 9. decembra 2010, Golden Elephant Brand,
T‑303/08
,
EU:T:2010:505
, točka
).
A fortiori
ni pomembna velikost dejavnosti vlagatelja tožbe zoper zavajajoče označevanje v primerjavi s celotnim trgom (odločba Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (višje sodišče (Anglija in Wales) (civilni oddelek), Združeno kraljestvo) Lumos Skincare Ltd v Sweet Squared Ltd and others (2013) EWCA Civ 590).
Tako je že zelo majhna gospodarska dejavnost zadoščala za pridobitev „goodwilla“ (Wadlow, C.,
The Law of Passing-Off: Unfair Competition by Misrepresentation
, peta izdaja, Sweet & Maxwell, London, 2016, točke 3–64).
Vlagatelj tožbe zoper zavajajoče označevanje mora, če nima sedeža v Združenem kraljestvu, dokazati vsaj, da ima v Združenem kraljestvu več strank (odločba High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (višje sodišče (Anglija in Wales), premoženjsko pravni oddelek), Jian Tools for Sales v Roderick Manhattan Group (1995) F.S.R. 924, 925) in da tam nima zgolj ugleda (sodba Supreme Court of the United Kingdom (vrhovno sodišče Združenega kraljestva) Starbucks (HK) Ltd in drugi v British Sky Broadcasting Group Plc and others, (2015) UKSC 31).
Iz nacionalne sodne prakse, ki jo je Splošno sodišče uporabilo v podobnih zadevah (sodbi z dne 9. decembra 2010, Golden Elephant Brand,
T‑303/08
,
EU:T:2010:505
, in z dne 18. novembra 2015, HALAL MALAYSIA,
T‑508/13
,
EU:T:2015:861
), je razvidno, da imajo lahko „goodwill“ tudi majhna podjetja.
V obravnavanem primeru je, kot je to razvidno iz izpodbijanega sklepa, družba Jackson Family Farms leta 2011 družbi Boutinot prodala 728 zabojev vina znamke BYRON v skupni vrednosti približno 45.000 USD, in ne približno 30.000 USD, kot to napačno trdi tožeča stranka.
V skladu z internimi poročili o prodaji, ki jih je predložila družba Jackson Family Farms, naj bi ta družba poleg tega od septembra 2010 do novembra 2011 drugim strankam v Združenem kraljestvu prodala 2130 steklenic vina znamke BYRON, katerih skupna vrednost za obdobje med majem in junijem 2011 je bila približno 3800 GBP, in ne 6800 GBP, kot trdi EUIPO, ki je napačno upošteval prodajo drugih vin, ki niso vina znamke BYRON, navedeno v poročilu o prodaji za obdobje maj–junij 2011.
Čeprav je res mogoče šteti, da je prodaja, ki jo je dokazala družba Jackson Family Farms, majhna, je ta družba v Združenem kraljestvu vendarle redno prodajala vino pod prejšnjo znamko (več kot 700 zabojev leta 2011) vsaj eno leto pred datumom vložitve zahteve za registracijo znamke Evropske unije.
Odbor za pritožbe je ob upoštevanju nacionalne sodne prakse v zvezi s tem torej pravilno ugotovil, da je družba Jackson Family Farms v Združenem kraljestvu izvajala resne gospodarske dejavnosti v zvezi z vini, ki jih je na upoštevni datum prodajala pod znamko BYRON, zaradi česar je na datum vložitve zahteve za registracijo figurativne znamke BYRON kot znamke Evropske unije imela „goodwill“.
–
Trajnost
„goodwilla
“
Tožeča stranka izpodbija tudi upoštevnost seznama vin družbe British Airways z decembra 2012, ker se ta seznam „nanaša na datum (več kot šest mesecev) po vložitvi ugovora“.
Pravilo 19(2)(d) Uredbe Komisije (ES) št. 2868/95 z dne 13. decembra 1995 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 189) določa, da mora vlagatelj ugovora, ki se opira na člen 8(4) Uredbe št. 207/2009, dokazati ne le pridobitev prejšnje pravice in obseg njenega varstva, ampak tudi trajnost navedene pravice.
To običajno pomeni, da se mora zadevni znak ob vložitvi ugovora še vedno uporabljati (glej po analogiji sodbo z dne 23. oktobra 2013, Baby Bambolina,
T‑581/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:553
, točki
in
).
Odbor za pritožbe je upošteval seznam vin družbe British Airways ne pri presoji pridobitve „goodwilla“ – ki jo je treba, kot je bilo poudarjeno v točki 53 zgoraj, presojati na datuma vložitve prijave znamke Evropske unije, zoper katero je bil vložen ugovor – ampak trajnosti prejšnje pravice na datum ugovora.
Postavlja se vprašanje, ali bi bilo treba, čeprav je bil „goodwill“ pridobljen pred datumom vložitve prijave znamke Evropske unije, ugovor zavrniti kot neutemeljen, če vlagatelj ugovora ne bi dokazal trajnosti pravice na datum ugovora.
V zvezi s tem se odbor za pritožbe za ugotovitev trajnosti na datum ugovora ni oprl zgolj na seznam vin družbe British Airways, ampak tudi na to, da so bili vsi drugi dokazi, ki jih je predložila vlagateljica ugovora, dovolj blizu datumu vložitve zahteve za registracijo izpodbijane znamke.
Iz sodne prakse Združenega kraljestva izhaja, da se „goodwill“ lahko ohrani kljub prekinitvi dejavnosti (odločba Committee of the Privy Council (sodni odbor državnega sveta zaupnikov, Združeno kraljestvo) Star Industrial v Yap Kwee Kor, (1976) F.S.R. 256 PC), tudi če ta prekinitev traja več let (Wadlow, C.,
The Law of Passing-Off: Unfair Competition by Misrepresentation
, peta izdaja, Sweet & Maxwell, London, 2016, točke 3–223).
Ob upoštevanju te sodne prakse je treba ugotoviti, da v obravnavanem primeru tudi ob predpostavki prekinitve dejavnosti družbe Jackson Family Farms med datumom vložitve prijave izpodbijane znamke in datumom ugovora obdobje med tema datumoma ni bilo dovolj dolgo, da bi „goodwill“ lahko prenehal zgolj zaradi pretečenega časa.
Na tej podlagi je mogoče ugotoviti, da je „goodwill“, pridobljen na datum vložitve prijave izpodbijane znamke, torej 23. januarja 2012, še vedno obstajal pet mesecev kasneje ob vložitvi ugovora 21. junija 2012.
–
Neobstoj posebnih in razlikovalnih lastnosti
Tožeča stranka s prvim delom edinega tožbenega razloga, ki se nanaša na obstoj „goodwilla“ neregistrirane znamke BYRON v Združenem kraljestvu, ob upoštevanju odločb Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (višje sodišče (Anglija in Wales) (civilni oddelek), Združeno kraljestvo) v zadevi Diageo North America v InterContinental Brands ((2010) EWCA Civ 920, v nadaljevanju: odločba Vodkat) in House of Lords (zgornji dom parlamenta) Erven Warnink BV v J Townend & Sons (Hull) Ltd ((1979) A.C. 731, v nadaljevanju: odločba Advocaat), trdi tudi, da pogoj v zvezi z „goodwillom“ ni izpolnjen, zlasti ker naj družba Jackson Family Farms ne bi dokazala, da ima njeno blago nekatere posebne in razlikovalne lastnosti, zaradi katerih bi ga potrošnik hotel kupiti. Nasprotno, nizka cena njegovega blaga in povprečna kakovost tega blaga naj bi kazali, da ne gre za razlikovalno in prepoznavno blago. Tožeča stranka trdi tudi, da se je odbor za pritožbe v izpodbijani odločbi sam skliceval na pogoj posebnih in razlikovalnih lastnosti.
EUIPO navaja, da se tožeča stranka torej opira na tako imenovano „razširjeno“ obliko tožbe zoper zavajajoče označevanje. Vendar naj bi bilo to napačno, ker naj bi družba Jackson Family Farms svojo tožbo zoper zavajajoče označevanje oprla na „klasično obliko“ te tožbe.
Najprej je treba poudariti, da delikt zavajajočega označevanja zajema številne situacije.
Kot je pravilno navedel EUIPO, pri „klasični“ obliki delikta zavajajočega označevanja tožena stranka, proti kateri je vložena tožba zoper zavajajoče označevanje, zavaja v zvezi s trgovskim izvorom svojega blaga, pri čemer daje vtis, da je njeno blago blago vlagatelja tožbe. To zavajajoče prikazovanje na splošno zajema uporabo razlikovalnega znaka tožeče stranke s strani tožene stranke (Wadlow, C.,
The Law of Passing-Off: Unfair Competition by Misrepresentation
, peta izdaja, Sweet & Maxwell, London, 2016, točke 1–16, 5–8, 7–35, 7–163, 8–1 in 8–8).
Pri „razširjeni“ obliki delikta zavajajočega označevanja, ki je opisana v odločbah Advocaat ali Vodkat, pa tožena stranka zavaja v zvezi z izvorom ali naravo svojega blaga, pri čemer slednje zavajajoče prikazuje kot blago, ki prihaja iz določene regije ali ima posebne lastnosti ali sestavo. To zavajajoče prikazovanje lahko pomeni uporabo opisnega ali splošnega pojma, ki blaga tožene stranke ne opisuje pravilno in omogoča, da se razume, da ima to blago lastnost ali kakovost, ki je v resnici nima (primer je izraz „Vodkat“, uporabljen za vrsto pijače, ki ni vodka) (glej odločbo Advocaat in Wadlow, C.,
The Law of Passing-Off: Unfair Competition by Misrepresentation
, peta izdaja, Sweet & Maxwell, London, 2016, točke 7–161, 7–166 in 7–281).
Družba Jackson Family Farms je v svojih predlogih oddelku za ugovore z dne 31. decembra 2012 navedla, da bi v obravnavanem primeru njene stranke mislile, da je blago tožeče stranke njeno. Družba Jackson Family Farms se je v podporo tej navedbi sklicevala na zadevo, v kateri je bila izdana sodba z dne 9. decembra 2010, Golden Elephant Brand (
T‑303/08
,
EU:T:2010:505
, točki
in
) in v kateri je bila uporabljena „klasična“ oblika zavajajočega označevanja.
Ker družba Jackson Family Farms nikoli ni trdila, da bi blago tožeče stranke napeljevalo na to, da ima lastnosti, ki jih v resnici nima, ampak je trdila, da bi njene stranke mislile, da je blago tožeče stranke njeno, se je odbor za pritožbe v izpodbijani odločbi pravilno oprl na „klasično“ obliko tožbe zoper zavajajoče označevanje s tem, da je ugotovil, da bi se lahko razumelo, da je blago tožeče stranke blago družbe Jackson Family Farms.
V zvezi s tem, v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, sklicevanje v izpodbijani odločbi na to, da mora vlagateljica ugovora dokazati, „da ima njeno blago razlikovalni element“, ne pomeni sklicevanja na pogoj v zvezi s posebnimi in razlikovalnimi lastnostmi. Za obstoj zavajajočega prikazovanja mora biti znak, ki ga uporabi vlagatelj tožbe zoper zavajajoče označevanje, zaznavan kot razlikovalni znak njegovega blaga (Wadlow, C.,
The Law of Passing-Off: Unfair Competition by Misrepresentation
, peta izdaja, Sweet & Maxwell, London, 2016, točke 1–24, 3–11, 8–2 in 8–9). Vendar se tega razlikovalnega učinka znaka ne sme zamenjevati s tem, kar je v odločbi Advocaat opisano kot „posebne in prepoznavne lastnosti“ blaga. Ugotoviti je treba, da razlikovalni učinek znaka BYRON, ki je upošteven v zvezi s pogojem za zavajajoče prikazovanje, v obravnavanem primeru ni izpodbijan.
„Razširjene“ oblike delikta zoper zavajajoče označevanje v obravnavanem primeru nikakor ni bilo treba uporabiti. Znak „byron“, drugače kot znak „vodka“ ali „šampanjec“, ni opisen ali splošen, ker ne napotuje na geografski izvor ali na sestavine blaga. Zavajajoče prikazovanje se v obravnavanem primeru nanaša na podobnost med uporabljenima znakoma, ne pa na to, da bi tožeča stranka dajala vtis, da ima njeno blago neko lastnost, ki je v resnici nima.
Ni bilo torej treba preveriti, ali ima blago družbe Jackson Family Farms „posebne in prepoznavne lastnosti“, kot je poseben izvor ali posebna sestava.
To, da je odbor za pritožbe ugovor obravnaval ob predpostavki, da temelji na deliktu zavajajočega označevanja v „klasični“ obliki, ni moglo imeti negativnih posledic za tožečo stranko v zvezi s presojo dejanskega stanja in dokazov v obravnavanem primeru.
Dalje, iz odločbe Vodkat je razvidno, da široka tožba zoper zavajajoče označevanje ni omejena zgolj na blago, ki se zaznava kot nadpovprečno kakovostno, saj ima lahko „goodwill“ tudi zelo skromno blago (Wadlow, C.,
The Law of Passing-Off: Unfair Competition by Misrepresentation
, peta izdaja, Sweet & Maxwell, London, 2016, točke 7–190). Trditve tožeče stranke v zvezi z nizko ceno in povprečno kakovostjo blaga družbe Jackson Family Farms so torej vsekakor brezpredmetne.
Odbor za pritožbe s tem, da je uporabil „klasično“ in ne „razširjeno“ obliko delikta zoper zavajajoče označevanje, torej ni storil nobene napake, ki bi lahko ogrozila zakonitost izpodbijane odločbe.
Drugi del edinega tožbenega razloga, ki se nanaša na pridobitev
„goodwilla
“
Tožeča stranka trdi, da tudi če bi neregistrirana znamka BYRON v Združenem kraljestvu ustvarila „goodwill“, to ne bi bil „goodwill“ družbe Jackson Family Farms, ampak prodajalca vina na debelo Boutinot.
EUIPO trditve tožeče stranke izpodbija.
Na imetje „goodwilla“ vplivata ta dejavnika: kdo je odgovoren za kakovost blaga in koga javnost šteje za odgovornega (odločba House of Lords (zgornji dom parlamenta) T. Oertli A.G. v E. J. Bowman (London) LD. and others, (1959) R.P.C. 1, 7 HL).
Za možnost varstva znaka je pomembno, da ga javnost zaznava kot znak, iz katerega izhaja, da je za kakovost blaga odgovorno eno samo podjetje, čeprav javnost imena tega podjetja ne pozna. Vprašanje imetja „goodwilla“ je na splošno vprašanje dejstev, pri čemer ne obstaja domneva, da „goodwill“ prej pripada tujemu proizvajalcu kot pa britanskemu distributerju (odločba High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (višje sodišče (Anglija in Wales), premoženjskopravni oddelek) MedGen Inc v Passion for Life Products Ltd, (2001) F.S.R. 30). Načeloma „goodwill“ prej kot uvozniku pripada tujemu identificiranemu dobavitelju uvoženega blaga (Wadlow, C.,
The Law of Passing-Off: Unfair Competition by Misrepresentation
, peta izdaja, Sweet & Maxwell, London, 2016, točke 3 –136 in 3–158).
Na splošno je funkcija znamke označba trgovskega izvora blaga, torej proizvajalca, in ne prodajalca. V obravnavanem primeru je družba Jackson Family Farms nadzirala izdelavo in kakovost blaga. Verjetno je, da je javnost družbo Jackson Family Farms zaznavala kot proizvajalko vina, ki je odgovorna za njegovo izdelavo in kakovost.
V katalogu družbe Boutinot so bila jasno navedena različna vina, ki so bila na prodaj in ki so se razlikovala na podlagi cene, geografskega izvora in proizvajalca. Kupci so torej lahko vina svobodno izbirali na podlagi svojih meril. Čeprav je bila družba Boutinot edini distributer blaga družbe Jackson Family Farms v Združenem kraljestvu, je treba zadnjenavedeno družbo šteti za lastnico „goodwilla“. V katalogu družbe Boutinot je bilo blago družbe Jackson Family Farms na podlagi njegovega imena in izvora jasno razlikovano od drugega blaga, ki ga prodaja družba Boutinot. Natančneje, v dveh katalogih družbe Boutinot, ki ju je predložila družba Jackson Family Farms, so nekatera vina, ki jih očitno proizvaja družba Boutinot, označena kot taka, iz česar je razvidno, da drugih vin ne proizvaja družba Boutinot, ampak proizvajalci, kot je družba Jackson Family Farms.
Tretji del edinega tožbenega razloga, ki se nanaša na iztek prejšnje znamke Evropske unije BYRON
Tožeča stranka v podporo trditvi, da družba Jackson Family Farms v Združenem kraljestvu ni mogla pridobiti „goodwilla“ za znamko BYRON, navaja, da to, da je družba Jackson Family Farms pustila, da se je prejšnja znamka Evropske unije BYRON leta 2007 iztekla, kaže, da ta družba v Evropi ni imela gospodarskega interesa.
Tožeča stranka namreč trdi, pri čemer EUIPO tega ne izpodbija, da je bila znamka BYRON, ki je bila v lasti družbe Byron Vineyard & Winery, Inc., registrirana kot znamka Evropske unije, ki se je iztekla leta 2007, torej leto po tem, ko je družbo Byron Vineyard & Winery, Inc. prevzela družba Jackson Family Farms.
S to trditvijo ni mogoče izpodbiti obstoja „goodwilla“, ustvarjenega z neregistrirano znamko BYRON, ki ga je pridobila družba Jackson Family Farms.
Ugovor je namreč temeljil na prejšnji neregistrirani znamki BYRON, in ne na prejšnji znamki Evropske unije BYRON.
Spomniti je treba tudi, da obstajajo neregistrirane znamke, ki svojo legitimnost črpajo iz svoje uporabe v določenem številu držav članic. Ti znaki, ki označujejo trgovski izvor blaga ali storitev, delujejo kot znamka. Člen 8(4) Uredbe št. 207/2009 priznava obstoj takih pravic v državah članicah in imetnikom neregistriranih znamk omogoča, da preprečijo registracijo znamke Evropske unije, če te pravice lahko preprečijo uporabo take znamke na podlagi nacionalne zakonodaje.
Vprašanje, ali je bila neregistrirana znamka, ki je varovana z nacionalnim pravom, že prej registrirana kot znamka Evropske unije, torej ni upoštevno.
V obravnavanem primeru, kot je pravilno ugotovil EUIPO, iztek registracije prejšnje znamke Evropske unije BYRON družbi Jackson Family Farms ni onemogočal uporabe neregistrirane znamke in pridobitve „goodwilla“ s to uporabo.
Ker je družba Jackson Family Farms do vložitve prijave znamke Evropske unije pridobila zadosten „goodwill“, ji iztek registracije prejšnje znamke Evropske unije ne preprečuje, da svojo neregistrirano pravico zavaruje z vložitvijo tožbe zoper zavajajoče označevanje.
Iztek prejšnje znamke Evropske unije BYRON torej ni v nasprotju s tem, da je družba Jackson Family Farms pridobila „goodwill“, ustvarjen z neregistrirano znamko BYRON.
Točke, ki se nanašajo na zavajajoče prikazovanje in škodo
Zadnja pogoja, ki sestavljata „klasično trojico“ delikta zavajajočega označevanja, kot ga določa pravo Združenega kraljestva, se nanašata na zavajajoče prikazovanje s strani imetnika mlajše znamke na eni strani in škodo, povzročeno „goodwillu“, na drugi.
Odbor za pritožbe je v izpodbijani odločbi ugotovil, da sta ta pogoja izpolnjena: ob upoštevanju enakosti zadevnega blaga in podobnosti znakov obstaja tveganje, da se blago tožeče stranke zamenja z blagom družbe Jackson Family Farms zaradi zavajajočega prikazovanja, ki bi tej družbi povzročilo škodo.
Poudariti je treba, da tožeča stranka – čeprav trdi, da „ni bil izpolnjen noben od pogojev ‚klasične trojice‘“ – ni predložila podprte trditve v zvezi z drugim in tretjim pogojem „klasične trojice“ delikta zavajajočega označevanja, torej v zvezi z zavajajočim prikazovanjem in škodo, ampak zgolj tožbeni razlog, ki se nanaša na prvi pogoj iz „klasične trojice“ tega delikta, torej na „goodwill“.
Ker tožeča stranka ni predložila dokazov v zvezi z zavajajočim prikazovanjem in škodo, je treba potrditi ugotovitev odbora za pritožbe, da bi se ob upoštevanju enakosti zadevnega blaga in podobnosti znakov blago tožeče stranke lahko zamenjalo z blagom družbe Jackson Family Farms zaradi zavajajočega prikazovanja, ki bi tej družbi povzročilo škodo.
Iz navedenega izhaja, da je treba, ker edini tožbeni razlog tožeče stranke ni utemeljen, prvi del predloga tožeče stranke in zato tožbo v celoti zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 134(1) Poslovnika Splošnega sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
Ker tožeča stranka ni uspela, se ji v skladu s predlogi EUIPO naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (prvi senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Nelsonu Alfonso Egüedu se naloži plačilo stroškov.

Pelikánová
Valančius
Öberg
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 18. julija 2017.
Kazalo

Dejansko stanje

Predlogi strank

Pravo

Dopustnost drugega predloga tožeče stranke

Vsebinska presoja

Uvodne ugotovitve

– Napotovanje na pravo države članice, ki ureja uveljavljani znak

– Razmerje med uporabo v gospodarskem prometu, ki je več kot zgolj lokalnega pomena, in „goodwillom“

Prvi del edinega tožbenega razloga, ki se nanaša na obstoj „goodwilla“ neregistrirane znamke BYRON v Združenem kraljestvu

– Nezadostnost dokazov, ki jih je predložila družba Jackson Family Farms

– Tržni delež družbe Jackson Family Farms

– Trajnost „goodwilla“

– Neobstoj posebnih in razlikovalnih lastnosti

Drugi del edinega tožbenega razloga, ki se nanaša na pridobitev „goodwilla“

Tretji del edinega tožbenega razloga, ki se nanaša na iztek prejšnje znamke Evropske unije BYRON

Točke, ki se nanašajo na zavajajoče prikazovanje in škodo

Stroški
(
*1
)	* Jezik postopka: angleščina.