CELEX: 62016TJ0024
Žig Europske unije
Postupak povodom prigovora
Međunarodna registracija u kojoj je naznačena Europska unija
Verbalni žig FONTOLIVA
Raniji nacionalni verbalni žig FUENOLIVA
Relativni razlog za odbijanje
Valjanost registracije ranijeg žiga
Podnošenje novih činjenica i dokaza Općem sudu
Stvarna uporaba ranijeg žiga
Ovlast izmjene
Članak 8. stavak 1. točka (b), članak 42. stavci 2. i 3. i članci 65. i 76. Uredbe (EZ) br. 207/2009

Okolnosti spora
Tužitelj, Sovena Portugal – Consumer Goods, SA, je Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) na osnovi Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (
SL 2009., L 78, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.) podnio prijavu za međunarodnu registraciju u kojoj je naznačena Europska unija, koja se temelji na međunarodnoj registraciji br. 1107792, od 19. siječnja 2012., za verbalni žig FONTOLIVIA.
Proizvodi za koje je zatražena registracija potpadaju pod razred 29. Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, a koji odgovara sljedećem opisu: „Jestiva ulja i masti; maslinovo ulje”.
Međunarodna registracija bila je objavljena u
Glasniku žigova Zajednice
br. 49/2012 od 9. ožujka 2012.
Društvo Mueloliva, SL, nositelj isključive licencije žiga, podnijelo je 26. studenoga 2012. na temelju članka 41. i članka 156. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 prigovor na registraciju prijavljenog žiga.
Prigovor se temeljio na ranijem španjolskom verbalnom žigu FUENOLIVA, prijavljenom 15. veljače 1975. i registriranom 16. prosinca 1977., koji označuje „djevičansko maslinovo ulje” iz razreda 29.
Prigovor je istaknut iz razloga navedenog u članku 8. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009.
Odjel za prigovore usvojio je 14. svibnja 2014. prigovor, pri čemu je utvrdio da postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu između suprotstavljenih žigova u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.
Dana 14. srpnja 2014., tužitelj je podnio žalbu EUIPO‑u protiv odluke odjela za prigovore na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009.
Drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a odbilo je žalbu odlukom od 4. studenoga 2015. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka). Najprije je utvrdilo, da je društvo Mueloliva, na zahtjev tužitelja u tom smislu, podnijelo dokaz o stvarnoj uporabi ranijeg španjolskog verbalnog žiga FUENOLIVA za „djevičanska maslinova ulja” u Španjolskoj u razdoblju od pet godina od 9. rujna 2007. do 8. rujna 2012. (u daljnjem tekstu: relevantno razdoblje). U svezi s tim se oslonilo na račune, ispise logističkih podataka, etikete, dvije komparativne studije i novinske članke, koje je podnijelo društvo Mueloliva te je provelo cjelokupnu ocjenu tih dokaza, pri čemu je priznalo da neki od njih nisu datirani ili nisu datirani u relevantnom razdoblju (točke 14. do 32. pobijane odluke). Žalbeno je vijeće zatim utvrdilo, u okviru ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu između suprotstavljenih žigova, da je relevantna javnost šira španjolska javnost s prosječnim stupnjem pozornosti prilikom kupovine jestivih ulja i masti (točke 37. do 40. pobijane odluke). Žalbeno vijeće navelo je da se stranke slažu da su proizvodi obuhvaćeni suprotstavljenim verbalnim žigovima istovjetni ili vrlo slični (točke 41. i 42. pobijane odluke). Uspoređujući suprotstavljene znakove, uočilo je da se oba sastoje od riječi od devet slova te da imaju zajednički izraz „oliva”, koji i sâm ima mali razlikovni karakter s obzirom na to da se odnosi na proizvode od maslina ili koji sadržavaju maslinovo ulje. Stoga je utjecaj te riječi na ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu između suprotstavljenih žigova ograničen (točke 46. do 48. pobijane odluke). Žalbeno vijeće još je dodalo da na vizualnoj razini razlika samo dvaju slova od njih devet, koji tvore verbalne elemente suprotstavljenih žigova, nije dostatna, s obzirom na zajednički izraz „oliva”, kako bi se izbjegao opći dojam sličnosti. Na fonetskoj razini, verbalni elementi bili su slični, a iako se na pojmovnoj razini zajednički izraz „oliva” odnosio na masline i maslinove ulje, oba se elementa, „fuen” i „font”, odnose na španjolsku riječ „fuente”, što znači fontana ili izvor, koja uzrokuje barem sličnost, ako ne i istovjetnost između suprotstavljenih žigova (točke 49. do 51. pobijane odluke). Uzimajući u obzir sva ranija razmatranja, žalbeno vijeće stoga je smatralo da u okolnostima ovog predmeta postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu između suprotstavljenih žigova (točke 52. do 57. pobijane odluke).
Zahtjevi stranaka
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
—
u cijelosti poništi pobijanu odluku;
—
„izmijeni pobijanu odluku na temelju razloga iz ove tužbe” i „odobri zaštitu” u Europskoj uniji za međunarodni žig FONTOLIVA;
—
naloži EUIPO‑u snošenje troškova, uključujući i one nastale u postupku pred njim;
—
naloži društvu Mueloliva snošenje troškova nastalih u postupku pred EUIPO‑om.
EUIPO od Općeg suda zahtijeva da:
—
tužbu u cijelosti odbije;
—
naloži tužitelju snošenje troškova.
Pravo
Dopuštenost drugog dijela zahtjeva
Drugi dio zahtjeva tužitelja treba razumjeti tako da se zahtjeva da Opći sud, s jedne strane, odbije prigovor društva Mueloliva i, s druge strane, prihvati zahtjev za zaštitu u Europskoj uniji. Zapravo se s njim želi postići da Opći sud izmijeni pobijanu odluku u smislu članka 65. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 i donese odluku koju je trebalo donijeti žalbeno vijeće u skladu s odredbama Uredbe br. 207/2009. Međutim, u skladu s člankom 64. stavkom 1. iste uredbe, kako navodi EUIPO, žalbeno vijeće može izvršavati samo ovlasti iz nadležnosti odjela čija je odluka predmet žalbe ili predmet vratiti tom odjelu na ponovno odlučivanje. Međutim, u predmetnom slučaju, odluku koja se pobija pred žalbenim vijećem donio je odjel za prigovore koji je nadležan odlučivati o prigovoru te, po potrebi, ako je prigovor osnovan, odbiti prijavu za zaštitu u Europskoj uniji na temelju međunarodne registracije ili registracije žiga Europske unije, ali koji nije nadležan udovoljiti navedenoj prijavi. Osim toga, treba napomenuti da uzimajući u obzir, s jedne strane, postupak registracije propisan odredbama glave IV. Uredbe br. 207/2009, koji najprije predviđa početno ispitivanje ispitivača, posebno ispitivanje apsolutnih razloga za odbijanje, a zatim, ako je rezultat tog ispitivanja povoljan, objavu prijave za registraciju kako bi se omogućili možebitni prigovori na temelju relativnih razloga za odbijanje i, s druge strane, odredbe članka 59. te uredbe koje se odnose na osobe koje imaju pravo podnijeti žalbu, prema kojima „[s]vaka stranka u postupku u kojem je donesena odluka kojom nije udovoljeno njezinim zahtjevima, može podnijeti žalbu”, žalbeno vijeće nikad neće moći obaviti registraciju. Ono može donijeti odluku samo u okviru žalbe protiv prve odluke donesene nakon nepovoljnog rezultata početnog ispitivanja ispitivača, pri čemu se, ako odluči u korist žalitelja, postupak mora nastaviti objavom prijave za registraciju ili u okviru postupka protiv odluke odjela za prigovore, pri čemu, kao što je već navedeno, također neće moći sâmo udovoljiti prijavi za registraciju. Dakle, također ni Opći sud nije nadležan za odlučivanje o zahtjevu za izmjenu, kojim se zahtijeva da se u tom smislu izmijeni odluka žalbenog vijeća (vidjeti u tom smislu presudu od 12. travnja 2011., Euro‑Information/OHIM (EURO AUTOMATIC PAYMENT),
T‑28/10
,
EU:T:2011:158
, t.
13.
).
Stoga drugi zahtjev tužitelja, u dijelu u kojem zahtijeva od Općeg suda da odobri zaštitu u Europskoj uniji, treba odbaciti kao nedopušten. Suprotno tomu, dopušten je u dijelu u kojem se zahtijeva odbijanje prigovora društva Mueloliva (vidjeti u tom smislu presudu od 26. rujna 2014., Koscher + Würtz/OHIM – Kirchner & Wilhelm (KW SURGICAL INSTRUMENTS),
T‑445/12
,
EU:T:2014:829
, t.
15.
,
18.
i
40.
).
Meritum
Tužitelj u prilog tužbi u biti ističe dva tužbena razloga. Prvi se odnosi na povredu članka 42. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 15. stavcima 1. i 2. te uredbe, i ukazuje na nedostatnost dokaza stvarne uporabe ranijeg nacionalnog žiga FUENOLIVA. Drugi tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 i sastoji se od dva dijela. Kao prvo, tužitelj tvrdi da kad je žalbeno vijeće potvrdilo utemeljenost prigovora, registracija ranijeg nacionalnog žiga FUENOLIVA, na kojoj se temeljio prigovor, nije bila produljena. Kao drugo, tužitelj tvrdi da ne postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu između suprotstavljenih žigova. Iz tih razloga, zaključuje tužitelj, prigovor protiv registracije njegova žiga nije osnovan.
Najprije je potrebno razmotriti prvi dio drugog tužbenog razloga.
Prvi dio drugog tužbenog razloga
Tužitelj tvrdi, da je nakon donošenja pobijane odluke saznao, da nositelj ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA nije bio produljio njegovu registraciju, prije nego li je žalbeno vijeće donijelo pobijanu odluku. Navodi, da je prvotna prijava za registraciju bila podnesena 15. veljače 1975. i da španjolsko pravo propisuje da je registracija valjana 10 godina od datuma kad je podnesena prijava te da je stoga registracija trebala biti produljena 15. veljače 2015. Ažuriranje upisa predmetnog žiga, od 2. prosinca 2015., koju je napravila Oficina Española de Patentes y Marcas (Španjolski ured za patente i žigove), ukazuje da je istek njegove registracije bio utvrđen 26. studenoga 2015.
Pozivajući se na presudu od 13. rujna 2006., MIP Metro/OHIM – Tesco Stores (METRO) (
T‑191/04
,
EU:T:2006:254
) i ističući da je Opći sud u toj presudi naveo da žalbeno vijeće izvršava, osim u slučaju vraćanja odjelu na ponovno odlučivanje, nadležnosti odjela koje je donijelo odluku protiv koje je podnesena žalba, i da sâmo ne smije donijeti nezakonitu odluku u trenutku kad odlučuje, tužitelj tvrdi da žalbeno vijeće nije moglo potvrditi utemeljenost prigovora.
Tužitelj dodaje, da je početkom siječnja 2016. bila podnesena nova prijava za registraciju španjolskog žiga FUENOLIVA za maslinovo ulje, u ime društva Fuentes Lopez, SL, bez obznanjivanja je li taj podnositelj prijave povezan s društvom Mueloliva.
EUIPO navodi da je pobijana odluka dostavljena 5. studenoga 2015., dakle prije nego li je Španjolski ured za patente i žigove 2. prosinca 2015. objavio istek registracije ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA, i da iz dokaza podnesenih odjelu za prigovore i žalbenom vijeću nije proizlazilo da registracija tog žiga neće biti produljena, za razliku od okolnosti predmeta u kojemu je bila donesena presuda od 13. rujna 2006., METRO (
T‑191/04
,
EU:T:2006:254
), u kojem podnositelj prigovora nije dostavio dokaze o produljenju registracije svojeg žiga, iako ga je to zatražio odjel za prigovore. Prema mišljenju EUIPO‑a, registracija ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA bila je još valjana kad je žalbeno vijeće donijelo odluku.
Treba napomenuti da stranke različito tumače nacionalno pravo u pogledu trajanja valjanosti registracije žiga. EUIPO očito smatra da je registracija žiga pri Španjolskom uredu za patente i žigove valjana dokle god nije objavljen istek valjanosti (u ovom slučaju, 2. prosinca 2015.), dok tužitelj smatra da registracija španjolskog žiga prestaje biti valjana, ako nije produljena, istekom razdoblja valjanosti od 10 godina (u ovom slučaju, 15. veljače 2015.). Ta razlika u tumačenju, međutim, nije od značaja za ovaj slučaj.
Kao što to proizlazi iz ustaljene sudske prakse, zakonitost pobijanog akta treba ocijeniti u skladu s činjenicama i pravom koji postoje na dan kada je taj akt donesen (presude od 7. veljače 1979., Francuska/Komisija,
15/76 i 16/76
,
EU:C:1979:29
, t.
7.
i
8.
; od 17. listopada 1989., Dow Benelux/Komisija,
85/87
,
EU:C:1989:379
, t.
49.
; rješenje od 7. veljače 2013., Majtczak/Feng Shen Technology i OHIM,
C‑266/12 P
, neobjavljeno,
EU:C:2013:73
, t.
45.
; i presuda od 21. siječnja 2016., Laboratorios Ern/OHIM – michelle menard (Lenah.C),
T‑802/14
, neobjavljena,
EU:T:2016:25
, t.
15.
).
Dakle, čak i da se pretpostavi da je registracija ranijeg nacionalnog žiga FUENOLIVA još uvijek bila valjana pri donošenju pobijane odluke, iako još samo par tjedana, neovisno o pitanju tereta dokaza u tim okolnostima, žalbeno vijeće nije moglo ništa drugo doli osloniti se na tu premisu radi donošenja pobijane odluke, pri čemu Opći sud sada ne može uzeti u obzir naknadnu okolnost isteka registracije ranijeg nacionalnog žiga FUENOLIVA, niti se može osloniti na to radi proglašavanja obustave postupka (vidjeti, u tom smislu i po analogiji, rješenje od 8. svibnja 2013., Cadila Healthcare/OHIM,
C‑268/12 P
, neobjavljeno,
EU:C:2013:296
, t.
32.
i
33.
; presude od 4. studenoga 2008., Group Lottuss/OHIM – Ugly (COYOTE UGLY),
T‑161/07
, neobjavljena,
EU:T:2008:473
, t.
49.
i
50.
, i od 8. listopada 2014., Fuchs/OHIM – Les Complices (Zvijezda u krugu),
T‑342/12
,
EU:T:2014:858
, t.
24.
).
Ako se pretpostavi, kao što to tužitelj tvrdi, da je valjanost registracije ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA istekla prije donošenja pobijane odluke, treba stvarno priznati, kao što je to utvrđeno presudom od 13. rujna 2006., METRO (
T‑191/04
,
EU:T:2006:254
, t.
32.
), da funkciju utvrđivanja podrijetla ranijeg žiga ne može ugroziti drugi žig koji je bio registriran tek po isteku valjanosti registracije ranijeg žiga te da nije moguć nikakav sukob u slučaju kada ne postoji razdoblje supostojanja oba žiga. Međutim, treba imati na umu, kako je utvrđeno u presudi od 12. prosinca 2002., eCopy/OHIM (ECOPY) (
T‑247/01
,
EU:T:2002:319
, t.
46.
) i u presudi od 13. rujna 2010., KUKA Roboter/OHIM (Shade of orange) (
T‑97/08
,
EU:T:2010:396
, t.
11.
), da zakonitost odluke žalbenog vijeća nije moguće osporavati pozivajući se na nove činjenice pred Općim sudom, osim ako se ne dokaže da je žalbeno vijeće trebalo po službenoj dužnosti uzeti u obzir te činjenice u upravnom postupku prije donošenja svoje odluke.
Budući da ni tužitelj ni društvo Mueloliva nisu postavili pitanje isteka valjanosti registracije ranijeg nacionalnog žiga FUENOLIVA, niti su u postupku pred žalbenim vijećem predložili dokaze u svezi s tim, potrebno je ispitati je li vijeće trebalo razmotriti to pitanje po službenoj dužnosti.
Prvo, treba se prisjetiti da članak 41. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 i pravilo 19. stavak 1. i stavak 2. točka (a) podtočka ii. Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95 od 13. prosinca 1995. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 o žigu Zajednice (
SL 1995., L 303, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 84.) između ostalog propisuju da podnositelj prigovora mora u roku koji odredi EUIPO podnijeti dokaz o postojanju, valjanosti i opsegu zaštite svojeg ranijeg znaka i osobito, u pogledu ranijeg žiga koji nije već registrirani žig Europske unije, presliku odgovarajuće potvrde o registraciji i, ovisno o slučaju, potvrdu o zadnjem produljenju registracije kojom se dokazuje da razdoblje zaštite žiga traje dulje od gore navedenog vremenskog roka koji određuje EUIPO i svako produljenje tog razdoblja ili jednakovrijedne dokumente koje je izdalo tijelo pred kojim je žig registriran. S obzirom na naslov i položaj gore navedenih regulatornih odredbi u okviru svih postupovnih odredbi koje se primjenjuju na žig Europske unije (u glavi IV., „Postupak registracije”, odjeljak 4., „Primjedbe trećih strana i prigovor”, Uredbe br. 207/2009 i u Glavi II., „Postupak povodom prigovora i dokaz o uporabi”, Uredbe br. 2868/95), i također s obzirom na članak 132. stavak 1. Uredbe br. 207/2009, u skladu s kojim je odjel za prigovore nadležan za donošenje odluka o prigovoru na prijavu za registraciju žiga Europske unije, kada se u predmetnim regulatornim odredbama spominje „rok koji odredi EUIPO”, treba smatrati da je to rok koji je odredio odjel za prigovore nakon početka postupka povodom prigovora.
Drugo, iako žalbena vijeća koja odlučuju o žalbama protiv odluka odjela za prigovore izvršavaju njihovu nadležnost meritornog odlučivanja, postupovni okvir koji se primjenjuje pred žalbenim vijećima nije jednak onomu koji se primjenjuje pred odjelima za prigovore. Dakle, dok je pred odjelom za prigovore podnositelj prigovora dužan na temelju pravila 19. stavka 2. točke (a) podtočke ii. Uredbe br. 2868/95, podnijeti dokaz, u roku za dostavu dokaza u prilog prigovoru koji odredi odjel za prigovore, da je valjanost registracije ranijeg žiga traje dulje od tog roka, treba navesti da postupovna pravila koja se primjenjuju pred žalbenim vijećima ne sadržavaju usporedive odredbe.
Među postupovnim odredbama koje se primjenjuju pred žalbenim vijećima, a odnose se na načelo kontradiktornosti te razloge, argumente i činjenice koji se podnose, članak 76. Uredbe br. 207/2009, koji je pod Glavom IX. te uredbe, naslovljen „Postupak”, dio odjeljka 1., koji se odnosi na opće postupovne odredbe koje se primjenjuju na različite instance EUIPO‑a, a odnose se na ispitivanje činjenica po službenoj dužnosti, propisuje:
„1.   U postupcima koji se pred njim vode, [EUIPO] po službenoj dužnosti ispituje činjenice; međutim u postupcima koji se odnose na relativne razloge za odbijanje registracije, [EUIPO] to ispitivanje ograničava na činjenice, dokaze i argumente te zahtjeve što su ih podnijele stranke.
2.   [EUIPO] ne mora uzeti u obzir činjenice ili dokaze koje predmetne stranke nisu pravodobno podnijele.”
Osim toga, pravilo 50. stavak 1., prvi podstavak Uredbe br. 2868/95, koji je pod Glavom X. „Žalbe” te uredbe, propisuje da „[o]sim ako je drukčije propisano, odredbe koje se odnose na postupke koje primjenjuje odjel koji je donio odluku protiv koje se ponosi žalba, primjenjuju se na žalbene postupke
mutatis mutandis
”. Međutim, treći podstavak istog stavka sadržava sljedeću suprotnu odredbu:
„Ako je žalba uložena protiv odluke Odjela za prigovore, žalbeno vijeće ograničuje svoje ispitivanje žalbe na činjenice i dokaze podnesene u roku koji odredi Odjel za prigovore sukladno s Uredbom i ovim pravilima, osim ako žalbeno vijeće smatra da se u obzir trebaju uzeti dodatne i dopunske činjenice i dokazi sukladno s člankom [76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009].”
Ni iz gore navedenih odredbi, ni iz drugih primjenjivih postupovnih odredbi ne proizlazi da bi žalbeno vijeće koje odlučuje o žalbi protiv odluke odjela za prigovore, koji je odlučio o relativnom razlogu za odbijanje registracije, moralo po službenoj dužnosti razmotriti pitanje prestanka valjanosti registracije ranijeg žiga po isteku roka koji je odjel za prigovore odredio podnositelju prigovora za podnošenje dokaza o toj valjanosti.
Osim toga, nijednu od tih odredbi nije moguće tumačiti tako da podnositelju prigovora nalažu da na vlastitu inicijativu podnese dokaz da je registracija ranijeg žiga valjana do odluke žalbenog vijeća (vidjeti, po analogiji presudu od 29. srpnja 2010., Anheuser‑Busch/OHIM,
C‑214/09 P
,
EU:C:2010:456
, t.
56.
do
69.
).
Međutim, utvrđenja iz gornjih točaka 29. i 30. ne utječu na mogućnost da podnositelj prijave žiga, na koji se odnosi prigovor, pred žalbenim vijećem tvrdi da podnositelj prigovora nije podnio dokaz da je registracija ranijeg žiga ostala valjana u razumnom razdoblju u pogledu postupka pred žalbenim vijećem, kako bi potaknuo podnositelja prigovora da na to odgovori, te žalbeno vijeće da uzme u obzir tu okolnost, osobito s obzirom na postupovne odredbe gore navedene u točkama 27. i 28.
Međutim, kao što je to već navedeno, iz spisa je razvidno da tužitelj pred žalbenim vijećem nije postavio pitanje održavanja valjanosti registracije ranijeg nacionalnog žiga FUENOLIVA, iako je bila blizu 2015. godina u kojoj bi navedena registracija istekla te bi je trebalo po potrebi produljiti, te je čak već i počela, i iako ga je tajništvo žalbenog vijeća dopisom od 4. veljače 2015. obavijestilo o primjedbama društva Mueloliva u odgovoru i pri tome navelo da vijeće koje razmatra žalbu smatra da može riješiti spor na temelju sadržaja spisa i da zato replika nije predviđena. Tužitelj je tada još mogao postaviti pitanje održavanja valjanosti, pozivajući se na članak 76. stavak 2. Uredbe br. 207/2009, koji propisuje da „[EUIPO] ne mora uzeti u obzir činjenice ili dokaze koje predmetne stranke nisu pravodobno podnijele”.
Te odredbe tumačile su se na način da stranke općenito mogu, ako nije drukčije određeno, podnositi činjenice i dokaze pred EUIPO‑om i nakon isteka rokova koji vrijede za takvo podnošenje u skladu s odredbama Uredbe br. 207/2009, i da EUIPO‑u ništa ne zabranjuje da uzme u obzir takve činjenice i dokaze, koji su kasno navedeni ili podneseni, možda prvi put pred žalbenim vijećem (presuda od 18. srpnja 2013., New Yorker SHK Jeans/OHIM,
C‑621/11 P
,
EU:C:2013:484
, t.
30.
; vidjeti također presudu od 11. prosinca 2014., CEDC International/OHIM – Underberg (Oblik vlati trave u boci),
T‑235/12
,
EU:T:2014:1058
, t.
44.
i navedenu sudsku praksu). Doista, kao što je gore navedeno u točki 28., pravilo 50. stavak 1. Uredbe br. 2868/95 propisuje posebno uređenje kada je žalba podnesena protiv odluke odjela za prigovore. Iako prvi podstavak tog stavka uspostavlja načelo da se odredbe koje se odnose na postupke koje primjenjuje odjel koji je donio odluku protiv koje se podnosi žalba primjenjuju na žalbene postupke
mutatis mutandis
, njegov treći podstavak odstupa od tog načela u pogledu žalbi podnesenih protiv odluke odjela za prigovore, propisujući da žalbeno vijeće ograničuje svoje ispitivanje žalbe na činjenice i dokaze podnesene u roku koji odredi odjel za prigovore osim ako žalbeno vijeće smatra da se u obzir trebaju uzeti dodatne i dopunske činjenice i dokazi sukladno s člankom 76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009. U tim okolnostima bi stoga žalbeno vijeće, da mu je to bilo ranije predloženo za razmatranje, moglo smatrati da treba razmotriti pitanje valjanosti registracije ranijeg nacionalnog žiga FUENOLIVA zbog mogućnosti njegova skorog isteka (vidjeti, u tom smislu, presudu od 3. listopada 2013., Rintisch/OHIM,
C‑120/12 P
,
EU:C:2013:638
, t.
32.
).
Stoga, u smislu utvrđenja iz gornjih točaka 29. i 30., žalbeno se vijeće ne može kritizirati što nije uzelo u obzir moguće neproduljenje registracije ranijeg nacionalnog žiga FUENOLIVA, na čemu se temelji prigovor, kada je usvojilo pobijanu odluku, ne uzimajući u obzir konačni datum isteka valjanosti te registracije prema španjolskom pravu.
Na temelju navedenog, prvi dio drugog tužbenog razloga treba odbiti.
Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 42. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 15. stavcima 1. i 2. te uredbe
Tužitelj tvrdi da su odjel za prigovore i žalbeno vijeće pogrešno procijenili dokaze koje je podnijelo društvo Mueloliva da bi dokazalo stvarnu uporabu ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA u Španjolskoj u razdoblju od pet godina prije objave međunarodne registracije u kojoj je naznačena Europska unija, za žig FONTOLIVA. Tužitelj se pozvao na nekoliko načela, koja su radi ispitivanja stvarne uporabe ranijeg žiga Europske unije ustanovljena sudskom praksom sudova Unije, posebno se pozivajući na presudu od 11. ožujka 2003., Ansul (
C‑40/01
,
EU:C:2003:145
), i tvrdi da dokazi koje je podnijelo društvo Mueloliva obuhvaćaju deset računa, dva ispisa logističkih podataka, tri vrste etikete, dva izvatka iz komparativnih studija i novinske članke. Posebno ističe, da je jedan od novinskih članaka bio objavljen 2004., a ne u relevantnom razdoblju, da etikete nemaju datuma, iako bi ih mogle imati jer su namijenjene za prehrambene proizvode, da nije moguće datirati izvadak iz jedne od komparativnih studija koji je osim toga napisan na španjolskom i nije bio u cijelosti (za razliku od drugih dokumenata) preveden na jezik postupka, to jest engleski, iako je bio ručno izmijenjen tako da je uključivao djelomične prijevode i da stoga nije bilo moguće razumjeti njegov kontekst ni točan sadržaj, da deset računa iz 2010. i 2011. nisu uzastopni te da ništa ne dokazuje da su se drugi računi koji su bili izdani između tih deset računa odnosili na prodaju pod ranijim španjolskim žigom FUENOLIVA, da su osim toga tri od deset računa sadržavala naznaku „FUE” a ne onu ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA, dok je na drugim računima također naznačen žig FUENSOL, da ispisi logističkih podataka ne sadržavaju ni datum, ni primatelja, da se druga komparativna studija, iz 2007., stvarno odnosi na raniji španjolski žig FUENOLIVA, ali ničim objektivno ne ukazuje da je maslinovo ulje stvarno prodavano pod tim žigom te osim toga navodi cijenu od 2,55 EUR po litri koja je drukčija od cijena navedenih u računima iz 2010. i 2011., koje se kreću od 1,74 EUR do 1,94 EUR po litri. Tužitelj iz toga zaključuje da jedini relevantni dokazni materijali, to jest sedam računa, suprotno onomu što su utvrdili odjel za prigovore i žalbeno vijeće, nisu dovoljni da dokažu da „iako su količine male [...], to je nadoknađeno činjenicom da je uporaba bila relativno stalna” [neslužbeni prijevod]. Naprotiv, prema mišljenju tužitelja, iz priložene dokumentacije razvidna je samo poneka uporaba ranijeg nacionalnog žiga FUENOLIVA nekoliko mjeseci u 2010. i jedan mjesec u 2011., iako je maslinovo ulje svakodnevni prehrambeni proizvod, jeftin i uglavnom se prodaje u velikim količinama. Stoga, u ovom slučaju nikako nije potvrđena situacija utvrđena u sudskoj praksi, u kojoj međuovisnost između čimbenika koje treba uzeti u obzir prilikom odlučivanja o stvarnoj uporabi ranijeg žiga može omogućiti da se takva uporaba prizna ako je mala količina proizvoda na tržištu pod tim žigom nadoknađena intenzivnom ili postojanom uporabom žiga.
EUIPO smatra da je računima koje je podnijelo društvo Mueloliva dokazano da je u Španjolskoj pod ranijim španjolskim žigom FUENOLIVA između 22. ožujka 2010. i 31. listopada 2011. bilo prodano 3500 jedinica maslinova ulja, što je po njemu dostatan dokaz o stvarnoj uporabi tog žiga u relevantnom razdoblju, pogotovo što su između tih računa sigurno bili izdani i drugi računi. Dokazi bez datuma i dokazi iz razdoblja koje nije relevantno, potkrepljuju taj zaključak. Dakle, etikete, koje obično nemaju datum, potvrđuju uporabu ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA te dokazi iz razdoblja koje nije relevantno omogućuju bolju ocjenu situacije. EUIPO dodaje da primjedbe u pogledu dokaza koji nisu bili prevedeni na jezik postupka, u dijelu u kojem se odnose na nepostojanje prijevoda, nisu dopuštene pred Općim sudom jer su bile iznesene prvi put pred njim i jer, u svakom slučaju, pravilo 22. stavak 6. Uredbe br. 2868/95 ovlašćuje EUIPO da od podnositelja prigovora zahtijeva prijevod dokaza o stvarnoj uporabi ranijeg žiga – koji su bili podneseni na drugim jezicima – na jezik postupka povodom prigovora ili da taj prijevod ne zahtijeva. U ovom slučaju, sporni dokumenti očito su razumljivi za ocjenu stvarne uporaba ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA.
Treba podsjetiti da je iz članka 42. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 207/2009, u svezi s uvodnom izjavom 10. te uredbe, i iz pravila 22. stavka 3. Uredbe br. 2868/95 razvidno da je
ratio legis
zahtjeva prema kojem mora postojati stvarna uporaba ranijeg žiga kako bi mogla poslužiti za prigovor protiv prijave žiga Europske unije smanjivanje broja sukoba između dvaju žigova, osim ako postoji opravdani ekonomski razlog za nepostojanje stvarne uporabe ranijeg žiga, a koji proizlazi iz stvarne uloge žiga na tržištu. Međutim, svrha tih odredbi nije ni ocjena gospodarskog uspjeha ni nadzor ekonomske strategije nekog poduzetnika ni ograničavanje zaštite žigova samo na njihovu količinski značajnu tržišnu uporabu (vidjeti presudu od 17. siječnja 2013., Reber/OHIM – Wedi & Hofmann (Walzer Traum),
T‑355/09
, neobjavljena,
EU:T:2013:22
, t.
25.
i navedenu sudsku praksu).
Žig je u stvarnoj uporabi ako se rabi sukladno svojoj osnovnoj funkciji koja se sastoji u jamčenju istovjetnosti podrijetla proizvoda ili usluga za koje je registriran kako bi stvorio ili sačuvao tržište za te proizvode ili usluge, iz čega su isključene uporabe simbolične naravi čiji je jedini cilj osiguranje prava zajamčenih žigom (vidjeti, po analogiji, presudu od 11. ožujka 2003., Ansul,
C‑40/01
,
EU:C:2003:145
, t.
43.
). Štoviše, uvjet stvarne uporabe ranijeg žiga zahtijeva da žig bude rabljen javno i prema van onako kako je zaštićen na relevantnom području (presuda od 8. srpnja 2004., Sunrider/OHIM – Espadafor Caba (VITAFRUIT),
T‑203/02
,
EU:T:2004:225
, t.
39.
; vidjeti također, u tom smislu i po analogiji, presudu od 11. ožujka 2003., Ansul,
C‑40/01
,
EU:C:2003:145
, t.
37.
).
Ocjena karaktera stvarne uporabe ranijeg žiga treba uzeti u obzir sve činjenice i okolnosti koje su prikladne za utvrđivanje kakva je doista njegova tržišna uporaba, osobito imajući u vidu onu koja se smatra opravdanom u relevantnom ekonomskom sektoru kako bi se održali ili stvorili dijelovi tržišta u korist proizvoda ili usluga koji su zaštićeni žigom, prirodu tih proizvoda ili usluga, karakteristike tržišta te opseg i učestalost uporabe žiga (presuda od 8. srpnja 2004., VITAFRUIT,
T‑203/02
,
EU:T:2004:225
, t.
40.
; vidjeti također, po analogiji, presudu od 11. ožujka 2003., Ansul,
C‑40/01
,
EU:C:2003:145
, t.
43.
).
Što se tiče opsega uporabe ranijeg žiga, valja osobito uzeti u obzir tržišni volumen ukupne uporabe, s jedne strane, te trajanje razdoblja uporabe kao i njezinu učestalost, s druge strane (presude od 8. srpnja 2004., VITAFRUIT,
T‑203/02
,
EU:T:2004:225
, t.
41.
, i od 8. srpnja 2004., MFE Marienfelde/OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON),
T‑334/01
,
EU:T:2004:223
, t.
35.
).
Radi ispitivanja u konkretnom slučaju, je li uporaba ranijeg žiga stvarna, potrebno je učiniti sveobuhvatnu ocjenu imajući u vidu sve relevantne faktore konkretnog slučaja. Ta ocjena obuhvaća određenu međuovisnost faktora koji su uzeti u obzir. Stoga, manji volumen proizvoda koji su stavljeni na tržište pod navedenim žigom može biti nadoknađen snažnim intenzitetom ili velikom konstantom u vremenu uporabe tog žiga i obrnuto. Ostvareni promet i opseg prodaje proizvoda pod ranijim žigom ne može se procijeniti u apsolutnim iznosima, ali mora biti u svezi s drugim relevantnim čimbenicima, kao što su obujam gospodarske djelatnosti, kapaciteti proizvodnje ili stavljanja na tržište ili stupanj diverzifikacije poduzetnika koji rabi žig, kao i karakteristike proizvoda ili usluga na relevantnom tržištu. Stoga nije nužno da je uporaba ranijeg žiga uvijek kvantitativno značajna da bi se smatrala stvarnom (presude od 8. srpnja 2004., VITAFRUIT,
T‑203/02
,
EU:T:2004:225
, t.
42.
, i od 8. srpnja 2004., HIPOVITON,
T‑334/01
,
EU:T:2004:223
, t.
36.
). Čak i minimalna uporaba može, dakle, biti dovoljna da bi se smatrala stvarnom, pod uvjetom da je se u predmetnom gospodarskom sektoru smatra opravdanom za održavanje ili stvaranje tržišnih udjela za proizvode ili usluge zaštićene žigom (vidjeti, u tom smislu, presudu od 11. svibnja 2006., Sunrider/OHIM,
C‑416/04 P
,
EU:C:2006:310
, t.
70.
i
72.
).
Međutim, stvarna uporaba žiga ne može se dokazati pomoću vjerojatnosti ili pretpostavke, nego se mora temeljiti na konkretnim i objektivnim dokazima koji dokazuju učinkovitu i dostatnu uporabu žiga na predmetnom tržištu (presude od 12. prosinca 2002., Kabushiki Kaisha Fernandes/OHIM – Harrison (HIWATT),
T‑39/01
,
EU:T:2002:316
, t.
47.
, i od 6. listopada 2004., Vitakraft‑Werke Wührmann/OHIM – Krafft (VITAKRAFT),
T‑356/02
,
EU:T:2004:292
, t.
28.
).
U ovom slučaju, neposredni dokazi o stavljanju na tržište maslinova ulja pod ranijim španjolskim žigom FUENOLIVA tijekom relevantnog razdoblja, koje je podnijelo društvo Mueloliva, ograničeni su na sedam računa s cjelovitom naznakom žiga. Na ostala tri podnesena računa naznačeno je „Oliva intenso 15 x 1 PET CUAD FUE”, što ne potvrđuje da se ta naznaka, niti s tim povezana šifra proizvoda, odnosi na maslinovo ulje pod žigom FUENOLIVA. Na sedam računa s cjelovitom naznakom ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA kronološki su navedeni datumi 22. ožujka, 6. travnja, 8. travnja, 12. travnja, 11. lipnja i 1. rujna 2010. te 6. veljače 2011. Osim zadnjeg, svi su naslovljeni na istog trgovca na veliko. Prvih šest odnosi se na 28050 litara ulja FUENOLIVA SABOR INTENSO, sedmi pak na 14040 litara istog ulja, ali u drugom pakiranju. Stoga se neposredni dokazi odnose na račune za razdoblje kraće od jedne godine, za količinu od približno 42000 litara. Te prodaje same po sebi nisu dostatne za dokazivanje stvarne uporabe ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA. Koncentrirane su u relativno kratkom razdoblju i količina u pitanju je mala za proizvođača maslinova ulja poput društva Mueloliva, koje kontrolira 1,5 % nacionalnog tržišta i 6 % regionalnog tržišta (u Andaluziji), kako je razvidno iz jednog od novinskih članaka koje je sâmo podnijelo u svojem prigovoru. Štoviše, društvo Mueloliva je račune koje je podnijelo opisalo kao „sažet primjer” u odgovoru na tužiteljeve primjedbe pred odjelom za prigovore, koji je pak potvrdio da „opseg prodaje na tim računima nije [bio] velik”. U vezi s tim treba napomenuti, kao što je to istaknuo tužitelj, da je maslinovo ulje prehrambeni proizvod široke potrošnje, koji se stalno prodaje i da se u tom kontekstu, s obzirom na veličinu društva Mueloliva, takvu uporabu ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA ne može smatrati stvarnom uporabom za održavanje ili stvaranje tržišnog udjela. Argument EUIPO‑a da je podnesene račune moguće dopuniti drugim računima, ne može osporiti tu ocjenu. U skladu s člankom 42. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009, podnositelj prigovora mora, na zahtjev podnositelja prijave za registraciju novog žiga, podnijeti dokaz stvarne uporabe ranijeg žiga koji opravdava prigovor protiv te registracije. Međutim, u ovom slučaju, društvo Mueloliva nije podnijelo nikakve nove račune osim onih koji su u spisu, unatoč kritikama tužitelja o njihovoj nedostatnosti iz njegova očitovanja odjelu za prigovore od 20. siječnja 2014. i iz njegova dopunskog podneska žalbenom vijeću od 15. rujna 2014.
Drugi dokazi, koje je podnijelo društvo Mueloliva, da bi dokazalo stvarnu uporabu ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA tijekom relevantnog razdoblja, su slabi. Podneseni ispisi logističkih podataka i etikete ne predstavljaju ozbiljan dokaz javne i vanjske uporabe ranijeg žiga, za razliku od, primjerice, fotografija boca koje bi bile označene etiketama objavljenim u katalozima ili prospektima. U jednoj od komparativnih studija, u biti procjeni utjecaja na okoliš, u kojoj je navedeno maslinovo ulje pod žigom FUENOLIVA, u pogledu naznake poljoprivredne proizvodnje naveden je datum 5. travnja 2001., dakle datum značajno udaljen od relevantnog razdoblja. Druga komparativna studija u kojoj je navedeno maslinovo ulje pod žigom FUENOLIVA, u biti usporedba cijena koju je izradilo društvo za zaštitu potrošača, ima datum 5. studeni 2007. Ta se studija može smatrati dokazom o stvarnoj uporabi ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA na početku relevantnog razdoblja. Članak objavljen na mrežnoj stranici navedenog društva za zaštitu potrošača koji daje komentar te studije ne sadržava nikakav dodatni dokaz. Članak iz siječnja 2008., koji je bio objavljen na mrežnoj stranici strukovnog udruženja, po sadržaju je komentar gore navedene studije te također ne sadržava nikakav dodatni dokaz. U novinskom članku od 15. travnja 2004., u kojem je obrađena promjena vlasničke strukture društva Mueloliva, stvarno je naveden žig FUENOLIVA kao dio portfelja žigova podnositelja prigovora, međutim, taj je članak, s jedne strane, bio objavljen mnogo prije relevantnog razdoblja, a s druge strane, iz njega nije razvidna stvarna uporaba ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA. Posljednje, u izvatku mrežne stranice singapurske vlade koja je namijenjena zdravoj prehrani i kojoj je teško utvrditi datum nastanka, iako sadržava komentar iz travnja 2012. i drugi komentar iz veljače 2013, stvarno je, među mnogim uljima i mastima, navedeno i ulje Pomace Olive Oil ‑1L, iako ne sadržava naznaku uporabe ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA za djevičansko maslinovo ulje u Španjolskoj, što je proizvod i područje za koje treba dokazati stvarnu uporabu tog ranijeg žiga.
Iz gore navedenog proizlazi da opipljivi dokazi o uporabi ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA u relevantnom razdoblju, koji bi mogli opravdati prigovor protiv međunarodne registracije u kojoj je naznačena Europska unija, za žig FONTOLIVA, dokazuju samo da je raniji španjolski žig FUENOLIVA bio u uporabi krajem 2007., pri čemu se ne navode prodane količine, i od ožujka 2010. do veljače 2011., za prodane manje količine. Dokazi koje je podnijelo društvo Mueloliva, uzeti u obzir zajedno, stoga ne omogućuju utvrđivanje, suprotno zaključku odjela za prigovore, koji je potvrdilo žalbeno vijeće, relativno stalne uporabe ranijeg žiga, koja bi nadoknadila mali opseg prodaje proizvoda pod tim žigom.
Iz navedenog proizlazi da društvo Mueloliva nije dokazalo stvarnu uporabu ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA u Španjolskoj za djevičansko maslinovo ulje u relevantnom razdoblju s obzirom na kriterije gore navedene u točkama 38. do 43., osobito s obzirom na male količine za koje je bilo dokazano da su bile tržene pod tim žigom i na nestabilnost predmetne prodaje tijekom relevantnog razdoblja u odnosu na kapacitet podnositelja prigovora za proizvodnju maslinova ulja i karakteristike tog prehrambenog proizvoda široke potrošnje. Prvi je tužbeni razlog tužitelja stoga osnovan.
Pobijanu odluku zato treba poništiti, pri čemu ne treba razmatrati drugi dio drugog tužbenog razloga tužitelja.
Štoviše, u pogledu zahtjeva tužitelja da Opći sud izmijeni pobijanu odluku, iako Opći sud ne može na temelju ovlasti izmjene u skladu s člankom 65. stavkom 3. Uredbe br. 207/2009 ocjenjivati ono o čemu žalbeno vijeće još nije zauzelo stajalište, ta se ovlast može izvršiti u situacijama u kojima Opći sud može na temelju već utvrđenih činjeničnih i pravnih elemenata, a nakon što je ispitao ocjenu žalbenog vijeća, donijeti odluku koju je žalbeno vijeće trebalo donijeti (presuda od 5. srpnja 2011., Edwin/OHIM,
C‑263/09 P
,
EU:C:2011:452
, t.
72.
).
Budući da je u ovom slučaju društvo Mueloliva već imalo dovoljno prilika da 2013. i 2014. odjelu za prigovore i žalbenom vijeću podnese dokaze o stvarnoj uporabi ranijeg španjolskog žiga FUENOLIVA tijekom relevantnog razdoblja te da se žalbeno vijeće očitovalo u svezi s tim, kao i s obzirom na to da nedostatak dokaza o takvoj uporabi omogućava odbijanje prigovora, Opći je sud odlučio da u skladu s člankom 65. stavkom 3. Uredbe br. 207/2009 izmijeni pobijanu odluku i odbije prigovor.
Troškovi
Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da EUIPO u biti nije uspio u postupku, valja mu naložiti snošenje troškova sukladno tužiteljevu zahtjevu.
Štoviše, tužitelj je zahtijevao da se EUIPO‑u i društvu Mueloliva naloži snošenje troškova postupka pred EUIPO‑om.
U tom pogledu treba podsjetiti da se sukladno članku 190. stavku 2. Poslovnika Općeg suda, nužni troškovi koji su strankama nastali pred žalbenim vijećem smatraju troškovima čiju je naknadu moguće tražiti. Međutim, to se ne odnosi na troškove u postupku pred odjelom za prigovore.
Zato zahtjevu tužitelja, u dijelu u kojem se odnosi na troškove postupka pred odjelom za prigovore, nije moguće udovoljiti. Nasuprot tomu, što se tiče nužnih troškova koji su tužitelju nastali u postupku pred žalbenim vijećem, i EUIPO‑u i društvu Mueloliva nalaže se snošenje polovice tih troškova.

Slijedom navedenoga,
OPĆI SUD (drugo vijeće)
proglašava i presuđuje:

1.
Poništava se odluka drugog žalbenog vijeća Ureda Europske Unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 4. studenoga 2015. (predmet R 1813/2014‑2).

2.
Odbija se prigovor koji je podnijelo društvo Mueloliva, SL, protiv međunarodne registracije u kojoj je naznačena Europska unija, za verbalni žig FONTOLIVA, koju je prijavila Sovena Portugal – Consumer Goods, SA.

3.
U preostalom dijelu tužba se odbija.

4.
EUIPO će snositi vlastite troškove i troškove društva Sovena Portugal – Consumer Goods u postupku pred Općim sudom.

5.
EUIPO i društvo Mueloliva snose svaki polovicu nužnih troškova društva koje zahtijeva društvo Sovena Portugal – Consumer Goods u postupku pred žalbenim vijećem EUIPO‑a.

S. Gervasoni
L. Madise
Z. Csehi
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 13. prosinca 2016.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski