CELEX: 62017CJ0013
Преюдициално запитване
Сближаване на законодателствата
Козметични продукти
Регламент (ЕО) № 1223/2009
Член 10, параграф 2
Оценка на безопасността на козметичните продукти
Квалификация на лицето, натоварено да извършва тази оценка
Признаване на обучения за еквивалентни
Дисциплини, подобни на фармацията, токсикологията или медицината
Право на преценка на държавите членки

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 10, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1223/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно козметичните продукти (
ОВ L 342, 2009 г., стр. 59
).
Запитването е отправено в рамките на спор между, от една страна, Fédération des entreprises de la beauté (Федерация на козметичните предприятия, наричана по-нататък „FEBEA“), и от друга, ministre des Affaires sociales, de la Santé et des Droits des femmes (министър на социалната политика, здравеопазването и правата на жените), ministre de l’Éducation nationale, de l’Enseignement supérieur et de la Recherche (министър на националното образование, висшите училища и науката) и ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique (министър на икономиката, промишлеността и цифровите технологии), понастоящем ministre de l’Économie et des Finances (министър на икономиката и финансите), по жалбата за отмяна на Наредба от 25 февруари 2015 г. за професионалната квалификация на оценителите на безопасността на козметичните продукти за човешкото здраве (JORF от 17 март 2015 г., стр. 4941, наричана по-нататък „междуведомствената наредба от 25 февруари 2015 г.“).
Правна уредба
Правото на Съюза
Съгласно съображение 4 от Регламент № 1223/2009 с него се „хармонизира[т] по изчерпателен начин правилата на Общността с цел постигане на вътрешен пазар на козметични продукти, като същевременно се осигурява висока степен на защита на човешкото здраве“.
Съображение 19 от този регламент предвижда, че информацията, която трябва се предоставя на компетентните органи, „[п]о-специално […] следва да включва доклад за безопасността на козметичния продукт, който документира, че е извършена оценка на безопасността“.
В член 1 от посочения регламент, озаглавен „Приложно поле и цел“, се предвижда, че този регламент „установява правила, с които трябва да бъде съобразен всеки козметичен продукт, предоставен на пазара, с цел да се гарантира функционирането на вътрешния пазар и висока степен на защита на човешкото здраве“.
Член 10 от същия регламент е озаглавен „Оценка на безопасността“ и параграфи 1 и 2 от него гласят:
„1.   За да докаже съответствието на козметичен продукт с член 3, отговорното лице гарантира, че преди пускането му на пазара козметичният продукт е преминал оценка на безопасността въз основа на информацията, която е от значение, и че е изготвен доклад за безопасността на козметичния продукт в съответствие с приложение I.
[…]
Комисията в тясно сътрудничество с всички заинтересовани страни приема съответните насоки, за да се даде възможност на предприятията, особено на малките и средни предприятия, да спазят изискванията, определени в приложение I. Ръководствата се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 32, параграф 2.
2.   Оценката на безопасността на козметичния продукт се извършва, както е посочено в част Б от приложение I, от лице, което притежава диплома или друг официален документ за професионална квалификация, получен след завършено университетско обучение с курс по теория и практика в областта на фармацията, токсикологията, медицината или друга подобна дисциплина, или курс, признат за еквивалентен от държава членка“.
В приложение I към Регламент № 1223/2009, отнасящо се до „доклад[а] за безопасност на козметичния продукт“, са посочени данните, които като минимум трябва да съдържа този доклад. Част Б от доклада е озаглавена „Оценка на безопасността на козметичния продукт“ и по-специално в точка 4 от нея се предвижда, че в рубриката „Данни на оценителя и одобрение на част Б“ трябва по-конкретно да е посочен „[д]окумент[ът] за квалификацията на оценителя на безопасността“.
Този регламент е включен в Споразумението за Европейското икономическо пространство от 2 май 1992 г. (
ОВ L 1, 1994 г., стр. 3
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 53, стр. 4, наричано по-нататък „Споразумението за ЕИП“) с Решение на Съвместния комитет на ЕИП № 49/2013 от 5 април 2013 година за изменение на приложение II (Технически правила, стандарти, изпитвания и сертифициране) към Споразумението за ЕИП (
ОВ L 231, 2013 г., стр. 23
).
Съображение 5 от Решение за изпълнение 2013/674/ЕС на Комисията от 25 ноември 2013 година относно насоки за приложение I към Регламент № 1223/2009 (
ОВ L 315, 2013 г., стр. 82
) гласи:
„Насоките следва да подпомагат отговорните лица при спазването на задълженията им, предвидени в регулаторната уредба. Те обаче нямат за цел да заменят знанията и опита на квалифицирания оценител на безопасността съгласно изискването в член 10, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1223/2009, който следва да остане единственият специалист, на който е разрешено да извършва оценка на безопасността на козметичния продукт, както е описано в част Б от приложение I“.
Насоките за приложение I са изложени в приложението към посоченото решение за изпълнение (наричани по-нататък „Насоките“). Точка 4.4 от Насоките, озаглавена „Данни на оценителя и одобрение на част Б“, гласи:
„Оценителят на безопасността трябва да е професионално лице с необходимите познания и опит да изготви точна оценка на безопасността съгласно изискванията за квалификация, посочени в член 10, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1223/2009. С този раздел на доклада за безопасност на козметичния продукт се цели да се гарантира, че това изискване е изпълнено и че са представени необходимите доказателства.
[…]
Лице, което е придобило квалификация в трета държава, може да изпълнява ролята на оценител на безопасността, „ако е завършило курс на обучение, признат за еквивалентен [на университетско обучение с курс по теория и практика в областта на фармацията, токсикологията или друга подобна дисциплина] от държава членка“.
Трябва да се предостави доказателство за квалификацията на оценителя на безопасността (т.е. копие от дипломата и при необходимост доказателства за еквивалентност) съгласно член 10 от Регламент (ЕО) № 1223/2009“.
Френското право
Съгласно член L. 5131‑2, трета алинея от Сode de la santé publique (Кодекс за общественото здравеопазване), изменен със Закон № 2014‑201 от 24 февруари 2014 г. (JORF от 25 февруари 2014 г., стр. 3250, текст № 4), „[к]валифицираните лица, на които се възлага оценката на безопасността, трябва да са преминали университетското обучение, предвидено в член 10 от Регламент [№ 1223/2009], или еквивалентно обучение, включено в списък, изготвян с наредба на министрите съответно на здравеопазването, промишлеността и висшите училища, или обучение, признато за еквивалентно от държава — членка на Европейския съюз“.
Съгласно преамбюла на междуведомствената наредба от 25 февруари 2015 г. с нея се цели да се определят „обученията, признати за еквивалентни на дипломите за упражняване на професията лекар, фармацевт и токсиколог, които се изискват за оценителите на безопасността на козметичните продукти за човешкото здраве“.
Съгласно член 1 от тази наредба „списъкът на обученията, признати за еквивалентни на университетското обучение по член 10 от Регламент [№ 1223/2009] и член L. 5131‑2 от Кодекса за общественото здравеопазване[, изменен със Закон № 2014‑201], се съдържа в приложението“.
В приложението към посочената наредба списъкът на дипломите е установен, както следва:
„1.
Френска държавна диплома за доктор по ветеринарна медицина, държавна диплома за ветеринарен лекар или една от дипломите, удостоверенията или официалните документи за завършена специалност „Ветеринарна медицина“, издавани от останалите държави — членки на Европейския съюз, държавите — страни по Споразумението за [EИП], или от Конфедерация Швейцария.
2.
Национална диплома за получена френска степен „доктор“ или една от дипломите, удостоверенията или официалните документи за получена степен, сходна на френската степен „доктор“, издавани от останалите държави — членки на Европейския съюз, държавите — страни по Споразумението за [EИП], или от Конфедерация Швейцария за извършена научноизследователска дейност в областта на токсикологията или екотоксикологията.
3.
Национална диплома за завършена френска степен „магистър“ или една от дипломите, удостоверенията или официалните документи, които са издавани от останалите държави — членки на Европейския съюз, държавите — страни по Споразумението за [EИП], или от Конфедерация Швейцария, с които съответната държава признава степен „магистър“ (по които се получават 120 ЕСТК кредита след първа диплома, по която се получават 180 ЕСТК кредита).
Тази диплома, удостоверение или официален документ трябва също да удостоверява получаването на поне 60 ЕСТК кредита в областта на токсикологията или екотоксикологията и в областта на оценката на рисковете.
4.
Диплома за допълнителна специализация с изследователска насоченост (DEA) по токсикология или екотоксикология.
5.
Диплома за допълнителна специализация с практическа насоченост (DESS) по токсикология или екотоксикология“.
Съгласно членове L. 613-3 и L. 613-4 от Кодекса за образованието всеки може да „поиска да бъде признато придобитото от него, включително в чужбина, висше образование“, като признаването „се извършва от комисия, чийто състав се определя от ректора на университета или от директора на висшето учебно заведение в зависимост от естеството на поисканото признаване“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
FEBEA е професионална организация, обединяваща над 300 предприятия, извършващи дейност в козметичния сектор.
На 4 септември 2015 г. тази организация подава пред запитващата юрисдикция, Conseil d’État (Държавен съвет, Франция), жалба, с която иска отмяната както на междуведомствената наредба от 25 февруари 2015 г., така и на решението на министъра на социалната политика, здравеопазването и правата на жените от 10 юли 2015 г., с което се отхвърля жалбата по административен ред, подадена от нея срещу тази наредба.
В подкрепа на жалбата си за отмяна FEBEA твърди по-специално че с посочената наредба се нарушава член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009, доколкото, от една страна, тя определя дисциплините, които могат да се считат за „подобни“ на фармацията, токсикологията и медицината, включвайки сред тях по-специално и екотоксикологията, при положение че посоченият регламент не предвижда такова правомощие на държавите членки, и от друга страна, признава еквивалентността на обучения, провеждани в рамките на Съюза, Европейското икономическо пространство (ЕИП) или Конфедерация Швейцария, при положение че предвидената в тази разпоредба възможност за признаване на еквивалентност може да се отнася само до обучения в трети държави.
Според запитващата юрисдикция с член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009 на държавите членки се възлага да признаят обученията, които смятат за „еквивалентни“ на университетското обучение с курс по теория и практика в областта на фармацията, токсикологията, медицината или друга „подобна дисциплина“ и които трябва да притежава всяко лице, натоварено с оценка на безопасността на козметичен продукт.
Запитващата юрисдикция не изключва възможността, макар и употребеният в тази разпоредба израз „курс, признат за еквивалентен“ да се отнася само до обучения, провеждани в държави, за които не се прилага този регламент, както твърди FEBEA, пълното и точно изпълнение на споменатата разпоредба все пак да налага — с оглед признаване на еквивалентността на обученията — да бъдат уточнени предварително както съдържанието на понятието „подобни дисциплини“ по смисъла на същата разпоредба, така и равнищата на квалификация, необходими за изпълнение на установените в посочения регламент изисквания.
Посочената юрисдикция отбелязва също, че членове L. 613-3 и L. 613-4 от Кодекса за образованието позволяват да бъде призната еквивалентността на диплома, издадена от университет или висше учебно заведение във Франция, и обучение, което не се провежда в друга държава — членка на Съюза, държава — страна по ЕИП, или в Конфедерация Швейцария.
При тези обстоятелства Conseil d’État (Държавен съвет) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли да се приеме, че възможността за признаване на еквивалентността на обученията, с която разполагат държавите членки съгласно член 10, параграф 2 от Регламент [№ 1223/2009], се отнася само до обученията, провеждани в трети спрямо Европейския съюз държави?
2)
Разпоредбите на член 10, параграф 2 от този регламент позволяват ли на държавите членки да определят дисциплините, които могат да бъдат приети за „подобни“ на медицината, фармацията или токсикологията, и равнищата на квалификация, отговарящи на установените в посочения регламент изисквания?
3)
При утвърдителен отговор на втория въпрос, по какви критерии дадени дисциплини могат да бъдат определяни като „подобни“ на медицината, фармацията или токсикологията?“.
По преюдициалните въпроси
Предварителни бележки
Следва да се припомни, че съгласно съображение 4 от Регламент № 1223/2009 той цели да хармонизира по изчерпателен начин действащите в Съюза правила с цел постигане на вътрешен пазар на козметични продукти, като същевременно се осигурява висока степен на защита на човешкото здраве. За тази цел член 1 от посочения регламент установява правилата, с които трябва да бъде съобразен всеки козметичен продукт, пускан на пазара в Съюза. Поради това държавите членки не могат да предвиждат допълнителни условия за движението на козметичните продукти (вж. в този смисъл решение от 5 май 1993 г., Комисия/Франция,
C‑246/91
,
EU:C:1993:174
, т.
).
С цел да се гарантира тази висока степен на защита на човешкото здраве всеки козметичен продукт, пускан на пазара в Съюза, трябва да бъде безопасен за човешкото здраве, неговата безопасност трябва да се оценява въз основа на информацията, която е от значение, и трябва да се изготви доклад за безопасността му, който да се включи в досието с информация за козметичния продукт (решение от 21 септември 2016 г., European Federation for Cosmetic Ingredients,
C‑592/14
,
EU:C:2016:703
, т.
).
От това следва, че пускането на даден козметичен продукт на пазара в Съюза, както и свободното му движение на този пазар предполага, че безопасността на продукта за човешкото здраве е била оценена по реда и условията, конкретно определени в Регламент № 1223/2009.
В това отношение в член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009 се уточнява квалификацията, която следва да има оценителят на безопасността на такъв продукт, като се посочва, че той трябва да притежава диплома или друг официален документ за професионална квалификация, получен след „завършено университетско обучение с курс по теория и практика в областта на фармацията, токсикологията, медицината или друга подобна дисциплина“, или „курс, признат за еквивалентен от държава членка“. В точка 4.4 от Насоките се добавя, че оценителят трябва да е професионално лице с необходимите познания и опит за изготвяне на точна оценка на безопасността на козметичните продукти.
Макар Регламент № 1223/2009 да не предвижда никакво изискване относно условията за признаване на еквивалентност по смисъла на този регламент, видно от точка 4.4 от Насоките, отговорното лице трябва да е в състояние да представи доказателство за квалификацията на оценителя на безопасността и при необходимост — доказателство за еквивалентността на дипломата му.
В настоящия случай, за да определят обученията, които трябва да се считат за „признати за еквивалентни“ от Френската република по смисъла на член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009, министрите — ответници в главното производство, приемат междуведомствената наредба от 25 февруари 2015 г. Изброените в тази наредба официални документи за завършени обучения включват някои френски дипломи, по-специално дипломи за ветеринарен лекар и за обучения по екотоксикология, както и някои официални документи за подобни обучения, издадени от други държави членки.
Именно в този контекст следва да бъдат разгледани трите поставени въпроса.
По първия въпрос
С първия въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че предвидената в тази разпоредба възможност за признаване на обучения за еквивалентни може да се отнася само до обученията, провеждани в трети държави.
От самия текст на член 10, параграф 2 следва, че възможността на дадена държава членка да признава еквивалентност по смисъла на тази разпоредба трябва да се отнася до обучение, което се счита за еквивалентно на университетското обучение с курс по теория и практика или в областта на фармацията, токсикологията и медицината, или по дисциплина, подобна на последните.
Следователно законодателят на Съюза е предвидил, че за да бъде призната еквивалентността на дипломи съгласно член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009, трябва да бъдат изпълнени изисквания, свързани, от една страна, с равнището на съответните обучения, и от друга, с категорията на изучаваните в рамките на тези обучения дисциплини.
Както отбелязва генералният адвокат в точка 31 от заключението си, с оглед на формулировката на тази разпоредба тя позволява да бъде отчетено не само голямото разнообразие от вече съществуващи подходящи обучения, но и възможността за тяхното развитие.
Освен това следва да се констатира, че в член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009 ни най-малко не се споменава мястото на получаване на дипломите или официалните документи за университетското обучение с курс по теория и практика или за обучението, признато за еквивалентно на него.
От посоченото следва, че за еквивалентни на това университетско обучение могат да бъдат признати обучения както в трети държави, така и в държави членки.
Това тълкуване не може да бъде оспорено с доводите, представени от FEBEA в това отношение, независимо дали се отнасят до режима на Съюза за взаимно признаване на дипломите, получени в рамките на Съюза, или до точка 4.4 от Насоките, доколкото тя засяга обучения, провеждани в трети държави.
Всъщност, първо, взаимното признаване на дипломите, получени в рамките на Съюза, безспорно е предмет на отделна хармонизация съгласно член 53 ДФЕС. При все това, дори държавите членки да имат правомощие или да разполагат с право на преценка само по отношение на признаването на дипломи, получени извън Съюза, това обстоятелство би било без значение за тълкуването на член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009.
В това отношение следва да се припомни, че взаимното признаване на дипломи, удостоверения и други официални документи, предвидено в член 53 ДФЕС, по-специално чрез установяване на режим, при който поради хармонизирането на правилата и критериите за признаване държавите членки са длъжни да признават някои дипломи за еквивалентни, без да могат да изискват от заинтересованите лица да изпълняват допълнителни условия, има за цел да благоприятства свободното движение на хора (вж. в този смисъл решение от 14 септември 2000 г., Hocsman,
C‑238/98
,
EU:C:2000:440
, т.
—
).
Регламент № 1223/2009 от своя страна има за цел не да уреди признаването на дипломи, за да благоприятства свободното движение на хора, а да „установ[и] правила, с които трябва да бъде съобразен всеки козметичен продукт, предоставен на пазара“ в рамките на свободното движение на стоки, както бе припомнено в точка 23 от настоящото решение.
Следователно с този регламент, както е видно от съображение 4 от него, законодателят на Съюза хармонизира по изчерпателен начин действащите в Съюза правила с цел постигане на вътрешен пазар на козметичните продукти, като същевременно осигурява висока степен на защита на човешкото здраве. За тази цел член 10, параграф 2 от посочения правилник във връзка с точка 4.4 от Насоките предвижда, че оценителят на безопасността на козметичните продукти трябва да притежава подходяща и достатъчна за изпълнение на тази задача квалификация, за да опазва пълноценно човешкото здраве. Така продукт, чиято безопасност е оценена от лице, преминало едно от предвидените в тази разпоредба обучения, по принцип може да се продава свободно в целия Съюз.
Следователно предвид специфичния и ограничен предмет на признаването на еквивалентност по смисъла на посочената разпоредба то не цели да допълни режима на взаимно признаване на дипломите, получени в рамките на Съюза.
Второ, макар съгласно точка 4.4 от Насоките лице, което е придобило квалификация в трета държава, да може да изпълнява ролята на оценител на безопасността, ако е завършило обучение, признато от държава членка за еквивалентно на университетско обучение с курс по теория и практика в областта на фармацията, токсикологията, медицината или друга подобна дисциплина, с оглед на самия текст на член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009 това обстоятелство не предполага, че за целите на посочения регламент единствено обученията, провеждани в трети държави, могат да бъдат признати за еквивалентни на съответните университетски обучения.
Предвид всички изложени по-горе съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че предвидената в тази разпоредба възможност за признаване на обучения за еквивалентни може да се отнася до обучения, различни от провежданите в трети държави.
По втория и третия въпрос
С втория и третия въпрос, които следва да бъдат разгледани заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че предоставя на всяка държава членка правомощието да определя дисциплините, които могат да бъдат приети за „подобни“ на фармацията, токсикологията или медицината, както и равнищата на квалификация, отговарящи на установените в този регламент изисквания, и при утвърдителен отговор, по какви критерии дадени дисциплини могат да бъдат определяни като „подобни“ по смисъла на тази разпоредба.
Най-напред следва да се констатира, че понятието „подобна дисциплина“, употребено в посочената разпоредба, не е уточнено в Регламент № 1223/2009.
По този начин законодателят на Съюза е искал, от една страна, да остави право на преценка на държавите членки, за да бъде възможно да се отчитат голямото разнообразие от вече съществуващи подходящи обучения и възможността за тяхното развитие, и от друга страна, да очертае пределите на това право на преценка, като предвиди, че могат да бъдат признати само обученията по дисциплини, които са подобни на фармацията, токсикологията и медицината.
От това следва, че за целите на прилагането на член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009 на всяка държава членка трябва да се предостави известна свобода на преценката, за да определя на своя отговорност както подобните дисциплини, така и изискваното равнище на квалификация, стига да се съобразява с разпоредбите и целите на посочения регламент, по-специално с целта за защита на човешкото здраве.
В това отношение следва да се констатира, че за да се осигури висока степен на защита на човешкото здраве, безопасността на козметичните продукти трябва да се оценява само от лица, които могат да докажат, че притежават необходимите умения, за да я гарантират. Следователно държавите членки биха превишили пределите на правото на преценка, с което разполагат съгласно член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009, ако признаят обучения, които не предоставят същия вид подходящи квалификации както съответните обучения по фармация, токсикология или медицина.
По-специално от текста на тази разпоредба следва, че изискваната квалификация на оценителя на безопасността трябва да бъде получена в рамките на обучение с курс по теория заедно с практическа подготовка.
Що се отнася по-специално до въпроса дали дадена дисциплина може да се приеме за „подобна“ на фармацията, токсикологията или медицината, следва да се констатира, както отбелязва генералният адвокат в точки 65 и 66 от заключението си, от една страна, че държавите членки следва да проверят дали е налице общ набор от научни познания, които видимо са необходими при оценка на безопасността на козметичните продукти с възможно най-голяма степен на сигурност, не само с оглед на съставките, които се съдържат в тях, но и с оглед на крайния продукт, и от друга страна, че целта да се гарантира висока степен на защита на човешкото здраве може да бъде изцяло постигната само ако този общ набор включва едновременно както познания за човека и неговите заболявания, така и познания за използваните при производството на козметичните продукти вещества и техните физични и химични свойства.
Ето защо с оглед на всички изложени по-горе съображения на втория и третия въпрос следва да се отговори, че член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че предоставя на всяка държава членка правомощието да определя дисциплините, „подобни“ на фармацията, токсикологията или медицината, и равнищата на квалификация, отговарящи на изискванията по този регламент, стига тя да спазва установените в последния цели, и по-специално целта да се гарантира, че оценителят на безопасността на козметичните продукти притежава квалификация, позволяваща му да осигури висока степен на защита на човешкото здраве.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (шести състав) реши:

1)
Член 10, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1223/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно козметичните продукти трябва да се тълкува в смисъл, че предвидената в тази разпоредба възможност за признаване на обучения за еквивалентни може да се отнася до обучения, различни от провежданите в трети държави.

2)
Член 10, параграф 2 от Регламент № 1223/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че предоставя на всяка държава членка правомощието да определя дисциплините, „подобни“ на фармацията, токсикологията или медицината, и равнищата на квалификация, отговарящи на изискванията по този регламент, стига тя да спазва установените в последния цели, и по-специално целта да се гарантира, че оценителят на безопасността на козметичните продукти притежава квалификация, позволяваща му да осигури висока степен на защита на човешкото здраве.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.