CELEX: 62015CJ0547
Преюдициално запитване
Митнически кодекс на Общността
Регламент (ЕИО) № 2913/92
Член 96
Режим на външен транзит
Понятие за превозвач
Непредставяне на стоките пред получаващото митническо учреждение
Отговорност
Подизпълнител на превоза, предал стоките на основния превозвач на паркинга на получаващото митническо учреждение и поел отново отговорност за тези стоки за следваща част от маршрута

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 96, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (
ОВ L 302, 1992 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58), изменен с Регламент (EО) № 648/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 г. (
ОВ L 117, 2005 г., стр. 13
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 17, стр. 220) (наричан по-нататък „Митническият кодекс“).
Запитването е отправено в рамките на спор между Interservice d.o.o. и г‑н Sándor Horváth относно възстановяване на митнически сборове, заплатени от първото на словенските митнически органи в качеството му на „задължено лице“ в резултат от отклоняването от митнически надзор на стоките, превозвани под митнически режим на външен транзит в Общността от втория, в качеството му на подизпълнител на превоза.
Правна уредба
Член 4, точка 21 от Митническия кодекс определя понятието „титуляр на режим“ като „лицето, за сметка на което е извършено митническото деклариране, или лице[то], на което са прехвърлени правата и задълженията на гореспоменатото лице относно определен митнически режим“.
Член 37 от Митническия кодекс гласи:
„1.   От момента на въвеждането на митническата територия на Общността стоките са под митнически надзор. Те могат да бъдат обект на митнически контрол в съответствие с действащите разпоредби.
2.   Стоките остават под митнически надзор до определяне на митническия им статут, като при необщностните стоки и без да се засяга член 82, параграф 1, те остават под митнически надзор до промяна на техния митнически статут или до въвеждането им в свободна зона или в свободен склад, или до реекспортирането им или унищожаването им, съгласно член 182“.
Член 92 от Митническия кодекс предвижда:
„1.   Режимът външен транзит приключва, а задълженията на титуляря са изпълнени, когато стоките, поставени под тази процедура и изискваните документи, се представят в митническата служба по направление в съответствие с разпоредбите за въпросния режим.
2.   Митническите органи освобождават режима, когато са в състояние да установят, на основание сравнение на данните, с които разполага митническа служба по изпращане с тези, с които разполага митническата служба по направление, че режимът е приключил правомерно“.
Според член 96 от Митническия кодекс
„1.   Задълженото лице е титулярят на режима външен транзит в Общността. То е длъжно:
a)
да представи стоките в непроменено състояние пред получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за тяхното идентифициране;
б)
да спазва разпоредбите за режима външен транзит в Общността.
2.   Независимо от задълженията на титуляря на режима, посочени в параграф 1, превозвачът или получателят, който приема стоките и знае, че те са поставени под режим транзит в Общността, е длъжен също да ги представи в непроменено състояние пред получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за тяхното идентифициране“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
По искане на Friedler Spedition GmbH на IGAZ Trans Kft е възложено да превози стоки, пристигнали в контейнер от Китай на пристанище Копер в Словения.
IGAZ Trans, от една страна, възлага на свой ред извършването на митническата процедура на Interservice, ищец по главното производство. От друга страна то възлага на г‑н Horváth, ответник по главното производство, да превози разглежданите стоки от Копер до Виена в Австрия и след приключване на митническите формалности — до Рим, в Италия.
На 11 декември 2008 г. Interservice прави постъпки за започване на процедурата за външен транзит в Общността посредством изпращането по електронен път на декларацията за транзит, съдържаща знака Т, в митническото учреждение в Копер. Освен това то изготвя и предава на г‑н Horváth необходимото пълномощно за получаване от митническите органи на разглежданите стоки, както и товарителницата CMR (товарителница, съставена въз основа на Конвенцията за договора за международен автомобилен превоз на стоки, подписана в Женева на 19 май 1956 г. и изменена с протокола от 5 юли 1978 г.).
За освобождаване на режима на външен транзит в Общността разглежданите стоки е трябвало да се представят в митническата служба по направление във Виена, Австрия, най-късно на 18 декември 2008 г.
След като приема доставката на разглежданите стоки в митническата служба в Копер, г‑н Horváth ги превозва до паркинга на митническата служба във Виена, спомената в товарителницата CMR, където остава от 12 до 17 декември 2008 г. с контейнера, в който се намират стоките. Там той предава на представителя на IGAZ Trans документите за транзита, необходими за извършването на митническите формалности. Според твърденията на IGAZ Trans този представител впоследствие е предал документите на Friedler Spedition за извършването на митническите формалности. На 17 декември 2008 г. г‑н Horváth се връща в Унгария, оставяйки посочения контейнер на място.
След като се завръща във Виена на 18 декември 2008 г., г‑н Horváth превозва разглежданите стоки до крайния им адресат в Италия с нова товарителница, предадена му от представителя на IGAZ Trans.
Разглежданите стоки не са представени в митническата служба по направление във Виена.
Словенските митнически органи установяват, че Friedler Spedition и IGAZ Trans са им изпратили неистински документи, за да докажат освобождаването на режима на външен транзит. Като приемат, че разглежданите стоки са отклонени от митнически надзор, те разпореждат на Interservice, в качеството му на задължено лице да плати мито, данък върху добавената стойност (ДДС) и лихви за забава в размер на 11196,46 EUR, която сума дружеството плаща на 16 октомври 2009 г.
На основание на извъндоговорна отговорност Interservice предявява иск срещу г‑н Horváth, за да бъде осъден същият да му плати като обезщетение за вреди сумата от 11196,46 EUR, както и лихви за забава и допълнителни разноски, като твърди, че съгласно член 96, параграф 2 от Митническия кодекс превозвачът е отговорен — заедно със задълженото лице — за представянето на стоката, независимо че в конкретния случай е само подизпълнител на превоза.
След като посоченият иск е отхвърлен както в първоинстанционното, така и във въззивното производство, по-конкретно с мотива, че член 96, параграф 2 от Митническия кодекс не се прилага за подизпълнител на превоза, Interservice сезира Kúria (Върховен съд, Унгария) с касационна жалба.
Тази юрисдикция изтъква, че решаването на спора по главното производство зависи от това дали неправомерно и виновно поведение от страна на г‑н Horváth е в основата на понесеното от Interservice като задължено лице митническо задължение на основание член 203 от Митническия кодекс. Тя уточнява, че г‑н Horváth е приел разглежданите стоки, като е знаел, че са поставени под митнически режим на външен транзит в Общността, но въпреки това не се е уверил, преди да продължи превоза им от Виена до Рим, че IGAZ Trans или Friedler Spedition са представили стоките пред получаващото митническо учреждение. Запитващата юрисдикция добавя, че в производството пред нея също няма елементи, които да установяват, че ответникът е знаел за отклоняването на тези стоки от митнически надзор.
При тези условия Kúria (Върховен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 96, параграф 2 от Митническия кодекс да се тълкува в смисъл, че за превозвач на стоките трябва да се счита не само лицето, сключило с продавача договор за превоз на тези стоки (превозвач по основния договор или основен превозвач), но и лицето, което изцяло или частично извършва превоза въз основа на друг договор, сключен с превозвача по основния договор или основния превозвач (подизпълнител на превоза)?
2)
При утвърдителен отговор на първия въпрос, трябва ли член 96, параграф 2 от Митническия кодекс да се тълкува в смисъл, че в случай като разглеждания в главното производство подизпълнителят на превоза е длъжен, преди да продължи превоза на стоката, да се увери надлежно, че основният превозвач действително е представил стоката пред получаващото митническо учреждение при спазване на приложимите правила?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали понятието „превозвач“, който има задължение да представи стоките в непроменено състояние пред получаващото митническо учреждение, предвидено в член 96, параграф 2 от Митническия кодекс, трябва да се тълкува в смисъл, че се отнася до всяко лице, включително подизпълнител на превоза, което действително извършва превоза на стоките, поставени под митнически режим на външен транзит в Общността.
При липсата на определение за термина „превозвач“ в Митническия кодекс, според постоянната съдебна практика обхватът на това понятие от правото на Съюза трябва да се определи, като се вземат предвид едновременно съдържанието, контекстът и целите му (вж. в този смисъл решение от 16 април 2015 г., Angerer,
C‑477/13
,
EU:C:2015:239
, т.
и цитираната съдебна практика).
Що се отнася до текста на член 96, параграф 2 от Митническия кодекс, важно е да се отбележи, че за да има даден „превозвач“ задължение да представи стоките в непроменено състояние пред получаващото митническо учреждение, са необходими две условия по смисъла на тази разпоредба. От една страна, той трябва да е приел стоките, което предполага физическото приемане и държане на тези стоки, и от друга страна, да е знаел при тяхното приемане за поставянето им под митническия режим на външен транзит в Общността.
По отношение на контекста и целта на посочената разпоредба следва да се отбележи, че тя установява отговорност на превозвача, успоредна с тази на задълженото лице по член 96, параграф 1 от Митническия кодекс. Както отбелязва генералният адвокат в точки 47—49 от заключението си, отговорността на превозвача обаче се отличава от тази на задълженото лице както по своето основание, така и по обхвата си.
Действително отговорността на задълженото лице се основава на неговото качество на „титуляр“ на режима на транзит, който е определен в член 4, точка 21 от Митническия кодекс като лицето, за сметка на което е извършено митническото деклариране, или лицето, на което са прехвърлени правата и задълженията на това лице, свързани с определен митнически режим. В качеството си на титуляр на режима на транзит задълженото лице отговаря, по силата на член 96, параграф 1, буква б) от Митническия кодекс, за спазването на всички разпоредби във връзка с този режим.
Обратно, отговорността на превозвача, предвидена в член 96, параграф 2 от Митническия кодекс, се основава на фактическото владение на стоките и знанието, че те са поставени под митническия режим на външен транзит в Общността. Тази разпоредба задължава превозвача, който е приел стоките, като е знаел, че са поставени под такъв режим, в качеството им на фактически държател на тези стоки, да ги представи в непроменено състояние пред получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките за идентифициране, приети от митническите органи.
В това отношение няма значение дали лицето, което фактически държи стоките, ги превозва по силата на договор за подизпълнение, сключен с основния превозвач. Всяко друго тълкуване би позволило дадени лица да се отклонят от отговорността си, произтичаща от посочената разпоредба, с мотива че действат по силата на договор за подизпълнение, макар че имат фактическото владение на разглежданите стоки и знаят, че те са поставени под режима на транзит.
С оглед на гореизложените съображения на първия въпрос следва да се отговори, че понятието „превозвач“, който има задължение да представи стоките в непроменено състояние пред получаващото митническо учреждение, предвидено в член 96, параграф 2 от Митническия кодекс, трябва да се тълкува в смисъл, че се отнася до всяко лице, включително подизпълнител на превоза, което действително извършва превоза на стоките, поставени под митнически режим на външен транзит в Общността, и е приело този превоз, като е знаело, че са поставени под този режим.
По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 96, параграф 2 от Митническия кодекс трябва да се тълкува в смисъл, че подизпълнител на превоза като разглеждания по главното производство, който, от една страна, е предал стоките на основния превозвач, придружени от документа за транзита, на паркинга на получаващото митническо учреждение, и от друга страна, е поел отново отговорност за тези стоки за следваща част от маршрута, е длъжен да се увери, че стоките са представени пред получаващото митническо учреждение, и дали може да бъде привлечен под отговорност за липсата на такова представяне.
В това отношение трябва да се констатира, че член 96, параграф 2 от Митническия кодекс позволява да се държи отговорен подизпълнител на превоза, като разглеждания по главното производство, за непредставянето на стоките пред получаващото митническо учреждение само когато този подизпълнител е длъжен да осигури това представяне, поради факта че е приел стоките, като е знаел, че са поставени под митнически режим на външен транзит в Общността по смисъла на тази разпоредба.
В конкретния случай, поради това че от акта за преюдициално запитване е видно, че г‑н Horváth първоначално е приел разглежданите по главното производство стоки, като е знаел, че са поставени под митнически режим на външен транзит в Общността, от отговора на първия въпрос следва, че той е имал задължението да представи същите пред получаващото митническо учреждение, що се отнася до превоза на тези стоки от Копер до Виена.
При това положение трябва да се разгледа, от една страна, дали г‑н Horváth се е освободил от това задължение, като е предал посочените стоки, придружени от документа за транзит, на представителя на основния превозвач — IGAZ Trans, на паркинга на получаващото митническо бюро във Виена, и от друга страна, при утвърдителен отговор, дали поемането на отговорността за същите стоки за последващия им превоз от Виена до Рим го е превърнало отново в длъжник по посоченото задължение.
Що се отнася до това дали г‑н Horváth се е освободил от задължението си да представи стоките пред получаващото митническо учреждение, като е предал разглежданите по главното производство стоки на представителя на основния превозвач — IGAZ Trans, на паркинга на получаващото митническо бюро във Виена, от отговора на първия преюдициален въпрос следва, че предвидената в член 96, параграф 2 от Митническия кодекс отговорност на превозвача се основава на фактическото владение на стоките. Поради това превозвач, който възложи това владение на друг превозвач, като му предаде стоките, по принцип се освобождава от своето задължение по посочената разпоредба, при условие че този друг превозвач знае, че стоките са поставени под митническия режим на външен транзит в Общността.
Всъщност, макар че подлагането на стоките на предвидения в член 37 от Митническия кодекс митнически надзор не допуска възможността превозвачът да се освободи от отговорността си по член 96, параграф 2 от този кодекс, като предаде стоките на което и да е друго лице, последният все пак може да се освободи от тази отговорност, като ги предаде на друго лице, което съгласно посочения член 96 е длъжно да представи надлежно стоките пред получаващото митническо учреждение, като например друг превозвач, който приеме стоките, като знае, че са поставени под митническия режим на външен транзит в Общността.
В конкретния случай от констатациите на запитващата юрисдикция е видно, че г‑н Horváth е превозил разглежданите по главното производство стоки до паркинга на получаващото митническо бюро във Виена. После той е отпътувал за Унгария, оставяйки на място посочения контейнер, в който се намирали те, след като е предал документа за транзита, въз основа на който се е осъществявал превозът, на представителя на основния превозвач IGAZ Trans. Според твърденията на IGAZ Trans представителят на същия впоследствие предава този документ на Friedler Spedition за изпълнение на митническите формалности. При условие това да бъде проверено от запитващата юрисдикция, изглежда — както генералният адвокат отбелязва в точка 52 от заключението си — че г‑н Horváth се е освободил от задължението си по член 96, параграф 2 от Митническия кодекс в момента, когато е предал тези стоки, придружени от документа за транзита, на представителя на основния превозвач IGAZ Trans. Обстоятелството, че IGAZ Trans впоследствие е предал този документ на Friedler Spedition, е без значение в това отношение.
Ако се окаже, че г‑н Horváth действително се е освободил от задължението си по член 96, параграф 2 от Митническия кодекс, като е предал разглежданите по главното производство стоки и придружаващите документи за транзита на представителя на IGAZ Trans, неговото предходно качество на „превозвач“ по смисъла на тази разпоредба не може да му наложи задължение да се увери, след това предаване и преди да поеме отново отговорност за стоките за превоза им до крайното местоназначение в Рим, че те са били надлежно представени в непроменено състояние пред получаващото митническо бюро във Виена.
Предвид изложеното в тази хипотеза запитващата юрисдикция трябва да провери също така дали г‑н Horváth може отново да е станал носител на задължението по член 96, параграф 2 от Митническия кодекс, като е поел отговорност за разглежданите по главното производство стоки за превоза им от Виена до Рим.
Всъщност, както отбелязва генералният адвокат в точка 61 от заключението си, ако разглежданите по главното производство стоки са продължили да бъдат поставени под митническия режим на външен транзит в Общността в момента, когато г‑н Horváth е поел отново отговорност за тях за извършването на този превоз и същият е знаел за това, той би могъл да отговаря отново на условията по член 96, параграф 2 от Митническия кодекс, за да се превърне по този начин отново в длъжник по задължението, предвидено в посочената разпоредба.
В делото по главното производство, доколкото от акта за преюдициално запитване е видно, че разглежданите по главното производство стоки не са били представени пред получаващото митническо бюро във Виена, митническият режим на външен транзит в Общността не е могъл да приключил на датата, определена съгласно разпоредбата на член 92 от Митническия кодекс, и не е изключено те да са продължили да бъдат поставени под този режим, когато г‑н Horváth е поел отново отговорност за тях на 18 декември 2008 г., за да ги превози до крайното им местоназначение в Рим. Освен това данните, с които Съдът разполага, не позволяват да се определи със сигурност дали г‑н Horváth съответно е знаел, че тези стоки са продължили да бъдат поставени под този режим на транзит.
При това положение запитващата юрисдикция трябва да провери дали разглежданите по главното производство стоки са продължили да бъдат поставени под митническия режим на външен транзит в Общността в момента, когато г‑н Horváth е поел отново отговорност за тях и дали г‑н Horváth е знаел за това. Ако това не е така, не може да се приеме, че това приемане му е наложило отново задължение да се увери, че тези стоки са били представени надлежно пред получаващото митническо учреждение.
С оглед на всички тези съображения на втория въпрос следва да се отговори, че член 96, параграф 2 от Митническия кодекс трябва да се тълкува в смисъл, че подизпълнител на превоз като разглеждания по главното производство, който, от една страна, е предал стоките на основния превозвач, придружени от документа за транзита, на паркинга на получаващото митническо учреждение, и от друга страна, отново е поел отговорност за тези стоки за следваща част от маршрута, е длъжен да се увери, че стоките са представени пред получаващото митническо учреждение и може да бъде подведен под отговорност за непредставянето им само ако е знаел при новото поемане на отговорност за посочените стоки, че режимът на транзит не е приключен надлежно, което запитващата юрисдикция трябва да провери.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:

1)
Понятието „превозвач“, който има задължение да представи стоките в непроменено състояние пред получаващото митническо учреждение, предвидено в член 96, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността, изменен с Регламент (EО) № 648/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 г., трябва да се тълкува в смисъл, че се отнася до всяко лице, включително подизпълнител на превоза, което действително извършва превоза на стоките, поставени под митнически режим на външен транзит в Общността, и е приело този превоз, като е знаело, че са поставени под този режим.

2)
Член 96, параграф 2 от Регламент № 2913/92, изменен с Регламент № 648/2005, трябва да се тълкува в смисъл, че подизпълнител на превоз като разглеждания по главното производство, който, от една страна, е предал стоките на основния превозвач, придружени от документа за транзита, на паркинга на получаващото митническо учреждение, и от друга страна, отново е поел отговорност за тези стоки за следваща част от маршрута, е длъжен да се увери, че стоките са представени пред получаващото митническо учреждение и може да бъде подведен под отговорност за непредставянето им само ако е знаел при новото поемане на отговорност за посочените стоки, че режимът на транзит не е приключен надлежно, което запитващата юрисдикция трябва да провери.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: унгарски.