CELEX: 62021CJ0150
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose
Tarpusavio pripažinimas
Pamatinis sprendimas 2005/214/TVR
Finansinių baudų vykdymas
1 straipsnio a punkto ii papunktis
Administracinės institucijos priimtas sprendimas dėl finansinės baudos skyrimo
Prokurorui, kuriam nurodymus duoda teisingumo ministras, skųstinas sprendimas
Vėlesnis skundas teismui, turinčiam jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2005 m. vasario 24 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2005/214/TVR dėl abipusio [tarpusavio] pripažinimo principo taikymo finansinėms baudoms (
OL L 76, 2005, p. 16
), iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR (
OL L 81, 2009, p. 24
; toliau – Pamatinis sprendimas 2005/214), 1 straipsnio a punkto ii papunkčio išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą, inicijuotą
Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Justitie en Veiligheid
(Teisingumo ir saugumo ministerijos Centrinė baudų išieškojimo tarnyba, Nyderlandai; toliau – CJIB), siekiant, kad Lenkijoje būtų pripažinta ir įvykdyta finansinė bauda, skirta D. B. Nyderlanduose už kelių eismo taisyklių pažeidimą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Pamatinio sprendimo 2005/214 1 straipsnyje „Sąvokų apibrėžimai“ nustatyta:
„Šiame pamatiniame sprendime:
a)
„sprendimas“ – tai galutinis sprendimas, kuriuo reikalaujama, kad fizinis arba juridinis asmuo sumokėtų finansinę baudą tais atvejais, kai sprendimą priėmė:
<…>
ii)
sprendimą priėmusios valstybės institucija, išskyrus teismą, už baudžiamąjį nusižengimą [nusikalstamą veiką] pagal sprendimą priėmusios valstybės teisę, jeigu konkrečiam asmeniui buvo sudaryta galimybė išnagrinėti jo bylą teisme, turinčiame jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose;
iii)
sprendimą priėmusios valstybės institucija, išskyrus teismą, už teisės normas pažeidžiančias veikas, už kurias baudžiama pagal sprendimą priėmusios valstybės nacionalinę teisę, jeigu konkrečiam asmeniui buvo sudaryta galimybė išnagrinėti jo bylą teisme, turinčiame jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose;
<…>
b)
„finansinė bauda“ – tai prievolė sumokėti:
i)
sprendime nustatytą pinigų sumą, priėmus apkaltinamąjį nuosprendį už nusikaltimą;
<…>“
Šio pamatinio sprendimo 3 straipsnyje „Pagrindinės teisės“ numatyta:
„Šis pamatinis sprendimas nekeičia įsipareigojimo gerbti [ES sutarties] 6 straipsnyje įtvirtintas pagrindines teises ir pagrindinius teisės principus.“
Minėto pamatinio sprendimo 4 straipsnio „Sprendimų perdavimas ir kreipimasis į centrinę instituciją“ 1 dalyje nustatyta:
„Sprendimą kartu su šiame straipsnyje numatytu liudijimu galima perduoti valstybės narės, kurioje fizinis arba juridinis asmuo, dėl kurio buvo priimtas sprendimas, turi turto arba pajamų, kurioje fizinis asmuo įprastai gyvena arba kurioje yra juridinio asmens registruota buveinė, kompetentingoms institucijoms.“
To paties pamatinio sprendimo 5 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 dalyje nustatyta:
„Pagal šio pamatinio sprendimo sąlygas ir netikrinant veikos dvigubo baudžiamumo, sprendimai pripažįstami ir vykdomi už šiuos nusikaltimus, jeigu už juos baudžiama sprendimą priėmusioje valstybėje ir kaip jie yra apibrėžti sprendimą priėmusios valstybės teisės [pripažįstami ir vykdomi sprendimai, priimti dėl šių nusikalstamų veikų, jeigu už jas baudžiama sprendimą priėmusioje valstybėje, pagal sprendimą priėmusios valstybės teisėje pateiktą jų apibrėžtį]:
<…>
–
elgesys, pažeidžiantis kelių eismo taisykles, įskaitant taisyklių dėl vairavimo ir poilsio laiko bei taisyklių dėl pavojingų krovinių pažeidimus,
<…>“
Pamatinio sprendimo 2005/214 6 straipsnyje „Sprendimų pripažinimas ir vykdymas“ nurodyta:
„Sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos, nereikalaudamos jokių papildomų formalumų, pripažįsta joms pagal 4 straipsnį perduotus sprendimus ir nedelsdamos imasi būtinų priemonių, kad jie būtų vykdomi, išskyrus atvejus, kai kompetentinga institucija nusprendžia taikyti 7 straipsnyje numatytą pagrindą nepripažinti ar nevykdyti sprendimo.“
Šio pamatinio sprendimo 7 straipsnyje „Pagrindas nepripažinti ir nevykdyti sprendimo“ nustatyta:
„<…>
2.   Sprendimą vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija taip pat gali atsisakyti pripažinti ir vykdyti sprendimą, jeigu yra nustatyta, kad:
<…>
g)
pagal 4 straipsnyje numatytą liudijimą atitinkamas asmuo rašytinės procedūros atveju pagal sprendimą priėmusios valstybės teisę nebuvo asmeniškai ar per atstovą, kompetentingą pagal nacionalinę teisę, informuotas apie savo teisę ginčyti bylą [pateikti skundą] ir pasinaudojimo tokia teisių gynimo priemone terminus;
<…>
3.   1 dalyje ir 2 dalies c, g, i ir j punktuose nurodytais atvejais, prieš nuspręsdama visiškai ar iš dalies nepripažinti ir nevykdyti sprendimo, vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija bet kuriuo tinkamu būdu konsultuojasi su sprendimą priėmusios valstybės kompetentinga institucija ir atitinkamais atvejais prašo jos nedelsiant pateikti visą būtiną informaciją.“
To paties pamatinio sprendimo 20 straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Kai dėl 4 straipsnyje nurodyto liudijimo kyla klausimas, kad galėjo būti pažeistos Sutarties 6 straipsnyje įtvirtintos pagrindinės teisės ar pagrindiniai teisės principai, kiekviena valstybė narė gali prieštarauti sprendimų pripažinimui ir vykdymui. Taikoma 7 straipsnio 3 dalyje nurodyta procedūra.“
Lenkijos teisė
1997 m. birželio 6 d.
Ustawa – Kodeks postępowania karnego
(Įstatymas dėl Baudžiamojo proceso kodekso, konsoliduota redakcija,
Dz. U
., 2020, 30 pozicija) 611ff straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Kai Sąjungos valstybė narė, šiame skyriuje vadinama „sprendimą priėmusia valstybe“, prašo įvykdyti galutinį sprendimą, kuriuo skirtos finansinės baudos, tokį sprendimą turi įvykdyti apylinkės teismas, kurio veiklos teritorijoje pažeidėjas turi nekilnojamojo turto, gauna pajamų arba kurio veiklos teritorijoje yra pažeidėjo nuolatinė arba laikina gyvenamoji vieta. <…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2020 m. rugsėjo 22 d. CJIB kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, t. y.
Sąd Rejonowy dla Łodzi‑Śródmieścia w Łodzi
(Lodzės miesto centro apylinkės teismas, Lenkija), su prašymu pripažinti ir vykdyti jos 2020 m. sausio 17 d. sprendimą, įsigaliojusį 2020 m. vasario 28 d., kuriuo D. B. skirta 92 EUR dydžio bauda už 2020 m. sausio 5 d. padarytą kelių eismo taisyklių pažeidimą, t. y. už leistino greičio viršijimą.
2020 m. lapkričio 6 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pateikė CJIB klausimus, susijusius su Nyderlandų teisės aktuose numatytu skundu dėl tokio sprendimo ir šį skundą nagrinėjančios institucijos statusu. 2021 m. vasario 22 d. tas teismas gavo CJIB atsakymą.
D. B. nedalyvavo nė viename iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo numatytų 2020 m. lapkričio 6 d., 2020 m. gruodžio 8 d. ir 2021 m. vasario 23 d. posėdžių. D. B. taip pat nepateikė atsiliepimo.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad pagal Nyderlandų teisės aktus CJIB skirta bauda per šešias savaites gali būti užginčyta prokurorui Nyderlanduose. Atitinkamas asmuo, kurio pozicijai šis prokuroras nepritaria, turi teisę pateikti skundą
kantonrechter
(kantono teismas, Nyderlandai). Vis dėlto, jeigu byla susijusi su 225 EUR ar didesne bauda, tas teismas nagrinėja bylą tik sumokėjus skirtos baudos dydžio užstatą.
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl to, ar prokuroras, kaip jis suprantamas pagal Nyderlandų teisės aktus, gali būti pripažintas „teismu, turinčiu jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose“, kaip tai suprantama pagal Pamatinio sprendimo 2005/214 1 straipsnio a punkto ii papunktį.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pagal Pamatinio sprendimo 2005/214 3 straipsnį, 20 straipsnio 3 dalį ir ESS 6 straipsnį, kiek tai susiję su pagrindinių teisių apsauga, aiškinant šio pamatinio sprendimo 1 straipsnio a punkto ii papunktį reikia atsižvelgti į 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnį ir jo išaiškinimą Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencijoje.
Pagal Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudenciją tam, kad būtų užtikrintas teisingas bylos nagrinėjimas, ją turi nagrinėti nešališkas teismas, kuris yra visiškai nepriklausomas nuo vykdomosios valdžios (1981 m. birželio 23 d. EŽTT sprendimas
Le Compte, Van Leuven ir De Meyer prieš Belgiją
, CE:ECHR:1981:0623JUD000687875 ir 1988 m. balandžio 29 d. EŽTT sprendimas
Belilos prieš Šveicariją
, CE:ECHR:1988:0429JUD001032883). Be to, šiuo klausimu labai svarbu, kad nebūtų pernelyg didelių mokestinių ar teisinių kliūčių, galinčių pakenkti teisei kreiptis į tokį teismą.
Dėl Pamatinio sprendimo 2005/214 1 straipsnio a punkto iii papunktyje nurodytos sąvokos „teismas, turintis jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose“ aiškinimo pažymėtina, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad siekiant įvertinti, ar nacionalinės teisės aktuose numatyta institucija yra toks teismas, reikia atsižvelgti į aplinkybių visumą, t. y. į tai, ar ši institucija įsteigta pagal įstatymus, ar ji nuolatinė, ar jos jurisdikcija yra privaloma, ar procesas joje grindžiamas rungimosi principu, ar ji taiko teisės aktus ir ar ji yra nepriklausoma (2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
punktas).
Teismų nepriklausomumo reikalavimas apima du aspektus. Pirmasis, išorinis, aspektas suponuoja, kad atitinkama institucija savo funkcijas vykdo visiškai autonomiškai, jos nesaisto jokie hierarchijos ar pavaldumo ryšiai, ji negauna jokių nurodymų ar įpareigojimų, taigi yra apsaugota nuo išorinio poveikio ar spaudimo, kurie gali kelti grėsmę jos narių nepriklausomam sprendimų priėmimui ir turėti įtakos jų sprendimams (2018 m. liepos 25 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality (Teismų sistemos trūkumai),
C‑216/18 PPU
,
EU:C:2018:586
,
punktas).
Antrasis, vidinis, aspektas susijęs su sąvoka „nešališkumas“ ir pagal jį reikalaujama vienodai atsiriboti nuo bylos šalių ir jų atitinkamų interesų, susijusių su nagrinėjamos bylos dalyku (2018 m. liepos 25 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality (Teismų sistemos trūkumai),
C‑216/18 PPU
,
EU:C:2018:586
,
punktas).
Teisingumo Teismas konkrečiai yra nagrinėjęs, ar nacionalinis prokuroras gali būti pripažintas „išduodančiąja teismine institucija“, kaip tai suprantama pagal 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (
OL L 190, 2002, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34), iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR, 6 straipsnio 1 dalį. Jis atmetė tokią galimybę tuo atveju, kai kyla rizika, kad priimant sprendimą dėl Europos arešto orderio išdavimo vykdomoji valdžia, kaip antai teisingumo ministras, gali tiesiogiai ar netiesiogiai duoti konkrečius pavedimus arba nurodymus valstybės narės prokuratūrai (2019 m. gegužės 27 d. Sprendimo OG ir PI (Liubeko ir Cvikau prokuratūros),
C‑508/18 ir C‑82/19 PPU
,
EU:C:2019:456
,
punktas).
Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad „teisminis sprendimas“, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 1 straipsnio 1 dalį, reiškia valstybės narės prokuratūros sprendimą išduoti Europos arešto orderį, jeigu šį orderį būtinai turi patvirtinti teismas, kuris nepriklausomai ir objektyviai tikrina jo išdavimo sąlygas ir proporcingumą (2019 m. spalio 9 d. Sprendimo NJ (Vienos prokuratūra),
C‑489/19 PPU
,
EU:C:2019:849
,
punktas).
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad, atsižvelgiant į šią jurisprudenciją ir prokuratūros vietą Nyderlandų teisinėje sistemoje, ši prokuratūra negali būti laikoma „teismu, turinčiu jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose“, kaip tai suprantama pagal Pamatinio sprendimo 2005/214 1 straipsnio a punkto ii ir iii papunkčius.
Šiuo klausimu jis pabrėžia, kad šiose nuostatose numatyta galimybė išnagrinėti bylą teisme, turinčiame jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose, yra svarbi tais atvejais, kai sprendimas pripažinti atitinkamą asmenį kaltu ir skirti sankciją yra visiškai automatizuotas, nes šį sprendimą priimanti nacionalinė valdžios institucija tik patikrina transporto priemonės savininko duomenis ir perduoda šiam asmeniui informacinės sistemos sugeneruotą dokumentą.
Dėl Nyderlandų teisės aktų, pagal kuriuos prokurorui nepatenkinus atitinkamo asmens skundo dėl CJIB sprendimo skundas gali būti pateiktas
kantonrechter
(kantono teismas), pažymėtina, kad jie neatitinka Pamatinio sprendimo 2005/214 1 straipsnio a punkto ii papunktyje nustatyto reikalavimo, pagal kurį sprendimą priėmusios valstybės neteisminės institucijos sprendimą turi būti galima skųsti „teisme, turinčiame jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose“.
Iš tiesų šiame pamatiniame sprendime numatyta galimybė pateikti skundą tiesiogiai teismui, nereikalaujant iš pradžių atlikti jokių kitų procedūrų.
Šiuo klausimu iš 2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Baláž (
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
punktas) matyti, kad teisei kreiptis į teismą, turintį jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose, kaip tai suprantama pagal Pamatinį sprendimą 2005/214, neturi būti taikomos sąlygos, dėl kurių ją įgyvendinti taptų neįmanoma arba pernelyg sudėtinga.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad pagal Nyderlandų teisės aktus tuo atveju, kai skirta 225 EUR ar didesnė bauda, teismas skundą nagrinėja tik jei atitinkamas asmuo sumoka šios sumos dydžio užstatą. Ši procesinė tvarka gali atgrasyti valstybės narės pilietį pateikti skundą sprendimą priėmusioje valstybėje narėje.
Šiomis aplinkybėmis
Sąd Rejonowy dla Łodzi‑Śródmieścia w Łodzi
(Lodzės miesto centro apylinkės teismas, Lenkija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar sprendimas, kuriuo Nyderlandų centrinė administracinė institucija, nustatyta pagal [Pamatinio sprendimo 2005/214] 2 straipsnį, skyrė finansinę baudą ir kurį galima apskųsti prokuratūrai, pavaldžiai Teisingumo ministerijai, atitinka sąvokos „sprendimas, kuris gali būti skundžiamas teismui, turinčiam jurisdikciją baudžiamosiose bylose“, kriterijus, kaip tai suprantama pagal šio pamatinio sprendimo 1 straipsnio a punkto ii papunktį?
2.
Ar kriterijus, pagal kurį sprendimą skirti finansinę baudą turi būti galima apskųsti „teismui, turinčiam jurisdikciją baudžiamosiose bylose“, gali būti laikomas įvykdytu, jeigu skundą kantono teismui galima pateikti tik vėlesniame proceso etape, t. y. po to, kai skundą atmetė prokuroras, ir tam tikrais atvejais įvykdžius pareigą sumokėti skirtos baudos dydžio sumą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Savo klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, pirma, ar Pamatinio sprendimo 2005/214 1 straipsnio a punkto ii papunktis turi būti aiškinamas taip, kad sprendimą priėmusios valstybės narės neteisminės institucijos galutinis sprendimas skirti fiziniam asmeniui finansinę baudą už nusikalstamą veiką pagal šios valstybės narės teisę yra „sprendimas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, tuo atveju, kai tos valstybės narės teisės aktuose numatyta, kad skundą dėl tokio sprendimo iš pradžių turi išnagrinėti teisingumo ministrui pavaldus prokuroras, o į teismą, turintį jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose, suinteresuotasis asmuo gali kreiptis vėliau, jeigu šis prokuroras priima sprendimą atmesti tą skundą. Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar ši nuostata turi būti aiškinama taip, kad suinteresuotajam asmeniui buvo sudaryta „galimybė išnagrinėti jo bylą teisme, turinčiame jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose“, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą, tuo atveju, kai, skyrus 225 EUR ar didesnę baudą, pagal sprendimą priėmusios valstybės narės teisės aktus teismas skundą nagrinėja tik jei šis asmuo sumoka šios sumos dydžio užstatą.
Pirmiausia primintina, kad, remiantis Pamatinio sprendimo 2005/214 5 straipsnio 1 dalies trisdešimt trečia įtrauka, pagal šio pamatinio sprendimo sąlygas ir netikrinant veikos dvigubo baudžiamumo, pripažįstami ir vykdomi sprendimai dėl vairuojant transporto priemonę padarytų kelių eismo taisyklių pažeidimų, jeigu už juos baudžiama sprendimą priėmusioje valstybėje narėje, pagal jos teisėje pateiktą jų apibrėžtį.
Pamatinio sprendimo 2005/214 1 straipsnio a punkto ii papunktyje sąvoka „sprendimas“ apibrėžiama kaip „galutinis sprendimas, kuriuo reikalaujama, kad fizinis arba juridinis asmuo sumokėtų finansinę baudą tais atvejais, kai sprendimą priėmė: <…> sprendimą priėmusios valstybės institucija, išskyrus teismą, už baudžiamąjį nusižengimą [nusikalstamą veiką] pagal sprendimą priėmusios valstybės teisę, jeigu konkrečiam asmeniui buvo sudaryta galimybė išnagrinėti jo bylą teisme, turinčiame jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose“.
Pagal šio pamatinio sprendimo 1 straipsnio a punkto iii papunktį „sprendimas“ taip pat yra „galutinis sprendimas, kuriuo reikalaujama, kad fizinis arba juridinis asmuo sumokėtų finansinę baudą tais atvejais, kai sprendimą priėmė: <…> sprendimą priėmusios valstybės institucija, išskyrus teismą, už teisės normas pažeidžiančias veikas, už kurias baudžiama pagal sprendimą priėmusios valstybės nacionalinę teisę, jeigu konkrečiam asmeniui buvo sudaryta galimybė išnagrinėti jo bylą teisme, turinčiame jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose“.
Kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos, visų pirma iš Pamatinio sprendimo 2005/214 4 straipsnyje nurodyto liudijimo, pridėto prie pagrindinėje byloje nagrinėjamo CJIB sprendimo, D. B. buvo skirta bauda už nusikalstamą veiką pagal sprendimą priėmusios valstybės narės teisę, t. y. už vairuojant transporto priemonę padarytą kelių eismo taisyklių, kaip jos apibrėžtos pagal tos valstybės narės teisę, pažeidimą.
Nors šiomis aplinkybėmis nagrinėjamu atveju taikytinas Pamatinio sprendimo 2005/214 1 straipsnio a punkto ii papunktis, o ne šio pamatinio sprendimo 1 straipsnio a punkto iii papunktis, vis dėlto pagal šias dvi nuostatas vienodai reikalaujama, kad suinteresuotajam asmeniui būtų sudaryta „galimybė išnagrinėti jo bylą teisme, turinčiame jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose“.
Pirma, dėl klausimo, ar teisė kreiptis į teismą užtikrinama, nepaisant pareigos prieš perduodant bylą nagrinėti teismui, turinčiam jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose, kaip tai suprantama pagal Pamatinį sprendimą 2005/214, laikytis išankstinės administracinės procedūros, pažymėtina, kad Teisingumo Teismas nusprendė, jog pagal šio pamatinio sprendimo 1 straipsnio a punkto iii papunktį nereikalaujama, kad bylą būtų galima iš karto perduoti nagrinėti tokiam teismui (šiuo klausimu žr. 2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
punktą).
Kadangi Pamatinis sprendimas 2005/214 taikomas ir administracinių institucijų skirtoms finansinėms baudoms, atsižvelgiant į valstybių narių teismų sistemų ypatumus gali būti numatyta privaloma išankstinė administracinė procedūra. Vis dėlto teisei kreiptis į teismą, turintį jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose, kaip tai suprantama pagal šį pamatinį sprendimą, negali būti nustatytos tokios sąlygos, dėl kurių ją įgyvendinti taptų neįmanoma arba pernelyg sudėtinga (2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Antra, dėl teismo, į kurį galima kreiptis, atliekamos kontrolės apimties ir pobūdžio pažymėtina, kad šis teismas turi turėti neribotą jurisdikciją išnagrinėti bylą tiek teisinio vertinimo, tiek faktinių aplinkybių aspektu, ir pirmiausia jis turi turėti galimybę ištirti įrodymus ir tuo pagrindu nustatyti suinteresuotojo asmens atsakomybę, taip pat bausmės adekvatumą (2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
punktas).
Kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nors pagal Nyderlandų teisės aktus skundą dėl CJIB sprendimo, kuriuo skiriama bauda, turi išnagrinėti teisingumo ministrui pavaldus prokuroras, šiuose teisės aktuose numatyta, kad suinteresuotasis asmuo gali kreiptis į
kantonrechter
(kantono teismas) su skundu dėl šio prokuroro sprendimo.
Šiomis aplinkybėmis, nesant reikalo vertinti, ar prokuroras, kompetentingas nagrinėti skundą dėl CJIB sprendimo, kuriuo skiriama bauda už vairuojant transporto priemonę padarytą kelių eismo taisyklių pažeidimą, yra „teismas, turintis jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose“, kaip tai suprantama pagal Pamatinio sprendimo 2005/214 1 straipsnio a punkto ii papunktį, reikia patikrinti, ar pirmesniame punkte nurodytas
kantonrechter
(kantono teismas) yra toks teismas.
Šiuo klausimu primintina, kad minėtoje nuostatoje vartojama sąvoka „teismas, turintis jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose“, yra savarankiška Sąjungos teisės sąvoka ir turi būti aiškinama taip, kad apimtų bet kurį teismą, kuriame vykstančiam procesui būdingi esminiai baudžiamojo proceso požymiai ir kuris visų pirma turi neribotą jurisdikciją ir taiko procesą, kuriame laikomasi tinkamų baudžiamojo proceso garantijų (šiuo klausimu žr. 2013 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
ir
punktus).
Teisingumo Teismas, kuris nacionaliniam teismui turi pateikti naudingų atsakymų, remdamasis pagrindinės bylos medžiaga ir jam pateiktomis pastabomis, yra kompetentingas pateikti gaires, kurios leistų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui priimti sprendimą konkrečioje jo nagrinėjamoje byloje (pagal analogiją žr. 2021 m. sausio 26 d. Sprendimo Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie,
C‑16/19
,
EU:C:2021:64
,
punktą).
Šioje byloje, kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos, šio sprendimo 39 punkte nurodytas
kantonrechter
(kantono teismas) gali priimti sprendimą dėl teisės ir fakto klausimų, taip pat skirtos baudos proporcingumo padarytam pažeidimui, nes procesui šiame teisme taikomos tinkamos baudžiamojo proceso garantijos. Konkrečiai kalbant, šios garantijos yra tokios: bylos dokumentų pateikimo suinteresuotajam asmeniui susipažinti būdas; apklausa viešame teismo posėdyje, į kurį kviečiamas šis asmuo; galimybė gauti pagalbą ar būti atstovaujamam; liudytojų ir ekspertų apklausa ir galimybė pasinaudoti vertėjo žodžiu paslaugomis.
Taigi minėtas
kantonrechter
(kantono teismas) laikytinas „teismu, turinčiu jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose“, kaip tai suprantama pagal Pamatinio sprendimo 2005/214 1 straipsnio a punkto ii papunktį.
Dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytos aplinkybės, kad pagal Nyderlandų teisės aktus tuo atveju, kai skirta 225 EUR ar didesnė bauda, teismas skundą nagrinėja tik jei suinteresuotasis asmuo sumoka šios sumos dydžio užstatą, pažymėtina, kad nagrinėjamu atveju ji neturi reikšmės. Iš tiesų konstatuotina, kad pagrindinėje byloje CJIB skyrė D. B. 92 EUR dydžio baudą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti: Pamatinio sprendimo 2005/214 1 straipsnio a punkto ii papunktis turi būti aiškinamas taip, kad sprendimą priėmusios valstybės narės neteisminės institucijos galutinis sprendimas skirti fiziniam asmeniui finansinę baudą už nusikalstamą veiką pagal šios valstybės narės teisę yra „sprendimas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, tuo atveju, kai tos valstybės narės teisės aktuose numatyta, kad skundą dėl tokio sprendimo iš pradžių turi išnagrinėti teisingumo ministrui pavaldus prokuroras, o į teismą, turintį jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose, suinteresuotasis asmuo gali kreiptis vėliau, jeigu šis prokuroras priima sprendimą atmesti tą skundą, su sąlyga, kad nenustatytos tokios teisės kreiptis į šį teismą sąlygos, dėl kurių ją įgyvendinti taptų neįmanoma arba pernelyg sudėtinga.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

2005 m. vasario 24 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2005/214/TVR dėl abipusio [tarpusavio] pripažinimo principo taikymo finansinėms baudoms, iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR, 1 straipsnio a punkto ii papunktis turi būti aiškinamas taip, kad sprendimą priėmusios valstybės narės neteisminės institucijos galutinis sprendimas skirti fiziniam asmeniui finansinę baudą už nusikalstamą veiką pagal šios valstybės narės teisę yra „sprendimas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, tuo atveju, kai tos valstybės narės teisės aktuose numatyta, kad skundą dėl tokio sprendimo iš pradžių turi išnagrinėti teisingumo ministrui pavaldus prokuroras, o į teismą, turintį jurisdikciją visų pirma baudžiamosiose bylose, suinteresuotasis asmuo gali kreiptis vėliau, jeigu šis prokuroras priima sprendimą atmesti tą skundą, su sąlyga, kad nenustatytos tokios teisės kreiptis į šį teismą sąlygos, dėl kurių ją įgyvendinti taptų neįmanoma arba pernelyg sudėtinga.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: lenkų.