CELEX: 62021CJ0695
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Pakalpojumu sniegšanas brīvība
LESD 56. pants
Pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumi
Azartspēles
Dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā azartspēļu zālēm ir noteikts vispārīgs aizliegums reklamēties
Absolūta atkāpe no šī aizlieguma zālēm, kurām ir šīs dalībvalsts iestāžu izsniegta darbības licence
Iespējas piemērot atkāpi zālēm, kuras atrodas citā dalībvalstī, neesamība

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par LESD 56. panta interpretāciju.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Recreatieprojecten Zeeland BV
,
Casino Admiral Zeeland BV
un
Supergame BV
– trim Nīderlandē reģistrētu azartspēļu zāļu pārvaldītājiem – un
Belgische Staat
(Beļģijas valsts) par naudas sodiem, kurus tiem uzlikusi
Kansspelcommississie
(Azartspēļu komisija, Beļģija) par to, ka tie reklamēja savas zāles Beļģijā.
Atbilstošās Beļģijas tiesību normas
1999. gada 7. maija
Wet op de kansspelen, de weddenschappen, de kansspelinrichtingen en de bescherming van de spelers
(Likums par azartspēlēm, derībām, azartspēļu zālēm un spēlētāju aizsardzību; 1999. gada 30. decembra
Belgisch Staatsblad
, 50040. lpp.; turpmāk tekstā – “Azartspēļu likums”) 4. panta 1. un 2. punktā redakcijā, kas izriet no 2010. gada 10. janvāra
Wet tot wijziging van de wetgeving inzake kansspelen
(Likums par grozījumiem azartspēļu tiesiskajā regulējumā; 2010. gada 1. februāra
Belgisch Staatsblad
, 4309. lpp.), ir noteikts:
“§ 1.   Aizliegts jebkādā formā, vietā vai veidā tieši vai netieši apsaimniekot [..] azartspēļu zāli bez iepriekš saskaņā ar šo likumu izdotas Azartspēļu komisijas licences un ievērojot likumā paredzētos izņēmumus.
§ 2.   Aizliegts [..] reklamēt azartspēļu zāles [..], ja attiecīgajai personai ir zināms, ka runa ir par atbilstoši šim likumam aizliegtu azartspēļu zāles [..] apsaimniekošanu.”
Likumprojekta, kurš ir 2010. gada 10. janvāra Likuma par grozījumiem azartspēļu tiesiskajā regulējumā pamatā, pamatojuma izklāstā bija šāda rindkopa:
“Beļģijas politikas azartspēļu jomā mērķi ir vērsti uz spēlētāja aizsardzību, finansiālo pārskatāmību un naudas plūsmu kontroli, spēļu kontroli un rīkotāju identifikāciju un kontroli.
Azartspēļu regulējuma pamatā ir “novirzīšanas pieeja”. Lai apmierinātu acīmredzamās cilvēku spēļu vajadzības, nelikumīgais piedāvājums tiek apkarots, atļaujot likumīgu “ierobežotu” spēļu piedāvājumu.
[..] Ierobežojot likumīgo piedāvājumu, tiek īstenots viens no šīs politikas pīlāriem, proti, spēlētāja aizsardzība pret spēļu atkarību.”
Azartspēļu likuma 15/3. panta 1. punktā redakcijā, kas izriet no 2019. gada 7. maija
Wet tot wijziging van de wet van 7 mei 1999 op de kansspelen, de weddenschappen, de kansspelinrichtingen en de bescherming van de spelers, en tot invoeging van artikel 37/1 in de wet van 19 april 2002 tot rationalisering van de werking en het beheer van de Nationale Loterij
(Likums, ar kuru grozīts 1999. gada 7. maija Likums par azartspēlēm, derībām, azartspēļu zālēm un spēlētāju aizsardzību, un ieviests 37/1. pants 2002. gada 19. aprīļa Likumā par Valsts loterijas darbības racionalizāciju un pārvaldību; 2019. gada 15. maija
Belgisch Staatsblad
, 46589. lpp.), paredzēts:
“Neskarot 15/2. pantā paredzētos pasākumus, [Azartspēļu] komisija 4. [panta] [..] pārkāpuma gadījumā tā izdarītājam piespriež administratīvo sodu.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
Recreatieprojecten Zeeland
,
Casino Admiral Zeeland
un
Supergame
laikā no 2018. gada 3. decembra līdz 2019. gada 25. jūnijam (pirmais minētais) un laikā no 2019. gada 20. marta līdz 2. aprīlim (abi pārējie minētie), izmantojot fiziskus datu nesējus, Beļģijā reklamēja savas attiecīgās zāles, kuras atrodas Nīderlandē, netālu no Beļģijas robežas.
2020. gada 11. decembrī Azartspēļu komisija atbilstoši Azartspēļu likuma 15/3. pantam redakcijā, kas izriet no 2019. gada 7. maija likuma, katram prasītājam pamatlietā uzlika administratīvo naudas sodu par šī likuma 4. panta 2. punkta, kurā ir aizliegts reklamēt azartspēļu zāles, kam nav šīs komisijas piešķirtas licences, pārkāpumu.
Prasītāji pamatlietā apstrīdēja šos naudas sodus iesniedzējtiesā, apgalvojot, ka šis reklāmas aizliegums ir pretrunā pakalpojumu sniegšanas brīvībai, kas ir garantēta LESD 56. pantā.
Iesniedzējtiesa norāda, pirmkārt, ka Azartspēļu komisija nevar izsniegt darbības licenci zālēm, kuras neatrodas Beļģijā. Otrkārt, Beļģijas tiesībās tādiem zāļu pārvaldītājiem, kādi ir prasītāji pamatlietā, netiekot paredzēta iespēja saņemt atļauju, lai Beļģijā reklamētu to azartspēļu zāles, kuras atrodas citā dalībvalstī. Turklāt Beļģijā esot vispārējs aizliegums reklamēt azartspēļu zāles. Tomēr azartspēļu zālēm, kuras ir reģistrētas Beļģijā un kurām tajā ir darbības licence, tiekot piemērots absolūts izņēmums no šī aizlieguma. Tādēļ šādas spēļu zāles Beļģijā faktiski varot tikt reklamētas. Turpretī citā dalībvalstī reģistrētām azartspēļu zālēm esot un katrā ziņā joprojām būšot piemērojams reklāmas aizliegums Beļģijā.
Šī tiesa jautā, vai tāds valsts tiesiskais regulējums kā pamatlietā aplūkotais ir diskriminējošs, ņemot vērā, ka pat gadījumā, ja šim tiesiskajam regulējumam būtu leģitīms mērķis, piemēram, pārmērīgas tieksmes uz azartspēlēm un azartspēļu atkarības prevencija, atkāpe no vispārējā reklāmas aizlieguma Beļģijā tiek piemērota ierobežotam un kontrolētam skaitam šīs valsts azartspēļu zāļu saistībā ar to darbību, savukārt šādu atkāpi neesot iespējams izmantot nevienai no līdzīgām citā dalībvalstī reģistrētām zālēm, nepastāvot izņēmumiem.
Šajos apstākļos
Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel
(Briseles pirmās instances tiesa, kurā tiesvedība noris holandiešu valodā, Beļģija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai LESD 56. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tai pretrunā ir tāds dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ierobežotam un kontrolētam skaitam azartspēļu zāļu pārvaldītāju valsts teritorijā piemēro atkāpi no šādu spēļu zāļu reklamēšanas vispārēja aizlieguma, vienlaikus neparedzot iespēju, ka citās dalībvalstīs reģistrētu azartspēļu zāļu pārvaldītājiem attiecībā uz šīm spēļu zālēm tiek piemērota tāda pati atkāpe no reklāmas aizlieguma valsts teritorijā?”
Par prejudiciālo jautājumu
Uzdodot prejudiciālo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai LESD 56. panta pirmā daļa jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti, ar kuriem ierobežotam un kontrolētam skaitam azartspēļu zāļu, kas atrodas šīs dalībvalsts teritorijā, pārvaldītāju piemēro absolūtu atkāpi no šādām zālēm vispārēji piemērojama reklāmas aizlieguma, neparedzot iespēju azartspēļu zāļu, kuras atrodas citā dalībvalstī, pārvaldītājiem izmantot šim pašam nolūkam paredzētu atkāpi.
Lai atbildētu uz šo jautājumu, vispirms jāatgādina, ka LESD 56. pantā ir pieprasīts novērst jebkādu pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu, pat ja šis ierobežojums vienādi tiek piemērots valsts un citu dalībvalstu pakalpojumu sniedzējiem, ja tas ir tāds, kas aizliedz, traucē vai padara mazāk pievilcīgas darbības, kuras veic pakalpojumu sniedzējs, kas reģistrēts citā dalībvalstī, kurā tas likumīgi sniedz līdzīgus pakalpojumus. Turklāt no pakalpojumu sniegšanas brīvības iegūst gan pakalpojumu sniedzējs, gan to saņēmējs (spriedumi, 2009. gada 8. septembris, Liga Portuguesa de Futebol Profissional un Bwin International,
C‑42/07
,
EU:C:2009:519
,
51.
punkts, kā arī 2020. gada 3. decembris, BONVER WIN,
C‑311/19
,
EU:C:2020:981
,
18.
punkts).
Turpinot – azartspēļu tiesiskais regulējums ir viena no jomām, kurās starp dalībvalstīm pastāv ievērojamas atšķirības morāles, reliģijas un kultūras aspektos. Tā kā šajā jomā nav veikta saskaņošana Eiropas Savienības līmenī, tad katrai dalībvalstij pašai šajās jomās atbilstoši savai vērtību skalai ir jāizvērtē attiecīgo interešu aizsardzībai izvirzāmās prasības (spriedums, 2009. gada 8. septembris, Liga Portuguesa de Futebol Profissional un Bwin International,
C‑42/07
,
EU:C:2009:519
,
57.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Turklāt nav strīda, ka saistībā ar tiesību aktiem, kuri atbilst LESD, azartspēļu vai veiksmes spēļu nodrošināšanas un spēlēšanas darbību organizēšanas un kontroles noteikumu izvēle ir jāveic valsts iestādēm atbilstoši to rīcības brīvībai (spriedums, 2018. gada 28. februāris, Sporting Odds,
C‑3/17
,
EU:C:2018:130
,
21.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Visbeidzot Tiesa ir precizējusi, ka attiecībā uz azartspēlēm principā ir jāpārbauda atsevišķi katrs ierobežojums, kas paredzēts valsts tiesību aktos, it īpaši – vai tas ir piemērots, lai nodrošinātu attiecīgās dalībvalsts izvirzītā mērķa vai mērķu īstenošanu, un vai tas nepārsniedz to, kas nepieciešams šī mērķa vai mērķu sasniegšanai (spriedums, 2018. gada 28. februāris, Sporting Odds,
C‑3/17
,
EU:C:2018:130
,
22.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā nav šaubu par to, ka pamatlietā aplūkotajos valsts tiesību aktos ir paredzēts aizliegums bez atkāpēm tām azartspēļu zālēm, kurām nav Azartspēļu komisijas izsniegtas darbības licences, reklamēties Beļģijā. Tā kā šī komisija šādu licenci var izsniegt vienīgi Beļģijā reģistrētām azartspēļu zālēm, ar minētajiem valsts tiesību aktiem faktiski tiek aizliegta visu citās dalībvalstīs reģistrētu azartspēļu zāļu reklāma šajā dalībvalstī.
Šajā ziņā azartspēļu reklāmas jomā Tiesa jau ir nospriedusi, ka valsts tiesiskais regulējums, kura rezultātā tiek aizliegta tādu azartspēļu popularizēšana dalībvalstī, kuras likumīgi tiek organizētas citās dalībvalstīs, ir uzskatāms par pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu (spriedums, 2012. gada 12. jūlijs, HIT un HIT LARIX,
C‑176/11
,
EU:C:2012:454
,
17.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Tādējādi šajā gadījumā pamatlietā aplūkotie valsts tiesību akti ir uzskatāmi par šādu ierobežojumu.
No Tiesas judikatūras izriet, ka pakalpojumu sniegšanas brīvība paredz, ka tiek novērsta jebkāda pakalpojuma sniedzēja diskriminācija tā pilsonības dēļ vai tādēļ, ka tas ir dibināts citā dalībvalstī, nevis tajā, kur pakalpojums būtu jāsniedz (spriedums, 2018. gada 28. februāris, Sporting Odds,
C‑3/17
,
EU:C:2018:130
,
35.
punkts).
Šajā gadījumā ar pamatlietā aplūkotajiem valsts tiesību aktiem iespēja azartspēļu zālei reklamēties Beļģijā tiek attiecināta vienīgi uz Beļģijā reģistrētām zālēm, kurām šim nolūkam ir piešķirta darbības licence, kas uzskatāma par absolūtu atļauju reklamēties.
Šajā ziņā no pastāvīgās judikatūras izriet, ka koncesiju un atļauju sistēmai azartspēļu organizēšanai ir jābūt pamatotai ar objektīviem, nediskriminējošiem un iepriekš zināmiem kritērijiem, lai nodrošinātu, ka valsts iestāžu novērtējuma brīvības izmantošana tiek regulēta tādā veidā, lai to nevarētu izmantot patvaļīgi (spriedums, 2018. gada 28. februāris, Sporting Odds,
C‑3/17
,
EU:C:2018:130
,
38.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Lai gan šajā gadījumā netiek apstrīdēts, ka licences izsniegšana azartspēļu zāles apsaimniekošanai Beļģijā tiek veikta, pamatojoties uz objektīviem un iepriekš zināmiem kritērijiem, tomēr, ņemot vērā iesniedzējtiesas sniegtās norādes – kas tai ir jāpārbauda –, pamatlietā aplūkotais ierobežojums, proti, pilnīgs aizliegums citā dalībvalstī reģistrētai azartspēļu zālei saņemt atļauju reklamēties Beļģijā, galvenokārt izriet no tā, ka šī zāle nav reģistrēta Beļģijā. No tā izriet, ka šāda rakstura ierobežojums ir diskriminējošs.
Tomēr, lai gan diskriminējošs ierobežojums, iespējams, var tikt attaisnots ar LESD 52. pantā paredzētajiem sabiedriskās kārtības, valsts drošības un sabiedrības veselības apsvērumiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 28. februāris, Sporting Odds,
C‑3/17
,
EU:C:2018:130
,
39.
punkts un tajā minētā judikatūra), to nevar attaisnot ar tādiem primāriem vispārējo interešu apsvērumiem kā patērētāju tiesību aizsardzības, krāpšanas un personu pamudināšanas uz pārmērīgiem izdevumiem saistībā ar spēli novēršanas, kā arī sabiedriskās kārtības traucējumu novēršanas vispār mērķi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 6. oktobris, Komisija/Spānija,
C‑153/08
,
EU:C:2009:618
,
36.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Beļģijas politikas azartspēļu jomā mērķi ir vērsti uz spēlētāja aizsardzību, finansiālo pārskatāmību un naudas plūsmu kontroli, spēļu kontroli un rīkotāju identifikāciju un kontroli. Turklāt no Beļģijas valdības rakstveida un mutvārdu apsvērumiem izriet, ka šo politiku attaisno arī mērķi, kas ir saistīti ar patērētāju tiesību aizsardzību, kā arī krāpšanas apkarošanu un nelikumīgām veiksmes spēļu darbībām.
Šajā ziņā vispirms uz šādi norādītajiem mērķiem, ciktāl tajos ietilpst primāri vispārējo interešu apsvērumi, kā atgādināts šī sprieduma 24. punktā, nevar atsaukties, lai attaisnotu diskriminējošu pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu.
Turklāt, pat ja varētu piekrist tam, ka attaisnojuma, kura pamatā ir patērētāju tiesību aizsardzība, mērķis faktiski ir cīnīties pret spēļu atkarību un ka šī cīņa ietilpst “sabiedrības veselības aizsardzības” jēdzienā LESD 52. panta izpratnē, jānorāda – lai varētu atļaut tādu diskriminējošu ierobežojumu kā pamatlietā aplūkotais, jākonstatē, ka šis ierobežojums ir obligāts nosacījums izvirzītā mērķa sasniegšanai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 28. februāris, Sporting Odds,
C‑3/17
,
EU:C:2018:130
,
42.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr ir acīmredzami, ka šāds ierobežojums, ar kuru iespēja reklamēties šajā dalībvalstī tiek piešķirta vienīgi attiecīgajā dalībvalstī reģistrētām azartspēļu zālēm, kurām šajā ziņā ir darbības licence, pārsniedz to, kas var tikt uzskatīts par samērīgu, jo pastāv tādi mazāk ierobežojoši līdzekļi, kas ļauj sasniegt Beļģijas valdības minētos mērķus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 28. februāris, Sporting Odds,
C‑3/17
,
EU:C:2018:130
,
43.
punkts), kā citā dalībvalstī reģistrētām zālēm piešķirta atļauja reklamēties ar nosacījumu, ka šajā citā dalībvalstī pieņemtās un kontrolētās tiesību normas sniedz garantijas, kas pēc būtības ir līdzvērtīgas atbilstošām tiesību normām, kuras ir spēkā attiecīgajā dalībvalstī (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 12. jūlijs, HIT un HIT LARIX,
C‑176/11
,
EU:C:2012:454
,
36.
punkts).
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz prejudiciālo jautājumu jāatbild, ka LESD 56. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti, ar kuriem ierobežotam un kontrolētam skaitam azartspēļu zāļu, kuras atrodas šīs dalībvalsts teritorijā, pārvaldītāju piemēro absolūtu atkāpi no šādām zālēm vispārēji piemērojama reklāmas aizlieguma, neparedzot iespēju azartspēļu zāļu, kuras atrodas citā dalībvalstī, pārvaldītājiem izmantot šim pašam nolūkam paredzētu atkāpi.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:

LESD 56. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka tai ir pretrunā tādi dalībvalsts tiesību akti, ar kuriem ierobežotam un kontrolētam skaitam azartspēļu zāļu, kuras atrodas šīs dalībvalsts teritorijā, pārvaldītāju piemēro absolūtu atkāpi no šādām zālēm vispārēji piemērojama reklāmas aizlieguma, neparedzot iespēju azartspēļu zāļu, kuras atrodas citā dalībvalstī, pārvaldītājiem izmantot šim pašam nolūkam paredzētu atkāpi.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – holandiešu.