CELEX: 62020CJ0451
Zahtjev za prethodnu odluku
Zračni prijevoz
Uredba (EZ) br. 261/2004
Članak 3. stavak 1.
Područje primjene
Izravno povezani let s polazištem i odredištem u trećoj zemlji
Jedinstvena rezervacija pri zračnom prijevozniku Zajednice
Presjedanje na državnom području države članice
Članak 5. stavak 1. točka (c) podtočka iii. i članak 7.
Zakašnjeli zamjenski let
Uzimanje u obzir stvarnog vremena dolaska u svrhu odštete

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 3. stavka 1., članka 5. stavka 1. točke (c) podtočke iii. i članka 7. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (
SL 2004., L 46, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 26., str. 21. i ispravak
SL 2019., L 119, str. 202
.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između društava Airhelp Ltd i Austrian Airlines AG, povodom odbijanja potonjeg društva da isplati odštetu osobi NT, putniku u zračnom prometu u čiji pravni položaj stupa društvo Airhelp, zbog otkazivanja njegova leta.
Pravni okvir
U članku 2. točki (h) Uredbe br. 261/2004, naslovljenom „Definicije”, određuje se:
„Za potrebe ove Uredbe:
[…]
(h)
‚konačno odredište’ znači odredište navedeno na karti koja je predstavljena na šalteru za prijavu za let ili, u slučaju izravno povezanih letova, odredište zadnjeg leta; zamjenski povezani letovi koji su dostupni neće se uzimati u obzir ako je poštovano izvorno planirano vrijeme dolaska;
[…]”
Članak 3. te uredbe, naslovljen „Područje primjene”, u stavcima 1. i 5. propisuje:
„1.   Ova se Uredba primjenjuje na:
(a)
putnike koji putuju iz zračne luke smještene na državnom području države članice na koju se Ugovor primjenjuje;
(b)
putnike koji putuju iz zračne luke smještene u trećoj zemlji u zračnu luku smještenu na državnom području države članice na koju se Ugovor primjenjuje, osim ako isti nisu dobili pogodnosti ili naknadu štete i nije im pružena pomoć u toj trećoj zemlji, ako je zračni prijevoznik koji pruža uslugu dotičnog leta prijevoznik Zajednice.
[…]
5.   Ova se Uredba primjenjuje na bilo kojeg zračnog prijevoznika koji osigurava prijevoz putnika obuhvaćenog stavcima 1. i 2. U slučajevima kada zračni prijevoznik koji nema ugovor s putnikom obavlja obveze propisane ovom Uredbom, smatrat će se kao da to radi u ime osobe koja ima ugovor s putnikom.”
Članak 5. navedene uredbe, naslovljen „Otkazivanje leta”, u stavku 1. točki (c) podtočki iii. određuje:
„U slučaju otkazivanja leta, dotični putnici:
[…]
(c)
imaju pravo na odštetu od strane stvarnog zračnog prijevoznika u skladu s člankom 7., osim ako:
[…]
iii.
su obaviješteni o otkazivanju leta u roku od sedam dana prije vremena polaska predviđenog redom letenja i ponuđeno im je preusmjeravanje, čime im je omogućeno da otputuju ne više od sat vremena ranije od predviđenog vremena polaska i da stignu na konačno odredište unutar dva sata od planiranog vremena dolaska.”
Članak 7. iste uredbe, naslovljen „Pravo na odštetu”, u stavcima 1., 2. i 4. predviđa:
„1.   Pozivanjem na ovaj članak, putnici ostvaruju pravo na odštetu u iznosu od:
(a)
250 EUR za sve letove dužine 1500 km ili kraće;
(b)
400 EUR za sve letove unutar Zajednice, duže od 1500 km i za sve druge letove dužine između 1500 km i 3500 km;
(c)
600 EUR za sve letove koji ne spadaju pod točke (a) ili (b).
U određivanju udaljenosti, kao baza se uzima mjesto odredišta na koje će, zbog uskraćivanja ukrcaja ili otkazivanja leta, putnici stići s određenim vremenskim zakašnjenjem u odnosu na vrijeme dolaska predviđenim redom letenja.
2.   Kada je putnicima ponuđeno preusmjeravanje do njihova konačnog odredišta zamjenskim letom, sukladno članku 8., i kad na taj način ostvareno vrijeme dolaska ne premašuje prvotno vrijeme dolaska leta
(a)
za 2 sata, u vezi s letovima dugim 1500 km ili kraće; ili
(b)
za 3 sata, u vezi sa svim letovima unutar Zajednice, dužim od 1500 km i u vezi sa svim ostalim letovima između 1500 km i 3500 km; ili
(c)
za 4 sata, u vezi sa svim letovima koji ne spadaju pod točke (a) ili (b),
zračni prijevoznik može smanjiti visinu odštete predviđenu stavkom 1. za 50 %.
[…]
4.   Udaljenosti iz stavaka 1. i 2. određuju se pomoću metode za određivanje rute preko velikog kruga ortodrome.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
Osoba NT imala je rezervaciju za izravno povezani let koji je trebao povezati Kišinjev (Moldova) i Bangkok (Tajland), preko Beča (Austrija). Bilo je predviđeno da zračni prijevoznik izvede oba leta od kojih je sastavljen taj izravno povezani let, koji je bio predmet jedinstvene rezervacije. Prvi je let povezivao Kišinjev i Beč, s predviđenim polaskom 29. svibnja 2019. u 15:55 i dolaskom u 16:40 istog dana. Drugi je let potom povezivao Beč i Bangkok, s predviđenim polaskom 29. svibnja 2019. u 23:20 i dolaskom 30. svibnja 2019. u 14:20. Prema metodi za određivanje rute preko velikog kruga ortodrome, udaljenost između Kišinjeva i Bangkoka iznosi više od 3500 kilometara.
Let iz Kišinjeva do Beča otkazan je manje od sedam dana prije planiranog polaska. Posljedično, društvo Austrian Airlines izmijenilo je rezervaciju osobe NT i premjestilo je na let TK 68 iz Istanbula (Turska) u Bangkok, s predviđenim polaskom 30. svibnja 2019. u 1:25 i dolaskom u 15:00 istog dana. Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da nije bilo moguće utvrditi način i vrijeme prijevoza osobe NT iz Kišinjeva u Istanbul. Zrakoplov na letu koji povezuje Istanbul i Bangkok stigao je na potonje odredište u 16:47, odnosno uz kašnjenje od jednog sata i 47 minuta u odnosu na predviđeni raspored za taj zamjenski let.
Da let koji povezuje Istanbul i Bangkok nije kasnio, osoba NT na svoje konačno odredište, Bangkok, stigla bi 40 minuta kasnije nego da je mogla putovati u skladu sa svojim prvotnim planovima, preko Beča. Međutim, budući da je u odnosu na taj let Istanbul – Bangkok nastupilo kašnjenje od jednog sata i 47 minuta, osoba NT na svoje konačno odredište zapravo je stigla uz kašnjenje od 2 sata i 27 minuta u odnosu na predviđeno vrijeme dolaska prvotno rezerviranog izravno povezanog leta.
Osoba NT ustupila je društvu Airhelp pravo kojim je u odnosu na društvo Austrian Airlines raspolagala na temelju članka 7. Uredbe br. 261/2004.
Društvo Airhelp podnijelo je Bezirksgerichtu Schwechat (Općinski sud u Schwechatu, Austrija) zahtjev za odštetu u iznosu od 300 eura, tvrdeći da društvo Austrian Airlines nije osobi NT ponudilo preusmjeravanje koje bi joj omogućilo da na svoje konačno odredište stigne dva sata nakon vremena dolaska prvotno rezerviranog izravno povezanog leta, pri čemu je priznalo da društvo Austrian Airlines ima pravo da za polovicu smanji iznos odštete predviđene člankom 7. stavkom 1. Uredbe br. 261/2004, na temelju stavka 2. tog članka.
Bezirksgericht Schwechat (Općinski sud u Schwechatu) prihvatio je zahtjev društva Airhelp uz obrazloženje da iz teksta Uredbe br. 261/2004 jasno proizlazi da, u kontekstu njezina članka 5. stavka 1. točke (c) podtočke iii., valja usporediti predviđeno vrijeme dolaska prvotno rezerviranog leta s vremenom kada je zamjenski let stvarno stigao na konačno odredište. Iz toga je taj sud zaključio da se zračni prijevoznik oslobađa isplate odštete predviđene u članku 7. te uredbe samo ako je putnik zamjenskim letom stvarno stigao na svoje konačno odredište sa zakašnjenjem od najviše dva sata u odnosu na predviđeno vrijeme dolaska prvotno rezerviranog izravno povezanog leta. Navedeni se sud ipak nije bavio pitanjem o tome jesu li odredbe Uredbe br. 261/2004 primjenjive na predmet koji se pred njim vodio.
Društvo Austrian Airlines podnijelo je žalbu protiv te odluke sudu koji je uputio zahtjev, Landesgerichtu Korneuburg (Zemaljski sud u Korneuburgu, Austrija), pri čemu je osporavalo mjerodavnost vremenskog okvira koji je utvrdio prvostupanjski sud. Prema mišljenju društva Austrian Airlines, u slučaju otkazivanja leta, za potrebe primjene članka 5. stavka 1. točke (c) podtočke iii. Uredbe br. 261/2004 u obzir ne treba uzeti stvarno vrijeme dolaska zamjenskog leta na mjesto konačnog odredišta, nego uobičajeno predviđeno vrijeme dolaska tog leta.
Sud koji je uputio zahtjev pita se, međutim, je li Uredba br. 261/2004 primjenjiva na predmet koji se pred njim vodi, uzimajući u obzir sudsku praksu Suda iz koje proizlazi da presjedanje na području Unije ne dovodi do toga da se Uredba br. 261/2004 primjenjuje na izravno povezane letove čije polazište ili konačno odredište nije na području Unije. Smatra, međutim, da je upravo takav slučaj s izravno povezanim letom o kojem je riječ u ovom predmetu. Taj se sud pita je li takvo rješenje u skladu s ciljem navedene uredbe da se osigura visoka razina zaštite putnika. U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev primjećuje da, u slučaju da oba leta nisu bila predmet jedinstvene rezervacije, svaki bi od njih bio obuhvaćen područjem primjene Uredbe br. 261/2004, u skladu s jasnim tekstom njezina članka 3. stavka 1.
Osim toga, smatra da, pod pretpostavkom da je Uredba br. 261/2004 primjenjiva, treba utvrditi odnose li se vrijeme polaska i vrijeme dolaska iz njezina članka 5. stavka 1. točke (c) podtočke iii. na prvotno planirani raspored zamjenskog leta ili na stvarno vrijeme polaska i dolaska tog leta. Naime, samo bi u potonjem slučaju osoba NT mogla tražiti odštetu od društva Austrian Airlines.
Na temelju analize različitih jezičnih verzija Uredbe br. 261/2004 i na temelju nacionalne sudske prakse, sud koji je uputio zahtjev smatra da navedenu odredbu treba tumačiti na način da valja usporediti predviđeno vrijeme dolaska prvotno rezerviranog leta i stvarno vrijeme dolaska zamjenskog leta. Smatra da je takvo tumačenje potkrijepljeno i rješenjem od 27. lipnja 2018., flightright (
C‑130/18
, neobjavljeno,
EU:C:2018:496
).
Sud koji je uputio zahtjev, međutim, smatra da argumentacija društva Austrian Airlines u skladu s kojom takvo tumačenje može dovesti do ishoda koji su u suprotnosti s ciljem osiguravanja visoke razine zaštite putnika nije irelevantna, s obzirom na to da bi uzimanje u obzir stvarnog vremena dolaska zamjenskog leta moglo rezultirati različitim pravnim posljedicama u istovjetnim situacijama.
Naposljetku, sud koji je uputio zahtjev pita se treba li članak 5. Uredbe br. 261/2004 tumačiti na način da je zračni prijevoznik dužan dotičnom putniku samo ponuditi preusmjeravanje i da on, slijedom toga, ne snosi nikakvu odgovornost u slučaju kašnjenja zamjenskog leta, s obzirom na to da navedeni prijevoznik ne izvodi nužno taj let. U tom pogledu, iz presude od 12. ožujka 2020., Finnair (
C‑832/18
,
EU:C:2020:204
) proizlazi da neugodnosti koje su za putnika nastale zbog, s jedne strane, otkazivanja rezerviranog leta i, s druge strane, dužeg kašnjenja zamjenskog leta treba zasebno ocijeniti i one eventualno mogu dovesti do nastanka dvaju prava na odštetu.
U tim je okolnostima Landesgericht Korneuburg (Zemaljski sud u Korneuburgu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 3. stavak 1. [Uredbe br. 261/2004] tumačiti na način da se ta uredba primjenjuje i na let s jedinstvenom rezervacijom koji se sastoji od dvaju letova koje treba izvesti (isti) zračni prijevoznik Zajednice i u slučaju kad se i polazište prvog leta i odredište drugog leta nalaze u trećoj zemlji, a samo se odredište prvog leta i polazište drugog leta nalaze na državnom području države članice?
U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
2.
Treba li članak 5. stavak 1. točku (c) podtočku iii. [Uredbe br. 261/2004] tumačiti na način da putnik ima pravo na odštetu u skladu s člankom 7. stavkom 1. te uredbe i u slučaju kad je točno da bi u okviru preusmjeravanja koje mu je ponuđeno stigao na konačno odredište kako je planirao i ne više od dva sata nakon predviđenog vremena polaska otkazanog leta, ali u stvarnosti nije stigao na konačno odredište u tom vremenskom okviru?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 1. Uredbe br. 261/2004 tumačiti na način da se ta uredba primjenjuje na izravno povezani let s jedinstvenom rezervacijom koji se sastoji od dvaju letova koje treba izvesti zračni prijevoznik Zajednice, u slučaju kad se i polazišna zračna luka prvog leta i odredišna zračna luka drugog leta nalaze u trećoj zemlji, pri čemu je samo zračna luka u kojoj dolazi do presjedanja smještena na državnom području države članice.
U skladu s člankom 3. stavkom 1. točkom (a) Uredbe br. 261/2004, ona se primjenjuje na putnike koji putuju iz zračne luke smještene na državnom području države članice. U skladu s člankom 3. stavkom 1. točkom (b) te uredbe, ona je primjenjiva i na putnike koji putuju iz zračne luke smještene u trećoj zemlji u zračnu luku smještenu na državnom području države članice na koju se UEU primjenjuje, osim ako isti nisu dobili pogodnosti ili naknadu štete i nije im pružena pomoć u toj trećoj zemlji, ako je zračni prijevoznik koji pruža uslugu dotičnog leta prijevoznik Zajednice.
U skladu s ustaljenom praksom Suda, pri tumačenju odredbe prava Unije u obzir treba uzeti ne samo njezin tekst nego i njezin kontekst te ciljeve propisa kojeg je dio (presuda od 2. prosinca 2021., Vodafone Kabel Deutschland,
C‑484/20
,
EU:C:2021:975
, t.
19.
i navedena sudska praksa).
U tom pogledu, kao prvo, iz teksta članka 3. stavka 1. Uredbe br. 261/2004 proizlazi da se on primjenjuje, pod uvjetima koji se njime utvrđuju, na putnike, a ne na letove kojima se oni koriste, tako da su važni samo mjesto polazišne zračne luke i mjesto odredišne zračne luke dotičnog putnika, a ne zračne luke koje su upotrijebljene kao mjesto presjedanja prilikom letova kojima se taj putnik koristio da bi stigao na svoje odredište. Iz toga slijedi da, u slučaju izravno povezanih letova s jedinstvenom rezervacijom, za potrebe primjene tog članka ne treba uzimati u obzir mjesto zračne luke presjedanja, s obzirom na to da se ono ne može smatrati mjestom polazišne ili odredišne zračne luke dotičnog putnika.
Kao drugo, to je tumačenje potkrijepljeno analizom konteksta članka 3. stavka 1. Uredbe br. 261/2004. Naime, pojam „konačno odredište” u članku 2. točki (h) Uredbe br. 261/2004 definiran je kao odredište navedeno na karti koja je predstavljena na šalteru za prijavu za let ili, u slučaju izravno povezanih letova, odredište zadnjeg leta koji je poduzeo dotični putnik.
Međutim, Sud je utvrdio da iz pojma „zadnji let” proizlazi da pojam „izravno povezani let” treba tumačiti tako da upućuje na dva ili više letova koji čine cjelinu za potrebe prava na odštetu putnikâ predviđenog Uredbom br. 261/2004 (presuda od 31. svibnja 2018., Wegener,
C‑537/17
,
EU:C:2018:361
, t.
18.
i navedena sudska praksa). To je tako kada su dva ili više letova bili predmet jedinstvene rezervacije, kao što je to u situaciji o kojoj je riječ u glavnom postupku (vidjeti u tom smislu presudu od 31. svibnja 2018., Wegener,
C‑537/17
,
EU:C:2018:361
, t.
19.
i navedenu sudsku praksu).
U tom je smislu Sud dosljedno smatrao da izravno povezani let koji se sastoji od dvaju ili više letova koji su realizirani na temelju jedinstvene rezervacije čini cjelinu u svrhu prava putnika na odštetu predviđenog Uredbom br. 261/2004, što podrazumijeva da se primjenjivost Uredbe br. 261/2004 ocjenjuje u odnosu na polazište i konačno odredište tog leta (vidjeti u tom smislu presudu od 11. srpnja 2019., České aerolinie,
C‑502/18
,
EU:C:2019:604
, t.
16.
i navedenu sudsku praksu te rješenje od 12. studenoga 2020., KLM Royal Dutch Airlines,
C‑367/20
,
EU:C:2020:909
, t.
19.
i navedenu sudsku praksu).
To je tumačenje potkrijepljeno i sudskom praksom Suda, u skladu s kojom su za potrebe paušalne odštete predviđene u članku 7. Uredbe br. 261/2004 jedino važni, s jedne strane, kašnjenje utvrđeno u odnosu na predviđeno vrijeme dolaska na konačno odredište, koje se smatra odredištem zadnjeg leta koji je dotični putnik poduzeo, i, s druge strane, udaljenost između mjesta prvog polijetanja i konačnog odredišta, kada se zanemare eventualni povezani letovi (vidjeti u tom smislu presudu od 26. veljače 2013., Folkerts,
C‑11/11
,
EU:C:2013:106
, t.
35.
i rješenje od 22. travnja 2021., British Airways,
C‑592/20
, neobjavljeno,
EU:C:2021:312
, t.
33.
i navedenu sudsku praksu).
Naime, ne može se smatrati da izravno povezani let treba razumjeti kao cjelinu za potrebe prava na odštetu predviđenog u članku 7. Uredbe br. 261/2004, dok bi takav let trebalo umjetno podijeliti na letove koji ga sačinjavaju kako bi se utvrdilo područje primjene navedene uredbe.
Kao treće, cilju Uredbe br. 261/2004 ne protivi se odbacivanje takvog tumačenja njezina članka 3. stavka 1. Naime, točno je da cilj osiguravanja visoke razine zaštite putnika zahtijeva da se Uredba br. 261/2004 tumači u skladu s navedenim ciljem, ali ipak ne može dovoditi do neopravdanog širenja njezina područja primjene na situacije koje njome nisu obuhvaćene.
Iz toga slijedi da se članak 3. stavak 1. Uredbe br. 261/2004 ne može tumačiti na način da se putnik izravno povezanog leta čiji su prvotno polazište i konačno odredište smješteni u trećoj zemlji može pozivati na odredbe te uredbe samo zbog toga što je jedno ili više presjedanja prilikom letova koji čine taj izravno povezani let smješteno na području Unije.
U svakom slučaju, tumačenje u skladu s kojim je, u kontekstu izravno povezanih letova, presjedanje u zračnoj luci koja je smještena na području Unije dovoljno da Uredba br. 261/2004 bude primjenjiva bilo bi u suprotnosti ne samo s ustaljenom sudskom praksom Suda, navedenom u točkama 25. i 26. ove presude, nego i sa zahtjevima iz članka 3. stavka 1. te uredbe te s načelom pravne sigurnosti.
U tom pogledu, valja podsjetiti na to da se člankom 3. stavkom 1. Uredbe br. 261/2004 jasno predviđaju dvije različite hipoteze u kojima je ona primjenjiva na dotične putnike. Kao što to proizlazi iz točke 21. ove presude, prva hipoteza, navedena u točki (a) te odredbe, a koja se odnosi na sve putnike koji putuju iz zračne luke smještene na području Unije, nije podvrgnuta nijednom drugom uvjetu ili uzroku neprimjenjivosti, dok se drugom hipotezom, navedenom u točki (b) navedene odredbe, a koja se odnosi na sve putnike koji putuju iz zračne luke smještene u trećoj zemlji u zračnu luku smještenu na području Unije i pod uvjetom da uslugu njihova leta pruža prijevoznik Zajednice, ipak isključuje primjenjivost navedene uredbe na takve putnike ako su dobili pogodnosti ili naknadu štete i pružena im je pomoć u trećoj zemlji.
Međutim, tumačenje u skladu s kojim bi se putnik mogao pozivati na odredbe Uredbe br. 261/2004 samo zbog toga što je zračna luka jednog presjedanja u okviru njegova izravno povezanog leta smještena na području Unije nije spojiva s drugom hipotezom, navedenom u članku 3. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 261/2004.
Kao prvo, takvo bi tumačenje dovelo do toga da bi putnici kojima ni prvotno polazište ni konačno odredište nije zračna luka smještena na području Unije nužno bili obuhvaćeni barem prvom hipotezom, navedenom u članku 3. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 261/2004, dok putnici obuhvaćeni drugom hipotezom, navedenom u stavku 1. točki (b) navedenog članka – iako im je konačno odredište zračna luka smještena na području Unije – ne bi bili obuhvaćeni tom uredbom osim ako je, s jedne strane, uslugu njihova leta pružio prijevoznik Zajednice i osim ako se, s druge strane, na njih ne odnosi uzrok neprimjenjivosti iz točke 32. ove presude.
Kao drugo, takvo bi tumačenje lišilo članak 3. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 261/2004 dijela njegova smisla, s obzirom na to da bi njegova primjenjivost, čak i u slučajevima u kojima je konačno odredište dotičnog putnika zračna luka smještena na području Unije, bila ograničena samo na putnike izravnih letova u Uniju.
Tako bi putnik na letu iz treće zemlje prema Uniji, s presjedanjem u zračnoj luci smještenoj na području Unije, automatski bio obuhvaćen člankom 3. stavkom 1. točkom (a) navedene uredbe, dok isto ne bi vrijedilo za putnika izravnog leta koji povezuje potpuno istu zračnu luku polazišta i isto konačno odredište ako, k tomu, njegov let nije izveo zračni prijevoznik Zajednice ili ako se na njega odnosi uzrok neprimjenjivosti, također iz članka 3. stavka 1. točke (b) te uredbe.
Naime, u određenim situacijama, kao što su one o kojima je riječ u glavnom postupku, takvo bi tumačenje dovelo do toga da bi obje hipoteze navedene u članku 3. stavku 1. Uredbe br. 261/2004 bile istodobno primjenjive na isto činjenično stanje.
S jedne strane, u ovom se slučaju mjesto presjedanja prvog leta nalazi na području Unije te je istovjetno s polazištem drugog leta, putovanje je izveo zračni prijevoznik Zajednice, a iz spisa koji je dostavljen Sudu ne proizlazi da je osoba NT dobila pogodnosti ili naknadu štete i da joj je pružena pomoć u trećoj zemlji u kojoj je smještena zračna luka polaska. Stoga bi se osoba NT
a priori
mogla pozivati na odredbe Uredbe br. 261/2004, po osnovi njezina članka 3. stavka 1. točke (b).
S druge strane, ako članak 3. stavak 1. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti na način da je presjedanje u zračnoj luci smještenoj na području Unije dovoljno da bi ta uredba postala primjenjiva na dotičnog putnika, osoba NT također bi mogla smatrati da je njezina situacija obuhvaćena hipotezom previđenom u stavku 1. točki (a) navedenog članka. Iz toga bi slijedilo da u situaciji kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku ne bi bilo moguće sa sigurnošću odrediti kojom je od dviju hipoteza iz članka 3. stavka 1. te uredbe obuhvaćen dotični putnik.
Kao treće i posljednje, takvo bi tumačenje dovodilo do toga da bi, kad je riječ o pojmu „izravno povezani letovi”, te letove trebalo razumjeti i kao „jedinstvo” sačinjeno od dvaju ili više letova koji čine cjelinu i kao dva ili više zasebnih letova. Takvom nestalnošću u pogledu dosega koji se pridaje tom pojmu povređivalo bi se načelo pravne sigurnosti, koje, prema ustaljenoj sudskoj praksi, podrazumijeva da zakonodavstvo Unije mora biti izvjesno i njegova primjena predvidljiva za pojedince (vidjeti u tom smislu presudu od 14. listopada 2010., Nuova Agricast i Cofra/Komisija,
C‑67/09 P
,
EU:C:2010:607
, t.
77.
i navedenu sudsku praksu).
S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 3. stavak 1. Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti na način da se ta uredba ne primjenjuje na izravno povezani let s jedinstvenom rezervacijom koji se sastoji od dvaju letova koje treba izvesti zračni prijevoznik Zajednice u slučaju kad se i polazišna zračna luka prvog leta i odredišna zračna luka drugog leta nalaze u trećoj zemlji, pri čemu je samo zračna luka u kojoj dolazi do presjedanja smještena na državnom području države članice.
Drugo pitanje
Uzimajući u obzir odgovor na prvo pitanje, na drugo pitanje nije potrebno odgovoriti.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

Članak 3. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 treba tumačiti na način da se ta uredba ne primjenjuje na izravno povezani let s jedinstvenom rezervacijom koji se sastoji od dvaju letova koje treba izvesti zračni prijevoznik Zajednice u slučaju kad se i polazišna zračna luka prvog leta i odredišna zračna luka drugog leta nalaze u trećoj zemlji, pri čemu je samo zračna luka u kojoj dolazi do presjedanja smještena na državnom području države članice.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački