CELEX: 62016CJ0540
Ennakkoratkaisupyyntö
Yhteinen kalastuspolitiikka
Asetus (EU) N:o 1380/2013
16 artiklan 6 kohta ja 17 artikla
Kalastusmahdollisuuksien jakaminen
Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään puolueettomiin ja avoimiin perusteisiin perustuvasta menetelmästä
Alan toimijoiden epäyhdenvertaiset kilpailuedellytykset
Euroopan unionin perusoikeuskirja
16 ja 20 artikla
Elinkeinovapaus
Yhdenvertainen kohtelu
Oikeasuhteisuus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 2004/585/EY kumoamisesta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1380/2013 (
EUVL 2013, L 354, s. 22
) 2 artiklan 5 kohdan c alakohdan, 16 artiklan 6 kohdan ja 17 artiklan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 16 ja 20 artiklan rikkomista.
Tämä pyyntö esitettiin riita-asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä ”Spika” UAB, ”Senoji Baltija” AB, ”Stekutis” UAB ja ”Prekybos namai Aistra” UAB (jäljempänä yhdessä Spika ym.), neljä liettualaista kalastusalan toimijaa, sekä toisaalta Žuvininkystės tarnyba prie Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos (maatalousministeriön kalastusyksikkö, Liettua) ja jossa on kyse tämän yksikön myöntämistä yksittäisistä lisäkalastusmahdollisuuksista Itämerellä vuonna 2015.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetuksen N:o 1380/2013 2 artiklan, joka koskee yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteita, 1, 2 ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Yhteisellä kalastuspolitiikalla varmistetaan, että kalastus- ja vesiviljelytoimet ovat ekologisesti kestäviä pitkällä aikavälillä ja niitä hoidetaan johdonmukaisesti taloudellisten, sosiaalisten ja työllisyyteen liittyvien etujen saavuttamista koskevien tavoitteiden kanssa ja että ne parantavat elintarvikkeiden saatavuutta.
2.   Yhteisessä kalastuspolitiikassa sovelletaan kalastuksenhoitoon ennalta varautuvaa lähestymistapaa, ja politiikalla pyritään varmistamaan, että meren elollisia luonnonvaroja hyödynnetään siten, että pyydettävien lajien kannat palautetaan kestävän enimmäistuoton mahdollistavia tasoja suuremmiksi ja pidetään niillä tasoilla.
– –
5.   Yhteisellä kalastuspolitiikalla pyritään erityisesti
– –
c)
luomaan edellytykset taloudellisesti kannattavalle ja kilpailukykyiselle kalastusalan pyynti- ja jalostusteollisuudelle sekä maalla toteutettavalle kalastukseen liittyvälle toiminnalle;
d)
toteuttamaan toimenpiteitä, joilla mukautetaan laivastojen kalastuskapasiteetti kalastusmahdollisuuksien tasoon 2 kohdan mukaisesti, jotta laivastot olisivat taloudellisesti kannattavia ilman että meren elollisia luonnonvaroja hyödynnetään liikaa;
– –
f)
edistämään kohtuullisen elintason turvaamista kalastustoiminnasta riippuvaisille ottaen huomioon rannikkokalastuksen ja sosioekonomiset näkökohdat;
– –
i)
edistämään rannikkokalastusta sosio-ekonomiset näkökohdat huomioon ottaen;
– –”
Kyseisen asetuksen 4 artiklan, jonka otsikko on ”Määritelmät”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan
– –
4)
’kalastusaluksella’ aluksia, jotka on varustettu meren elollisten luonnonvarojen kaupallista hyödyntämistä varten tai tonnikalarysällä,
5)
’unionin kalastusaluksella’ jonkin jäsenvaltion lipun alla purjehtivaa ja unionissa rekisteröityä kalastusalusta,
– –
30)
”toimijalla” – – luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka hoitaa tai pitää hallinnassaan mitä tahansa yritystä, joka toteuttaa mitä tahansa toimia, jotka liittyvät mihin tahansa kalastus- ja vesiviljelytuotteiden tuotannon, jalostuksen, kaupan pitämisen, jakelun ja vähittäiskaupan vaiheisiin;
– –”
Saman asetuksen 16 artiklan, jonka otsikko on ”Kalastusmahdollisuudet”, 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kunkin jäsenvaltion on päätettävä, kuinka sille jaetut kalastusmahdollisuudet, joihin ei sovelleta kalastusoikeuksien siirtojärjestelmää, voidaan jakaa sen lipun alla purjehtiville aluksille (esimerkiksi luomalla yksittäisiä kalastusmahdollisuuksia). Sen on ilmoitettava jakomenetelmä komissiolle.”
Saman asetuksen 17 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jakaessaan käytettävissään olevia kalastusmahdollisuuksia 16 artiklan mukaisesti, jäsenvaltioiden on käytettävä avoimia ja puolueettomia perusteita, mukaan lukien luonteeltaan ympäristölliset, taloudelliset ja sosiaaliset perusteet. Käytettäviin perusteisiin voivat kuulua muun muassa kalastuksen vaikutus ympäristöön, sääntöjen noudattamisen historia, merkitys paikallisessa taloudessa ja poikkeukselliset saalismäärät. Jäsenvaltioiden on pyrittävä niille jaettujen kalastusmahdollisuuksien rajoissa myös tarjoamaan kannustimia kalastusaluksille valikoivien pyydysten tai sellaisten kalastusmenetelmien käytöstä, joilla on nykyistä vähemmän ympäristövaikutuksia, kuten vähäisempi energiankulutus tai lajin elinympäristölle aiheutettu [vähäisempi] vahinko.”
Liettuan oikeus
Liettuan kalastuslain (Lietuvos Respublikos žuvininkystės įstatymas), sellaisena kuin se on täydennettynä ja muutettuna 23.12.2014 annetulla lailla N:o XII-1523, joka tuli voimaan 1.1.2015 (jäljempänä kalastuslaki), tarkoituksena on erityisesti saattaa asetus N:o 1380/2013 osaksi kansallista oikeusjärjestystä. Kalastuslain 17
§:ssä säädetään yleisistä periaatteista, joiden mukaan Itämeren kalastusmahdollisuudet jaetaan.
Kalastuslain 17
§:n 1 momentissa säädetään tavasta, jolla määritetään yksittäisten kalastusmahdollisuuksien jakaminen toimijoille, jotka käyttävät Liettuan lipun alla purjehtivaa kalastusalusta. Kyseisen säännöksen mukaan tätä varten on kunkin toimijan osalta laskettava niiden kyseisten eri kalalajien saaliiden keskiarvo kolmen kalenterivuoden, jotka toimija valitsee seitsemästä viimeisestä kalenterivuodesta, ajalta (jäljempänä aikaisempi osuus).
Kyseisen lain 17
§:n 4 momentin nojalla toimijalle jaetut yksittäiset kalastusmahdollisuudet vastaavat aikaisempaa osuutta, jota voidaan suurentaa tai pienentää seuraavilla perusteilla:
–
Aikaisempaa osuutta suurennetaan 0,1 prosentilla sellaista prosenttiosuutta kohden, joka toimijalla on Liettuan alueella myydyistä kyseisen lajin kalastustuotteista, jolloin osuus lasketaan toimijan viitevuosien aikana pyytämien tämän lajin kaikkien kalastustuotteiden perusteella.
–
Toimijan ammattikalastuksesta ympäristölle aiheutuvien vähäisempien vaikutusten huomioon ottamiseksi aikaisempaa osuutta korotetaan 5 prosentilla, jos toimija käyttää ammattimaisia kalastusvälineitä ja ympäristöystävällisiä kalastusmenetelmiä, ja 5 prosentilla sellaisten kalastusalusten osalta, jotka saastuttavat vähemmän ja kuluttavat vähemmän energiaa.
–
Aikaisempaa osuutta vähennetään 2 prosentilla kutakin viitevuosien aikana tapahtunutta vakavaa rikkomusta kohden ja 0,5 prosentilla kutakin sellaista ammattikalastukseen sovellettavan säännöstön rikkomista kohden, jota ei luokitella vakavaksi.
Kyseisen lain 17
§:n 6 momentin mukaan talouden toimijalla ei voi olla yksin hallussaan yli 40:tä prosenttia Liettuan tasavallalle jaetuista tietyn kalalajin kalastusmahdollisuuksista.
Saman lain 17
§:n 7 ja 8 momentissa säädetään yksittäisten kalastusmahdollisuuksien jakamisesta huutokaupalla. Osuus, joka jää jäljelle pienimuotoisen rannikkokalastuksen käyttöön tarkoitettujen kalastusmahdollisuuksien vähentämisen jälkeen Liettuan tasavallalle vakiintuneen osuuden perusteella jaetuista lajikohtaisista kalastusmahdollisuuksista ja jonka on oltava vähintään 5 prosenttia näistä mahdollisuuksista, myönnetään huutokaupalla toimijoille, joilla on Liettuan lipun alla purjehtiva kalastusalus, kunhan maatalousministeriön vahvistamaa kalastuksen enimmäiskapasiteettia kyseisellä maantieteellisellä kalastusalueella ei ylitetä.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Zvejybos Baltijos jurije kvotu skyrimo komisijan (Itämeren kalastusmahdollisuudet jakava komissio, Liettua), joka perustettiin maatalousministeriön kalastusyksikön johtajan 18.3.2013 tekemällä päätöksellä N:o VI-24, 11.3.2015 pitämän kokouksen pöytäkirjan mukaan kyseinen komissio myönsi lisää yksittäisiä kalastusmahdollisuuksia niitä hakeneille toimijoille seuraavan jakauman mukaisesti:
–
”Banginis” UAB: 175 tonnia silakkaa ja 252 tonnia kilohailia
–
”Grinvita” UAB: 29 tonnia silakkaa ja 49 tonnia kilohailia
–
”Baltlanta” UAB: 23 tonnia silakkaa ja 16 tonnia kilohailia, ja
–
”Baltijos šprotai” UAB: 202 tonnia silakkaa ja 285 tonnia kilohailia.
Spika ym. riitauttivat silakan ja kilohailin lisäkalastusmahdollisuuksien jaon lainmukaisuuden ja nostivat Vilniaus apygardos administracinis teismasissa (Vilnan alueellinen hallintotuomioistuin, Liettua) kanteen edellä mainitun pöytäkirjan kumoamisesta sillä perusteella, että Grinvitalle, Baltlantalle, Banginisille ja Baltijos šprotaille jaetut yksittäiset kalastusmahdollisuudet ovat oikeudellisesti perusteettomia.
Kyseinen tuomioistuin hylkäsi 6.11.2015 antamallaan tuomiolla Spikan ym:iden kanteen. Nämä tekivät tämän jälkeen valituksen ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle eli Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasille ja vaativat ensimmäisessä oikeusasteessa annetun tuomion kumoamista ja niiden kanteen hyväksymistä uudella ratkaisulla.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa ensinnäkin, että kalastuslailla pannaan täytäntöön erityisesti asetus N:o 1380/2013, ja toteaa, että kyseisen lain nojalla toimijoita ei kohdella yhdenvertaisesti kalastusmahdollisuuksia jaettaessa. Tällaisessa tilanteessa ja objektiivisen oikeuttamisperusteen puuttuessa tiettyjen toimijoiden syrjintä loukkaa Liettuan perustuslain mukaisia vapaan kilpailun ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteita
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, tarkoittaako asetuksen N:o 1380/2013 16 artiklan 6 kohdassa jäsenvaltioille annettu harkintavalta sitä, että jäsenvaltiot voivat säätää sellaisista kalastusmahdollisuuksien jakamisen perusteista, jotka johtavat epäyhdenvertaisten edellytysten luomiseen näistä mahdollisuuksista keskenään kilpailevien toimijoiden osalta.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo nimittäin, että harkintavalta ei ole rajaton, koska kyseisen asetuksen 17 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on otettava käyttöön avoimia ja puolueettomia perusteita, mukaan lukien luonteeltaan ympäristölliset, taloudelliset ja sosiaaliset perusteet. Erityisesti se kysyy ensinnäkin, voidaanko kalastuslain – jolla säädetään yksittäisten kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmästä, joka perustuu etenkin historiallisiin tietoihin saalismääristä ja jolla voidaan tämän vuoksi luoda mainitut epäyhdenvertaiset edellytykset – kaltaisen kansallisen lainsäädännön katsoa olevan ”puolueeton”. Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, ovatko tämän menetelmän hyväksymisestä seuraavat kilpailunrajoitukset ristiriidassa unionin oikeuden kanssa, vaikka kyseinen menetelmä täyttää asetuksen N:o 1380/2013 17 artiklan mukaiset puolueettomuutta ja avoimuutta koskevat edellytykset.
Kolmanneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että jäsenvaltion, joka panee täytäntöön unionin asetuksen, on noudatettava perusoikeuskirjaa. Näin ollen se kysyy, ovatko asetuksen 16 ja 20 artikla, jotka koskevat elinkeinovapautta ja yhdenvertaisuutta lain edessä koskevaa periaatetta, esteenä sille, että jäsenvaltio hyväksyy kalastuskiintiöiden jakomenetelmän, jonka johdosta toimijoihin sovelletaan epäyhdenvertaisia edellytyksiä kalastusmahdollisuuksien saamisessa, vaikka tämä menetelmä perustuisi asetuksen N:o 1380/2013 17 artiklan mukaisiin perusteisiin.
Neljänneksi ja viimeiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, onko asetuksen N:o 1380/2013 2 artiklan 5 kohdan c alakohtaa tulkittava – kun otetaan huomioon yhteisen kalastuspolitiikan keskenään kilpailevat tavoitteet – siten, että siinä kielletään jäsenvaltioita valitsemasta sellaista kiintiöiden jakomenetelmää, joka johtaa kalastusmahdollisuuksien suuremmista määristä kilpailevien toimijoiden osalta epäyhdenvertaisiin edellytyksiin, vaikka se perustuu avoimeen ja puolueettomaan perusteeseen.
Tässä tilanteessa Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [asetuksen N:o 1380/2013] 17 artiklaa ja 2 artiklan 5 kohdan c alakohtaa tulkittava [perusoikeuskirjan] 16 ja 20 artiklan valossa siten, että jos jäsenvaltio päättää käyttää kyseisen asetuksen 16 artiklan 6 kohdassa säädettyä harkintavaltaa, se ei saa valita sellaista sille jaettujen kalastuskiintiöiden jakomenetelmää, joka johtaa kalastusmahdollisuuksien suuremmista määristä kilpailevien toimijoiden osalta epäyhdenvertaisiin edellytyksiin, vaikka tämä menetelmä perustuu avoimeen ja puolueettomaan perusteeseen?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Unionin tuomioistuimen toimivalta
Banginis väittää, että unionin tuomioistuin ei ole toimivaltainen vastaamaan esitettyyn kysymykseen. Kyseisen yhtiön mukaan unionin oikeutta ei nimittäin ole sovellettava pääasiassa, koska Liettuan tasavalta ei sovella unionin oikeutta, kun se päättää yksittäisten kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmästä, vaan käyttää sille kuuluvaa yksinomaista toimivaltaa.
Sen määrittämiseksi, onko kansallinen säännöstö unionin oikeuden soveltamista, on muiden seikkojen ohessa tarkastettava se, onko sen tavoitteena unionin oikeuden säännöksen täytäntöönpano, tämän säännöstön luonne sekä se, tavoitellaanko sillä eri päämääriä kuin niitä, joita unionin oikeus koskee (ks. vastaavasti tuomio 6.3.2014, Siragusa,
C‑206/13
,
EU:C:2014:126
,
kohta).
Kun jäsenvaltiot päättävät niille jaettujen kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmästä, ne käyttävät toimivaltaa, joka niille on nimenomaisesti annettu osana yhteisen kalastuspolitiikan täytäntöönpanoa unionin oikeuden säännöksellä eli asetuksen N:o 1380/2013 16 artiklan 6 kohdalla.
Näin ollen on todettava, että ottamalla käyttöön kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmän Liettuan lipun alla purjehtiville aluksille Liettuan tasavalta on soveltanut unionin oikeutta. Unionin tuomioistuin on näin ollen toimivaltainen vastaamaan esitettyyn kysymykseen.
Asiakysymys
Kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko asetuksen N:o 1380/2013 16 artiklan 6 kohtaa ja 17 artiklaa sekä perusoikeuskirjan 16 ja 20 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jolla jäsenvaltio ottaa käyttöön kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmän, joka saattaa aiheuttaa toimijoiden, joilla on sen lipun alla purjehtivia kalastusaluksia, epäyhdenvertaista kohtelua.
Tähän kysymykseen vastaamiseksi on ratkaistava ensinnäkin, täyttääkö pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmä asetuksen N:o 1380/2013 17 artiklassa säädetyt edellytykset.
Kyseisen asetuksen 16 artiklan 6 kohdan mukaan kunkin jäsenvaltion on säädettävä menetelmästä, jolla sille annetut kalastusmahdollisuudet jaetaan sen lipun alla purjehtiville aluksille. Tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, joka koskee elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2371/2002 (
EYVL 2002, L 358, s. 59
) 20 artiklan 3 kohtaa, joka vastaa asetuksen N:o 1380/2013 16 artiklan 6 kohtaa, johtuu, että jäsenvaltioilla on harkintavaltaa asetuksen N:o 1380/2013 täytäntöönpanossa (ks. vastaavasti määräys 5.5.2009, Atlantic Dawn ym. v. komissio,
C‑372/08 P
, ei julkaistu,
EU:C:2009:287
,
kohta).
Kun jäsenvaltiot käyttävät tätä harkintavaltaa, niiden on kuitenkin asetuksen N:o 1380/2013 17 artiklan mukaan käytettävä ”avoimia ja puolueettomia” perusteita.
Nyt käsiteltävässä asiassa Liettuan tasavalta on päättänyt jakaa sille myönnetyt kalastusmahdollisuudet käyttämällä menetelmää, joka perustuu ensisijaisesti perusteeseen ”saalismäärä”. Tämän perusteen nojalla suurin osa kyseisistä kalastusmahdollisuuksista jaetaan toimijan seitsemän viimeisen kalenterivuoden ajalta valitsemina kolmena kalenterivuotena pyytämien kalalajin saaliiden keskiarvon perusteella.
Tämä peruste mainitaan nimenomaisesti asetuksen N:o 1380/2013 17 artiklassa, jossa luetellaan perusteita, joita jäsenvaltiot voivat käyttää jakaakseen niille myönnetyt kalastusmahdollisuudet. Lisäksi mainitusta perusteesta säädetään lainsäännöksessä, nimittäin kalastuslain 17
§:ssä, jossa kyseisten toimijoiden aikaisempiin osuuksiin viittaamalla käytetään perusteena puolueettomia ja toimivaltaisten viranomaisten mitattavissa ja todennettavissa olevia tietoja.
Näissä olosuhteissa on todettava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmä noudattaa asetuksen N:o 1380/2013 17 artiklan mukaisia avoimuuden ja puolueettomuuden edellytyksiä.
Toiseksi on tutkittava, tarkoittaako tällaisen jakomenetelmän käyttöön ottaminen perusoikeuskirjan 16 ja 20 artiklan rikkomista, koska tässä menetelmässä luodaan toimijoille, joilla on aikaisempi osuus saalismääristä (jäljempänä vakiintuneet toimijat), suotuisammat edellytykset niiden toimijoiden vahingoksi, joilla ei ole tällaisia aikaisempia osuuksia ja jotka haluavat päästä kalastusmarkkinoille tai lisätä tuotantoaan (jäljempänä vakiintumattomat toimijat).
Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevien tietojen, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava, mukaan on nimittäin niin, että vaikka vakiintuneet toimijat voivat saada kalastusmahdollisuuksia yksinkertaisesti toimittamalla saalismääriään koskevat tiedot toimivaltaisille viranomaisille, vakiintumattomille toimijoille jaetaan kalastusmahdollisuuksia vain toissijaisesti siitä määrästä, joka Liettuan tasavallalle myönnetystä kiintiöstä on jäänyt jäljelle, kun vakiintuneiden toimijoiden osuudet on jaettu. Tällainen jakomenetelmä voi näin ollen yhtäältä loukata vakiintumattomien toimijoiden elinkeinovapautta rajoittamalla niiden oikeutta toimia kyseisillä markkinoilla ja toisaalta aiheuttaa erityyppisten toimijoiden perusteetonta epäyhdenvertaista kohtelua.
Tältä osin on muistettava, että perusoikeuskirjan 16 artiklan mukaan elinkeinovapaus tunnustetaan unionin oikeuden mukaisesti. Mainitulla artiklalla annettu suoja käsittää vapauden harjoittaa taloudellista tai kaupallista toimintaa, sopimusvapauden ja vapaan kilpailun (tuomio 17.10.2013, Schaible,
C‑101/12
,
EU:C:2013:661
,
kohta).
Perusoikeuskirjan 20 artikla puolestaan koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, joka on unionin oikeuden yleinen periaate ja joka edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tilanteita ei kohdella eri tavalla eikä erilaisia tilanteita kohdella samalla tavalla, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella (tuomio 5.7.2017, Fries,
C‑190/16
,
EU:C:2017:513
,
kohta).
Perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdasta kuitenkin ilmenee, että perusoikeuskirjassa tunnustettujen oikeuksien ja vapauksien käyttämistä voidaan rajoittaa ainoastaan lailla sekä kyseisten oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä kunnioittaen. Lisäksi suhteellisuusperiaatteen mukaisesti rajoituksia voidaan säätää ainoastaan, jos ne ovat välttämättömiä ja vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia.
Nyt käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että – kuten tämän tuomion 30 kohdassa on muistutettu – pääasiassa kyseessä olevien kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmästä on säädetty lailla eli kalastuslailla.
Yhtäältä kyseisessä laissa säädetään myös huutokaupan mekanismista, jonka avulla vakiintumattomat toimijat voivat hankkia jakamattomia kalastusmahdollisuuksia siitä määrästä, joka Liettuan tasavallalle myönnetystä kiintiöstä on jäänyt jäljelle, kun vakiintuneiden toimijoiden osuudet on jaettu. Lisäksi mainitulla lailla rajoitetaan kullekin toimijalle jaettavien tietyn kalalajin kalastusmahdollisuuksien enimmäismäärä 40 prosenttiin. Näin ollen pääasiassa kyseessä olevassa jakomenetelmässä – koska sillä ei suljeta täysin kyseisiä markkinoita – noudatetaan perusoikeuskirjan 16 artiklassa taatun vapauden keskeistä sisältöä.
Toisaalta kalastuslaissa ei kyseenalaisteta yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, ja erityisesti sen 17
§:n 4 momentissa säädetään säännöksistä, joiden mukaan toimijoiden mahdolliset erityistilanteet voidaan ottaa huomioon. Täten kyseinen menetelmä noudattaa myös niiden oikeuksien keskeistä sisältöä, joita eri toimijoilla on perusoikeuskirjan 20 artiklan perusteella.
On kuitenkin vielä tarkastettava, ovatko tällaiset perusoikeuskirjan 16 ja 20 artiklan mukaisten vapauksien rajoitukset unionin yleisen edun mukaisen tavoitteen mukaisia, ja jos näin on, ovatko ne suhteellisuusperiaatteen mukaisia.
Sen kysymyksen osalta, edistääkö pääasiassa kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö unionin yleisen edun toteutumista, on todettava, että siinä määritetään Liettuan lipun alla purjehtivien alusten kalastusmahdollisuudet ja säädetään siis pääsystä kalavaroihin. Kyseiset toimenpiteet ovat näin ollen perusteltuja yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteen – josta muistutetaan asetuksen N:o 1380/2013 2 artiklan 1 kohdassa ja joka on sen varmistaminen, että kalastus- ja vesiviljelytoimet ovat ekologisesti kestäviä pitkällä aikavälillä – nojalla.
Lisäksi on todettava, että pääasiassa kyseessä olevalla kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmällä, joka perustuu etenkin aikaisempaan osuuteen, pyritään varmistamaan näiden mahdollisuuksien antaminen ensisijaisesti toimijoille, joiden laivaston kapasiteetti lähtökohtaisesti mahdollistaa mainittuja mahdollisuuksia vastaavan saalismäärän pyytämisen. Tällaisessa tilanteessa mainittu menetelmä on perusteltu yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteen, josta on kyse asetuksen N:o 1380/2013 2 artiklan 5 kohdan d alakohdassa, nojalla, ja se myös mahdollistaa laivastojen taloudellisen kannattavuuden säilymisen tässä säännöksessä edellytetyllä tavalla.
Lisäksi tällaisen jakomenetelmän käyttäminen on perusteltua myös asetuksen N:o 1380/2013 2 artiklan 5 kohdan f alakohdassa mainitun sosioekonomisen tavoitteen nojalla, koska laivastojen taloudellisen kannattavuuden säilyttäminen mahdollistaa vakiintuneiden toimijoiden toiminnan jatkumisen kyseisillä markkinoilla ja takaa tällä tavoin niiden henkilöiden kohtuullisen elintason säilymisen, jotka ovat riippuvaisia kalastustoiminnasta.
Koska pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella kansallisella lainsäädännöllä tavoitellaan yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteita – sellaisina kuin ne on vahvistettu asetuksessa N:o 1380/2013 –, on todettava, että se täyttää perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun unionin tunnustaman yleisen edun mukaisen tavoitteen.
Tämän jälkeen on tarkistettava, ovatko tällaisessa lainsäädännössä asetetut rajoitukset suhteellisuusperiaatteen mukaisia siten että ne soveltuvat asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen eikä niillä ylitetä sen rajoja, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
Nyt esillä olevassa asiassa on tosin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä tarkastaa, arvioimalla kokonaisuutena kaikkia asian kannalta merkityksellisiä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, täyttääkö pääasiassa kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö edellisessä kohdassa mainitut edellytykset. Unionin tuomioistuimen on kuitenkin esitettävä kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, jotka ovat sille tarpeen asian ratkaisemiseksi (ks. vastaavasti tuomio 20.12.2017, Global Starnet,
C‑322/16
,
EU:C:2017:985
,
kohta).
Siitä, voidaanko pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella lainsäädännöllä saavuttaa ne yleisen edun mukaiset tavoitteet, joihin sillä pyritään, on todettava, että tässä lainsäädännössä voidaan siinä säädetyn kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmän avulla erityisesti välttää se, että meren elollisia luonnonvaroja käytetään liikaa ja että niiden uusiutuminen häiriintyy tai estyy. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee lisäksi, että aikaisempaa osuutta korotetaan viidellä prosentilla, jos toimijat käyttävät ympäristöystävällisiä kalastusmenetelmiä, ja lisäksi 5 prosentilla, jos mainitut toimijat käyttävät kalastusaluksia, jotka saastuttavat vähemmän ympäristöä ja kuluttavat vähemmän energiaa.
Näin ollen tällaisella lainsäädännöllä voidaan taata asetuksen N:o 1380/2013 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut ekologisesti kestävät kalastustoimet.
On syytä lisätä, että pääasiassa kyseessä olevan jakomenetelmän soveltamisesta johtuva aikaisempien saalismäärien huomioon ottaminen mahdollistaa sen, että vakiintuneet toimijat voivat pitää tulevien kalastusmahdollisuuksien määrää suhteellisen vakaana edellisiin vuosiin nähden. Näin ollen nämä toimijat voivat yhtäältä tehdä poistoja investoinneista – jotka ovat usein merkittäviä –, joita ne ovat toteuttaneet toimiakseen kyseisillä markkinoilla, ja toisaalta suunnitella tarpeellisia toimia taatakseen käyttämiensä laivastojen tehokkuuden säilymisen.
Näin ollen pääasiassa kyseessä oleva lainsäädäntö ja siinä säädetty kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmä ovat myös omiaan takaamaan asetuksen N:o 1380/2013 2 artiklan 5 kohdan d ja f alakohdan taustalla olevien sosioekonomisten tavoitteiden toteuttamisen.
Sen kysymyksen osalta, aiheutetaanko tällä menetelmällä perusoikeuskirjan 16 ja 20 artiklassa vahvistetuille vapauksille rajoituksia, jotka ylittävät sen, mikä on tarpeen pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella lainsäädännöllä tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi, ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee ensinnäkin, että aikaisempaa osuutta voidaan suurentaa tai pienentää tietyillä perusteilla, jotka liittyvät erityisesti ympäristöön tai edistävät paikallistalouden kehitystä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa lisäksi, että aikaisempaa osuutta pienennetään 2 prosentilla kutakin kalastuslain 17
§:n 1 momentissa tarkoitettujen viitevuosien aikana tehtyä vakavaa rikkomista kohden tai 0,5 prosentilla, jos rikkominen ei ole vakava.
Vakiintuneella toimijalla ei voi olla yksin yli 40:tä prosenttia Liettuan tasavallalle jaetuista tietyn kalalajin kalastusmahdollisuuksista.
Lopuksi on edellä 38 kohdan tavoin todettava, että kalastusmahdollisuuksien osuus, jota ei ole ensisijaisesti annettu vakiintuneille toimijoille ja jonka on oltava vähintään 5 prosenttia Liettuan tasavallalle myönnetyistä kalastusmahdollisuuksista, jaetaan huutokaupalla muille toimijoille, joilla on Liettuan lipun alla purjehtiva kalastusalus.
Näin ollen pääasiassa kyseessä oleva kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmä ei johda pelkästään kalastusmahdollisuuksien varaamiseen yksin vakiintuneille toimijoille niiden vastaavien aikaisempien osuuksien perusteella, vaan myös mahdollistaa näiden osuuksien painottamisen tiettyjen puolueettomien seikkojen perusteella.
Näin ollen tällä jakomenetelmällä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä tavoiteltujen yleisen edun mukaisten tavoitteiden saavuttamiseksi, eikä sillä näin ollen loukata suhteellisuusperiaatetta.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1380/2013 16 artiklan 6 kohtaa ja 17 artiklaa sekä perusoikeuskirjan 16 ja 20 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jolla jäsenvaltio ottaa käyttöön kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmän, joka saattaa johtaa – vaikka se perustuukin avoimeen ja puolueettomaan jakoperusteeseen – sen lipun alla purjehtivia kalastusaluksia käyttävien toimijoiden epäyhdenvertaiseen kohteluun, jos mainitulla menetelmällä tavoitellaan unionin tunnustamaa yhtä tai useampaa yleistä etua ja jos se noudattaa suhteellisuusperiaatetta.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Yhteisestä kalastuspolitiikasta, neuvoston asetusten (EY) N:o 1954/2003 ja (EY) N:o 1224/2009 muuttamisesta sekä neuvoston asetusten (EY) N:o 2371/2002 ja (EY) N:o 639/2004 ja neuvoston päätöksen 2004/585/EY kumoamisesta 11.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1380/2013 16 artiklan 6 kohtaa ja 17 artiklaa sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 16 ja 20 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jolla jäsenvaltio ottaa käyttöön kalastusmahdollisuuksien jakomenetelmän, joka saattaa johtaa – vaikka se perustuukin avoimeen ja puolueettomaan jakoperusteeseen – sen lipun alla purjehtivia kalastusaluksia käyttävien toimijoiden epäyhdenvertaiseen kohteluun, jos mainitulla menetelmällä tavoitellaan unionin tunnustamaa yhtä tai useampaa yleistä etua ja jos se noudattaa suhteellisuusperiaatetta.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: liettua.