CELEX: 62015TJ0726
Javna nabava usluga
Ugovor u vezi s nekretninama
Postupak javne nabave
Pregovarački postupak bez objave poziva na nadmetanje
Prostor za kuću Europske unije u Ljubljani
Odbijanje prijedloga nakon ispitivanja lokalnog tržišta
Dodjela ugovora drugom ponuditelju
Neispitivanje dokumenata priloženih prijedlogu
Pogreška koja se tiče prava
Očita pogreška u ocjeni

)
[omissis]
Pravo
Zahtjev za poništenje
[omissis]
Zahtjev za poništenje odluke o odbijanju prijedloga
[omissis]
Uvodno valja podsjetiti da su, sukladno članku 101. financijske uredbe, ugovori o javnoj nabavi ugovori s financijskim interesom koji su sklopljeni u pisanom obliku između jednog ili više gospodarskih subjekata i jednog ili više naručitelja kako bi, za plaćanje cijene u cijelosti ili djelomično iz proračuna Europske unije, dobili pokretnu i nepokretnu imovinu, izvođenje radova ili pružanje usluga. Prema tom istom članku, ti ugovori obuhvaćaju osobito „ugovore u vezi s nekretninama” koji se odnose, među ostalim, na kupnju ili najam nekretnine. U skladu s člankom 102. stavkom 1. Financijske uredbe, „[s]vi ugovori o javnoj nabavi koji se financiraju u potpunosti ili djelomično iz proračuna [Unije] moraju poštovati načela transparentnosti, proporcionalnosti, jednakog postupanja i nediskriminacije”. Što se tiče osobito pravila koja uređuju postupke javne nabave, članak 102. stavak 2. financijske uredbe predviđa da „[z]a sve ugovore treba provesti nadmetanje na najširoj mogućoj osnovi, osim kad se primjenjuje postupak iz članka 104. stavka 1. točke (d)[financijske uredbe]”.
Što se tiče posljednjeg postupka, članak 134. stavak 1. točka (h) Delegirane uredbe br. 1268/2012 precizira da bez obzira na procijenjenu vrijednost ugovora javni naručitelji mogu primijeniti pregovarački postupak bez prethodne objave poziva na nadmetanje „za ugovore u vezi s nekretninama, nakon istraživanja lokalnog tržišta”. U praksi, u okviru takvog postupka, javni naručitelj može prethodno odabrati poduzeće ili poduzeća s kojima zatim želi započeti pregovore kako bi sklopio i dodijelio predmetni ugovor (vidjeti u tom smislu presudu od 8. svibnja 2007., Citymo/Komisija,
T‑271/04
,
EU:T:2007:128
, t.
94.
).
Iz odredbi navedenih u točkama 16. i 17.
supra
proizlazi da, u okviru pregovaračkog postupka bez prethodne objave poziva na nadmetanje, dotični javni naručitelj raspolaže širokom diskrecijskom ocjenom u pogledu elemenata koje treba uzeti u obzir kako bi se odlučilo o sklapanju predmetnog ugovora u vezi s nekretninama kao i o izboru jednog ili više ponuditelja, pri čemu sklapanje takvog ugovora doista ne treba nužno provesti osiguravajući najširu moguću konkurenciju među zainteresiranim subjektima (vidjeti u tom smislu presudu od 8. svibnja 2007., Citymo/Komisija,
T‑271/04
,
EU:T:2007:128
, t.
111.
). To vrijedi još više u fazi ispitivanja lokalnog tržišta koja prethodi samoj fazi pregovaranja o ugovoru. Tom fazom, javni naručitelj želi u biti bolje pripremiti eventualne pregovore o predmetnom ugovoru, uz poštovanje načela navedenih u točki 16.
supra
, osobito načelo transparentnosti, jednakosti postupanja i nediskriminacije. Ta vrlo široka diskrecijska ocjena je uostalom priznata javnom naručitelju, uključujući u izboru i ocjeni kriterija odabira, kada ih je on prethodno utvrdio u dokumentima javne nabave koji se odnose na predmetni pregovarački postupak (vidjeti u tom smislu presudu od 6. svibnja 2013., Kieffer Omnitec/Komisija,
T‑288/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:228
, t.
47.
i navedenu sudsku praksu).
U tim okolnostima nadzor Općeg suda, u pogledu samog pregovaračkog postupka dodjele ugovora u vezi s nekretninama kao i faze ispitivanja lokalnog tržišta koji mu prethodi, mora se ograničiti na provjeru poštovanja pravila postupka koji je javni naručitelj namjeravao provesti kao i pravila obrazloženja, materijalne točnosti činjenica, nedostatka očite pogreške u ocjeni i zlouporabe ovlasti (vidjeti u tom smislu presudu od 28. siječnja 2016., Zafeiropoulos/Cedefop,
T‑537/12
, neobjavljena,
EU:T:2016:36
, t.
36.
i navedena sudska praksa). U okviru svojeg nadzora sud je također dužan provjeriti je li dotični javni naručitelj poštovao načela transparentnosti, proporcionalnosti, jednakosti postupanja i nediskriminacije, kako je navedeno u članku 102. financijske uredbe (vidjeti točku 16.
supra
).
[omissis]
– Drugi dio tužbenog razloga, koji se odnosi na pogrešku koja se tiče prava
[omissis]
U tim okolnostima drugi dio tužbenog razloga treba odbiti.
– Treći dio tužbenog razloga, koji se odnosi na očitu pogrešku u ocjeni
Tužiteljice navode da ocjena njihova prijedloga koju je proveo Parlament sadržava očitu pogrešku zato što je u bitnome, u odnosu na ponudu koja je bila konačno odabrana, njihov prijedlog više odgovarao kriterijima za ocjenjivanje, kako su utvrđeni u pozivu na podnošenje prijedloga.
U tom pogledu, iako je javni naručitelj u odluci o odbijanju prijedloga naznačio da ponuda tužiteljica nije bila „najpovoljnija”, iz toga se ne može zaključiti da je prijedlog tužiteljica bio uspoređen s ponudom koja je konačno odabrana nakon cjelokupnog postupka, dok je među strankama nesporno da tužiteljice, čiji je prijedlog bio odbijen već u fazi ispitivanja lokalnog tržišta, nisu bile među pet odabranih ponuditelja izabranih za sudjelovanje u samim pregovorima. U tim okolnostima tužbeni razlog koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni treba smatrati učinkovitim samo u mjeri u kojoj se odnosi na fazu ispitivanja lokalnog tržišta nekretninama tijekom koje je prijedlog tužiteljica doista bio uspoređen s ostalim prijedlozima, uključujući dakle i prijedlog budućeg odabranog ponuditelja.
Međutim, treba odmah naglasiti da, kako bi se utvrdilo da je u ocjeni činjenica javni naručitelj počinio pogrešku koja je u tolikoj mjeri očita da može opravdati poništenje odluke o odbijanju javne ponude, dokazni elementi koje su podnijele tužiteljice moraju biti dovoljni kako bi otklonili vjerodostojnost ocjena donesenih u predmetnoj odluci. Drugim riječima, tužbeni razlog koji se temelji na očitoj pogrešci u ocjeni treba odbiti ako se, unatoč dokazima koje iznese tužitelj, ocjena dovedena u pitanje može prihvatiti kao istinita ili valjana (vidjeti, u tom smislu i po analogiji, presude od 12. prosinca 1996., AIUFFASS i AKT/Komisija,
T‑380/94
,
EU:T:1996:195
, t.
59.
, i od 12. veljače 2008., BUPA i dr./Komisija,
T‑289/03
,
EU:T:2008:29
, t.
221.
).
To osobito vrijedi kada predmetna odluka sadržava pogreške u ocjeni koje su, ako se uzmu u obzir u cijelosti, neznatne i koje nisu mogle utjecati na administraciju da odluči u jednom ili drugom smjeru (vidjeti, u tom smislu i po analogiji, presudu od 29. rujna 2011., AJ/Komisija,
F‑80/10
,
EU:F:2011:172
, t.
36.
i navedenu sudsku praksu).
[omissis]
Zahtjev za poništenje odluke o dodjeli ugovora
Kada je riječ o zahtjevu za poništenje odluke o dodjeli ugovora, valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi, kada je ponuda nekog ponuditelja odbijena u stadiju postupka koji prethodi odluci o dodjeli ugovora, tako da nije bila uspoređena s drugim ponudama, dopuštenost tužbe koju je podnio dotični ponuditelj protiv odluke o dodjeli ugovora uvjetovana je poništenjem odluke kojom se odbija njegova ponuda (presuda od 13. rujna 2011., Dredging International i Ondernemingen Jan de Nul/EMSA,
T‑8/09
,
EU:T:2011:461
, t.
134.
i
135.
, i od 22. svibnja 2012., Evropaïki Dynamiki/Komisija,
T‑17/09
, neobjavljena,
EU:T:2012:243
, t.
118.
i
119.
).
U ovom slučaju nesporno je da je prijedlog tužiteljica bio odbijen tijekom faze ispitivanja lokalnog tržišta nekretninama, tako da one nisu bili pozvane sudjelovati u fazi pregovora koji su doveli do određivanja odabranog ponuditelja. U tim okolnostima, budući da je zahtjev za poništenje odluke o odbijanju prijedloga bio odbijen, zahtjev za poništenje odluke o dodjeli ugovora je nedopušten jer ulazi u fazu postupka dodjele ugovora u koju tužiteljice nisu imale pravo pristupa.
K tome, važno je istaknuti da tužiteljice u odnosu na odluku o dodjeli ugovora ne iznose nikakav različit tužbeni razlog od onih koji su bili izneseni kako bi se osporila zakonitost odluke o odbijanju prijedloga. Svi ti tužbeni razlozi, ako se pretpostavi da su svi primjenjivi na odluku o dodjeli, odbijeni su, pa bi zahtjev za poništenje odluke o dodjeli ugovora također trebalo, kako valjano ističe Parlament, odbiti iz tog razloga s obzirom na to da su te dvije odluke u ovom slučaju usko povezane (vidjeti u tom smislu presudu od 10. listopada 2012., Evropaïki Dynamiki/Komisija,
T‑247/09
, neobjavljena,
EU:T:2012:533
, t.
170.
i navedena sudska praksa; presuda od 28. lipnja 2016., AF Steelcase/EUIPO,
T‑652/14
, neobjavljena,
EU:T:2016:370
, t.
94.
).
[omissis]

Slijedom navedenoga,
OPĆI SUD (treće vijeće),
proglašava i presuđuje:

1)
Tužba se odbija.

2)
Jožici Blaž Jamnik i Brini Blaž nalaže se snošenje troškova.

Frimodt Nielsen
Forrester
Perillo
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 7. lipnja 2017.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: slovenski
(
)	Navedene su samo one točke presude za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.