CELEX: 62016TJ0165
Valsts atbalsts
Nolīgumi starp gaisa pārvadājumu sabiedrību Ryanair un tās meitasuzņēmumu Airport Marketing Services
Lidostas pakalpojumi
Mārketinga pakalpojumi
Lēmums, ar kuru atbalsts atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu un uzdots to atgūt
Valsts atbalsta jēdziens
Priekšrocība
Privātā ieguldītāja kritērijs
Atgūšana
Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants
Piekļuve lietas materiāliem
Tiesības tikt uzklausītam

)
Tiesvedības priekšvēsture
Konkrētie pasākumi
Pirmā prasītāja
Ryanair DAC
, agrāk
Ryanair Ltd
(turpmāk tekstā – “
Ryanair
”), ir Īrijā reģistrēta aviosabiedrība, kas veic vairāk nekā 1800 lidojumus dienā, savienojot 200 galamērķus 31 valstī Eiropā un Ziemeļāfrikā. Otrā prasītāja
Airport Marketing Services Ltd
(turpmāk tekstā – “
AMS
”) ir
Ryanair
meitasuzņēmums, kas sniedz mārketinga stratēģijas risinājumus, un tās darbību lielākoties veido reklāmas laukumu pārdošana
Ryanair
interneta vietnē.
Altenburgas-Nobicas lidosta atrodas Tīringenes federālās zemes dienviddaļā Vācijā. Šī lidosta pieder un to apsaimnieko uzņēmums
Flugplatz Altenburg-Nobitz GmbH
(turpmāk tekstā – “
AOC
”), kuras akcionāri ir valsts iestādes vai pilnībā valstij piederošas struktūras.
No 2003. līdz 2011. gadam
Ryanair
nodrošināja no šīs lidostas ikdienas lidojumus uz Londonas Stanstedas lidostu (Apvienotā Karaliste). Kopš 2007. gada tā arī sāka apkalpot maršrutu uz Barselonas Žironas lidostu (Spānija). Vēl tā 2009. gadā atklāja maršrutu uz Edinburgas lidostu (Apvienotā Karaliste) un 2010. gadā – maršrutu uz Alikantes lidostu (Spānija).
Tādējādi
AOC
2003. gada 3. martā uz desmit gadiem noslēdza ar
Ryanair
lidostas pakalpojumu līgumu, saskaņā ar kuru
Ryanair
apņēmās veikt regulārus ikdienas reisus uz Londonas Stanstedas lidostu. Par lidostas pakalpojumu sniegšanu
Ryanair
bija jāmaksā maksa saskaņā ar Altenburgas-Nobicas lidostas noteikumiem par lidostas maksām, kuri bija spēkā to izpildes datumā, kā arī summa, ko veido pasažieru drošības nodoklis un valsts nodevas. Prasītājas ir norādījušas, ka lidostas pakalpojumu līgums bija pamats plašākai sadarbībai starp pusēm, aptverot kopumā četrus maršrutus (galamērķus Londonā, Žironā, Edinburgā un Alikantē).
Turklāt
AOC
noslēdza trīs mārketinga pakalpojumu līgumus – pirmo ar
Ryanair
, bet pārējos divus ar
AMS
.
Saskaņā ar pirmo mārketinga pakalpojumu līgumu, kas parakstīts 2003. gada 7. aprīlī uz desmit gadiem,
Ryanair
bija jāveic mārketinga darbības, lai reklamētu Altenburgas-Nobicas reģionu. Kā atlīdzība par to
AOC
bija jāmaksā divas maksas. Pirmkārt, tā maksāja “rezultativitātes maksu” par katru izceļojošo pasažieri, kā rezultātā
Ryanair
maksāja neto maksu par katru pasažieri saistībā ar nolaišanos, vietējo gaisa satiksmes kontroli, apgaismojumu, automobiļu stāvlaukumu (neietverot diennakts stāvlaukumu), apkalpošanu uz zemes saistībā ar rampu un pasažieriem, infrastruktūru un pasažieru apkalpošanas maksu par aviopakalpojumiem pasažieriem.
AOC
aprēķināja neto maksu par katru pasažieri atbilstīgi pasažieru noslodzes kalendāram un iesniedza
Ryanair
aprēķinus katras nedēļas beigās.
Ryanair
aprēķināja maksu par rezultātiem un iesniedza
AOC
aprēķinus 30 dienu laikā pēc katra mēneša beigām. Katrs aprēķins tika veikts, pamatojoties uz iepriekšējā kalendārajā mēnesī sniegtajiem pakalpojumiem.
Ryanair
varēja atskaitīt savu rezultativitātes maksu no
AOC
ikmēneša rēķiniem par nolaišanās nodevām. Otrkārt,
AOC
maksāja “rezultativitātes maksu”, pamatojoties uz noteiktu procentuālu daļu no iespējama lidostas saņemto maksu paaugstinājuma, proti, 100 % no valsts iekasētā drošības nodokļa paaugstinājuma, līdz 10 % no likmes, kāda publicēta uz pieciem gadiem, 100 % no visiem publicēto maksu paaugstinājumiem vai nodevām, maksājumiem vai nodokļiem, kas iekļauti publicētajās lidostas maksās, nepārsniedzot 10 % piecu gadu laikposmā no kopējās publicētās maksas, ko maksā
Ryanair
.
Saskaņā ar otro mārketinga pakalpojumu līgumu, kas parakstīts 2008. gada 28. augustā sākotnēji uz diviem gadiem,
AMS
apņēmās sniegt mārketinga pakalpojumus, kuri ietvēra reklāmu
Ryanair
interneta vietnē, par ko
AOC
2008. gadā samaksāja summu [
konfidenciāli
] (
) apmērā, bet 2009. gadā summu [
konfidenciāli
] apmērā. Līgums bija saistīts ar
Ryanair
apņemšanos nodrošināt reisus maršrutā no Altenburgas-Nobicas lidostas uz Londonas Stanstedas lidostu katru dienu vasarā un četras reizes nedēļā ziemā, kā arī uz Žironas lidostu trīs reizes nedēļā tikai vasarā.
Saskaņā ar trešo mārketinga pakalpojumu līgumu, kas parakstīts 2010. gada 25. janvārī sākotnēji uz vienu gadu,
AMS
atkal apņēmās sniegt mārketinga pakalpojumus, kas ietvēra reklāmu
Ryanair
interneta vietnē, par ko
AOC
samaksāja summu [
konfidenciāli
] apmērā. Līgums bija saistīts ar
Ryanair
apņemšanos, sākot no 2010. gada vasaras un tikai IATA vasaras sezonā, kas sākās 2010. gada 28. martā un beidzās 2010. gada 30. oktobrī, nodrošināt maršrutus starp Altenburgas-Nobicas lidostu un Londonas Stanstedas (septiņas reizes nedēļā), Žironas (trīs reizes nedēļā) un Alikantes (divas reizes nedēļā) lidostām.
Pēc tam maršruti uz Barselonas-Žironas, Edinburgas un Alikantes lidostām tika pārtraukti, un 2011. gada 31. martā tas pats notika ar maršrutu uz Londonas Stanstedas lidostu, kā rezultātā
Ryanair
pārtrauca visu savu darbību no Altenburgas-Nobicas lidostas.
[..]
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2016. gada 18. aprīlī, prasītājas cēla šo prasību.
Ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2016. gada 30. maijā, prasītājas iesniedza pieteikumu par procesa organizatorisko pasākumu veikšanu.
Ar 2016. gada 20. jūnijā iesniegtu dokumentu Komisija sniedza savus apsvērumus par šo pieteikumu noteiktajā termiņā.
Ar 2016. gada 22. jūnijā iesniegtu dokumentu Eiropas Savienības Padome lūdza atļauju iestāties šajā lietā Komisijas prasījumu atbalstam. Ar 2016. gada 6. septembra lēmumu Vispārējās tiesas sestās palātas priekšsēdētājs šo lūgumu apmierināja.
Ar 2018. gada 15. marta lēmumu Vispārējā tiesa nolēma lietu nodot sestajai palātai paplašinātā sastāvā.
Pamatojoties uz tiesneša referenta ziņojumu, Vispārējā tiesa nolēma uzsākt tiesvedības mutvārdu daļu un Reglamenta 88. pantā paredzēto procesa organizatorisko pasākumu ietvaros aicināja lietas dalībniekus atbildēt uz noteiktiem jautājumiem.
Lietas dalībnieku mutvārdu apsvērumi tika uzklausīti 2018. gada 4. jūlija tiesas sēdē.
Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt apstrīdētā lēmuma 1. panta 4. punktu, kā arī 2. un 4. pantu;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas, ko atbalsta Padome, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
prasību noraidīt;
–
piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
[..]
Par trešo pamatu, kas ir atvedināts no LESD 107. panta 1. punkta pārkāpuma tādēļ, ka Komisija nav pierādījusi priekšrocības esamību
[..]
Par ceturto daļu, kas ir atvedināta no acīmredzamām kļūdām Komisijas veiktajā vērtējumā un pamatojuma trūkuma tās veiktajā rentabilitātes analīzē
[..]
–
Par iebildumu, kas ir atvedināts no nepiemērotu pieņēmumu izmantošanas rentabilitātes aprēķinā
[..]
Pirmām kārtām, runājot par argumentu, saskaņā ar kuru Komisija ir kļūdaini novērtējusi konkrēto līgumu rentabilitāti, aplūkojot tikai septiņu mēnešu laika periodu, vispirms ir jāatgādina, ka šis arguments ir jāvērtē tieši saskaņā ar tirgus ekonomikas dalībnieka principu, kāds tas izriet no LESD 107. panta 1. punkta, nevis saskaņā ar 2014. gada pamatnostādnēm.
Turpinot, no judikatūras (skat. iepriekš 106. punktu) izriet, ka ir jāpārbauda, vai Komisija savā papildu rentabilitātes analīzē varēja pamatoti uzskatīt, ka tirgus ekonomikas dalībnieks, kas rīkotos Altenburgas-Nobicas lidostas vietā, būtu novērtējis interesi noslēgt 2010. gada 25. janvāra līgumu kombinācijā ar 2003. gada 3. marta lidostas pakalpojumu līgumu un 2003. gada 7. aprīļa mārketinga pakalpojumu līgumu, balstoties tikai uz septiņu mēnešu laika periodu.
Saprātīga tirgus ekonomikas dalībnieka rīcību nosaka rentabilitātes perspektīvas daudz ilgākā termiņā (spriedums, 1991. gada 21. marts, Itālija/Komisija,
C‑305/89
,
EU:C:1991:142
,
20.
punkts). Šāds dalībnieks, kas vēlas maksimāli palielināt savu peļņu, ir gatavs uzņemties aprēķinātus riskus, nosakot piemērotu atlīdzību, kāda sagaidāma no sava ieguldījuma.
Tomēr šajā lietā nav strīda par to, ka konkrētie trīs līgumi, it īpaši 2010. gada 25. janvāra mārketinga pakalpojumu līgums, tika noslēgti uz noteiktu laiku. Tādējādi Komisija apstrīdētā lēmuma 259. apsvērumā ir konstatējusi, ka šis pēdējais līgums sākās 2010. gada 25. janvārī un beidzās vienu gadu pēc pirmā maršruta atklāšanas, kas bija plānota 2010. gada vasaras sezonā. Tā kā
Ryanair
aviopakalpojumi aptvēra tikai septiņu mēnešu periodu, t.i., IATA 2010. gada vasaras sezonu, Komisija savu rentabilitātes analīzi veica tikai par šo periodu.
Nav arī strīda par to, kā apgalvo Komisija un ko prasītājas nav apstrīdējušas, ka pirms konkrēto līgumu noslēgšanas Altenburgas-Nobicas lidostas apsaimniekotājs nebija sagatavojis uzņēmējdarbības plānu par maršrutu uz Londonas, Žironas un Alikantes lidostām apkalpošanu.
Šādā kontekstā Komisija varēja nekļūdīgi uzskatīt, ka tirgus ekonomikas dalībnieks rentabilitātes pieaugumu būtu novērtējis, apvienojot konkrētos trīs līgumus attiecībā uz izmaksām un ieņēmumiem konkrētā maršruta apkalpošanas darbības laikā, proti, septiņos mēnešos.
Prasītāju arguments, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 259. apsvērumā esot kļūdaini uzskatījusi, ka 2010. gada 25. janvāra mārketinga pakalpojumu līgums beidzoties vienu gadu pēc pirmā
Ryanair
maršruta atklāšanas, nevis pēc
AMS
mārketinga pakalpojumu sniegšanas, nav efektīvs. Proti, prasītājas nav pierādījušas, ka šādai kļūdai, lai arī cik nožēlojama tā nebūtu, būtu bijusi nozīmīga ietekme uz paredzamo papildu rentabilitātes aprēķinu saistībā ar 2010. gada 25. janvāra mārketinga pakalpojumu līgumu. Kā Komisija paskaidroja tiesas sēdē, atbildot uz Tiesas uzdotu jautājumu, šķiet, ka, pat ja līgums būtu bijis noslēgts sākotnēji uz vienu gadu no pirmā
AMS
mārketinga pakalpojuma, ieņēmumi no aviācijas un ar aviāciju nesaistītās darbības, kā arī paredzamās apsaimniekošanas papildu izmaksas saistībā ar
Ryanair
maršrutu apkalpošanu Altenburgas-Nobicas lidostā nemainītos. Līdzīgi nav pierādīts, ka
AMS
vēlākai rēķinu izrakstīšanai
AOC
par mārketinga pakalpojumu cenām būtu bijusi jebkāda ietekme uz summu, kas
AOC
bija jāmaksā saskaņā ar mārketinga pakalpojumu līgumu un kas bija daļa no izmaksām, kuras jāņem vērā 2010. gada 25. janvāra mārketinga pakalpojumu līguma papildu rentabilitātes analīzē.
Fakts, ka Komisija ņēma vērā faktisko
Ryanair
maršruta apkalpošanas ilgumu, nevis 2010. gada 25. janvāra līguma darbības ilgumu, proti, vienu gadu, neietekmē apstrīdētajā lēmumā veiktās papildu rentabilitātes analīzes derīgumu. Komisija patiesi, nepieļaudama acīmredzamu kļūdu vērtējumā, varēja pieņemt, ka tirgus ekonomikas dalībnieks būtu rēķinājies tikai ar papildu ieņēmumiem laikposmā, kādā
Ryanair
apņēmās nodrošināt attiecīgo maršrutu. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka prasītājas nav pierādījušas, ka Komisija, pieņemdama, ka
AMS
sniegtie mārketinga pakalpojumi nevarēja radīt ilgstošu ietekmi uz
Ryanair
interneta vietnes apmeklētāju uzvedību, ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā (skat. iepriekš 184.–188. punktu).
Visbeidzot, arguments, saskaņā ar kuru Komisijai 2010. gada 25. janvāra mārketinga pakalpojumu līguma rentabilitāte esot bijusi jāanalizē par laikposmu no šā līguma sākuma datuma līdz 2003. gada 3. marta lidostas pakalpojumu līguma beigu termiņam, nevar tikt atbalstīts.
Lai gan jāatzīst, ka 2003. gada 3. marta lidostas pakalpojumu līgums un 2003. gada 7. aprīļa mārketinga pakalpojumu līgums turpināja būt piemērojami pēc 2010. gada 25. janvāra mārketinga pakalpojumu līguma termiņa beigām, ir jākonstatē, ka pēc šo 2003. gada līgumu stāšanās spēkā, kuros bija paredzēti regulāri ikdienas lidojumi uz Londonas Stanstedas lidostu visa gada garumā (apstrīdētā lēmuma 47. apsvērums), līgumslēdzēji bija pārskatījuši vai pat papildinājuši savas turpmākās sadarbības nosacījumus gan par lidojumu apkalpošanas saistībām, gan par atlīdzību par mārketinga pakalpojumiem. Tādējādi 2008. gada 28. augusta mārketinga pakalpojumu līgumā
Ryanair
apņēmās apkalpot vienu maršrutu uz šo lidostu katru dienu vasarā un četras reizes nedēļā ziemā, kā arī vienu maršrutu uz Žironas lidostu trīs reizes nedēļā tikai vasarā (apstrīdētā lēmuma 57. apsvērums), savukārt 2010. gada 25. janvāra mārketinga pakalpojumu līgumā
Ryanair
apņēmās apkalpot maršrutus uz Londonas Stanstedas lidostu (septiņas reizes nedēļā), uz Žironas lidostu (trīs reizes nedēļā) un uz Alikantes lidostu (divas reizes nedēļā) IATA vasaras sezonā. Tāpat 2008. gada 28. augusta mārketinga pakalpojumu līgumā un 2010. gada 25. janvāra mārketinga pakalpojumu līgumā
AOC
apņēmās attiecīgi samaksāt summu [
konfidenciāli
] apmērā (skat. iepriekš 7. punktu) un summu [
konfidenciāli
] apmērā (skat. iepriekš 8. punktu), lai iegādātos
AMS
mārketinga pakalpojumus. Šie maksājumi tika pieskaitīti “rezultativitātes maksai”, kura bija paredzēta 2003. gada 7. aprīļa mārketinga pakalpojumu līgumā kā atlīdzība par
Ryanair
sniegtajiem mārketinga pakalpojumiem.
Līdz ar to ir pamatoti pieņemt, ka tirgus ekonomikas dalībnieks, kas rīkotos
AOC
vietā, 2010. gada 25. janvāra līguma noslēgšanas brīdī būtu rēķinājies ar to, ka, beidzoties šim pēdējam līgumam, prasītājas nebūtu vienkārši piekritušas atgriezties pie 2003. gada 3. marta lidostas pakalpojumu līguma un 2003. gada 7. aprīļa mārketinga pakalpojumu līguma noteikumiem, bet gan būtu uzstājušas uz jaunām sarunām par lidojumu apkalpošanas saistībām no Altenburgas-Nobicas lidostas, kā arī par jauniem maksājumiem par mārketinga pakalpojumiem.
Starp citu, apstākli, ka
Ryanair
nebija gatava vienkārši atgriezties pie sākotnējiem 2003. gada līgumu noteikumiem, neprasot jaunus maksājumus,
ex post
apstiprina fakts, ka, pirmkārt,
Ryanair
nodrošināja tikai vienu maršrutu IATA 2010./2011. gada ziemas sezonā, kas sākās 2010. gada 30. oktobrī un beidzās 2011. gada 28. martā, no Londonas Stanstedas lidostas un uz to, taču to darīja ar privātu reģionālo uzņēmumu finansiālu atbalstu (apstrīdētā lēmuma 32. apsvēruma d) punkts un 64. apsvērums), un fakts, ka, otrkārt,
AOC
akcionāri un direktoru valde atteicās samaksāt
Ryanair
pieprasīto summu EUR 420000 apmērā kā mārketinga maksu par 2011. gada vasaras lidojumu plānu, kā rezultātā 2011. gada martā
Ryanair
pārtrauca savu darbību Altenburgas-Nobicas lidostā.
Šādos apstākļos nav pierādīts, ka daudz piemērotāk būtu bijis, ja Komisija 2010. gada 25. janvāra mārketinga pakalpojumu līguma paredzamo rentabilitāti būtu vērtējusi par laikposmu no šā līguma sākuma datuma līdz brīdim, kad beidzās 2003. gada 3. marta lidostas pakalpojumu līgums, ar kuru šis līgums bija saistīts, proti, 2013. gada aprīlī, un tādējādi paplašinātu laika periodu no 2010. līdz 2013. gadam, nevis par septiņiem mēnešiem, kā bija izvēlējusies Komisija. Šajā ziņā ir jākonstatē, ka prasītāju iesniegtajā 2016. gada 14. aprīļa notā, protams, ir norādīts, ka 2010. gada 25. janvāra mārketinga pakalpojumu līguma noslēgšana kopā ar diviem citiem līgumiem būtu bijusi rentabla, ja rentabilitātes analīze būtu tikusi veikta par laikposmu no 2010. gada janvāra līdz 2013. gada aprīlim. Taču, kā Komisija ir pamatoti norādījusi, 2016. gada 14. aprīļa notā paustā analīze neietver jaunos paredzamos maksājumus par mārketinga pakalpojumiem.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ir jānoraida prasītāju iebildums par rentabilitātes analīzē aptverto laika periodu.
Otrām kārtām, attiecībā uz prasītāju argumentu par noslodzes koeficientu, pēc kura tiek mērīta gaisa kuģa kapacitāte, ir jākonstatē, ka, lai aprēķinātu sagaidāmo pasažieru skaitu saskaņā ar 2010. gada 25. janvāra mārketinga pakalpojumu līgumu, Komisija apstrīdētā lēmuma 264. apsvērumā izraudzījās 80 % noslodzes koeficientu gaisa kuģī ar 189 sēdvietām, kas atbilda līgumā minētajai kapacitātei.
Vispārējā tiesā Komisija paskaidroja, ka 80 % noslodze ir saprātīgs pieņēmums. Šajā ziņā tā atsaucās uz
Ryanair
2009. gada ziņojumu, kurā ir norādīts, pirmkārt, ka
Ryanair
tīklā apkalpoto lidojumu vidējais noslodzes koeficients bija 81 % un, otrkārt, ka noslodzes koeficienti jaunajos maršrutos, piemēram, 2010. gada 25. janvāra mārketinga pakalpojumu līgumā paredzētajā jaunajā maršrutā uz Alikantes lidostu, kopumā bija zemāki.
Turklāt atbildē uz Vispārējās tiesas jautājumu Komisija paskaidroja, ka tās izvēlētais 80 % noslodzes koeficients ir bijis optimistiskāks scenārijs, nekā bija pieņēmusi Altenburgas-Nobicas lidosta attiecībā uz plānotajiem ieņēmumiem no
Ryanair
darbības. Šajā ziņā Komisija izstrādāja tabulu, kuru Vācijas iestādes iesniedza administratīvajā procesā un kurā bija ietverti vairāki scenāriji ar 70–90 % noslodzes koeficientiem. Šajā tabulā bija paredzēts, ka pat ar 70 % noslodzes koeficientu no
Ryanair
darbības varētu tikt gūts pozitīvs rezultāts (skat. apstrīdētā lēmuma 99. apsvērumu).
Līdz ar to, lai noteiktu apstrīdētajā lēmumā izmantoto noslodzes koeficientu, Komisija pamatojās uz objektīviem elementiem, kas turklāt pietiekami pamato novirzi no 85 % noslodzes koeficienta, kāds tika piemērots citās valsts atbalsta lietās par prasītāju noslēgtajiem nolīgumiem ar citām lidostām. Tā kā noslodzes koeficientu aprēķina metodes, kas izmantotas citās lietās un apstrīdētajā lēmumā, ir atšķirīgas, ir jākonstatē, ka Komisijas pieeja nav atzīstama par nesaskanīgu.
Līdz ar to prasītāju iebildums par 80 % noslodzes koeficientu ir jānoraida.
Trešām kārtām, attiecībā uz prasītāju argumentu par to, ka ar aeronavigāciju nesaistīto ieņēmumu 2010. gadā aprēķinā nav ņemta vērā tīkla ārējā ietekme, ir jāatgādina, ka bez atbilstošas
ex ante
informācijas Komisija ir balstījusies uz pieņēmumu, ka 2010. gada janvārī, kad tika parakstīts mārketinga pakalpojumu līgums, Altenburgas-Nobicas lidosta ar aeronavigāciju nesaistīto ieņēmumu aprēķinā ņēma vērā savus reālos ieņēmumus iepriekšējos gados, kas bija ievērojami palielinājušies salīdzinājumā ar 2006. un 2007. gadu. Tādējādi Komisija pieņēma, ka Altenburgas-Nobicas lidosta 2010. gadā savas ar aeronavigāciju nesaistīto ieņēmumu prognozes balstīja uz iepriekšējiem diviem gadiem, pamatojoties uz vidējo summu 1,80–2,30 EUR par katru pasažieri 2008. un 2009. gadā (apstrīdētā lēmuma 263. apsvēruma b) punkts).
Jākonstatē, ka šajā ar aeronavigāciju nesaistīto ieņēmumu aprēķinā par 2010. gadu Komisija nav pieļāvusi nekādu acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
Proti, kā ir paskaidrojusi Komisija, no lietas materiāliem izriet, ka prasītājas bija sniegušas ļoti līdzīgus pakalpojumus iepriekšējos gados saskaņā ar 2008. gada 28. augusta līgumu apvienojumā ar 2003. gada 3. marta lidostas pakalpojumu līgumu un 2003. gada 7. aprīļa mārketinga pakalpojumu līgumu, kā rezultātā tirgus ekonomikas dalībniekam nebija iemesla prezumēt pēkšņu ar aeronavigāciju nesaistītu ieņēmumu palielināšanos par katru pasažieri tīkla ārējās ietekmes dēļ.
Tādēļ iebildums, kas ir atvedināts no nepiemērotu pieņēmumu izmantošanas rentabilitātes aprēķinā, ir jānoraida.
[..]

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (sestā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:

1)
Prasību noraidīt.

2)
Ryanair DAC
un
Airport Marketing Services Ltd
sedz pašas savus, kā arī atlīdzina Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.

3)
Eiropas Savienības Padome sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Berardis
Papasavvas
Spielmann
Csehi
Spineanu‑Matei
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2018. gada 13. decembrī.
[Paraksti]
[..]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.
(
)	Ietverti tikai tie šā sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.
(
)	Konfidenciālie dati ir aizsegti.