CELEX: 62016CJ0634
Odvolanie
Ochranná známka Európskej únie
Konanie o vyhlásenie neplatnosti
Slovná ochranná známka FITNESS
Zamietnutie návrhu na vyhlásenie neplatnosti

Svojím odvolaním Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) žiada zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 28. septembra 2016, European Food/EUIPO – Société des produits Nestlé (FITNESS) (
T‑476/15
,
EU:T:2016:568
, ďalej len „napadnutý rozsudok“), v ktorom Všeobecný súd zrušil rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu EUIPO z 19. júna 2015 (R 2542/2013‑4) (ďalej len „sporné rozhodnutie“) vydané v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti medzi spoločnosťami European Food SA a Société des produits Nestlé SA.
Právny rámec
Nariadenie č. 2868/95
Pravidlo 37 písm. b) bod iv) nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 (
Ú. v. ES L 303, 1995, s. 1
; Mim. vyd. 17/001, s. 189), zmeneného nariadením Komisie (ES) č. 1041/2005 z 29. júna 2005 (
Ú. v. EÚ L 172, 2005, s. 4
) (ďalej len „nariadenie č. 2868/95“), stanovuje:
„Návrh úradu na výmaz alebo na vyhlásenie o neplatnosti [ochrannej známky Európskej únie], na základe článku 55 nariadenia predložený úradu obsahuje:
…
b)
pokiaľ ide o dôvody, z ktorých sa vychádzalo pri návrhu;
…
iv)
uvedenie faktov, dôkazov a argumentov predložených na podporu týchto dôvodov.“
Pravidlo 40 tohto nariadenia stanovuje:
„1.
Všetky návrhy na zrušenie alebo na vyhlásenie o neplatnosti, ktoré sa považujú za podané, sa oznámia majiteľovi [ochrannej známky Európskej únie]. Ak úrad zistí, že žiadosť je prípustná, vyzve majiteľa [ochrannej známky Európskej únie], aby poskytol svoje pripomienky v lehote, ktorú určí.
2.
Ak majiteľ [ochrannej známky Európskej únie] nepredloží žiadne námietky, tak úrad môže rozhodnúť o výmaze alebo o neplatnosti na základe predchádzajúcich dôkazov.
3.
Akékoľvek pripomienky predložené majiteľom [ochrannej známky Európskej únie] sa oznámia prihlasovateľovi, ktorého úrad požiada, ak to uzná za vhodné, aby odpovedal v lehote stanovenej úradom.“
Pravidlo 50 ods. 1 predmetného nariadenia stanovuje:
„1.
Pokiaľ nie je stanovené inak, tak ustanovenia týkajúce sa konania predtým ako útvar, ktorý prijal rozhodnutie, voči ktorému sa podáva odvolanie sa uplatňujú na odvolacie konania
mutatis mutandis
.
V prípade, ak sa odvolanie týka rozhodnutia prijatého v námietkovom konaní, článok 78a nariadenia sa nevzťahuje na lehoty stanovené podľa článku 61 ods. 2 nariadenia.
Ak je odvolanie zamerané proti rozhodnutiu oddelenia námietok, výbor obmedzí svoje preskúmanie odvolania na skutočnosti a dôkazy predložené v lehote, ktorú stanovilo oddelenie námietok v súlade s nariadením a týmito pravidlami, ak komisia nezváži, že by sa mali vziať do úvahy ďalšie skutočnosti a dôkazy podľa článku 74 ods. 2 nariadenia.“
Nariadenie (ES) č. 207/2009
Článok 7 nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o [ochrannej známke Európskej únie] (
Ú. v. EÚ L 78, 2009, s. 1
), nazvaný „Absolútne dôvody zamietnutia“ vo svojom odseku 1 stanovuje:
„1.   Do registra sa nezapíšu:
…
b)
ochranné známky, ktoré nemajú žiadnu rozlišovaciu spôsobilosť;
c)
ochranné známky, ktoré tvoria výlučne označenia alebo znaky, ktoré môžu slúžiť v obchode na označenie druhu, kvality, množstva, zamýšľaného účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu alebo času výroby tovarov alebo poskytovania služieb, prípadne iných vlastností tovarov alebo služieb;
…“
Článok 41 ods. 1 tohto nariadenia stanovuje:
„V lehote troch mesiacov od zverejnenia prihlášky [ochrannej známky Európskej únie] môžu podať námietky proti zápisu ochrannej známky z dôvodov, pre ktoré ju nemožno zapísať podľa článku 8…
…“
Hlava VI oddiel 3 s názvom „Dôvody na vyhlásenie neplatnosti“ obsahuje článok 52 s názvom „Absolútne dôvody neplatnosti“, ktorý stanovuje:
„1.   „[Ochranná známka Európskej únie] sa vyhlási za neplatnú na základe návrhu podaného úradu alebo na základe vzájomného návrhu v konaní o porušení práv:
a)
ak bola [ochranná známka Európskej únie] zapísaná v rozpore s ustanoveniami článku 7;
b)
ak prihlasovateľ nekonal pri podávaní prihlášky ochrannej známky v dobrej viere.
2.   Ak bola [ochranná známka Európskej únie] zapísaná v rozpore s ustanovením článku 7 ods. 1 písm. b), c) alebo d), nemôže byť vyhlásená za neplatnú, ak v dôsledku spôsobu používania nadobudla po zápise rozlišovaciu spôsobilosť pre tovary alebo služby, pre ktoré bola zapísaná.
…“
Článok 57 ods. 1 toho istého nariadenia stanovuje:
„Pri preskúmavaní návrhu na zrušenie alebo vyhlásenie neplatnosti úrad vyzve účastníkov konania tak často, ako to bude potrebné, aby predložili pripomienky v lehote stanovenej úradom k oznámeniam ostatných účastníkov konania alebo k tým, ktoré vydá samotný úrad.“
Článok 60 nachádzajúci sa v hlave VII s názvom „Lehota a forma odvolania“ nariadenia č. 207/2009 stanovuje:
„Odvolanie sa musí podať v písomnej podobe na úrade do dvoch mesiacov odo dňa oznámenia rozhodnutia, proti ktorému smeruje. Odvolanie sa považuje za podané iba vtedy, ak bol uhradený požadovaný poplatok za odvolanie. Do štyroch mesiacov odo dňa oznámenia rozhodnutia sa musí podať písomné odôvodnenie odvolania.“
Článok 63 tohto nariadenia s názvom „Preskúmanie odvolaní“ vo svojom odseku 2 stanovuje:
„Pri preskúmavaní odvolania odvolací senát vyzve účastníkov konania tak často, ako to bude potrebné, aby predložili pripomienky v lehote určenej odvolacím senátom k oznámeniam ostatných účastníkov konania alebo k tým, ktoré vydá samotný odvolací senát.“
V hlave XI s názvom „Konanie“ oddiele 1 s názvom „Všeobecné ustanovenia“ sa nachádza článok 76 s názvom „Preskúmanie skutočností
ex offo
“, ktorý stanovuje:
„1.   V priebehu konaní pred úradom preskúma úrad fakty na základe vlastnej iniciatívy; v prípade konaní týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu sa však úrad pri svojom skúmaní obmedzí na fakty, dôkazy a argumenty predložené stranami a na požadovaný žalobný nárok.
2.   Úrad môže nebrať do úvahy fakty alebo dôkazy, ktoré neboli predložené zúčastnenými stranami včas.“
Článok 78 ods. 1 tohto nariadenia uvádza:
„V rámci každého konania pred úradom je súčasťou spôsobu poskytovania alebo získavania dôkazov:
a)
vypočutie strán;
b)
vyžiadanie informácií;
c)
predloženie dokladov a dôkazov;
d)
vypočutie svedkov;
e)
znalecké posudky;
f)
písomné vyhlásenia, overené alebo potvrdené, alebo majúce podobný účinok podľa práva štátu, v ktorom bolo vyhlásenie zostavené.“
Okolnosti predchádzajúce sporu
V napadnutom rozsudku Všeobecný súd zhrnul skutkový rámec predchádzajúci sporu, ktorý mu bol predložený, takto:
„1
Dňa 20. novembra 2001 podal vedľajší účastník konania [Société des produits Nestlé] prihlášku ochrannej známky Európskej únie na [EUIPO] podľa nariadenia [č. 207/2009].
Prihláška ochrannej známky bola podaná na zápis slovného označenia FITNESS.
Tovary uvedené v prihláške patria do tried 29, 30 a 32 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú pre každú z týchto tried tomuto opisu:
–
trieda 29: ‚Mlieko a mliečne výrobky; vajcia; ovocné rôsoly, džemy, kompóty; ovocie a zelenina; proteínové prípravky pre ľudskú výživu‘,
–
trieda 30: ‚Ryža; múka a obilninové výrobky; chlieb, pekárske a cukrárske výrobky‘,
–
trieda 32: ‚Minerálne a sýtené vody a iné nealkoholické nápoje; ovocné nápoje a ovocné džúsy; sirupy a iné prípravky na výrobu nápojov‘.
Dňa 30. mája 2005 bola prihlasovaná ochranná známka zapísaná ako ochranná známka Európskej únie pod číslom 2470326 pre výrobky uvedené v bode 3 (ďalej len „napadnutá ochranná známka“).
Dňa 2. septembra 2011 žalobkyňa, [European Food], podala návrh na vyhlásenie neplatnosti napadnutej ochrannej známky na základe článku 52 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 7 ods. 1 písm. b) a c) toho istého nariadenia.
Dňa 18. októbra 2013 zamietlo zrušovacie oddelenie návrh na vyhlásenie neplatnosti v celom rozsahu.
Dňa 16. decembra 2013 žalobkyňa podala odvolanie na EUIPO proti rozhodnutiu zrušovacieho oddelenia.
Rozhodnutím z 19. júna 2015 (ďalej len ‚napadnuté rozhodnutie‘) štvrtý odvolací senát EUIPO zamietol odvolanie.
Odvolací senát zastával názor, že v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti nesie dôkazné bremeno týkajúce sa toho, že ochranná známka nemá rozlišovaciu spôsobilosť alebo má len opisný charakter v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia č. 207/2009 navrhovateľka návrhu na vyhlásenie neplatnosti. Dodal, že relevantným dňom, ku ktorému sa majú vzťahovať dôkazy, je deň podania prihlášky napadnutej ochrannej známky, teda 20. november 2001. Okrem toho, keďže išlo o lacné výrobky bežnej spotreby, relevantná časť verejnosti vykazuje nižší ako priemerný stupeň pozornosti.
Pokiaľ ide o údajný opisný charakter, odvolací senát zastával názor, že väčšina dôkazov predložených zrušovaciemu oddeleniu sa vzťahuje na obdobie, ktoré nasledovalo po relevantnom dátume alebo sa týka územia Rumunska pred jeho vstupom do Európskej únie. Pokiaľ ide o kópie slovníkov obsahujúcich výraz ‚fitness‘, zastával názor, že tento výraz podľa spotrebiteľov neoznačuje vnútornú vlastnosť dotknutých výrobkov vo vnímaní spotrebiteľov v roku 2001. Pokiaľ ide o dotknuté výrobky, tento výraz je podľa neho sugestívny a len neurčito evokatívny. Dôkazy predložené pred zrušovacím oddelením preto podľa neho nestačia na preukázanie opisného charakteru napadnutej ochrannej známky.
Okrem toho odvolací senát zamietol dôkazy predložené pred ním po prvýkrát ako oneskorené, bez toho, aby sa nimi zaoberal. V tejto súvislosti analogicky uplatnil pravidlo 50 ods. 1 tretí pododsek nariadenia [č. 2868/95] v spojení s pravidlom 37 písm. b) bodom iv) toho istého nariadenia.
Odvolací senát tiež zastával názor, že výraz ‚fitness‘ má evokatívny a nejednoznačný obsah, je spôsobilý identifikovať výrobky chránené napadnutou ochrannou známkou ako výrobky pochádzajúce od vedľajš[ieho] účastní[ka], a teda ich odlíšiť od výrobkov iných podnikov. Dospel preto k záveru, že žalobkyňa nepreukázala neexistenciu rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky.“
Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 19. augusta 2015 podala European Food žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia.
Na podporu svojej žaloby European Food uvádzala tri žalobné dôvody týkajúce sa po prvé toho, že odvolací senát zamietol dôkazy po prvýkrát predložené v konaní pred ním, po druhé opisného charakteru napadnutej ochrannej známky a po tretie neexistencie rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky.
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zrušil sporné rozhodnutie a uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania, vrátane trov konania spoločnosti European Food.
Návrhy účastníkov konania na Súdnom dvore
Svojím odvolaním EUIPO navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok a
–
uložil spoločnosti European Food povinnosť nahradiť trovy konania.
European Food navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy tohto konania.
O odvolaní
O prvom odvolacom dôvode týkajúcom sa porušenia článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 v spojení s pravidlom 50 ods. 1 nariadenia č. 2868/95
Argumentácia účastníkov konania
Tento odvolací dôvod sa v podstate delí na štyri časti.
V prvej časti tohto odvolacieho dôvodu EUIPO tvrdí, že Všeobecný súd v bode 56 napadnutého rozsudku nesprávne uviedol, že nariadenia č. 207/2009 a 2868/95 neobsahujú ustanovenia, ktorými sa určuje lehota na predloženie dôkazov v rámci návrhu na vyhlásenie neplatnosti založeného na dôvodoch absolútnej neplatnosti.
Hoci neexistuje žiadna vopred stanovená lehota výslovne určená v nariadeniach č. 207/2009 a č. 2868/95, EUIPO má podľa článku 57 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 a pravidla 40 nariadenia č. 2868/95 právomoc stanoviť lehoty v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania.
V dôsledku toho sa možnosť EUIPO nezohľadniť podľa článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 skutočnosti, na ktoré účastníci konania nepoukázali, alebo dôkazy, ktoré nepredložili v stanovenej lehote, uplatňuje tak na lehoty stanovené priamo v nariadeniach č. 207/2009 a 2868/95, ako aj na lehoty, ktoré EUIPO stanoví v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania.
Okrem toho uvedený článok sa uplatňuje na všetky druhy konaní pred EUIPO, a teda nerozlišuje medzi námietkovým konaním a konaním o vyhlásení neplatnosti.
V druhej časti uvedeného odvolacieho dôvodu EUIPO tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 57 a 58 napadnutého rozsudku nesprávne rozhodol, že vzhľadom na to, že neexistujú lehoty, dôkazy sa mohli predložiť kedykoľvek, a to aj v štádiu odvolania.
V tretej časti prvého odvolacieho dôvodu EUIPO uvádza, že pôsobnosť pravidla 50 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 sa neobmedzuje na námietkové konanie, keďže toto ustanovenie presne nestanovuje povahu dotknutého konania. Keďže sa Všeobecný súd vo svojom odôvodnení sústredil na pravidlo 50 ods. 1 tretí pododsek nariadenia 2868/95, ktorý odkazuje výslovne na námietkové konanie, opomenul pravidlo uvedené v prvom pododseku tohto pravidla, podľa ktorého ustanovenia týkajúce sa konania pred orgánom, ktorý vydal napadnuté rozhodnutie, sa uplatňujú na odvolacie konania
mutatis mutandis
, pokiaľ nie je stanovené inak. Článok 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 sa preto rovnako uplatňuje aj na konanie o vyhlásenie neplatnosti.
A napokon, v rámci štvrtej časti prvého odvolacieho dôvodu EUIPO uvádza, že napadnutý rozsudok zbavuje odvolací senát právomoci, ktorá mu prislúcha podľa článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009. V tejto súvislosti EUIPO tvrdí, že prípustnosť každého dodatočného dôkazu predloženého pred zrušovacím oddelením po skončení písomnej časti konania je podmienená uplatnením diskrečnej právomoci zrušovacieho oddelenia podľa článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009.
Podľa EUIPO bol odvolací senát vzhľadom na lehoty stanovené zrušovacím oddelením a s cieľom umožniť spoločnosti European Food reagovať na skutočnosti a tvrdenia predložené spoločnosťou Société des produits Nestlé povinný uplatniť svoju diskrečnú právomoc podľa článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009, aby rozhodol o tom, či bolo potrebné zohľadniť dôkazy predložené po prvýkrát v konaní pred ním. EUIPO pritom uvádza, že po dôkladnom preskúmaní všetkých relevantných okolností prejednávanej veci odvolací senát konštatoval, že príslušné dôkazy neboli ani dodatočné, ani doplňujúce, ale len nové, a preto neprípustné.
Odvolací senát preto nemusel zohľadniť dôkazy týkajúce sa dôvodu neplatnosti, pretože tieto dôkazy neboli predložené v stanovenej lehote v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti.
European Food túto argumentáciu EUIPO spochybňuje.
Posúdenie Súdnym dvorom
V rámci prvej a druhej časti prvého odvolacieho dôvodu, ktoré treba posudzovať spoločne, EUIPO po prvé tvrdí, že Všeobecný súd pochybil, keď v bode 56 napadnutého rozsudku konštatoval, že nariadenia č. 207/2009 a 2868/95 neobsahujú žiadne ustanovenie stanovujúce lehotu na predloženie dôkazov v rámci návrhu na vyhlásenie neplatnosti založeného na dôvodoch absolútnej neplatnosti, a po druhé, že Všeobecný súd sa v bodoch 57 a 58 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že vzhľadom na to, že neexistujú lehoty na predloženie dôkazov v rámci návrhu na vyhlásenie neplatnosti založeného na dôvodoch absolútnej neplatnosti, dôkazy mohli byť podané kedykoľvek, a to aj v štádiu odvolania.
Podľa článku 52 nariadenia č. 207/2009 po zapísaní ochrannej známky ako ochrannej známky Európskej únie možno túto ochrannú známku vyhlásiť za neplatnú na základe návrhu predloženého EUIPO za určitých okolností, okrem iného ak bola zapísaná v rozpore s ustanoveniami článku 7 tohto nariadenia. Tento návrh musí podľa pravidla 37 písm. b) bodu iv) nariadenia č. 2868/95 obsahovať skutočnosti, dôkazy a vyjadrenia predložené na podporu návrhu. Okrem toho EUIPO podľa článkov 57 a 78 nariadenia č. 207/2009 v priebehu uvedeného konania vyzýva účastníkov konania tak často, ako je to potrebné, aby predložili pripomienky v stanovených lehotách, a môže rozhodnúť o opatreniach na zabezpečenie priebehu konania, medzi ktoré patrí aj predloženie skutočností alebo dôkazov.
Z týchto ustanovení vyplýva, že aj keď v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti založeného na dôvode absolútnej neplatnosti nie je stanovená žiadna lehota na podanie návrhu na vyhlásenie neplatnosti zápisu ochrannej známky, na rozdiel od toho, čo stanovuje článok 41 nariadenia č. 207/2009 o námietke voči zápisu ochrannej známky na základe relatívnych dôvodov zamietnutia, podľa ktorého lehota na podanie námietok je tri mesiace, lehota je aj tak stanovená na predloženie dôkazov v rámci návrhu na vyhlásenie neplatnosti alebo ju môže stanoviť EUIPO v rámci svojej právomoci týkajúcej sa zabezpečenia priebehu konania.
Keďže Všeobecný súd v bode 56 napadnutého rozsudku tvrdil, že nariadenie č. 207/2009 neobsahuje žiadne ustanovenie stanovujúce lehotu na predloženie dôkazov, dopustil sa v dôsledku toho nesprávneho právneho posúdenia. Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora však vyplýva, že ak odôvodnenia rozsudku Všeobecného súdu vykazujú porušenie práva Únie, ale jeho výroková časť sa javí dôvodná z iných právnych dôvodov, odvolanie sa musí zamietnuť (rozsudok z 21. júla 2016, EUIPO/Grau Ferrer,
C‑597/14 P
,
EU:C:2016:579
, bod
a citovaná judikatúra).
V prejednávanej veci to tak je. Všeobecný súd predovšetkým nezaložil zrušenie sporného rozhodnutia na neexistencii lehoty na predloženie dôkazov, ale na skutočnosti, že odvolací senát nesprávne rozhodol, že dôkazy, ktoré žalobkyňa prvýkrát predložila v konaní pred odvolacím senátom, sa nemali brať do úvahy z dôvodu ich oneskoreného podania.
V tejto súvislosti treba na úvod pripomenúť, že na rozdiel od toho, čo tvrdí EUIPO, Všeobecný súd v bode 58 napadnutého rozsudku rozhodol, že z článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 v spojení s pravidlom 37 písm. b) bodom iv) nariadenia č. 2868/95 nevyplýva, že odvolací senát musí dôkazy prvýkrát predložené v konaní pred týmto senátom považovať za predložené oneskorene.
Ďalej z judikatúry vyplýva, že žiadny zásadný dôvod spojený s povahou konania vedeného pred odvolacím senátom alebo s právomocou tejto inštancie nevylučuje, aby na účely rozhodovania o odvolaní, ktoré je mu predložené, odvolací senát zobral do úvahy skutočnosti a dôkazy predložené po prvýkrát v štádiu tohto odvolania (rozsudok z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, bod
).
Okrem toho z článku 64 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 vyplýva, že účinkom podania odvolania je, že odvolací senát môže vykonávať všetky právomoci inštancie, ktorá prijala napadnuté rozhodnutie, a je teda povolaný pristúpiť k novému úplnému preskúmaniu tak právneho, ako aj skutkového základu odvolania (rozsudok z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, bod
).
Ako vyplýva z článkov 63 a 78 nariadenia č. 207/2009, s cieľom skúmať podstatu odvolania, o ktorom rozhoduje, odvolací senát vyzýva účastníkov konania tak často, ako je to potrebné, aby predložili svoje pripomienky k oznámeniam, ktoré sám vydal, alebo k oznámeniam ostatných účastníkov konania, a rovnako môže rozhodnúť o opatreniach na zabezpečenie priebehu konania, medzi ktoré patrí predloženie skutočností alebo dôkazov. Takéto ustanovenia potvrdzujú možnosť, aby sa skutkový stav doplnil v rozličných štádiách konania vedeného pred EUIPO (rozsudok z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, bod
).
Je pravda, že v bodoch 60 a 61 rozsudku z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul (
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
), Súdny dvor uviedol, že článok 59 nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke Spoločenstva (
Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1
; Mim. vyd. 17/001, s. 146), ktorý má rovnaký obsah ako článok 60 nariadenia č. 207/2009, ktorý spresňuje podmienky podania odvolania pred odvolacím senátom, neodkazuje na predloženie skutočností alebo dôkazov, ale iba na podanie písomného odôvodnenia odvolania v lehote štyroch mesiacov, a nemožno ho preto vykladať tak, že by autorovi takéhoto odvolania poskytoval novú lehotu na účely predloženia skutočností a dôkazov na podporu jeho námietok.
Z rozsudku z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul (
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
), však nemožno odvodiť, že všetky dôkazy predložené pred odvolacím senátom sa musia považovať za predložené oneskorene za každých okolností.
Po prvé treba konštatovať, že na rozdiel od tejto veci, vec, ktorá viedla k rozsudku z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul (
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
), sa týkala námietkového konania namiereného voči zápisu ochrannej známky. Pritom v súlade s pravidlom 50 ods. 1 tretím pododsekom nariadenia č. 2868/95, ak odvolanie smeruje proti rozhodnutiu námietkového oddelenia, odvolací senát obmedzí preskúmanie odvolania na skutočnosti a dôkazy predložené v lehote, ktorú stanovilo námietkové oddelenie. V tejto súvislosti sa preto dôkazy predložené pred odvolacím senátom považujú za predložené oneskorene, ale môžu sa prípadne vziať do úvahy v súlade s článkom 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009.
Po druhé bez toho, aby tým bolo dotknuté osobitné pravidlo uplatniteľné na námietkové konania uvedené v pravidle 50 ods. 1 treťom pododseku nariadenia č. 2868/95, je stále možné predložiť dôkazy včas po prvýkrát pred odvolacím senátom, pokiaľ sa takýmito dôkazmi spochybňujú dôvody, ktoré zrušovacie oddelenie uviedlo v napadnutom rozhodnutí. Tieto dôkazy sú teda doplňujúcimi dôkazmi k tým, ktoré sa už predložili pred zrušovacím oddelením, alebo dôkazmi, ktoré sa týkajú novej skutočnosti, ktorá ale nemohla byť vznesená v konaní pred uvedeným útvarom.
Okrem toho treba zdôrazniť, že účastníkovi konania, ktorý predloží dôkazy po prvýkrát pred odvolacím senátom, prináleží, aby odôvodnil, prečo dôkazy predkladá v tomto štádiu konania, a preukázal, že ich nemohol predložiť v konaní pred zrušovacím oddelením.
Napokon, ako sa už uviedlo v bode 38 tohto rozsudku, dôkazy predložené po prvýkrát pred odvolacím senátom môžu byť predložené na jeho žiadosť v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania a v lehote stanovenej pre účastníkov konania.
Z toho vyplýva, že Všeobecný súd v bode 58 napadnutého rozsudku oprávnene rozhodol, že dôkazy predložené po prvýkrát pred odvolacím senátom nemal tento senát za žiadnych okolností považovať za predložené oneskorene.
Prvú a druhú časť prvého odvolacieho dôvodu preto treba zamietnuť.
V tretej časti prvého odvolacieho dôvodu EUIPO tvrdí, že napadnutý rozsudok je poznačený nesprávnym právnym posúdením, pretože v jeho bode 60 sa uvádza, že pravidlo 50 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 2868/95 sa obmedzuje len na námietkové konanie.
V tejto súvislosti treba uviesť, že hoci prvý pododsek pravidla 50 ods. 1 uvedeného v hlave X s názvom „Odvolacie konania“ nariadenia č. 2868/95 zavádza zásadu, podľa ktorej ustanovenia týkajúce sa konania pred orgánom, ktorý vydal napadnuté rozhodnutie, sa uplatňujú na odvolacie konania
mutatis mutandis
, tretí pododsek tohto istého ustanovenia je osobitným pravidlom, ktoré predstavuje výnimku z tejto zásady. Toto osobitné pravidlo je vlastné odvolaciemu konaniu smerujúcemu proti rozhodnutiu námietkového oddelenia a pred odvolacím senátom spresňuje režim skutočností a dôkazov predložených po uplynutí lehôt stanovených alebo spresnených na prvom stupni (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. októbra 2013, Rintisch/ÚHVT,
C‑120/12 P
,
EU:C:2013:638
, bod
).
V dôsledku toho Všeobecný súd v bode 60 napadnutého rozsudku správne rozhodol, že toto osobitné pravidlo obsiahnuté v pravidle 50 ods. 1 treťom pododseku nariadenia č. 2868/95 sa neuplatňuje v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti založeného na dôvodoch absolútnej neplatnosti.
Z toho vyplýva, že aj tretiu časť prvého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť.
V štvrtej časti prvého odvolacieho dôvodu EUIPO uvádza, že napadnutý rozsudok zbavuje odvolací senát právomoci, ktorá mu prislúcha podľa článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 a ktorá spočíva v posúdení, či dôkazy predložené pred ním po prvýkrát možno vziať do úvahy.
Táto argumentácia EUIPO je založená na nesprávnom výklade napadnutého rozsudku.
Z bodu 66 napadnutého rozsudku totiž nevyplýva, že EUIPO nemohol využiť svoju voľnú úvahu, ale to, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že dôkazy, ktoré predložila European Food po prvýkrát pred odvolacím senátom, sa nemali brať do úvahy z dôvodu ich neskorého predloženia.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 stanovuje, že EUIPO nemusí vziať do úvahy skutočnosti ani dôkazy, ktoré účastníci konania nepredložili včas.
Zo znenia tohto článku vyplýva, že spravidla a pokiaľ nie je uvedené inak, predloženie skutočností a dôkazov účastníkmi konania zostáva možným aj po uplynutí lehôt, ktorým je podriadené takéto predloženie, pri uplatnení ustanovení nariadenia č. 207/2009 a že nič nebráni EUIPO, aby zohľadnil skutočnosti a dôkazy takto oneskorene označené alebo predložené (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, bod
).
Naopak, z predmetnej formulácie rovnako jasne vyplýva, že takéto oneskorené označenie alebo predloženie skutočností alebo dôkazov nedáva účastníkovi konania, ktorý ich predložil, bezpodmienečné právo na to, aby takéto skutočnosti alebo dôkazy EUIPO zohľadnil. Vzhľadom na to, že EUIPO sa „môže“ v podobných prípadoch rozhodnúť nebrať takéto skutočnosti alebo dôkazy do úvahy, článok 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 v skutočnosti poskytuje EUIPO širokú mieru voľnej úvahy na rozhodovanie, či je alebo nie je potrebné zobrať tieto skutočnosti a dôkazy do úvahy, pričom svoje rozhodnutie musí vždy odôvodniť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, bod
).
Treba uviesť, že zohľadnenie oneskorene predložených skutočností a dôkazov zo strany EUIPO možno považovať za odôvodnené po prvé, ak sa EUIPO domnieva, že oneskorene uvedené skutočnosti môžu byť skutočne relevantné, a po druhé, ak štádium konania, v ktorom došlo k tomuto oneskorenému predloženiu, a okolnosti, ktoré ho sprevádzajú, nebránia tomuto zohľadneniu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, bod
, a z 3. októbra 2013, Rintisch/ÚHVT,
C‑120/12 P
,
EU:C:2013:638
, bod
).
Prípadné zohľadnenie uvedených doplňujúcich dôkazov nie je teda v nijakom prípade „zvýhodnením“, ktoré by bolo priznané jednému alebo druhému účastníkovi konania, ale musí predstavovať výsledok objektívneho a odôvodneného uplatnenia voľnej úvahy, ktorú uvedený článok 76 ods. 2 priznáva EUIPO (rozsudok z 26. septembra 2013, Centrotherm Systemtechnik/ÚHVT a centrotherm Clean Solutions,
C‑610/11 P
,
EU:C:2013:593
, bod
).
Z toho vyplýva, že aj štvrtú časť prvého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť.
V dôsledku toho sa musí prvý odvolací dôvod zamietnuť ako nedôvodný.
O druhom odvolacom dôvode týkajúcom sa nerovnováhy medzi procesnými právami účastníkov konania a porušenia zásad hospodárnosti konania a riadnej správy
Argumentácia účastníkov konania
EUIPO tvrdí, že napadnutý rozsudok narušuje rovnováhu medzi procesnými právami účastníkov konania v konaniach
inter partes
pred EUIPO a okrem toho je v rozpore so zásadami hospodárnosti konania a riadnej správy vecí verejných v rozsahu, v akom sa účastníci konania môžu rozhodnúť nepredložiť dôkazy alebo pripomienky, alebo vyhradiť určité aspekty v rámci „taktiky nedbanlivosti alebo zdržiavania“.
European Food tvrdí, že druhý odvolací dôvod je bezdôvodný a vychádza zo špekulácií bez akéhokoľvek odkazu na príslušné právne ustanovenia.
Posúdenie Súdnym dvorom
Podľa článku 168 ods. 1 písm. b) a článku 169 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora sa v odvolaní musí presne uviesť, ktoré časti rozsudku, ktorého zrušenie sa navrhuje, sa napádajú, a musia sa uviesť aj právne argumenty, ktoré tento návrh osobitným spôsobom podporujú, inak sú odvolanie alebo dotknutý odvolací dôvod neprípustné (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. júla 2014, Telefónica a Telefónica de España/Komisia,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
, bod
).
Súdny dvor takisto rozhodol, že odvolací dôvod, ktorý sa obmedzuje na všeobecné tvrdenia a neobsahuje presné body napadnutého rozsudku, v ktorom došlo údajne k nesprávnemu právnemu posúdeniu, treba zamietnuť ako zjavne neprípustný (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. júla 2014, Telefónica a Telefónica de España/Komisia,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
, bod
).
Druhý odvolací dôvod sa pritom netýka konkrétne bodov napadnutého rozsudku, ale obmedzuje sa len na všeobecnú kritiku a neuvádza body, ktoré sú poznačené nesprávnym právnym posúdením. Druhý odvolací dôvod preto treba zamietnuť ako neprípustný.
Z prechádzajúcich úvah vyplýva, že odvolanie treba zamietnuť v celom rozsahu.
O trovách
Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku, ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne aj o trovách konania. Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže EUIPO nemal úspech vo svojich dôvodoch a European Food navrhla uložiť mu povinnosť nahradiť trovy konania, je opodstatnené uložiť mu povinnosť nahradiť trovy konania o odvolaní.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

1.
Odvolanie sa zamieta.

2.
Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) je povinný nahradiť trovy konania.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.