CELEX: 62021CJ0150
Előzetes döntéshozatal
Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés
Kölcsönös elismerés
2005/214/IB kerethatározat
Pénzbüntetések végrehajtása
Az 1. cikk a) pontjának ii. alpontja
Valamely közigazgatási hatóság pénzbírságot kiszabó határozata
Határozat, amellyel szemben az igazságügyi minisztériumnak alárendelt ügyészhez nyújtható be fellebbezés
Különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság előtti későbbi jogorvoslat

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal (
HL 2009. L 81., 24. o.
) módosított, a kölcsönös elismerés elvének a pénzbüntetésekre való alkalmazásáról szóló, 2005. február 24‑i 2005/214/IB tanácsi kerethatározat (
HL 2005. L 76., 16. o.
, a továbbiakban: 2005/214 kerethatározat) 1. cikke a) pontja ii. alpontjának értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Justitie en Veiligheid (a biztonsági és igazságügyi minisztérium központi behajtási hivatala, Hollandia; a továbbiakban: CJIB) által a D. B.–vel szemben a közúti közlekedési szabályok megsértése miatt Hollandiában kiszabott pénzbüntetés Lengyelországban való elismerése és végrehajtása érdekében indított eljárás keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2005/214 kerethatározat „Fogalommeghatározások” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„E kerethatározat alkalmazásában:
a)
»határozat«: természetes vagy jogi személy által fizetendő pénzbüntetést elrendelő jogerős határozat, amennyiben a határozatot az alábbi hatóságok valamelyike hozta:
[…]
ii.
a kibocsátó állam bíróságától eltérő hatósága, a kibocsátó állam joga szerinti bűncselekmény tekintetében, feltéve, hogy az érintett személynek lehetősége nyílt arra, hogy valamely, különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság elbírálja az ügyét;
iii.
a kibocsátó állam bíróságától eltérő hatósága, szabálysértésnek minősülő és ezért a kibocsátó állam nemzeti joga szerint büntetendő cselekmények tekintetében, feltéve, hogy az érintett személynek lehetősége nyílt arra, hogy valamely, különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság elbírálja az ügyét;
[…]
b)
»pénzbüntetés« az alábbiakra vonatkozó fizetési kötelezettség:
i.
bűncselekmény elkövetése miatt történő elítélés alapján határozatban kiszabott pénzösszeg;
[…]”
A kerethatározat „Alapvető jogok” című 3. cikke a következőket írja elő:
„E kerethatározatnak nem lehet olyan hatása, amely módosítja a[z EU‑]Szerződés 6. cikkében foglalt alapvető jogok és alapvető jogelvek tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettséget.”
E kerethatározatnak „A határozatok továbbítása és a központi hatóság megkeresése” című 4. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Valamely határozat, az e cikkben előírt tanúsítvánnyal együtt, továbbítható azon tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak, amelyben az a természetes vagy jogi személy, akinek a terhére a határozatot hozták, vagyonnal vagy jövedelemmel rendelkezik, ahol szokásos tartózkodási helye, illetve jogi személy esetében bejegyzett székhelye található.”
Ugyanezen kerethatározat „Alkalmazási kör” című 5. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az alábbi, a kibocsátó államban büntetendő és a kibocsátó állam joga által meghatározott bűncselekmények esetében, e kerethatározat értelmében [helyesen: az e kerethatározatban meghatározott feltételek mellett] és a cselekmény kettős büntethetőségének mérlegelése nélkül, a határozatokat el kell ismerni és végre kell hajtani:
[…]
–
olyan magatartás, amely sérti a közúti közlekedés szabályait, beleértve a vezetési‑ és pihenőidőre, valamint a veszélyes anyagokra vonatkozó rendelkezések megszegését,
[…]”
A 2005/214 kerethatározatnak „A határozatok elismerése és végrehajtása” című 6. cikke a következőképpen fogalmaz:
„A végrehajtó állam hatáskörrel rendelkező hatóságai minden további alaki követelmény nélkül elismerik a 4. cikkel összhangban részükre továbbított határozatot, és haladéktalanul megteszik a végrehajtáshoz szükséges valamennyi intézkedést, kivéve, ha a hatáskörrel rendelkező hatóság úgy dönt, hogy a 7. cikkben az elismerés, illetve a végrehajtás megtagadására vonatkozóan előírt okok valamelyikére hivatkozik.”
E kerethatározatnak „Az elismerés és a végrehajtás megtagadásának okai” című 7. cikke értelmében:
„[…]
(2)   A végrehajtó állam hatáskörrel rendelkező hatósága abban az esetben is megtagadhatja a határozat elismerését és végrehajtását, ha megállapítást nyer, hogy:
[…]
g)
a 4. cikkben előírt tanúsítvány szerint az érintett személy írásbeli eljárás esetén a kibocsátó állam jogának megfelelően személyesen vagy a nemzeti jog szerint eljárni jogosult képviselője útján nem kapott tájékoztatást az ügyben a jogorvoslathoz való jogáról és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejéről;
[…]
(3)   Az (1) bekezdésben és a (2) bekezdés c), g), i) és j) pontjában említett esetekben a határozat elismerésének és végrehajtásának teljes vagy részleges megtagadására vonatkozó döntés meghozatala előtt a végrehajtó állam hatáskörrel rendelkező hatósága megfelelő módon konzultál a kibocsátó állam hatáskörrel rendelkező hatóságával, és szükség esetén felkéri, hogy haladéktalanul küldjön meg számára minden szükséges információt.”
Ugyanezen kerethatározat 20. cikkének (3) bekezdése szerint:
„Amennyiben a 4. cikkben említett tanúsítvány alapján felmerül annak lehetősége, hogy a Szerződés 6. cikkében biztosított alapvető jogok és alapvető jogelvek sérültek, a tagállamok ellenezhetik a határozatok elismerését és végrehajtását. A 7. cikk (3) bekezdésében említett eljárást kell alkalmazni.”
A lengyel jog
Az 1997. június 6‑i ustawa – Kodeks postępowania karnego (a büntetőeljárási törvénykönyvről szóló törvény) (egységes szerkezetbe foglalt változat, Dz. U., 2020, 30. tétel) 611ff. cikkének 1. §‑a kimondja:
„Az Unió valamely tagállamának (e fejezetben a továbbiakban: a határozatot kibocsátó állam) pénzbüntetést megállapító jogerős határozat végrehajtására irányuló megkeresése esetében e határozatot annak a kerületi bíróságnak kell végrehajtania, amelynek illetékességi területén az elkövető vagyonnal vagy jövedelemmel rendelkezik, vagy amelynek illetékességi területén az állandó vagy ideiglenes lakóhelye van. […]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
2020. szeptember 22‑én a CJIB a D. B.‑vel szemben a közúti közlekedési szabályok megsértése, mégpedig a 2020. január 5‑én megvalósított, a megengedett sebesség túllépése miatt kiszabott 92 euró összegű pénzbírságot kiszabó, 2020. január 17‑i, 2020. január 28‑án jogerőre emelkedett határozatának elismerése és végrehajtása iránti kérelemmel fordult a kérdést előterjesztő bírósághoz, azaz a Sąd Rejonowy dla Łodzi‑Śródmieścia w Łodzihoz (Łódź Śródmieście‑i kerületi bíróság).
2020. november 6‑án a kérdést előterjesztő bíróság az ilyen határozattal szemben a holland szabályozásban előírt jogorvoslatra, valamint az e jogorvoslatot vizsgáló hatóság jogállására vonatkozó kérdéseket intézett a CJIB‑hez. E bíróság a CJIB válaszát 2021. február 22‑én kapta meg.
D. B. nem jelent meg a 2020. november 6‑ára, 2020. december 8‑ára, illetve 2021. február 23‑ára kitűzött tárgyalások egyikén sem. D. B. beadványt sem nyújtott be.
A kérdést előterjesztő bíróság arra hivatkozik, hogy a holland szabályozásnak megfelelően Hollandiában a CJIB által kiszabott pénzbírsággal szemben hat héten belül fellebbezés nyújtható be az ügyészséghez. Amennyiben az ügyész nem ért egyet az érintett személy álláspontjával, ez a személy fellebbezést nyújthat be a kantonrechterhez (körzeti bíróság, Hollandia). Ha azonban az ügy 225 euró vagy azt meghaladó összegű pénzbírságra vonatkozik, az ügy bíróság általi vizsgálata a kiszabott bírságnak megfelelő összegű biztosíték letétbe helyezésétől függ.
E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak afelől, hogy a holland szabályozás értelmében vett ügyész a 2005/214 kerethatározat 1. cikke a) pontjának ii. alpontja értelmében vett „különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróságnak” tekinthető‑e.
Az említett kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az alapvető jogok védelmét illetően a 2005/214 kerethatározat 3. cikkét és 20. cikkének (3) bekezdését, valamint az EUSZ 6. cikket tekintetbe véve e kerethatározat 1. cikke a) pontja ii. alpontjának értelmezése során figyelembe kell venni az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt európai egyezmény 6. cikkét és annak az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatában elfogadott értelmezését.
Márpedig az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlata szerint az eljárás tisztességességének megőrzése érdekében az ügyet olyan pártatlan bíróságnak kell megvizsgálnia, amely nincs a végrehajtó hatalomnak alárendelve (EJEB, 1981. június 23., Le Compte, Van Leuven és De Meyer kontra Belgium ítélet, CE:ECHR:1981:0623JUD000687875; EJEB, 1988. április 29., Belilos kontra Svájc ítélet, CE:ECHR:1988:0429JUD001032883). Ezenkívül e tekintetben alapvető fontosságú, hogy ne álljanak fenn olyan túlzott mértékű pénzügyi vagy jogi akadályok, amelyek megnehezíthetik az ilyen bírósághoz való fordulást.
A 2005/214 kerethatározat 1. cikke a) pontjának iii. alpontjában szereplő „különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság” fogalmának értelmezését illetően a Bíróság már kimondta, hogy annak megítélésekor, hogy valamely nemzeti szabályozás szerinti szervezet rendelkezik‑e ilyen bíróság jellemzőivel, bizonyos tényezők összességét kell figyelembe venni, amelyek közé tartozik az, hogy a szervezet jogszabály alapján jött‑e létre, állandó jelleggel működik‑e, hatásköre kötelező jellegű‑e, az eljárása kontradiktórius jellegű‑e, a szervezet jogszabályokat alkalmaz‑e, valamint hogy a szervezet független‑e (2013. november 14‑iBaláž ítélet,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
32.
pont).
A bíróságok függetlenségére vonatkozó követelményt illetően két szempontot kell figyelembe venni. Az első – külső – szempont azt feltételezi, hogy az érintett fórum teljesen autonóm módon gyakorolja feladatkörét anélkül, hogy bármilyen hierarchikus kapcsolatban lenne, vagy bárkinek alá lenne rendelve, és anélkül, hogy bárhonnan rendelkezéseket vagy utasításokat kapna, így védett az olyan külső beavatkozással vagy nyomással szemben, amely veszélyeztetheti tagjai határozathozatalának függetlenségét, és határozataikat befolyásolhatja (2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality [Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai] ítélet,
C‑216/18 PPU
,
EU:C:2018:586
,
63.
pont).
A második – belső – szempont a pártatlanság fogalmával áll összefüggésben, és arra vonatkozik, hogy egyenlő távolságot kell tartani a jogvitában részt vevő felektől, illetve e feleknek a jogvita tárgyához fűződő mindenkori érdekeitől (2018. július 25‑iMinister for Justice and Equality [Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai] ítélet,
C‑216/18 PPU
,
EU:C:2018:586
,
65.
pont).
A Bíróság közelebbről arról a kérdésről határozott, hogy a 2009/299/IB kerethatározattal módosított, az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat (
HL 2002. L 190., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.) 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „kibocsátó igazságügyi hatóságnak” ismerhető‑e el a nemzeti ügyész. A Bíróság kizárta ezt a lehetőséget abban az esetben, ha valamely tagállam ügyészsége ki van téve azon kockázatnak, hogy közvetlenül vagy közvetetten alá lehet rendelve az igazságügyi minisztériumhoz hasonló végrehajtó hatalmi szerv egyedi rendelkezéseinek vagy utasításainak az európai elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó határozat meghozatala keretében (2019. május 27‑iOG és PI [Lübecki és zwickaui ügyészség] ítélet,
C‑508/18 és C‑82/19 PPU
,
EU:C:2019:456
,
90.
pont).
Ugyanakkor a Bíróság kimondta, hogy a 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „bírósági határozatnak” minősül a valamely tagállam ügyészsége által kibocsátott európai elfogatóparancsról szóló határozat, amennyiben az említett európai elfogatóparancs kötelezően bírósági jóváhagyás tárgyát képezi, amely bíróság függetlenül és objektíven felülvizsgálja az említett elfogatóparancs kibocsátásának feltételeit, valamint arányosságát (2019. október 9‑iNJ [Bécsi ügyészség] ítélet,
C‑489/19 PPU
,
EU:C:2019:849
,
49.
pont).
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy ezen ítélkezési gyakorlatra és az ügyészségnek a holland jogrendben elfoglalt helyzetére tekintettel az ügyészség nem tekinthető a 2005/214 kerethatározat 1. cikke a) pontjának ii. és iii. alpontja értelmében vett „különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróságnak”.
E tekintetben hangsúlyozza az e rendelkezésekben előírt azon lehetőség fontosságát, hogy az ügyet különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság elé lehet terjeszteni olyan esetekben, amikor az érintett személy bűnösségét megállapító és büntetést kiszabó határozat teljes mértékben automatizált, mivel az e határozatot meghozó nemzeti hatóság csupán a jármű tulajdonosának adatait ellenőrzi, és az informatikai rendszer által létrehozott dokumentumot továbbítja e személy részére.
Ami azt a holland szabályozást illeti, amelynek értelmében, ha az ügyész nem ad helyt az érintett személy által a CJIB határozata ellen benyújtott fellebbezésnek, ezt követően a kantonrechter (körzeti bíróság) előtt lehet fellebbezést benyújtani, e szabályozás nem felel meg a 2005/214 kerethatározat 1. cikke a) pontjának ii. alpontjában előírt azon követelménynek, hogy a kibocsátó állam bíróságtól eltérő hatóságának határozata ellen „különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság” előtt lehessen fellebbezéssel élni.
E kerethatározat ugyanis lehetővé teszi, hogy a fellebbezést közvetlenül a bírósághoz lehessen benyújtani, anélkül hogy előzetesen ki kellene meríteni minden más eljárási lehetőséget.
E tekintetben a 2013. november 14‑iBaláž ítéletből (
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
46.
pont) kitűnik, hogy a 2005/214 kerethatározat szerinti, különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bírósághoz fordulás lehetőségét nem lehet olyan feltételektől függővé tenni, amelyek azt lehetetlenné vagy túlzottan nehézkessé teszik.
Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a holland szabályozásnak megfelelően, amennyiben a kiszabott pénzbírság összege eléri vagy meghaladja a 225 eurót, a fellebbezés bíróság általi vizsgálatának feltétele, hogy az érintett személy ezen összegnek megfelelő összegű biztosítékot helyezzen letétbe. Márpedig ez az eljárási szabály olyan akadályt jelenthet, amely elriasztja valamely tagállam állampolgárát attól, hogy a kibocsátó tagállamban fellebbezést nyújtson be.
E körülmények között a Sąd Rejonowy dla Łodzi‑Śródmieścia w Łodzi (Łódź‑Śródmieście‑i kerületi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Megfelel‑e a [2005/214] kerethatározat 1. cikke a) pontjának ii. alpontja értelmében vett „büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság előtt fellebbezéssel megtámadható határozat” kritériumainak a kerethatározat 2. cikke alapján kijelölt holland központi közigazgatási hatóság által hozott, pénzbírságot kiszabó határozat, amellyel szemben a szervezetileg az igazságügyi minisztériumnak alárendelt ügyészséghez nyújtható be fellebbezés?
2)
Teljesül‑e a pénzbírságot kiszabó határozat „büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság” előtti megtámadhatóságára vonatkozó kritérium abban az esetben, ha a fellebbezés a körzeti bírósághoz csak az eljárás későbbi szakaszában, azaz annak ügyész általi elutasítását követően nyújtható be, továbbá bizonyos esetekben a kiszabott bírságnak megfelelő összegű díj megfizetésének kötelezettségét vonja maga után?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az együttesen vizsgálandó kérdéseivel az előterjesztő bíróság lényegében először is arra keresi a választ, hogy a 2005/214 kerethatározat 1. cikke a) pontjának ii. alpontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a kibocsátó tagállam bíróságtól eltérő hatósága által az e tagállam joga szerinti bűncselekmény miatt egy természetes személlyel szemben pénzbüntetést kiszabó jogerős határozat az említett rendelkezés értelmében vett „határozatnak” minősül abban az esetben, ha az említett tagállami szabályozás úgy rendelkezik, hogy az e határozat elleni fellebbezést először a szervezetileg az igazságügyi minisztériumnak alárendelt ügyész vizsgálja meg, és az érintett személy ezt követően fordulhat a különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bírósághoz, ha az ügyész a fellebbezést elutasító határozatot hoz. Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy e rendelkezést úgy kell‑e értelmezni, hogy az érintett személynek e rendelkezés értelmében véve „lehetősége nyílt arra, hogy valamely, különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság elbírálja az ügyét”, abban az esetben, ha a kibocsátó tagállam szabályozásának megfelelően, amennyiben a kiszabott bírság összege eléri vagy meghaladja a 225 eurót, a fellebbezés bíróság általi vizsgálata a kiszabott bírságnak megfelelő összegű biztosítéknak az érintett személy általi letétbe helyezésétől függ.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a 2005/214 kerethatározat 5. cikke (1) bekezdése harmincharmadik franciabekezdésének megfelelő, a kibocsátó államban büntetendő és a kibocsátó állam joga által meghatározott bűncselekmény esetében az e kerethatározatban meghatározott feltételek mellett és a cselekmény kettős büntethetőségének mérlegelése nélkül a határozatokat el kell ismerni és végre kell hajtani.
A 2005/214 kerethatározat 1. cikke a) pontjának ii. alpontja úgy határozza meg a „határozat” fogalmát, hogy az alatt értendő „a természetes vagy jogi személy által fizetendő pénzbüntetést elrendelő jogerős határozat, amennyiben a határozatot a kibocsátó állam bíróságától eltérő hatósága hozta, a kibocsátó állam joga szerinti bűncselekmény tekintetében, feltéve, hogy az érintett személynek lehetősége nyílt arra, hogy valamely, különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság elbírálja az ügyét”.
E kerethatározat 1. cikke a) pontjának iii. alpontja értelmében „határozat” továbbá „a természetes vagy jogi személy által fizetendő pénzbüntetést elrendelő jogerős határozat, amennyiben a határozatot a kibocsátó állam bíróságától eltérő hatósága hozta, szabálysértésnek minősülő és ezért a kibocsátó állam nemzeti joga szerint büntetendő cselekmények tekintetében, feltéve, hogy az érintett személynek lehetősége nyílt arra, hogy valamely, különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság elbírálja az ügyét”.
Amint az a Bírósághoz benyújtott iratokból, és különösen a CJIB‑nek az alapügy tárgyát képező határozatához mellékelt, a 2005/214 kerethatározat 4. cikkében meghatározott tanúsítványból kitűnik, D. B.‑vel szemben a kibocsátó tagállam joga szerinti bűncselekmény elkövetése miatt, mégpedig az említett tagállam jogában meghatározott, a közúti közlekedés szabályait sértő szabálysértés miatt szabtak ki bírságot.
Noha e körülmények között a jelen ügyben a 2005/214 kerethatározat 1. cikke a) pontjának ii. alpontja, nem pedig e kerethatározat 1. cikke a) pontjának iii. alpontja alkalmazandó, mindazonáltal mindkét rendelkezés azonos megfogalmazásban előírja, hogy az érintett személynek „lehetősége nyíl[jon] arra, hogy valamely, különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság elbírálja az ügyét”.
Először is azt a kérdést illetően, hogy a jogorvoslathoz való jog biztosított‑e azon kötelezettség ellenére, hogy előzetes közigazgatási eljárásnak kell eleget tenni, mielőtt a 2005/214 kerethatározat szerinti különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság vizsgálná meg az ügyet, a Bíróság már kimondta, hogy e kerethatározat 1. cikke a) pontjának iii. alpontja nem követeli meg, hogy az ügyet közvetlenül lehessen ilyen bíróság elé terjeszteni (lásd ebben az értelemben: 2013. november 14‑iBaláž ítélet,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
45.
pont).
Mivel a 2005/214 kerethatározat a közigazgatási hatóságok által kiszabott pénzbírságokra is alkalmazandó, a tagállamok igazságszolgáltatási rendszereinek sajátosságaitól függően előírható egy előzetes közigazgatási szakasz beiktatása. Az e kerethatározat értelmében vett, különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bírósághoz fordulás lehetőségét azonban nem lehet olyan feltételektől függővé tenni, amelyek ezt lehetetlenné vagy túlzottan nehézkessé teszik (2013. november 14‑iBaláž ítélet,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
46.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Másodszor, ami az eljárásra hatáskörrel rendelkező bíróság által gyakorolt felülvizsgálat terjedelmét és jellegét illeti, a bíróságnak az üggyel kapcsolatban mind a jogi értékelést, mind a ténybeli körülményeket illetően korlátlan felülvizsgálati jogkörrel kell rendelkeznie, és lehetősége kell hogy legyen különösen a bizonyítékok megvizsgálására, és arra, hogy ennek alapján megállapítsa az érintett felelősségét, valamint azt, hogy megfelelő‑e a büntetés (2013. november 14‑iBaláž ítélet,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
47.
pont).
Amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, annak ellenére, hogy a holland szabályozásnak megfelelően a CJIB büntetést kiszabó határozatával szembeni fellebbezést a szervezetileg az igazságügyi minisztériumnak alárendelt ügyész vizsgálja meg, e szabályozás előírja, hogy az érintett személy ezen ügyész határozata ellen a kantonrechter (körzeti bíróság) előtt fellebbezhet.
E körülmények között, anélkül hogy értékelni kellene, hogy a CJIB‑nek a közúti közlekedés szabályait sértő közlekedési szabálysértés miatt bírságot kiszabó határozata ellen benyújtott fellebbezés elbírálására hatáskörrel rendelkező ügyész a 2005/214 kerethatározat 1. cikke a) pontjának ii. alpontja értelmében vett „különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróságnak” minősül‑e, meg kell vizsgálni, hogy az előző pontban említett kantonrechter (körzeti bíróság) ilyen bíróságnak minősül‑e.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az említett rendelkezésben szereplő „különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság” fogalma az uniós jog önálló fogalma, és azt úgy kell értelmezni, hogy e fogalom alá tartozik minden olyan bíróság, amely a büntetőeljárás alapvető jellemzőivel bíró eljárást folytat, és különösen ennek keretében korlátlan felülvizsgálati jogkörrel rendelkezik, illetve olyan eljárást folytat, amely során tiszteletben kell tartania a büntetőügyekre vonatkozó büntetőeljárási garanciákat (lásd ebben az értelemben: 2013. november 14‑iBaláž ítélet,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
39.
és
42.
pont).
A nemzeti bíróság számára hasznos válaszokat adni hivatott Bíróság hatásköre kiterjed arra, hogy az alapeljárás iratai, valamint a hozzá előterjesztett írásbeli és szóbeli észrevételek alapján e bíróságnak az előtte folyamatban lévő konkrét jogvita eldöntését lehetővé tévő útmutatást adjon (lásd analógia útján: 2021. január 26‑iSzpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie ítélet,
C‑16/19
,
EU:C:2021:64
,
38.
pont).
A jelen ügyben, amint az a Bíróság elé terjesztett iratokból kitűnik, a jelen ítélet 39. pontjában említett kantonrechter (körzeti bíróság) határozhat jogi és ténybeli kérdésekről, valamint a kiszabott bírságnak az elkövetett bűncselekményhez viszonyított arányosságáról, mivel az e bíróság előtti eljárásra a büntetőügyekre irányadó megfelelő büntetőeljárási garanciák vonatkoznak. E garanciák különösen arra vonatkoznak, hogy az ügy iratait milyen módon hozzák az érintett személy tudomására, továbbá a nyilvános tárgyaláson történő meghallgatásra, amelyre az érintett személyt idézték, a segítségnyújtás vagy képviselet lehetőségére, a tanúk és szakértők meghallgatására, és a tolmács igénybevételére.
Az említett kantonrechter (kerületi bíróság) tehát a 2005/214 kerethatározat 1. cikke a) pontjának ii. alpontja értelmében vett „különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bíróságnak” minősül.
A jelen ügyben nem releváns a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott azon körülmény, amely szerint a holland szabályozás szerint abban az esetben, ha a kiszabott bírság összege eléri vagy meghaladja a 225 eurót, a fellebbezés bíróság általi vizsgálata a kiszabott bírságnak megfelelő összegű biztosítéknak az érintett személy általi letétbe helyezésétől függ. Meg kell ugyanis állapítani, hogy az alapügyben a CJIB által D. B.‑vel szemben kiszabott bírság 92 euró volt.
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 2005/214 kerethatározat 1. cikke a) pontjának ii. alpontját úgy kell értelmezni, hogy a kibocsátó tagállam bíróságtól eltérő hatósága által az e tagállam joga szerinti bűncselekmény miatt egy természetes személlyel szemben pénzbüntetést kiszabó jogerős határozat az említett rendelkezés értelmében vett „határozatnak” minősül abban az esetben, ha az említett tagállami szabályozás úgy rendelkezik, hogy az e határozat elleni fellebbezést először a szervezetileg az igazságügyi minisztériumnak alárendelt ügyész vizsgálja meg, és az érintett személy ezt követően fordulhat a különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bírósághoz, ha az ügyész a fellebbezést elutasító határozatot hoz, feltéve hogy az ezen bírósághoz fordulás lehetősége nem függ olyan feltételektől, amelyek ezt lehetetlenné vagy túlzottan nehézkessé teszik.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:

A 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal módosított, a kölcsönös elismerés elvének a pénzbüntetésekre való alkalmazásáról szóló, 2005. február 24‑i 2005/214/IB tanácsi kerethatározat 1. cikke a) pontjának ii. alpontját úgy kell értelmezni, hogy a kibocsátó tagállam bíróságtól eltérő hatósága által az e tagállam joga szerinti bűncselekmény miatt egy természetes személlyel szemben pénzbüntetést kiszabó jogerős határozat az említett rendelkezés értelmében vett „határozatnak” minősül abban az esetben, ha az említett tagállami szabályozás úgy rendelkezik, hogy az e határozat elleni fellebbezést először a szervezetileg az igazságügyi minisztériumnak alárendelt ügyész vizsgálja meg, és az érintett személy ezt követően fordulhat a különösen büntetőügyekben hatáskörrel rendelkező bírósághoz, ha az ügyész a fellebbezést elutasító határozatot hoz, feltéve hogy az ezen bírósághoz fordulás lehetősége nem függ olyan feltételektől, amelyek ezt lehetetlenné vagy túlzottan nehézkessé teszik.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: lengyel.