CELEX: 62018CJ0772
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Ochranné známky
Smernica 2008/95/ES
Článok 5 ods. 1
Článok 5 ods. 3 písm. b) a c)
Porušenie
Pojem ‚v obchodnom styku používali‘
Tovar prepustený do voľného obehu
Dovoz
Uskladnenie
Skladovanie tovaru na účely uvedenia na trh
Vývoz

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 5 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/95/ES z 22. októbra 2008 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (
Ú. v. EÚ L 299, 2008, s. 25
) v spojení s článkom 5 ods. 3 písm. b) a c) tejto smernice.
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou A a osobou B, ktorý sa týka žaloby o porušení práv z ochrannej známky podanej proti B.
Právny rámec
Právo Únie
Článok 5 smernice 2008/95, nazvaný „Práva z ochrannej známky“, stanovuje:
„1.   Zapísaná ochranná známka priznáva svojmu majiteľovi výlučné práva. Majiteľ má právo zabrániť všetkým tretím osobám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom styku používali:
a)
akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou pre tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tými, pre ktoré je ochranná známka zapísaná;
b)
akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej natoľko podobné, a zároveň sú si natoľko podobné príslušné tovary alebo služby, že existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie medzi označením a ochrannou známkou.
…
3.   Ak sú splnené podmienky podľa odsekov 1 a 2, možno zakázať najmä:
a)
umiestňovať označenie na tovary alebo na ich obal;
b)
ponúkať tovary alebo ich uvádzať na trh, alebo na tieto účely skladovať pod týmto označením, alebo ponúkať alebo poskytovať takto označené služby;
c)
dovážať alebo vyvážať takto označený tovar;
…“
Fínske právo
Podľa § 4 ods. 1 tavaramerkkilaki (7/1964) [zákon o ochranných známkach (7/1964)], v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti vo veci samej, právo na označenie má za následok, že v obchodnom styku nikto iný okrem majiteľa ochrannej známky nemôže používať označenie zameniteľné s touto ochrannou známkou na tovare, jeho obale, v reklame, obchodnej korešpondencii alebo iným spôsobom vrátane ústneho používania.
Toto ustanovenie sa uplatní bez ohľadu na skutočnosť, či sa tovar uvedie alebo má uviesť na trh vo Fínsku alebo v zahraničí, alebo či sa dovezie na územie Fínska na účely jeho používania v obchodnom styku, na uschovanie, skladovanie alebo na účely spätného vývozu do tretej krajiny.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Dňa 4. apríla 2011, B, fyzická osoba usadená vo Fínsku, dostala z Číny zásielku 150 guľôčkových ložísk s celkovou váhou 710 kg na použitie ako náhradné diely do prevodových mechanizmov, generátorov a motorov, ako aj do konštrukcií mostov a električiek. Na týchto ložiskách sa nachádzalo označenie zodpovedajúce medzinárodnej slovnej ochrannej známke INA, ktorej majiteľom je spoločnosť A, a to predovšetkým pre tovar „Ložiská“.
Po preclení tovaru na meno osoby B dotknutý subjekt 12. apríla 2011 vyzdvihol zásielku z colného skladu na letisku Helsinki‑Vantaa (Fínsko), kde bola uskladnená, a odniesol ju k sebe domov.
O niekoľko týždňov neskôr ložiská boli odovzdané tretej osobe na účely ich vývozu do Ruska.
B ako odmenu za svoje služby dostal kartón cigariet a fľašu koňaku.
V trestnom konaní začatom pre porušenie práv proti osobe B na Helsingin käräjäoikeus (Prvostupňový súd Helsinki, Fínsko), ku ktorému sa pripojila spoločnosť A, pokiaľ ide o občianskoprávne nároky, tento súd oslobodil osobu B spod obžaloby z dôvodu, že nemožno preukázať, že osoba B sa dopustila úmyselného protiprávneho porušenia práv. Uvedený súd však zakázal osobe B pokračovať v takomto konaní alebo ho zopakovať a uložil mu povinnosť nahradiť škodu spôsobenú spoločnosti A.
B napadol rozhodnutie ukladajúce povinnosti na Helsingin hovioikeus (Odvolací súd Helsinki, Fínsko).
Tento súd s odvolaním na rozsudok zo 16. júla 2015, TOP Logistics a i. (
C‑379/14
,
EU:C:2015:497
), rozhodol na jednej strane, že činnosť osoby B v určitom ohľade je porovnateľná so skladovacou a špedičnou činnosťou a že cieľom dotknutého subjektu nebolo získanie akéhokoľvek majetkového prospechu, a na druhej strane, že odmena, ktorú pri tejto príležitosti dostal, nebola založená na hospodárskom využívaní tovaru v rámci obchodnej činnosti, ale predstavovala len protihodnotu za uskladnenie tovaru na účet tretej osoby.
Vzhľadom na tieto skutočnosti sa Helsingin hovioikeus (Odvolací súd Helsinki) domnieval, že B nepoužíval označenie zhodné so zapísanou ochrannou známkou dotknutou vo veci samej v obchodnom styku, a v dôsledku toho rozhodol, že návrh na náhradu škody podaný spoločnosťou A nie je dôvodný.
A podala proti tomuto rozsudku opravný prostriedok na Korkein oikeus (Najvyšší súd, Fínsko).
Korkein oikeus (Najvyšší súd) uvádza, že z judikatúry Súdneho dvora jasne nevyplýva, či výška hospodárskej výhody, ktorú súkromná osoba získa z údajného porušenia práv k ochrannej známke, predstavuje relevantnú skutočnosť pre určenie toho, či došlo, alebo nedošlo k používaniu ochrannej známky v obchodnom styku.
Okrem toho, hoci je evidentné, že článok 5 smernice 2008/95 sa uplatní, ak osoba používa ochrannú známku vo vlastnom obchodnom styku, existujú pochybnosti v prípade, ak ochrannú známku takáto osoba používa v prospech tretej osoby.
Korkein oikeus (Najvyšší súd) uvádza, že v rozsudku zo 16. júla 2015, TOP Logistics a i. (
C‑379/14
,
EU:C:2015:497
), sa konštatovalo, že majiteľ daňového a colného skladu uskladňujúci na účet tretej osoby tovar s označením, ktoré je totožné alebo podobné s ochrannou známkou, nepoužíva toto označenie. Vnútroštátny súd sa pýta, či takúto judikatúru možno analogicky uplatniť na taký spor, o aký ide vo veci samej, v ktorom osoba za fľašu koňaku a kartón cigariet doviezla tovar na účet tretej osoby a uschovala ho a uskladnila dovtedy, než bude spätne vyvezený do tretieho štátu.
Napokon sa pýta, či je možné domnievať sa, že za dovoz tovaru sa v zmysle článku 5 ods. 3 písm. c) smernice 2008/95 považuje skutočnosť, že osoba poskytne svoju adresu subjektu, ktorý uskutočňuje ďalší predaj tovaru, prevezme tento tovar, hoci tento tovar nebol zaslaný na jej objednávku, pričom nevyvíja žiadnu inú aktivitu.
V tejto súvislosti zdôrazňuje, že v rozsudku z 18. októbra 2005, Class International (
C‑405/03
,
EU:C:2005:616
), Súdny dvor rozhodol, že uvedenie výrobkov na trh je podmienené ich prepustením do voľného obehu v zmysle článku 29 ZFEÚ, čo znamená, že bolo zaplatené clo a platby s rovnocenným účinkom v tomto členskom štáte. Uvádza, že nie je jasné, či sa možno domnievať, že sa uskutočnil dovoz, ak dotknutá osoba prevezme tovar zaslaný na jej adresu, hoci tovar nebol expedovaný na jej žiadosť, a táto osoba sa nijakým spôsobom aktívne nezúčastňuje na zaslaní tovaru do krajiny.
Vzhľadom na všetky tieto skutočnosti Korkein oikeus (Najvyšší súd) prerušil konanie a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Je výška výhody, ktorú súkromná osoba získala z údajného porušenia práv k ochrannej známke, relevantná pre posúdenie, či konanie tejto osoby predstavuje používanie ochrannej známky v obchodnom styku v zmysle článku 5 ods. 1 smernice [2008/95], alebo ide o čisto súkromné konanie? Ak súkromná osoba používa ochrannú známku, predpokladá používanie v obchodnom styku splnenie iných kritérií, než je získanie hospodárskych výhod zo sporného obchodu týkajúceho sa ochrannej známky?
2.
Pokiaľ sa predpokladá, že hospodárska výhoda má určitý význam, a z dôvodu nízkej hospodárskej výhody, ktorú osoba získala, a nesplnenia prípadných iných kritérií na používanie v obchodnom styku nemožno vychádzať z toho, že táto osoba používala ochrannú známku vo vlastnom obchodnom styku, je podmienka používania v obchodnom styku v zmysle článku 5 ods. 1 smernice [2008/95] splnená, ak súkromná osoba použila ochrannú známku pre tretiu osobu v rámci obchodného styku tejto tretej osoby, aj keď nie je jej zamestnancom?
3.
Osoba, ktorá uschováva tovar, používa ochrannú známku pre tovar v zmysle článku 5 ods. 1 a článku 5 ods. 3 písm. b) smernice [2008/95], keď tovar označený ochrannou známkou, ktorý bol zaslaný do členského štátu a v tomto štáte prepustený do voľného obehu, prevzala a uschovávala osoba, do ktorej držby sa tovar dostal v mene spoločnosti, ktorá tovar ďalej predá, pričom táto osoba neuskutočňuje dovoz a vývoz tovaru a nemá ani povolenie na prevádzkovanie colného a daňového skladu?
4.
Možno predpokladať, že daná osoba doviezla tovar označený ochrannou známkou v zmysle článku 5 ods. 3 písm. c) smernice [2008/95], ak sa tovar nedoviezol na žiadosť tejto osoby, ale táto osoba poskytla subjektu, ktorý vykonáva ďalší predaj tovaru, svoju adresu a prevzala tovar prepustený do voľného obehu v členskom štáte v mene uvedeného subjektu, niekoľko týždňov ho mala v držbe a odovzdala ho na prepravu do tretej krajiny mimo [Európskej únie] na účely ďalšieho predaja v tejto krajine?“
O prejudiciálnych otázkach
Svojimi štyrmi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 5 ods. 1 smernice 2008/95 v spojení s článkom 5 ods. 3 písm. b) a c) tejto smernice vykladať v tom zmysle, že osoba nevykonávajúca obchodnú činnosť v rámci profesijnej činnosti, ktorá prevezme, prepustí do voľného obehu v členskom štáte a skladuje tovar, ktorý zjavne nie je určený na súkromné použitie, bol zaslaný na jej adresu z tretej krajiny a nachádza sa na ňom ochranná známka bez súhlasu majiteľa, sa má považovať za subjekt, ktorý používa ochrannú známku v obchodnom styku v zmysle prvého z týchto ustanovení.
Na úvod treba pripomenúť, že otázka, či sú splnené podmienky stanovené v článku 5 ods. 1 smernice 2008/95, sa má posúdiť iba na základe objektívnych skutočností.
V tejto súvislosti výraz „v obchodnom styku používali“ obsiahnutý v tomto ustanovení znamená, že výlučných práv vyplývajúcich z ochrannej známky sa majiteľ tejto známky môže v zásade dovolávať len voči hospodárskym subjektom, a teda v kontexte obchodnej činnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. júla 2011, L’Oréal a i.,
C‑324/09
,
EU:C:2011:474
, bod
). Navyše, ak uskutočnené transakcie prekročia z dôvodu svojho objemu, svojej početnosti alebo ďalších charakteristík oblasť súkromnej činnosti, subjekt, ktorý dané transakcie realizuje, vykonáva ich v rámci obchodného styku (rozsudok z 12. júla 2011, L’Oréal a i.,
C‑324/09
,
EU:C:2011:474
, bod
).
V predmetnej veci zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že tovarom, o ktorý ide vo veci samej, sú guľôčkové ložiská s celkovou hmotnosťou 710 kg, ktoré sa obvykle používajú v ťažkom priemysle.
Vzhľadom na to, že tento tovar z hľadiska jeho charakteristík a jeho objemu zjavne nie je určený na súkromné používanie, treba s ním súvisiace transakcie považovať za transakcie patriace do obchodného styku, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
Navyše osoba, ktorá oznámi svoju adresu ako miesto, kam sa dotknutý tovar má odoslať, ktorá tento tovar preclí alebo ho nechá cez sprostredkovateľa precliť a ktorá ho prepustí do voľného obehu, uskutočňuje dovoz v zmysle článku 5 ods. 3 písm. c) smernice 2008/95.
Pokiaľ ide o otázku, či dotknutú osobu možno považovať za subjekt, ktorý sám používal označenie totožné s ochrannou známkou, hoci konal v ekonomickom záujme tretej osoby, treba uviesť, že pre konštatovanie používania v obchodnom styku je irelevantné vlastníctvo tovaru označeného ochrannou známkou. Súdny dvor totiž rozhodol, že skutočnosť, že hospodársky subjekt používa označenie zodpovedajúce ochrannej známke pre tovar, ktorý nie je jeho vlastným tovarom v tom zmysle, že k nemu nemá vlastnícky titul, totiž sama osebe nebráni tomu, aby sa na toto používanie vzťahoval článok 5 ods. 1 smernice 2008/95 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. júla 2011, L’Oréal a i.,
C‑324/09
,
EU:C:2011:474
, bod
).
Skutočnosť, že osoba doviezla a prepustila do voľného obehu tento tovar, postačuje na konštatovanie, že konala v obchodnom styku bez toho, aby bolo potrebné preskúmať neskoršie nakladanie s týmto tovarom, predovšetkým, či bol dovozcom uskladnený, uvedený na trh v rámci Únie alebo vyvezený do tretích krajín.
Napokon výška odmeny, ktorú dovozca dostal za svoju činnosť ako protihodnotu, je taktiež irelevantná.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na položené otázky odpovedať tak, že článok 5 ods. 1 smernice 2008/95 v spojení s článkom 5 ods. 3 písm. b) a c) tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že osoba nevykonávajúca obchodnú činnosť v rámci svojej profesijnej činnosti, ktorá prevezme, prepustí do voľného obehu v členskom štáte a skladuje tovar, ktorý zjavne nie je určený na súkromné použitie, bol zaslaný na jej adresu z tretej krajiny a nachádza sa na ňom ochranná známka bez súhlasu majiteľa, sa má považovať za subjekt, ktorý používa ochrannú známku v obchodnom styku v zmysle prvého z týchto ustanovení.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:

Článok 5 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/95/ES z 22. októbra 2008 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok v spojení s článkom 5 ods. 3 písm. b) a c) tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že osoba nevykonávajúca obchodnú činnosť v rámci svojej profesijnej činnosti, ktorá prevezme, prepustí do voľného obehu v členskom štáte a skladuje tovar, ktorý zjavne nie je určený na súkromné použitie, bol zaslaný na jej adresu z tretej krajiny a nachádza sa na ňom ochranná známka bez súhlasu majiteľa, sa má považovať za subjekt, ktorý používa ochrannú známku v obchodnom styku v zmysle prvého z týchto ustanovení.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: fínčina.