CELEX: 62016CJ0540
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Spoločná politika rybolovu
Nariadenie (EÚ) č. 1380/2013
Článok 16 ods. 6 a článok 17
Pridelenie rybolovných možností
Vnútroštátna právna úprava stanovujúca spôsob založený na objektívnych a transparentných kritériách
Nerovnaké konkurenčné podmienky medzi prevádzkovateľmi v odvetví
Charta základných práv Európskej únie
Články 16 a 20
Sloboda podnikania
Rovnosť zaobchádzania
Proporcionalita

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ods. 5, písm. c), článku 16 ods. 6 a článku 17 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1380/2013 z 11. decembra 2013 o spoločnej rybárskej politike, ktorým sa menia nariadenia Rady (ES) č. 1954/2003 a (ES) č. 1224/2009 a zrušujú nariadenia Rady (ES) č. 2371/2002 a (ES) č. 639/2004 a rozhodnutie Rady 2004/585/ES (
Ú. v. EÚ L 354, 2013, s. 22
), ako aj článkov 16 a 20 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťami „Spika“ UAB, „Senoji Baltija“ AB, „Stekutis“ UAB a „Prekybos namai Aistra“ UAB (ďalej spoločne len „Spika a i.“), štyrmi litovskými prevádzkovateľmi v odvetví rybolovu, a Žuvininkystės tarnyba prie Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos (Odbor pre rybolov ministerstva poľnohospodárstva, Litva, ďalej len „odbor pre rybolov“) vo veci pridelenia dodatočných individuálnych rybolovných možností týmto oddelením v Baltskom mori na rok 2015.
Právny rámec
Právo Únie
Článok 2 ods. 1, 2 a 5 nariadenia č. 1380/2013 týkajúci sa cieľov spoločnej politiky rybolovu stanovuje:
„1.   [Spoločnou politikou rybolovu] sa zabezpečuje, aby boli rybolovné a akvakultúrne činnosti dlhodobo environmentálne udržateľné a riadili sa spôsobom, ktorý je v súlade s cieľmi, ktorými je dosiahnuť hospodársky a sociálny prínos a prínos v oblasti zamestnanosti, a prispieť k dostupnosti dodávok potravín.
2.   V rámci [spoločnej politiky rybolovu] sa na riadenie rybárstva uplatňuje prístup predbežnej opatrnosti a cieľom tejto politiky je zabezpečiť, aby sa pri využívaní živých morských biologických zdrojov populácií lovených druhov obnovovali a udržiavali nad úrovňami, pri ktorých možno dosiahnuť maximálny udržateľný výnos.
…
5.   [Spoločná politika rybolovu] predovšetkým:
…
c)
zabezpečuje podmienky pre hospodársky životaschopné a konkurencieschopné odvetvie rybolovu a spracovania rýb a pre činnosti na súši súvisiace s rybolovom;
d)
zabezpečuje opatrenia na úpravu rybolovnej kapacity flotíl na úrovne rybolovných možností v súlade s odsekom 2 na účely hospodársky životaschopných flotíl bez drancovania morských biologických zdrojov;
…
f)
prispieva k primeranej životnej úrovni tých, ktorí závisia od rybolovných činností, pamätajúc pritom na pobrežný rybolov a socio‑ekonomické aspekty;
…
i)
presadzuje pobrežné rybolovné činnosti s prihliadnutím na socio‑ekonomické aspekty;
…“
Článok 4 tohto nariadenia, nazvaný „Vymedzenie pojmov“, vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Na účely tohto nariadenia sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
…
4.
‚rybárske plavidlo‘ je akékoľvek plavidlo vybavené na komerčné využívanie morských biologických zdrojov alebo pasca na tuniaka modroplutvého;
5.
‚rybárske plavidlo Únie‘ je rybárske plavidlo plaviace sa pod vlajkou členského štátu a zaregistrované v Únii;
…
30.
‚prevádzkovateľ‘ je fyzická alebo právnická osoba, ktorá prevádzkuje alebo vlastní akýkoľvek podnik vykonávajúci akékoľvek činnosti súvisiace s ktoroukoľvek fázou produkcie, spracovania, uvádzania na trh, distribúcie a maloobchodného predaja produktov rybolovu a akvakultúry;
…“
Článok 16 uvedeného nariadenia, nazvaný „Rybolovné možnosti“, vo svojom odseku 6 stanovuje:
„Každý členský štát rozhodne o spôsobe pridelenia rybolovných možností, ktoré sa mu pridelili a na ktoré sa nevzťahuje systém prevoditeľných rybolovných koncesií, plavidlám plaviacim sa pod jeho vlajkou (napríklad vytvorením individuálnych rybolovných možností). O spôsobe prideľovania informuje Komisiu.“
Článok 17 toho istého nariadenia znie:
„Pri prideľovaní rybolovných možností, ktoré majú k dispozícii, ako sa uvádza v článku 16, členské štáty používajú transparentné a objektívne kritériá vrátane kritérií environmentálnej, sociálnej a hospodárskej povahy. Medzi kritériá, ktoré sa majú použiť, môže patriť aj vplyv rybolovu na životné prostredie, dodržiavanie predpisov v minulosti, príspevok k miestnemu hospodárstvu a historické úrovne úlovkov. V rámci rybolovných možností, ktoré sú im pridelené, sa členské štáty usilujú poskytovať stimuly rybárskym plavidlám, ktoré používajú selektívny rybársky výstroj alebo rybolovné techniky so zníženým vplyvom na životné prostredie, ako je napríklad znížená spotreba energie alebo menšie poškodenie biotopov.“
Litovské právo
Lietuvos Respublikos žuvininkystės įstatymas (litovský zákon o rybolove), v znení zákona č. XII‑1523 z 23. decembra 2014, ktorý nadobudol účinnosť 1. januára 2015 (ďalej len „zákon o rybolove“), slúži najmä na vykonanie nariadenia č. 1380/2013 vo vnútroštátnom práve. § 17
tohto zákona stanovuje všeobecné zásady prideľovania rybolovných možností v Baltskom mori.
§ 17
ods. 1 zákona o rybolove stanovuje spôsob prideľovania individuálnych rybolovných možností prevádzkovateľom litovských rybárskych plavidiel. Podľa tohto ustanovenia je potrebné na tento účel vypočítať pre každého prevádzkovateľa priemerné množstvo rýb daného druhu vylovených počas troch kalendárnych rokov, ktoré si každý prevádzkovateľ vyberie z predchádzajúcich siedmich rokov („historický podiel“).
Podľa § 17
ods. 4 tohto zákona sa individuálne rybolovné možnosti pridelené prevádzkovateľovi rovnajú historickému podielu, ktorý možno znížiť alebo zvýšiť na základe týchto kritérií:
–
historický podiel možno zvýšiť o 0,1 % za každý podiel na produktoch rybolovu daného druhu predaných na litovskom území, ktorý je určený na základe celkových produktov rybolovu daného druhu vylovených prevádzkovateľom počas referenčného obdobia definovaného v odseku 1 tohto §,
–
s ohľadom na menší vplyv komerčného rybolovu prevádzkovateľa na životné prostredie možno historický podiel zvýšiť o 5 % za používanie selektívneho komerčného rybárskeho výstroja a rybárskych techník, ktoré chránia prirodzené biotopy, a o 5 % za rybárske lode, ktoré menej znečisťujú životné prostredie a majú nižšiu spotrebu energie,
–
historický podiel možno znížiť o 2 % za každé vážne porušenie spáchané počas referenčného obdobia a o 0,5 % za každé porušenie právnych predpisov v oblasti komerčného rybolovu, ktoré nebolo považované za vážne porušenie.
V súlade s § 17
ods. 6 uvedeného zákona každý prevádzkovateľ nemôže disponovať viac než 40 % rybolovných možností pridelených Litovskej republike pre daný druh rýb.
§ 17
ods. 7 a 8 toho istého zákona stanovuje prideľovanie individuálnych rybolovných možností formou aukcie. Po odpočítaní na všeobecné účely pobrežného rybolovu sa zvyšná časť rybolovných možností pridelených Litovskej republike pre daný druh, ktorá nebola pridelená na základe historického podielu, avšak minimálne 5 % týchto možností, pridelí formou aukcie prevádzkovateľom prevádzkujúcim litovské rybárske plavidlá, za podmienky, že nebude prekročený limit rybolovnej kapacity stanovený ministerstvom poľnohospodárstva pre príslušnú geografickú rybolovnú oblasť.
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že podľa zápisnice zo schôdze, ktorá sa konala 11. marca 2015, Zvejybos Baltijos jurije kvotu skyrimo komisija (Komisia pre prideľovanie rybolovných možností v Baltskom mori, Litva) zriadená rozhodnutím riaditeľa odboru pre rybolov ministerstva poľnohospodárstva VI‑24 z 18. marca 2013 (ďalej len „komisia pre prideľovanie“), pridelila dodatočné individuálne rybolovné možnosti prevádzkovateľom, ktorí podali žiadosť, podľa nasledujúceho rozdelenia:
–
„Banginis“ UAB: 175 ton sleďov a 252 ton tresiek,
–
„Grinvita“ UAB: 29 ton sleďov a 49 ton tresiek,
–
„Baltlanta“ UAB: 23 ton sleďov a 16 ton tresiek a
–
„Baltijos šprotai“ UAB: 202 ton sleďov a 285 ton tresiek.
Spika a i. napadli zákonnosť pridelenia dodatočných rybolovných možností pre slede a tresky a podali na Vilniaus apygardos administracinis teismas (Okresný správny súd Vilnius, Litva) žalobu o zrušenie uvedenej zápisnice, pričom tvrdili, že individuálne rybolovné možnosti pridelené spoločnostiam Grinvita, Baltlanta, Banginis a Baltijos šprotai nemajú právny základ.
Rozsudkom zo 6. novembra 2015 tento súd žalobu spoločností Spika a i. zamietol. Tieto spoločnosti preto podali na vnútroštátny súd, Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd, Litva) odvolanie, ktorým navrhujú zrušenie rozsudku vydaného v konaní na prvom stupni a prijatie nového rozhodnutia, ktorým sa vyhovie ich žalobe.
Vnútroštátny súd v prvom rade zdôrazňuje, že zákon o rybolove vykonáva najmä nariadenie č. 1380/2013 a konštatuje, že na základe tohto zákona sa s prevádzkovateľmi nezaobchádza v súvislosti s prideľovaním rybolovných možností rovnako. Za týchto okolností je pri neexistencii objektívneho odôvodnenia diskriminácia vo vzťahu k niektorým prevádzkovateľom porušením litovských ústavných zásad slobodnej hospodárskej súťaže a rovnosti zaobchádzania.
V druhom rade sa tento súd pýta, či voľná úvaha priznaná členským štátom článkom 16 ods. 6 nariadenia č. 1380/2013 umožňuje uvedeným štátom stanoviť kritériá prideľovania rybolovných možností, ktoré vedú k vytvoreniu nerovnakých podmienok pre prevádzkovateľov, ktorí si navzájom konkurujú z hľadiska získania takýchto možností.
Uvedený súd sa totiž domnieva, že táto voľná úvaha nie je neobmedzená, pretože v článku 17 uvedeného nariadenia sa stanovuje, že členské štáty by mali prijať transparentné a objektívne kritériá vrátane kritérií environmentálnej, sociálnej a hospodárskej povahy. Presnejšie sa pýta na jednej strane, či vnútroštátnu právnu úpravu, akou je zákon o rybolove, ktorá stanovuje spôsob prideľovania individuálnych rybolovných možností založený najmä na historických údajoch o množstvách vylovených rýb, a ktorá z tohto dôvodu môže vytvoriť uvedené nerovnaké podmienky, možno považovať za „objektívnu“. Na druhej strane sa vnútroštátny súd pýta, či sú obmedzenia hospodárskej súťaže vyplývajúce z prijatia tohto spôsobu prideľovania nezlučiteľné s právom Únie, hoci tento spôsob spĺňa podmienky objektívnosti a transparentnosti stanovené v článku 17 nariadenia č. 1380/2013.
V treťom rade vnútroštátny súd pripomína, že členský štát je pri vykonávaní nariadenia Únie povinný dodržiavať Chartu. Tiež sa pýta, či články 16 a 20 tejto Charty, ktoré sa týkajú slobody podnikania a zásady rovnosti pred zákonom, bránia tomu, aby členský štát stanovil spôsob prideľovania rybolovných možností, ktorý by prevádzkovateľov vystavil nerovnakým podmienkam na získanie rybolovných možností, hoci samotný tento spôsob spĺňa kritériá uvedené v článku 17 nariadenia č. 1380/2013.
V štvrtom a poslednom rade, vzhľadom na protichodné ciele spoločnej politiky rybolovu, sa vnútroštátny súd pýta, či sa má článok 2 ods. 5 písm. c) nariadenia č. 1380/2013 vykladať v tom zmysle, že zakazuje členským štátom vybrať si spôsob prideľovania rybolovných možností, ktorý vedie k nerovnakým podmienkam pre prevádzkovateľov, ktorí si navzájom konkurujú v snahe získať vyššie rybolovné možnosti, hoci je založený na transparentných a objektívnych kritériách.
Za týchto podmienok Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Najvyšší správny súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Majú sa článok 17 a článok 2 ods. 5 písm. c) nariadenia [č. 1380/2013] s ohľadom na články 16 a 20 [Charty] vykladať v tom zmysle, že keď členský štát vykonáva svoju právomoc podľa článku 16 ods. 6 tohto nariadenia, nesmie si pri prideľovaní rybolovných možností zvoliť taký spôsob prideľovania, ktorý – hoci je založený na transparentných a objektívnych kritériách – môže z dôvodu pridelenia väčších rybolovných možností vytvárať rozdielne konkurenčné podmienky pre prevádzkovateľov pôsobiacich v tejto oblasti?“
O prejudiciálnej otázke
O právomoci Súdneho dvora
Banginis tvrdí, že Súdny dvor nemá právomoc odpovedať na položenú otázku. Podľa tejto spoločnosti sa v spore vo veci samej neuplatňuje právo Únie, pretože Litovská republika pri rozhodovaní o spôsobe prideľovania individuálnych rybolovných možností nevykonáva právo Únie, ale svoju vlastnú výlučnú právomoc.
Na účely určenia, či vnútroštátna právna úprava vychádza z vykonania práva Únie, treba okrem iných skutočností preskúmať, či jej cieľom je vykonanie ustanovenia práva Únie, aký je charakter tejto právnej úpravy a či táto právna úprava nesleduje žiadne iné ciele, než sú ciele, na ktoré sa vzťahuje právo Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. marca 2014, Siragusa,
C‑206/13
,
EU:C:2014:126
, bod
).
Keď však členské štáty prijmú spôsob prideľovania rybolovných možností, ktoré im boli poskytnuté, vykonávajú právomoc, ktorá im je výslovne priznaná v rámci uskutočňovania spoločnej politiky rybolovu ustanovením práva Únie, konkrétne článkom 16 ods. 6 nariadenia č. 1380/2013.
Za týchto podmienok treba konštatovať, že prijatím spôsobu prideľovania rybolovných možností pre litovské plavidlá Litovská republika vykonáva právo Únie. Z toho vyplýva, že Súdny dvor má právomoc odpovedať na položenú otázku.
O veci samej
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 16 ods. 6 a článok 17 nariadenia č. 1380/2013, ako aj články 16 a 20 Charty majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje právna úprava členského štátu, akou je právna úprava vo veci samej, prostredníctvom ktorej tento členský štát prijme spôsob prideľovania rybolovných možností, ktorý môže viesť k nerovnakému zaobchádzaniu medzi prevádzkovateľmi, ktorí prevádzkujú rybárske plavidlá plaviace sa pod jeho vlajkou.
S cieľom odpovedať na túto otázku je potrebné v prvom rade určiť, či spôsob prideľovania rybolovných možností, o aký ide vo veci samej, spĺňa podmienky stanovené v článku 17 nariadenia č. 1380/2013.
Podľa článku 16 ods. 6 uvedeného nariadenia každý členský štát rozhodne o spôsobe prideľovania rybolovných možností plavidlám plaviacim sa pod jeho vlajkou, ktoré mu boli poskytnuté. V tejto súvislosti z judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa článku 20 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 2371/2002 z 20. decembra 2002 o ochrane a trvalo udržateľnom využívaní zdrojov rybného hospodárstva v rámci spoločnej politiky v oblasti rybolovu (
Ú. v. ES L 358, 2002, s. 59
; Mim. vyd. 04/005, s. 460), ktorý zodpovedá článku 16 ods. 6 nariadenia č. 1380/2013, vyplýva, že členské štáty majú určitú mieru voľnej úvahy pri vykonávaní tohto nariadenia (pozri v tomto zmysle uznesenie z 5. mája 2009, Atlantic Dawn a i./Komisia,
C‑372/08 P
, neuverejnené,
EU:C:2009:287
, bod
).
V rámci výkonu tejto voľnej úvahy sú členské štáty povinné používať podľa článku 17 nariadenia č. 1380/2013 „transparentné a objektívne kritéria“.
V prejednávanej veci sa Litovská republika rozhodla prideliť rybolovné možnosti, ktoré jej boli určené, spôsobom založeným predovšetkým na kritériu „úroveň úlovkov“. Podľa tohto kritéria je väčšina uvedených rybolovných možností pridelená podľa priemerného množstva rýb daného druhu vylovených počas troch kalendárnych rokov, ktoré si každý prevádzkovateľ vyberie z predchádzajúcich siedmich rokov.
Toto kritérium je výslovne uvedené v článku 17 nariadenia č. 1380/2013 vo výpočte kritérií, ktoré si členské štáty môžu zvoliť na prideľovanie rybolovných možností, ktoré majú k dispozícii. Okrem toho uvedené kritérium figuruje v ustanovení zákona, konkrétne v § 17
zákona o rybolove, ktorý sa tým, že odkazuje na historický podiel dotknutých prevádzkovateľov, opiera o údaje, ktoré sú objektívne, merateľné a overiteľné príslušnými orgánmi.
Za týchto podmienok je opodstatnené konštatovať, že spôsob prideľovania rybolovných možností, o ktorý ide vo veci samej, spĺňa podmienky transparentnosti a objektívnosti uvedené v článku 17 nariadenia č. 1380/2013.
V druhom rade treba určiť, či prijate takéhoto spôsobu prideľovania porušuje články 16 a 20 Charty, ak tento spôsob vedie k vytvoreniu priaznivejších podmienok pre prevádzkovateľov, ktorí majú historické úrovne úlovkov (ďalej len „prevádzkovatelia s historickým podielom“) na úkor prevádzkovateľov, ktorí nemajú takýto historický podiel a chcú vstúpiť na trh rybného hospodárstva alebo zvýšiť svoju produkciu (ďalej len „prevádzkovatelia bez historického podielu“).
Podľa informácií, ktorými disponuje Súdny dvor, a ktoré musí overiť vnútroštátny súd, zatiaľ čo prevádzkovatelia s historickým podielom môžu získať rybolovné možnosti jednoduchým predložením záznamov o svojich úrovniach úlovkov príslušným orgánom, prevádzkovateľom bez historického podielu sú rybolovné možnosti pridelené len sekundárne v závislosti od toho, koľko rybolovných možností zostane Litovskej republike po tom, ako vykonala pridelenie na základe historických podielov. Takýto spôsob prideľovania môže na jednej strane ohroziť slobodu podnikania prevádzkovateľov bez historického podielu tým, že obmedzuje ich práva pôsobiť na relevantnom trhu, a na druhej strane spôsobiť neodôvodnenú nerovnosť v zaobchádzaní medzi rôznymi druhmi prevádzkovateľov.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa článku 16 Charty sa sloboda podnikania uznáva v súlade s právom Únie. Ochrana priznaná týmto článkom zahŕňa slobodu vykonávať hospodársku alebo obchodnú činnosť, zmluvnú slobodu a slobodnú hospodársku súťaž (rozsudok zo 17. októbra 2013, Schaible,
C‑101/12
,
EU:C:2013:661
, bod
).
Článok 20 Charty zas zakotvuje všeobecnú zásadu práva Únie rovnosti zaobchádzania, ktorá vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a aby sa s rozdielnymi situáciami nezaobchádzalo rovnako, pokiaľ takéto zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené (rozsudok z 5. júla 2017, Fries,
C‑190/16
,
EU:C:2017:513
, bod
).
Z článku 52 ods. 1 Charty však vyplýva, že akékoľvek obmedzenie výkonu práv a slobôd uznaných v tejto Charte možno pripustiť iba vtedy, ak je ustanovené zákonom a rešpektuje podstatu týchto práv a slobôd. Okrem toho za predpokladu dodržiavania zásady proporcionality možno tieto práva a slobody obmedziť len vtedy, ak je to nevyhnutné a skutočne to zodpovedá cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo ak je to potrebné na ochranu práv a slobôd iných.
V prejednávanej veci je nesporné, ako bolo pripomenuté v bode 30 tohto rozsudku, že spôsob prideľovania rybolovných možností vo veci samej bol stanovený zákonom, konkrétne zákonom o rybolove.
Tento zákon navyše stanovuje na jednej strane mechanizmus aukcií, ktorý umožňuje prevádzkovateľom bez historického podielu získať rybolovné možnosti, ktoré zostanú Litovskej republike po tom, ako vykoná pridelenie na základe historických podielov. Okrem toho tento zákon stanovuje, že každému prevádzkovateľovi nemožno prideliť viac než 40 % rybolovných možností pre jeden druh rýb pridelených Litovskej republike. Keďže spôsob prideľovania, o ktorý ide vo veci samej, nemá za následok úplné uzatvorenie relevantného trhu, rešpektuje podstatu slobody zaručenej článkom 16 Charty.
Na druhej strane zákon o rybolove nemá za následok spochybnenie zásady rovnakého zaobchádzania, a práve v § 17
ods. 4 stanovuje ustanovenia, ktoré umožňujú zohľadniť osobitné situácie, v ktorých sa prevádzkovatelia môžu ocitnúť. Preto tento spôsob rešpektuje tiež podstatu práv, ktoré rôznym typom prevádzkovateľov vyplývajú z článku 20 Charty.
Treba však ešte overiť, či takéto obmedzenia slobôd uvedených v článkoch 16 a 20 Charty zodpovedajú cieľu všeobecného záujmu Únie, a ak áno, či sú v súlade so zásadou proporcionality.
Pokiaľ ide o otázku, či vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, prispieva k napĺňaniu všeobecného záujmu Únie, je potrebné uviesť, že stanovuje rybolovné možnosti pre plavidlá plaviace sa pod litovskou vlajkou, čím reguluje prístup k rybolovu. Tieto opatrenia sú teda odôvodnené cieľom spoločnej politiky rybolovu, ktorý je pripomenutý v článku 2 ods. 1 nariadenia č. 1380/2013, a ktorý má zabezpečiť, aby rybolov a akvakultúra boli dlhodobo udržateľné z environmentálneho hľadiska.
Okrem toho treba konštatovať, že spôsob prideľovania rybolovných možností, o ktorý ide vo veci samej, založený hlavne na historickom podiele, má zabezpečiť, aby tieto možnosti boli prednostne pridelené prevádzkovateľom, ktorí majú veľkú flotilu plavidiel, ktorých rybolovná kapacita je v zásade spôsobilá zabezpečiť výlov korešpondujúci s uvedenými možnosťami. Za týchto podmienok je uvedený spôsob odôvodnený cieľom spoločnej politiky rybolovu, ktorého sa týka článok 2 ods. 5 písm. d) nariadenia č. 1380/2013 a umožňuje tiež zachovať hospodársku udržateľnosť flotíl tak, ako to stanovuje toto ustanovenie.
Okrem toho prijatie takéhoto spôsobu prideľovania je odôvodnené aj sociálno‑hospodárskym cieľom uvedeným v článku 2 ods. 5 písm. f) nariadenia č. 1380/2013, pretože zachovanie hospodárskej udržateľnosť flotíl umožňuje prevádzkovateľom s historickým podielom naďalej pôsobiť na relevantnom trhu, a tak zabezpečiť zachovanie primeranej životnej úrovne tých, ktorí závisia od rybolovných činností.
Vzhľadom na to, že vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, sleduje ciele spoločnej politiky rybolovu tak, ako je to upravené v nariadení č. 1380/2013, je nutné konštatovať, že spĺňa cieľ všeobecného záujmu uznaný Úniou v zmysle článku 52 ods. 1 Charty.
Ďalej treba overiť, či obmedzenia, ktoré prináša takáto právna úprava, sú v súlade so zásadou proporcionality, čo znamená, že sú vhodné na dosiahnutie cieľov, ktoré sledujú, a nejdú nad rámec toho, čo je nevyhnutné na ich dosiahnutie.
Je pravda, že v prejednávanej veci je úlohou vnútroštátneho súdu overiť na základe celkového posúdenia všetkých relevantných právnych a skutkových okolností, či predmetná vnútroštátna právna úprava vo veci samej spĺňa podmienky uvedené v predchádzajúcom bode. Súdnemu dvoru však prináleží poskytnúť mu na tento účel všetky prvky výkladu práva Únie, ktoré mu umožnia rozhodnúť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. decembra 2017, Global Starnet,
C‑322/16
,
EU:C:2017:985
, bod
).
Pokiaľ ide o schopnosť predmetnej vnútroštátnej právnej úpravy vo veci samej dosiahnuť ciele všeobecného záujmu, ktoré sleduje, treba uviesť, že táto právna úprava pomocou spôsobu prideľovania rybolovných možností, ktorý stanovuje, umožňuje vyhnúť sa najmä tomu, že morské biologické zdroje budú nadmerne využívané a že ich obnovenie bude narušené alebo znemožnené. Okrem toho z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že historický podiel sa zvýši o 5 % za používanie selektívneho komerčného rybárskeho výstroja a rybárskych techník, ktoré chránia prirodzené biotopy, a o 5 % za rybárske lode, ktoré menej znečisťujú životné prostredie a majú nižšiu spotrebu energie.
Za týchto podmienok je uvedená právna úprava vhodná na zabezpečenie udržateľnosti rybolovu z environmentálneho hľadiska, ako sa uvádza v článku 2 ods. 1 nariadenia č. 1380/2013.
Je potrebné dodať, že zohľadnenie úrovne úlovkov za minulé obdobie, ktoré vyplýva z uplatnenia spôsobu prideľovania, o ktorý ide vo veci samej, umožňuje prevádzkovateľom s historickým podielom spoľahnúť sa do budúcnosti na určitý objem rybolovných možností, ktorý je pomerne stabilný vo vzťahu k predchádzajúcim rokom. Títo prevádzkovatelia môžu na jednej strane začať umorovať často významné investície, ktoré vynaložili s cieľom pôsobiť na relevantnom trhu, a na druhej strane plánovať činnosti potrebné na zabezpečenie zachovania efektivity svojich flotíl.
Preto vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, ako aj spôsob prideľovania rybolovných možností, ktorý stanovuje, sú vhodné na zabezpečenie dosiahnutia príslušných sociálno‑hospodárskych cieľov uvedených v článku 2 ods. 5 písm. d) a f) nariadenia č. 1380/2013.
Pokiaľ ide o otázku, či tento spôsob má či nemá za následok obmedzenie slobôd zakotvených v článkoch 16 a 20 Charty, ktoré ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľov sledovaných predmetnou vnútroštátnou právnou úpravou vo veci samej, z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že historický podiel môže byť zvýšený alebo znížený v závislosti od určitých kritérií, najmä kritérií environmentálneho charakteru alebo kritérií, ktoré prispievajú k rozvoju miestneho hospodárstva. Okrem toho vnútroštátny súd uvádza, že historický podiel sa znižuje o 2 % alebo 0,5 % za každý závažný priestupok alebo priestupok, ktorý nie je považovaný za závažný, spáchaný počas referenčných rokov podľa § 17
ods. 1 zákona o rybolove.
Ďalej prevádzkovateľ s historickým podielom nemôže sám získať viac ako 40 % rybolovných možností pridelených Litovskej republike pre daný druh rýb.
Napokon, ako bolo uvedené v bode 38 tohto rozsudku, podiel na rybolovných možnostiach, ktorý nebol pridelený prednostne prevádzkovateľom s historickým podielom, a ktorý musí predstavovať aspoň 5 % rybolovných možností pridelených Litovskej republike, je pridelený formou aukcie ďalším prevádzkovateľom, ktorí vlastnia rybárske plavidlo plaviace sa pod litovskou vlajkou.
Za týchto okolností spôsob prideľovania rybolovných možností v konaní vo veci samej nielenže nevedie k tomu, že tieto možnosti sú vyhradené len pre prevádzkovateľov s historickým podielom podľa týchto podielov, ale umožňuje aj vyvážiť tieto podiely na základe viacerých objektívnych prvkov.
Preto tento spôsob prideľovania neprekračuje to, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľov všeobecného záujmu, ktoré sleduje vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, a teda neporušuje zásadu proporcionality.
Vzhľadom na všetky tieto úvahy je potrebné na položenú otázku odpovedať tak, že článok 16 ods. 6 a článok 17 nariadenia č. 1380/2013, ako aj články 16 a 20 Charty sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia právnej úprave členského štátu, akou je právna úprava vo veci samej, prostredníctvom ktorej tento členský štát prijme spôsob prideľovania rybolovných možností, ktorý – hoci je založený na objektívnych a transparentných kritériách rozdelenia – môže viesť k nerovnakému zaobchádzaniu medzi prevádzkovateľmi, ktorí prevádzkujú rybárske plavidlá plaviace sa pod jeho vlajkou, pokiaľ uvedený spôsob sleduje jeden alebo viacero všeobecných záujmov uznaných Úniou a je v súlade so zásadou proporcionality.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

Článok 16 ods. 6 a článok 17 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1380/2013 z 11. decembra 2013 o spoločnej rybárskej politike, ktorým sa menia nariadenia Rady (ES) č. 1954/2003 a (ES) č. 1224/2009 a zrušujú nariadenia Rady (ES) č. 2371/2002 a (ES) č. 639/2004 a rozhodnutie Rady 2004/585/ES, a články 16 a 20 Charty základných práv Európskej únie sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia právnej úprave členského štátu, akou je právna úprava vo veci samej, prostredníctvom ktorej tento členský štát prijme spôsob prideľovania rybolovných možností, ktorý – hoci je založený na objektívnych a transparentných kritériách rozdelenia – môže viesť k nerovnakému zaobchádzaniu medzi prevádzkovateľmi, ktorí prevádzkujú rybárske plavidlá plaviace sa pod jeho vlajkou, pokiaľ uvedený spôsob sleduje jeden alebo viacero všeobecných záujmov uznaných Európskou úniou a je v súlade so zásadou proporcionality.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: litovčina.