CELEX: 62015TJ0112
EFSJP
Komponenta za jamstva
EFJP i EPFRR
Izdaci isključeni iz financiranja
Uredba (EZ) br. 1782/2003
Uredba (EZ) br. 796/2004
Program potpora po površini
Pojam trajnih pašnjaka
Obveza obrazlaganja
Proporcionalnost
Paušalni financijski ispravak
Odbitak prijašnjeg ispravka

Okolnosti spora
U razdoblju od 26. do 29. rujna 2008. i od 23. do 27. veljače 2009., Komisija Europskih zajednica provela je istrage AA/2008/012/GR i AA/2009/031/GR koje su se odnosile na izdatke nastale za Helensku Republiku s osnove potpora po površini odnosno mjera za ruralni razvoj u okviru Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP) kao i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR).
Dopisima od 21. studenoga 2008. i 13. svibnja 2009. Komisija je uputila Helenskoj Republici svoje komentare. Helenska je Republika na njih odgovorila 21. siječnja 2009. i 13. srpnja 2009.
Dvostrani sastanak održan je 8. travnja 2010. Komisija je 2. lipnja 2010. Helenskoj Republici dostavila zaključak na koji se ona očitovala 2. kolovoza 2010.
Dopisom od 31. svibnja 2013. Komisija je obavijestila Helensku Republiku da ostaje kod svojeg stajališta u odnosu na neto iznos od 104758550,31 eura, čije je plaćanje namjeravala od nje tražiti, kao i o razlozima za svoje ispravke.
Helenska Republika pokrenula je postupak pred tijelom za mirenje dopisom od 11. srpnja 2013., u kojemu je osporavala, među ostalim, iznos predloženih ispravaka.
U svojem mišljenju od 31. siječnja 2014., iako je navelo da nije bilo u mogućnosti pomiriti različita stajališta stranaka, tijelo za mirenje pozvalo ih je da uspostave daljnje kontakte s ciljem pomirenja svojih stajališta.
Komisija je nakon mišljenja tijela za mirenje donijela svoje konačno stajalište 26. ožujka 2014., u kojemu je utvrdila nedostatke u funkcioniranju Sustava za identifikaciju poljoprivrednih parcela i Geografskog informacijskog sustava (u daljnjem tekstu: LPIS‑GIS), koji su utjecali na unakrsne provjere i administrativne provjere, te nedostatke u kontrolama na terenu kao i pogrešne izračune plaćanja i sankcija. Nadalje, Komisija je istaknula da se ta utvrđenja ponavljaju. Konačni neto iznos ispravka koji je naložen Helenskoj Republici iznosio je 86007771,11 eura.
Komisija je 19. prosinca 2014. donijela Provedbenu odluku 2014/950/EU o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (
SL 2014., L 369, str. 71
., u daljnjem tekstu: pobijana odluka).
U pobijanoj odluci, u odnosu na Helensku Republiku, Komisija je primijenila paušalne financijske ispravke za godinu podnošenja zahtjeva 2008. u području potpora po površini u sveukupnom iznosu od 61012096,85 eura, od kojeg je odbila iznos od 2135439,32 eura. Komisija je također naložila ispravke za godinu podnošenja zahtjeva 2008. u području ruralnog razvoja u sveukupnom iznosu od 10504391,90 eura, od kojeg je odbila iznos od 2588231,20 eura. Iznosi financijskog učinka koji iz toga proizlaze su iznosi od 58876657,53 eura i 7916160,70 eura.
Komisija je opravdala nalaganje paušalnih ispravaka slijedećim razlozima, koji su izloženi u sažetom izvješću u prilogu pobijanoj odluci (u daljnjem tekstu: sažeto izvješće):
—
u odnosu na LPIS‑GIS: stajalište je Komisijinih službi bilo da on nije u skladu sa zahtjevima koji proizlaze iz članka 20. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1782/2003 od 29. rujna 2003. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike i izmjeni uredaba (EEZ) br. 2019/93, (EZ) br. 1452/2001, (EZ) br. 1453/2001, (EZ) br. 1454/2001, (EZ) br. 1868/94, (EZ) br. 1251/1999, (EZ) br. 1254/1999, (EZ) br. 1673/2000, (EEZ) br. 2358/71 i (EZ) br. 2529/2001 (
SL 2003., L 270, str. 1
.), kako je izmijenjena, posebno:
—
utvrđene su pogreške koje se odnose na granice referentnih parcela i njihove najveće prihvatljive površine, s obzirom na to da su ti podaci uglavnom bili pogrešni; te su pogreške utvrđene posebno u odnosu na površine koje su se koristile kao pašnjaci koji se, prema provjerama, nisu mogli uvijek smatrati prihvatljivim za stjecanje potpore na temelju članka 2. prvog stavka, točaka 2. i 2.a Uredbe Komisije (EZ) br. 796/2004 od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih Uredbom Vijeća br. 1782/2003 (
SL 2004., L 141, str. 18
.), kako je izmijenjena; stoga, poljoprivrednici nisu bili pravilno obaviješteni o prihvatljivosti parcela koje su namjeravali prijaviti; nadalje, unakrsne provjere, čiji je cilj izbjegavanje da se ista potpora neosnovano odobri više puta za istu parcelu, nisu bile pouzdane, osim ako su bile provedene kontrole na terenu kojima je utvrđena pogrešna lokacija parcela i njihova prihvatljivost;
—
počevši od 2009., nova informacija je korištena u LPIS‑GIS‑u za prijave i unakrsne provjere; međutim, rezultati unakrsnih provjera nisu se mogli koristiti za procjenu rizika za fondove za godinu 2008.; naime, u 2008. poljoprivrednici su prijavili svoje parcele na osnovi ranijih LPIS‑GIS‑ova; međutim, iako je sustav pravilno funkcionirao 2008., dio tih parcela bio je odbijen kao neprihvatljiv, među kojima se veliki postotak odnosio na trajne pašnjake koje su grčka tijela smatrala prihvatljivima i glede kojih je Komisija, u ranijoj razmjeni pismena, već bila navela da su neprihvatljivi, jer nisu poštovane relevantne pravne odredbe;
—
za godinu podnošenja zahtjeva 2008., kontrole na terenu nisu odgovarale zahtjevima iz članaka 23. i 30. Uredbe br. 796/2004, posebno:
—
u odnosu na pašnjake: nedostatak izmjera pašnjaka ocijenjen je kao posebno zabrinjavajući; u više slučajeva prihvatljiva površina bila je pokrivena drvenastim biljkama, a druge parcele bile su djelomično prekrivene zeljastim krmnim biljem, tako da nisu ispunjavale kriterije trajnih pašnjaka iz članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004; prijavljene površine često su se nalazile na udaljenim područjima, bile su bez vidljivih granica i teško dostupne; utvrđeno je da inspektori nisu proveli mjerenje površine sukladno zahtjevima iz članka 30. Uredbe br. 796/2004; iako je Helenska Republika u više navrata ukazala da su se sporne površine oduvijek koristile kao pašnjaci i da njihovu prihvatljivost Komisija nije nikada osporila, te su površine također bile neprihvatljive prema pravilima koja su se primjenjivala prije 2006. i Glavna uprava (GU) za poljoprivredu je također prigovorila njihovoj prihvatljivosti (istraga AP/2001/06);
—
u odnosu na kontrole na terenu izvršene daljinskim istraživanjem: primijenjeni postupak nije bio u skladu s zahtjevima; slijedom toga, potpore su se isplaćivale za parcele koje su neprihvatljive u smislu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i članka 2. Uredbe br. 796/2004;
—
u odnosu na standardne kontrole na terenu: „ponovna izmjera” pokazala je razlike, a da pritom nisu dokazani sustavni nedostaci u funkcioniranju te vrste kontrole, uz izuzetak pašnjaka; u 2008., s ciljem uvođenja novog LPIS‑GIS‑a, Helenska Republika nije unijela u taj sustav podatke o parcelama podvrgnutim standardnim kontrolama na terenu; slijedom toga nije postojao niti jedan grafički prikaz koji bi omogućavao otkrivanje višestrukih prijava;
—
utvrđeni nedostaci predstavljali su trajne nedostatke u funkcioniranju ključnih kontrola i sekundarnih kontrola te su stvarali rizik za fond u odnosu na potpore po površini; osim toga, ta su se utvrđenja ponavljala;
—
utvrđeni nedostaci odražavali su se na dodatne potpore „povezane” s površinom.
Imajući u vidu utvrđenja u odnosu na nedostatke u LPIS‑GIS‑u i glede kontrola na terenu, Komisija je primijenila ispravke sukladno slijedećoj klasifikaciji:
—
za poljoprivrednike koji su prijavili samo pašnjake, naložen je paušalni ispravak od 10 % zbog problematične situacije u LPIS‑u i glede kontrola na terenu, pokazateljima visoke stope pogrešaka i, stoga, važnih nepravilnosti; iako je, prema Komisiji sukladno dokumentu br. VI/5330/97 od 23. prosinca 1997., naslovljenom „Smjernice za izračun financijskih posljedica prilikom donošenja odluke o poravnanju računa Komponente za jamstva EFSJP‑a” (u daljnjem tekstu: dokument br. VI/5330/97), ispravak od 25 % opravdan, čini se da je primjena paušalnog ispravka od 10 % prikladnija imajući u vidu „ublažavajući učinak”;
—
za poljoprivrednike koji nisu prijavljivali pašnjake, naložen je paušalni ispravak od 2 %, imajući u vidu „ublažavajući učinak”, poboljšane standardne kontrole na terenu i činjenicu da je u toj kategoriji poljoprivrednika razina utvrđenih nepravilnosti bila niža te da su standardne kontrole na terenu predstavljale bitan dio kontrola;
—
za sve dodatne potpore povezane s površinom, naložen je paušalni ispravak od 5 % zbog činjenice da su zahvaćeni negativnim utjecajem zakašnjelog provođenja kontrola na terenu i zbog nepostojanja „ublažavajućeg učinka”;
—
za sve mjere ruralnog razvoja koje se temelje na površini, naložen je paušalni ispravak od 5 %.
Postupak i zahtjevi stranaka
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 2. ožujka 2015. Helenska Republika pokrenula je ovaj postupak.
Na temelju prijedloga sutkinje izvjestiteljice Opći sud (osmo vijeće) odlučio je otvoriti usmeni dio postupka.
U okviru mjera upravljanja postupkom propisanih člankom 89. Poslovnika Općeg suda, Opći je sud pozvao Komisiju da dostavi dva dokumenta. Ona je tom zahtjevu udovoljila u roku koji joj je bio određen.
Na raspravi održanoj 15. rujna 2016. saslušana su izlaganja stranaka, kao i njihovi odgovori na pitanja koja im je postavio Opći sud. Na raspravi, Helenska Republika dostavila je određene dokumente koji su se već nalazili u spisu.
Helenska Republika od Općeg suda zahtijeva da poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se isključuju iz financiranja Europske unije određeni izdaci nastali s osnove potpora po površini za godinu podnošenja zahtjeva 2008., koji odgovaraju 10 % ukupnog iznosa izdataka nastalih za potpore koje se odnose na pašnjake, 5 % ukupnog iznosa izdataka nastalih za dodatne povezane potpore i 5 % ukupnog iznosa izdataka nastalih za ruralni razvoj.
Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
—
odbije tužbu kao neosnovanu;
—
naloži Helenskoj Republici snošenje troškova.
Pravo
U prilog svojoj tužbi, Helenska Republika ističe tri tužbena razloga za poništenje. Prvi tužbeni razlog, koji se odnosi na paušalni financijski ispravak od 10 % za potpore povezane s površinom, temelji se na pogrešnom tumačenju i primjeni članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004, na nedovoljnom obrazloženju te na povredi načela proporcionalnosti i granica diskrecijske ovlasti Komisije. Drugi tužbeni razlog, koji se odnosi na paušalni financijski ispravak od 5 % za dodatne povezane potpore, temelji se na pogrešci koja se tiče činjenica, na nedovoljnom obrazloženju i na povredi načela proporcionalnosti. Treći tužbeni razlog, koji se odnosi na paušalni financijski ispravak od 5 % primijenjen na potpore drugog stupa zajedničke poljoprivredne politike (ZPP), temelji se na nepostojanju obrazloženja, na pogrešci koja se tiče činjenica i na povredi načela proporcionalnosti.
Uvodno valja podsjetiti da, sukladno stalnoj sudskoj praksi, europski poljoprivredni fondovi financiraju samo troškove nastale u skladu s pravom Unije u okviru zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta (presuda od 27. veljače 2013., Poljska/Komisija,
T‑241/10
, neobjavljena,
EU:T:2013:96
, t.
20.
).
Kada Komisija odbije staviti određene izdatke na teret fondova zbog povreda odredbi prava Unije koje se pripisuju državi članici, nije Komisijina zadaća iscrpno dokazati manjkavost kontrola koje su provele nacionalna tijela ili nepravilnosti podataka koje su one dale, nego podnijeti dokaz svoje ozbiljne i razumne sumnje glede tih kontrola ili tih podataka. To se ublažavanje tereta dokaza u odnosu na Komisiju pojašnjava činjenicom da je država članica u najboljem položaju da prikupi i provjeri podatke koji su potrebni za poravnanje računa europskih poljoprivrednih fondova i, sukladno tomu, dužna je dostaviti najdetaljniji i najpotpuniji dokaz o istinitosti svojih podataka i, po potrebi, o netočnosti navoda Komisije (presude od 11. siječnja 2001., Grčka/Komisija,
C‑247/98
,
EU:C:2001:4
, t.
7.
do
9.
i od 17. svibnja 2013., Grčka/Komisija,
T‑294/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:261
, t.
21.
).
Stoga valja provjeriti je li predmetna država članica dokazala netočnost Komisijinih utvrđenja ili nepostojanje rizika od gubitka ili nepravilnosti za fondove na temelju primjene pouzdanog i učinkovitog sustava kontrole (presuda od 17. svibnja 2013., Grčka/Komisija,
T‑294/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:261
, t.
22.
; vidjeti u tom smislu presudu od 24. veljače 2005., Grčka/Komisija,
C‑300/02
,
EU:C:2005:103
, t.
95.
).
Imajući u vidu ta razmatranja valja ispitati razloge koje navodi Helenska Republika u potporu svoje tužbe, koja se odnosi na tri vrste paušalnih ispravaka primijenjenih u pobijanoj odluci.
Tužbeni razlog koji se odnosi na financijski ispravak od 10 % u vezi s potporama po površini
U odnosu na paušalni financijski ispravak od 10 % koji se odnosi na potpore po površini, Helenska Republika ističe tri prigovora koji se temelje na pogrešnom tumačenju i primjeni članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004, u kojemu je dana definicija pašnjaka, na nepostojanju obrazloženja i na povredi načela proporcionalnosti.
Prvi prigovor, koji se temelji na pogrešnom tumačenju i primjeni članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004
Helenska Republika, u bitnom, ističe da definiciju „trajnih pašnjaka” iz članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004 treba tumačiti na način da uključuje površine prekrivene grmljem i drvenastim biljkama, što je odlika pašnjaka sredozemnog tipa.
Uvodno valja navesti da sukladno članku 31. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 od 21. lipnja 2005. o financiranju zajedničke poljoprivredne politike (
SL 2005., L 209, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 1., str. 44.) Komisija isključuje iz financiranja Europske unije izdatke koji nisu nastali sukladno pravilima Unije. Iz toga proizlazi da je Komisija dužna ostvariti cilj zakonodavca, u granicama koje su utvrđene odnosnim propisima, i da se potpore namijenjene poljoprivrednim gospodarstvima ne odobravaju diskrecijski, već isključivo kada je to u skladu s uvjetima utvrđenim primjenjivim propisima.
Budući da je među strankama sporno tumačenje definicije „trajnih pašnjaka” koji su prihvatljivi za stjecanje potpore na temelju propisa koji je bio na snazi u godini podnošenja zahtjeva 2008., valja najprije utvrditi relevantna pravila u odnosu na definiciju „trajnih pašnjaka” i njihovo tumačenje te, zatim, ispitati je li Komisija počinila pogrešku time što je naložila sporni paušalni ispravak na temelju izvršenih utvrđenja.
Kao prvo, za potrebe utvrđenja pravâ na isplatu potpore, valja navesti da je u članku 43. Uredbe br. 1782/2003, u verziji koja je bila na snazi u vrijeme nastanka činjenica, bilo predviđeno stjecanje pravâ na plaćanje po hektaru, s time da je broj hektara uključivao, sukladno članku 2. točki (b) navedenog članka, sve površine pod krmnim biljem u referentnom razdoblju. Potonje su bile definirane u stavku 3. članka 43. Uredbe br. 1782/2003, prema kojem su ove uključivale „površinu gospodarstva koja je [...] dostupna za uzgoj životinja”, uz izuzetak, između ostalog, zgrada, šuma, ribnjaka i putova.
Prema članku 44. stavku 1. Uredbe br. 1782/2003, u verziji koja je bila na snazi u vrijeme nastanka činjenica, svako pravo na plaćanje povezano s hektarom koji je prihvatljiv za stjecanje potpore davalo je pravo na plaćanje potpore. Prema stavku 2. istog članka, prihvatljivim hektarom koje daje pravo na potporu, valjalo je smatrati „svaku poljoprivrednu površinu na gospodarstvu koja se koristi kao obradivo zemljište i trajni travnjak, osim […] šuma ili [površina] koje se koriste za nepoljoprivrednu djelatnost”.
Iz toga slijedi da je sustav uspostavljen Uredbom br. 1782/2003, u verziji koja je bila na snazi u vrijeme nastanka činjenica, predviđao potpore povezane s površinom samo za poljoprivredne površine, odnosno drugim riječima, za sve površine na kojima se obavlja poljoprivredna proizvodnja, kako bi se izbjeglo da površine koje zapravo nisu bile predmet poljoprivredne djelatnosti budu prihvaćene tako da daju pravo na potporu.
Kao drugo, trajni pašnjaci bili su definirani u članku 2. prvom stavku točki 2. Uredbe br. 796/2004, u verziji koja se primjenjivala 2008., kao „zemljište koje se koristi za uzgoj trave ili drugog zeljastog krmnog bilja, prirodnog (samoniklog) ili uzgojenog (zasijanog), koje nije uključeno u plodored na gospodarstvu pet ili više godina”.
Nadalje, na temelju članka 2. prvog stavka točke 2.a Uredbe br. 796/2004, u verziji koja je bila na snazi u vrijeme nastanka činjenica, „trave i drugo zeljasto krmno bilje” obuhvaćale su „sve zeljasto bilje koje se obično nalazi na prirodnim pašnjacima ili je obično sastavni dio mješavine sjemena za pašnjake ili livade u državama članicama (bez obzira na to koristi li se za ispašu životinja)”.
Također, na temelju članka 8. stavka 1. Uredbe br. 796/2004, u verziji koja je bila na snazi u vrijeme nastanka činjenica, „za potrebe sustava potpora po površini, šumska parcela smatra se poljoprivrednom parcelom, pod uvjetom da se poljoprivredne djelatnosti iz članka 51. Uredbe […] br. 1782/2003 ili, ako je to slučaj, predviđena proizvodnja mogu obaviti na način na koji bi se obavila na nešumskim parcelama koje se nalaze u istom području”.
Valja najprije navesti da se u definiciji „trajnih pašnjaka” iz članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004 izrijekom navode kao „trajni pašnjaci” samo zemljišta koja se koriste za uzgoj trave ili drugog zeljastog krmnog bilja.
Stoga, iako biljke osim trave i drugog zeljastog krmnog bilja nisu izrijekom isključene iz te definicije, njome je bila utvrđena prešutna razlika između, s jedne strane, trave i zeljastog krmnog bilja i, s druge strane, suprotno njima, svih biljaka koje nisu zeljaste, a to su drvenaste biljke. Naime, iz formulacije izraza „uzgoj trave ili drugog zeljastog krmnog bilja” proizlazi da su se samo trave i zeljasto krmno bilje morali u načelu prihvatiti tako da daju pravo na potporu u smislu te definicije.
Tako u odnosu na potpore za pašnjake, kako bi se osiguralo da ne dođe do plaćanja potpora za površine koje nisu predmet poljoprivredne djelatnosti, kriterij određen u Uredbi br. 796/2004 bila je vrsta vegetacije koja se nalazi na predmetnoj površini. Naime, veća prisutnost biljaka koje nisu zeljasto bilje upućivala je na napuštanje poljoprivredne djelatnosti na predmetnim površinama, u ovom slučaju na pašnjacima. Na taj način, ograničenje definicije „trajnih pašnjaka” samo na površine prekrivene travom i zeljastim krmnim biljem, s obzirom na to da služe kao prirodni izvor krme, imala je za cilj da se isključi rizik ostvarenja prava na potporu za površine koje nisu predmet poljoprivredne djelatnosti i koje se zapravo ne koriste za uzgoj životinja. Drvenasti elementi (drveće i grmlje) mogli su se u konačnici prihvatiti sve dok nisu dovodili u pitanje razvoj resursa zeljaste stočne hrane i, stoga, stvarno iskorištavanje parcela kao pašnjaka.
Slijedom toga, iz teksta članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004 kao i iz ciljeva i konteksta potonjeg proizlazi da pojam „trajnih pašnjaka” treba tumačiti na način da su šume i parcele prekrivene drvenastim biljkama u načelu bile isključene iz potpore.
Nadalje, iz spisa proizlazi da je Komisijin Zajednički istraživački centar (JRC) objavio vodič čija je namjena da se državama članicama daju smjernice o najboljim načinima poštovanja pravnih odredbi na snazi koje se odnose na zajedničku poljoprivrednu politiku (ZPP).
Prema verziji vodiča koja se primjenjivala 2008. i koju je Komisija dostavila kao odgovor na mjeru upravljanja postupkom:
„[K]omisijine službe smatraju da „šume” treba tumačiti kao površine unutar poljoprivredne parcele prekrivene stablima (uključujući grmljem i dr.) kojima se sprječava rast grmlja prikladnog za ispašu; sukladno članku 8. stavku 1. Uredbe br. 796/2004, šumovitu površinu unutar poljoprivredne parcele čija gustoća prelazi 50 stabala po hektaru treba, općenito, smatrati neprihvatljivom[; i]znimke, koje države članice moraju prethodno opravdati, mogu se predvidjeti za vrste stabala mješovite kulture, poput voćnjaka, i zbog ekoloških/okolišnih razloga; […] u odnosu na grmlje, kamenje i dr., uvjeti pod kojima se ti elementi mogu smatrati sastavnim djelom poljoprivredne parcele moraju se definirati na temelju uobičajenih normi odnosne države članice ili regije”.
Iz isječka navedenog vodiča proizlazi da ograničena prisutnost drveća manja od 50 stabala po hektaru, nije isključivala poljoprivredne parcele od prava na potporu, s obzirom na to da takva manja prisutnost nije sprječavala stvarno poljoprivredno gospodarenje. Prema vodiču, također je bilo moguće predvidjeti druge iznimke osim stabala i drugih drvanastih biljaka, pod uvjetom da su prethodno definirane i opravdane.
Valja također istaknuti da je u ovom slučaju, u odnosu na paušalni ispravak primijenjen na potpore koje se odnose na pašnjake, Komisija utemeljila svoju odluku na sljedećim utvrđenjima. U prvom dopisu upućenom Helenskoj Republici, s nadnevkom od 21. studenoga 2008., Komisija je navela da su kontrole na terenu izvršene prilikom predmetnih istraga dokazale da određene površine koje su prihvaćene tako da daju pravo na potporu nisu ispunjavale kriterije prihvatljivosti iz članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i članka 2. Uredbe br. 796/2004. Komisija je navela sljedeće primjere:
—
642‑526-7231‑031B: od 18 prijavljenih/prihvaćenih hektara, samo se 10 % moglo smatrati prihvatljivim; parcela kako je označena na karti nije se mogla locirati između općinskih pašnjaka;
—
665‑522-0095‑039B: 35 prijavljenih/prihvaćenih hektara; dio parcele koju je poljoprivrednik prijavio bila je pješčana plaža s malo trave, djelomično uređena kao ispitna staza; grčka tijela su prihvatila površinu kao pašnjak, zato što su po njoj prolazile životinje, što se nije smatralo prihvatljivim kriterijem;
—
585‑559-2915‑001B: prijavljeno/prihvaćeno za 3,1 hektara; čitava površina parcele iznosila je 38,4 hektara od kojih je 37,7 hektara općina smatrala prihvatljivim pašnjakom; parcela je bila općinski pašnjak te je se nije moglo pronaći; na temelju fotografije koja je dostavljena na kraju misije, barem polovica je bila pokrivena gustim grmljem ili šumom;
—
522‑528-2317‑401B: prijavljeno/prihvaćeno za 20 hektara; čitava površina parcele iznosila je 33,69 hektara, od kojih je 32,75 hektara općina smatrala prihvatljivim pašnjakom; čitava je parcela bila pokrivena stablima te je u stvarnosti predstavljala šumu; tijela su tvrdila da su životinje mogle na nju pristupiti; u novom LPIS‑GIS‑u, čitava se parcela na temelju ortofoto karte smatra šumom;
—
513‑526-3201‑401B: prijavljeno/prihvaćeno za 7 hektara; čitava površina parcele iznosila je 9,3 hektara, od kojih je 8,8 hektara općina smatrala prihvatljivim pašnjakom; čitava je parcela u stvarnosti bila padina planine čijih je 80 % površine bilo prekriveno gustim grmljem i drvećem; u novom LPIS‑GIS‑u, čitava se parcela na temelju ortofoto karte smatrala 100 % prihvatljivom, što se smatralo netočnim; pokraj parcele nalazi se pašnjak i poljoprivrednik koji je prijavio tu parcelu vodi svoje životinje na ispašu na stvarnom pašnjaku izvan parcele;
—
512‑526-9460‑402B: prijavljeno/prihvaćeno za 18 hektara; čitava parcela iznosila je 42 hektara, od kojih je 41,2 hektara općina smatrala prihvatljivim pašnjakom; čitava se parcela nalazila na strmini planine, pokrivenoj stablima/šibljem i grmljem; u novom LPIS‑GIS‑u, parcela se na temelju ortofoto karte smatra šumom;
Iz naknadne razmjene pismena između Komisije i Helenske Republike proizlazi da grčka tijela nisu mogla opravdati propuste koje je Komisija utvrdila. Stoga je Komisija u sažetom izvješću zaključila da „za poljoprivrednike koji su prijavili samo pašnjake: situacija je [bila] pokazatelj visoke stope pogrešaka i, stoga, znatnih nepravilnosti”. U sažetom izvješću se nadalje navodi da u više slučajeva prihvatljive parcele nisu bile prekrivene zeljastim biljem, već drvenastim biljkama, i da su ponekad dijelovi parcela bili pokriveni zeljastim biljem, te da slijedom toga nisu ispunjavale kriterije trajnih pašnjaka iz članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004. Nadalje, prema sažetom izvješću, vrlo često su prijavljene površine bile locirane na udaljenim mjestima (javnim/zajedničkim) koja nisu bila uvijek jasno razgraničena i lako dostupna. Stoga je utvrđeno da inspektori nisu mjerili površine poljoprivrednih parcela koje su prijavljene sukladno članku 30. Uredbe br. 796/2004, s obzirom na to da je ponekad utvrđena samo jedna referentna točka, a da pritom nije stvarno utvrđena površina.
Iz svega navedenog proizlazi da su nepravilnosti koje su utvrdile Komisijine službe mogle predstavljati, sukladno sudskoj praksi navedenoj u točki 20. ove presude, dokazne elemente ozbiljne i razumne sumnje Komisije u odnosu na potpore isplaćene s osnove pašnjaka.
Helenska Republika nije dostavila niti jedan element koji bi dokazivao netočnost Komisijine ocjene i koji bi mogao dovesti u pitanje odluku o nalaganju paušalnog ispravka u vezi s trajnim pašnjacima, sukladno sudskoj praksi navedenoj u točki 21. ove presude.
Naime, Helenska Republika u bitnom ističe da nije logično ni osnovano isključiti pašnjake „sredozemnog tipa” iz potpora ZPP‑a te u prilog svojem navodu ističe više argumenata čiji je cilj dokazati da je Komisija počinila pogrešku nalaganjem spornog paušalnog ispravka, s obzirom na to da je površine prekrivene drvenastim biljkama koje služe kao tradicionalni izvor krme za životinje iz Sredozemlja trebalo prihvatiti kao pašnjake koji daju pravo na potporu.
Valja najprije istaknuti da tim prigovorom Helenska Republika ne osporava zakonitost definicije „trajnih pašnjaka” iz članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004.
Nadalje, kao prvo, Helenska Republika ističe da je cilj ZPP‑a oduvijek bio podržavanje pašnjaka sredozemnog tipa koji se prostire na velikom dijelu helenskog, francuskog, talijanskog, španjolskog i portugalskog državnog područja. Nadalje, Helenska Republika smatra da bi isključenje sredozemnih pašnjaka iz definicije „trajnih pašnjaka” bilo protivno odredbama Unije u području zaštite okoliša.
U tom pogledu valja navesti da se Helenska Republika ograničava na navođenje, na apstraktan način, da je cilj ZPP‑a oduvijek bio podržavanje pašnjaka sredozemnog tipa, potkrjepljujući svoje navode samo apstraktnim upućivanjem na presudu od 6. studenoga 2014., Poljska/Komisija (
T‑632/11
, neobjavljena,
EU:T:2014:934
), a da pritom ne daje objašnjenja u odnosu na njezinu relevantnost.
U odnosu na navodni cilj ZPP‑a podržavanja trajnih pašnjaka sredozemnog tipa, valja najprije navesti da se takav cilj ne nalazi među ciljevima ZPP‑a navedenim u članku 39. UFEU‑a niti on proizlazi iz odredbi Uredbe br. 1782/2003, koja je u svojoj uvodnoj izjavi 4. predviđala samo da je, „uzimajući u obzir pozitivan učinak koji trajni pašnjaci imaju na okoliš, potrebno usvojiti mjere radi poticanja očuvanja postojećih trajnih pašnjaka kako bi se spriječila njihova opća prenamjena u obradiva zemljišta”.
Nadalje, valja navesti da, iako Helenska Republika ističe da pobijana odluka mora biti u skladu s odredbama Unije u području zaštite okoliša, ona ne pojašnjava koje su to odredbe navodno povrijeđene.
Kao drugo, Helenska Republika ističe da se u zemljama Sredozemlja pojam „trajni pašnjaci” odnosi na površine prekrivene prirodnom vegetacijom, drvenastom ili šumskom, koja je namijenjena za ispašu životinja s gospodarstva. Helenska Republika poziva se također na višekratni zahtjev uzgajivača južne Europe da se prizna prihvatljivost pašnjaka sredozemnog tipa u okviru ZPP‑a, neovisno o tome koja se vegetacija nalazi na njemu.
Valja najprije navesti da se Helenska Republika ne može s uspjehom pozvati na navodni interni pojam pašnjakâ prema kojemu se površine koje su većim dijelom prekrivene drvenastim biljkama smatraju izvorom stočne hrane, s obzirom na to da je prema Unijinoj definiciji na snazi u vrijeme nastanka činjenica samo manja prisutnost drvenastih biljaka bila dopuštena (vidjeti u tom smislu presudu od 5. srpnja 2012., Grčka/Komisija,
T‑86/08
,
EU:T:2012:345
, t.
68.
).
Nadalje, u prilog svojem argumentu koji se temelji na višekratnom zahtjevu za priznanje prihvatljivosti pašnjaka sredozemnog tipa u okviru ZPP‑a, Helenska Republika samo upućuje na niz priloga, od kojih najstariji nosi datum iz 2011., a da pritom ne iznosi objašnjenja niti određuje njihov relevantni sadržaj.
Iz članka 44. stavka 1. točke (c) Poslovnika proizlazi da pravni i činjenični elementi na kojima se temelji tužba moraju biti navedeni, barem u sažetom obliku, u samom tekstu tužbe te da stoga nije dovoljno da se u tužbi upućuje na takve elemente koji se nalaze u njezinu prilogu. Nije na Općem sudu da u prilozima traži i prepoznaje tužbene razloge i argumente koje bi mogao smatrati osnovama za tužbu jer prilozi imaju strogo dokaznu i pomoćnu funkciju (vidjeti u tom smislu presudu od 28. lipnja 2005., Dansk Rørindustri i dr./Komisija,
C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P do C‑208/02 P i C‑213/02 P
,
EU:C:2005:408
, t.
94.
,
97.
i
100.
). Iz toga proizlazi da se općenito upućivanje Helenske Republike na priloge mora odbaciti kao nedopušteno.
Valja međutim navesti da su radovi na reformi ZPP‑a 2014. – 2020. započeli u travnju 2010. pokretanjem javne rasprave o budućnosti ZPP‑a, njegovih ciljeva i načela. Nadalje, u listopadu 2011. Komisija je predstavila sve zakonske prijedloge koji su doveli, među ostalim, do Uredbe (EU) br. 1307/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 (
SL 2013., L 347, str. 608
. i ispravak
SL 2016., L 130, str. 7
.). Navedena je uredba proširila definiciju „trajnih pašnjaka” na površine prekrivene drvenastim biljkama. Stoga je moguće, na temelju sadržaja dokumenata na koja se Helenska Republika pokušava osloniti, zaključiti da su oni bili izrađeni i objavljeni u okviru kampanje čiji je cilj bio utjecati na izbore zakonodavca u odnosu na spornu odredbu koja se odnosi na trajne pašnjake. Čak i pod pretpostavkom da prilozi na koje se Helenska Republika poziva mogu biti relevantni u okviru osporavanja zakonitosti Uredbe br. 796/2004, jer se potonjom pašnjaci sredozemnog tipa isključuju iz definicije trajnih pašnjaka, što u ovom slučaju nije istaknuto, oni u ovom slučaju ipak nisu relevantni kao temelj za široko tumačenje sporne odredbe.
Kao treće, Helenska Republika navodi da su sporne površine uvijek korištene kao pašnjaci i da njihovu prihvatljivost Komisija nije nikada osporavala.
U tom pogledu valja navesti da Komisija nije dužna, za europske poljoprivredne fondove, snositi izdatke nastale za državu članicu na temelju primjene koja je objektivno pogrešna, ali koja se temelji na tumačenju prava Unije u dobroj vjeri, osim ako se pogrešno tumačenje prava Unije može pripisati instituciji Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 19. lipnja 2009., Španjolska/Komisija,
T‑369/05
, neobjavljenu,
EU:T:2009:213
, t.
67.
).
Međutim, valja utvrditi da Helenska Republika ne dostavlja niti jedan element koji dopušta zaključak da se 2008. njezino tumačenje pojma pašnjakâ moglo pripisati postupanju Komisije. Ona se ograničava na ponavljanje argumenta, koji Komisija osporava, utemeljenog na neosporavanju prihvatljivosti površina koje se tradicionalno koriste za ispašu, koje je već bila istaknula u predsudskom postupku, a da pritom ne dostavlja dokazne elemente u prilog tom argumentu. U tom pogledu, iz sažetog izvješća proizlazi da su se, prema pravilima na snazi prije 2006., te površine smatrale neprihvatljivima i da je Komisija osporavala njihovu prihvatljivost. Slijedom toga, ovaj se argument mora odbiti.
Kao četvrto, Helenska Republika ističe da je tumačenje spornog pojma koje ona predlaže potkrijepljeno, s jedne strane, preporukama Komisije koje su 2012. poslužile kao osnova za izradu grčkog akcijskog plana o ocjeni prihvatljivosti pašnjaka na temelju tumačenja satelitskih snimaka poljoprivrednih parcela i, s druge strane, izmjenom predmetne definicije do koje je došlo u Uredbi br. 1307/2013.
U odnosu na izmjenu definicije „trajnih pašnjaka” do koje je došlo u Uredbi br. 1307/2013, valja navesti da se svojim argumentom Helenska Republika poziva na kasnije zakonodavstvo u prilog svojem tumačenju zakonodavstva koje se primjenjuje u ovom slučaju.
Nije sporno da su relevantne odredbe nove Uredbe br. 1307/2013 primjenjive od 1. siječnja 2015., a da pritom nikakva retroaktivna primjena nije predviđena. Imajući u vidu činjenicu da je na zakonodavcu Unije, koji prilikom izvršavanja svoje ovlasti raspolaže širokom marginom prosudbe, da ocijeni situaciju i, ako je potrebno, da odluči o svrhovitosti izmjene odredbe koja je na snazi, valja naglasiti da iz same naknadne izmjene sporne definicije ne proizlazi da članak 2. prvi stavak točku 2. Uredbe br. 796/2004 treba tumačiti u smislu izvršene izmjene (vidjeti u tom smislu presudu od 5. travnja 2006., Deutsche Bahn/Komisija,
T‑351/02
,
EU:T:2006:104
, t.
112.
). Slijedom toga taj se prigovor mora odbiti kao neosnovan.
U odnosu na preporuke i akcijski plan iz 2012., iz isječka navedenih preporuka, koji je dostavila Helenska Republika, proizlazi da se, ako je broj stabala po hektaru pašnjaka bio manji od 50, čitava parcela smatrala pašnjakom. Ako je, s druge strane, broj stabala po hektaru referentne parcele bio veći od 50, za čitavu se parcelu smatralo da nije pašnjak. U odnosu na parcele na kojima se nalazi grmlje, uspostavljena je slijedeća klasifikacija:
—
kada je površina koja se može prihvatiti kao pašnjak procijenjena tumačenjem fotografija u postotku od 0 % do 25 %, valjalo je smatrati da je 0 % ukupne površine bilo prihvatljivo,
—
kada je površina koja se može prihvatiti kao pašnjak procijenjena tumačenjem fotografija u postotku od 25 % do 50 %, valjalo je smatrati da je 37,5 % ukupne površine bilo prihvatljivo,
—
kada je površina koja se može prihvatiti kao pašnjak procijenjena tumačenjem fotografija u postotku od 50 % do 75 %, valjalo je smatrati da je 62,5 % ukupne površine bilo prihvatljivo,
—
kada je površina koja se može prihvatiti kao pašnjak procijenjena tumačenjem fotografija u postotku od 75 % do 100 %, valjalo je smatrati da je 100 % ukupne površine bilo prihvatljivo.
Navedene su se preporuke temeljile na verziji vodiča koji je objavio Zajednički istraživački centar, koja se primjenjivala 2012., a čija je namjena da se državama članicama daju smjernice o najboljim načinima poštovanja pravnih odredbi na snazi koje se odnose na ZPP (vidjeti točke 37. do 39. ove presude). Prema isječku tog vodiča, u prilog gore navedenim preporukama, koji je istovjetan tekstu koji je bio na snazi 2008.:
„[…] Komisija smatra da ‚šume’ treba tumačiti kao površine unutar poljoprivredne parcele prekrivene stablima (uključujući grmljem i dr.) koja sprječavaju rast šumske vegetacije prikladne za ispašu[; u] odnosu na parcele na kojima se nalaze stabla, Komisijine službe slijedom toga smatraju da šumovitu površinu unutar poljoprivredne parcele čija gustoća prelazi 50 stabala po hektaru treba, kao opće pravilo, smatrati neprihvatljivim[; i]znimke koje su države članice prethodno opravdale, mogu se predvidjeti za vrste stabala mješovite kulture, poput voćnjaka, i zbog ekoloških/okolišnih razloga[; u] odnosu na grmlje, kamenje i dr., uvjeti pod kojima se ti elementi mogu smatrati sastavnim djelom poljoprivredne parcele moraju se definirati na temelju uobičajenih normi države članice ili regije na koje se to odnosi”.
Za razliku od verzije na snazi u 2008., u verziji iz 2012. pojašnjeno je da su države članice, kako bi se procijenila prihvatljiva površina unutar poljoprivredne parcele trajnog pašnjaka, mogle upotrebljavati koeficijent smanjenja u jednom od slijedećih oblika: „
pro rata
sustav […]”.
Iz spisa i informacija koje je Komisija dala na raspravi proizlazi da je akcijski plan, koji se temeljio na preporukama Komisije, na koji se Helenska Republika poziva, 2012. bio u pripremi, zato što se očekivalo stupanje na snagu Uredbe br. 1307/2013, kojom je izmijenjena definicija „trajnih pašnjaka”. Međutim, iz spisa uopće ne proizlazi da su se navedeni akcijski plan i preporuke na kojima se on temelji primjenjivali prije godine u kojoj je izrađen plan, odnosno prije 2012. Slijedom toga, čak i pod pretpostavkom da akcijski plan i navedene preporuke dopuštaju široko tumačenje pojma pašnjaka tako da omogućuje da površine prekrivene drvenastim biljkama od više od 50 stabala po hektaru daju pravo na potporu, Helenska se Republika ne može s uspjehom pozvati na izradu tog akcijskog plana i tih preporuka kako bi osporila nalaganje spornog paušalnog ispravka koji se temelji na utvrđenjima koji se odnose na godinu podnošenja zahtjeva 2008.
Stoga, valja navesti da Helenska Republika nije dokazala netočnost Komisijinih ocjena.
Konačno, u odnosu na propuste utvrđene u vezi s primjenom pravila koja se odnose na pašnjake i u vezi s funkcioniranjem sustava kontrola LPIS‑GIS o kojima je riječ u točkama 40. i 41. ove presude, valja dodatno utvrditi da bi sporne površine bile neprihvatljive i u slučaju da je primijenjena definicija bila u skladu sa sadržajem članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004, kao i u slučaju da je Komisija primijenila definiciju koja proizlazi iz akcijskog plana iz 2012. ili čak onu propisanu Uredbom br. 1307/2013.
Imajući u vidu sve gornje navode, valja odbiti prvi prigovor Helenske Republike, koji se temelji na pogrešnom tumačenju definicije „trajnih pašnjaka” iz članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004.
Drugi prigovor, koji se temelji na nepostojanju obrazloženja
Helenska Republika tvrdi da je odbijanjem uvažavanja elemenata na koje se ona pozvala u potporu prigovora koji se temelji na pogrešnom tumačenju i primjeni definicije pašnjaka u širem kontekstu ciljeva ZPP‑a, Komisija donijela odluku s nedostatkom u obrazloženju.
Valja najprije navesti da iz same činjenice da Komisija ne prihvaća argumente Helenske Republike ne znači da je pobijana odluka zahvaćena nepostojanjem obrazloženja.
Valja nadalje podsjetiti da obveza obrazlaganja predstavlja bitnu postupovnu pretpostavku koju treba razlikovati od osnovanosti obrazloženja, koje se odnosi na materijalnu zakonitost spornog akta. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, obrazloženje koje zahtijeva članak 296. UFEU‑a mora biti prilagođeno prirodi predmetnog akta te iz njega mora jasno i nedvosmisleno slijediti ocjena institucije koja je donijela akt, tako da se zainteresirane osobe mogu upoznati s razlozima za donesenu mjeru i tako da nadležni sud može provesti svoj nadzor (presuda od 29. travnja 2004., Nizozemska/Komisija,
C‑159/01
,
EU:C:2004:246
, t.
65.
).
Komisijine odluke u području poravnanja računa fondova donose se na temelju sažetog izvješća te na temelju razmjene pismena između Komisije i predmetne države članice (presuda od 14. ožujka 2002., Nizozemska/Komisija,
C‑132/99
,
EU:C:2002:168
, t.
39.
). U tim uvjetima, obrazloženje odluke kojom se odbija staviti na teret fondova prijavljene izdatke mora se smatrati dovoljnim kada je država primateljica bila usko uključena u postupak izrade te odluke i kada je poznavala razloge zbog kojih je Komisija procijenila da sporne iznose ne mora staviti na teret fondova (presude od 20. rujna 2001., Belgija/Komisija,
C‑263/98
,
EU:C:2001:455
, t.
98.
i od 17. svibnja 2013., Grčka/Komisija,
T‑294/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:261
, t.
94.
).
U ovom slučaju, iz elemenata spisa proizlazi da je Helenska Republika bila uključena u postupak izrade pobijane odluke i da se pitanje neprihvatljivosti prijavljenih površina iz razloga nesukladnosti s definicijom „trajnih pašnjaka” iz članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004 izrijekom postavilo u prvotnoj razmjeni pismena, u okviru postupka mirenja i u konačnom stajalištu koje je zauzela Komisija, kako to proizlazi iz dopisa koje su razmijenile Komisija i Helenska Republika, iz mišljenja tijela za mirenje i sažetog izvješća.
Iz Komisijinih dopisa od 21. studenoga 2008. i 31. svibnja 2013. te mišljenja tijela za mirenje i sažetog izvješća u prilogu pobijanoj odluci stoga jasno proizlazi da je Helenska Republika znala za nepravilnosti na kojima se temelje naloženi ispravci. Naime, Komisijine službe su izrijekom osporile način na koji su grčka tijela utvrđivala površine pašnjaka koji su prihvatljivi za potpore, temeljeći svoju odluku na primjerima nepravilnosti, te su utvrdile i popisale propuste u funkcioniranju LPIS‑GIS‑a i u kontrolama na terenu.
Konačno, u sažetom izvješću Komisija je iznijela slijedeći zaključak:
„[z]a poljoprivrednike koji su prijavili samo pašnjake, situacija je [bila] pokazatelj visoke stope pogrešaka i, stoga, znatnih nepravilnosti[; s]toga, sukladno odredbama dokumenta br. VI/5330/97, stranice 11. i 12., ispravak od 25 % je opravdan[; m]eđutim, imajući u vidu činjenicu da veliki broj poljoprivrednika ima mnogo više zemlje od prava (‚ublažavajući učinak’) [samo dio pašnjaka koji su prijavljeni korišteni su za ostvarenje prava na isplatu, te] proizlazi da je primjena paušalnog ispravka od 10 % prikladnija”.
Iz toga slijedi da je Helenska Republika usko uključena u postupak izrade pobijane odluke, da je poznavala razloge zbog kojih je Komisija smatrala da ne mora sporne iznose staviti na teret fondova te da je Komisija izrijekom ukazala tijekom postupka na razloge nalaganja paušalnog ispravka od 10 % potpore koja je isplaćena Helenskoj Republici tijekom 2008. s osnove potpora po površini u vezi s trajnim pašnjacima.
Iz gornjih navoda proizlazi da je pobijana odluka obrazložena sukladno zahtjevima članka 296. UFEU‑a. Stoga ovaj prigovor valja odbiti.
Treći prigovor, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti
Helenska Republika u bitnom ističe da je stopa ispravka od 10 % naložena u pobijanoj odluci neproporcionalna te da ne bi smjela prelaziti 5 %.
Prema sudskoj praksi, smisao ispravka koji je Komisija naložila sukladno smjernicama koje je sama donijela u tom području jest taj da se izbjegne stavljanje na teret fondova iznosa koji nisu služili za financiranje cilja koji se želi postići predmetnim propisom Unije te ne predstavlja sankciju (vidjeti presudu od 31. ožujka 2011., Grčka/Komisija,
T‑214/07
, neobjavljenu,
EU:T:2011:130
, t.
136.
i navedenu sudsku praksu). U sudskoj je praksi stoga priznato da paušalni postoci iz smjernica omogućuju istovremeno poštovanje prava Unije i dobro upravljanje sredstvima Unije kao i da se izbjegne to da Komisija izvršava svoju diskrecijsku ovlast nalaganjem državama članicama nerazmjernih i neproporcionalnih ispravaka (presuda od 10. rujna 2008., Italija/Komisija,
T‑181/06
, neobjavljena,
EU:T:2008:331
, t.
234.
).
Valja podsjetiti da, u odnosu na iznos financijskog ispravka, Komisija može čak i odbiti da se cjelokupan iznos nastalih izdataka stavi na teret europskih poljoprivrednih fondova, ako utvrdi da ne postoje dovoljni kontrolni mehanizmi (presuda od 11. lipnja 2009., Grčka/Komisija,
T‑33/07
, neobjavljena,
EU:T:2009:195
, t.
140.
). Međutim, Komisija mora poštovati načelo proporcionalnosti, koje traži da akti institucija ne prekoračuju granice onoga što je prikladno i nužno za ostvarenje zadanog cilja (presude od 17. svibnja 1984., Denkavit Nederland,
15/83
,
EU:C:1984:183
, t.
25.
i od 19. lipnja 1997., Air Inter/Komsija,
T‑260/94
,
EU:T:1997:89
, t.
144.
).
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, iako je na Komisiji da dokaže postojanje povrede pravila Unije, kada se utvrdi ta povreda na državi članici je da dokaže, ako je to slučaj, da je Komisija počinila pogrešku u pogledu financijskih posljedica koje proizlaze iz te povrede (presude od 14. veljače 2008., Španjolska/Komisija,
T‑266/04
, neobjavljena,
EU:T:2008:37
, t.
105.
i od 5. srpnja 2012., Grčka/Komisija,
T‑86/08
,
EU:T:2012:345
, t.
196.
).
U odnosu na vrstu ispravka koji je primijenjen u ovom slučaju, s obzirom na smjernice Komisije utvrđene u dokumentu br. VI/5330/97, valja podsjetiti da kada nije moguće precizno ocijeniti gubitke koje je pretrpjela Unija, može se uzeti u obzir financijski ispravak (vidjeti u tom smislu presudu od 18. rujna 2003., Ujedinjena Kraljevina/Komisija,
C‑346/00
,
EU:C:2003:474
, t.
53.
).
Prema dokumentu br. VI/5330/97, kada uopće ne postoji provedba sustava kontrole ili je ona ozbiljno manjkava te kada postoje vrlo česti pokazatelji nepravilnosti i propusta u borbi protiv nepravilnih praksi i pronevjere, valja primijeniti ispravak u visini od 25 % izdataka, s obzirom na to da postoji rizik od posebno visokih gubitaka za fondove.
Kada jedna ili više ključnih kontrola nije provedena ili je tako loše ili rijetko provedena da se njome ne može učinkovito odrediti prihvatljivost zahtjeva ili spriječiti nepravilnosti, valja primijeniti ispravak u visini od 10 %, s obzirom na to da postoji visok stupanj rizika da će doći do značajnih gubitaka za europske poljoprivredne fondove.
U odnosu na propuste koje je Komisija utvrdila, valja uvodno navesti da Helenska Republika ne osporava njihovo postojanje, već se ograničava na osporavanje visine ispravka, to jest visine od 10 %.
U ovom slučaju, nije sporno da provedba sustava kontrole nije u potpunosti izostala. Valja stoga, sukladno kriterijima navedenima u točki 82. ove presude, provjeriti je li Komisija mogla s pravom smatrati, s obzirom na utvrđene propuste, da je provedba sustava bila ozbiljno manjkava.
Iz sažetog izvješća proizlazi da je Komisija utvrdila nedostatke u LPIS‑GIS‑u koji su se sastojali od materijalnih netočnosti glede granica i najvećih prihvatljivih površina referentnih parcela. Slijedom toga, unakrsne provjere čiji je cilj da se izbjegne da se ista potpora neosnovano odobri više puta u vezi s istom parcelom nisu bile presudne, osim ako se kontrolama na terenu utvrdila pogrešna lokalizacija parcela i njihova neprihvatljivost.
Još konkretnije, Komisija je utvrdila velike probleme u odnosu na površine koje su prijavljene kao trajni pašnjaci koje je Helenska Republika smatrala prihvatljivim, ali koje je Komisija u više navrata odbila zbog neusklađenosti s relevantnim odredbama.
Stranke nisu suglasne glede ocjene načina utvrđivanja „pašnjaka prihvatljivih za potporu”. Međutim, iz analize koja je provedena u okviru prvog prigovora ovog tužbenog razloga proizlazi da bi svejedno, neovisno o širini definicije „trajnih pašnjaka” primijenjene u ovom slučaju, utvrđene netočnosti, Komisiju navele na to da primijeni financijski ispravak.
Konkretnije, Komisija je u sažetom izvješću navela da je, nakon ažuriranja LPIS‑GIS‑a, dio površina prijavljenih 2008. bio isključen iz sustava počevši od 2009. Iako je LPIS‑GIS uredno funkcionirao 2008., taj dio površina nije smatran prihvatljivim. Taj nedostatak se odnosio na veliki broj površina koje su se na temelju pogrešne definicije pogrešno smatrale prihvatljivima na ime trajnih pašnjaka.
Nadalje, Komisija je 2008. utvrdila da LPIS‑GIS nije pravilno funkcionirao, s obzirom na to da, imajući u vidu uvođenje novog LPIS‑GIS‑a 2009., Helenska Republika nije unijela u navedeni sustav podatke o parcelama koje su bile predmet standardnih kontrola na terenu. Stoga, nije postojao nikakav grafički prikaz koji bi omogućavao otkrivanje višestrukih prijava. No, na temelju odredbi prava Unije koje se odnose na fondove, na državama članicama je da organiziraju učinkoviti sustav kontrole i nadzora. Takav zahtjev podrazumijeva da granice referentnih parcela i njihova najveća prihvatljiva površina za dobivanje potpore budu precizno i točno definirane. Naime, te su informacije bitne kako bi se osigurala pouzdanost unakrsnih administrativnih provjera, kako bi se izvršile kontrole na terenu i kako bi poljoprivrednici raspolagali točnim informacijama, i na taj način mogli podnijeti točne prijave (vidjeti u tom smislu presudu od 17. svibnja 2013., Bugarska/Komisija,
T‑335/11
, neobjavljenu,
EU:T:2013:262
, t.
29.
).
Nadalje, u odnosu na kontrole na terenu, Komisija je u sažetom izvješću utvrdila da one nisu bile izvršene sukladno pravnim pravilima na snazi 2008.
Kao prvo, u odnosu na kvalitetu kontrola na terenu, Komisija je utvrdila da je izostanak mjerenja pašnjakâ bio posebno zabrinjavajući. Naime, osim nesukladnosti površina s definicijom „trajnih pašnjaka” koja proizlazi iz članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004, prijavljene površine često su se nalazile na udaljenim područjima, bile su bez vidljivih granica i teško dostupne; utvrđeno je da inspektori nisu proveli mjerenje površine sukladno zahtjevima iz članka 30. Uredbe br. 796/2004, s obzirom na to da je ponekad utvrđena samo jedna referentna točka, a da pritom nije stvarno utvrđena površina.
Kao drugo, u odnosu na kontrole izvršene otkrivanjem na daljinu, primijenjeni postupak nije bio u skladu sa zahtjevima. Naime, revizije su pokazale da je kôd T‑4 (parcela prekrivena oblacima) bio prečesto dodijeljen parcelama čija je prihvatljivost bila upitna. U tom je pogledu Komisija skrenula pozornost na tehničke specifikacije prema kojima se kodovi ne smiju dodjeljivati parcelama čija je prihvatljivost ostala upitna nakon digitaliziranog tumačenja fotografija.
Kao treće, u odnosu na redovne kontrole na terenu, Komisija je u sažetom izvješću istaknula, kada je riječ o svim parcelama, da 2008. one nisu bile pohranjene, što je onemogućilo otkrivanje višestrukih prijava.
Iz svega navedenog proizlazi da je, u odnosu na izdatke povezane s pašnjacima, Komisija utvrdila nedostatke u sustavu kontrole glede prihvaćenja grčkih tijela površina koje nisu bile u skladu s pravilima na snazi, koje daju pravo na potporu za pašnjake. To Komisijino utvrđenje ne može se dovesti u pitanje niti imajući u vidu široko tumačenje članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004. Stoga, ti nedostaci u sustavu kontrole, kada se sagledaju zajedno sa svim drugim utvrđenim nedostatcima koje Helenska Republika nije osporila, predstavljaju ozbiljno manjkavu provedbu sustava kontrole koja je dovela do visokog stupnja pogrešaka koje potvrđuju opće nepravilnosti, koje su vjerojatno prouzrokovale velike gubitke za fondove (vidjeti u tom smislu presudu od 27. listopada 2005., Grčka/Komisija,
C‑175/03
, neobjavljenu,
EU:C:2005:643
, t.
79.
). Međutim, Komisija je vodila računa o manjem riziku od gubitaka za fondove koji proizlazi iz „ublažavajućeg učinka”, u skladu s kojim je samo jedan dio prijavljenih površina uzet u obzir za ostvarenje prava na isplatu.
S obzirom na gornje navode, valja utvrditi da je Komisija mogla, a da pritom ne počini pogrešku, primijeniti paušalni ispravak od 10 % na te izdatke.
Niti jedan argument Helenske Republike ne dovodi u pitanje taj zaključak.
Kao prvo, Helenska se Republika poziva na poboljšanja koja su učinjena u odnosu na redovne kontrole, ali pritom njezine tvrdnje nisu potkrijepljene niti je pojašnjeno o kojim se poboljšanjima radi.
U tom pogledu, u odnosu na kontrole na terenu, iz sažetog izvješća proizlazi da je Komisija stvarno utvrdila kontinuirano visoki stupanj kontrola na terenu (viši od 10 %) poljoprivrednika u godinama podnošenja zahtjeva 2007. i 2008., o kojima je vodila računa prilikom izračuna paušalnih ispravaka. Također valja naglasiti da je, u odnosu na kvalitetu sustava kontrole na terenu, u sažetom izvješću, Komisija prigovorila Helenskoj Republici za nedostatke i propuste, a da pritom nije utvrdila poboljšanja u vezi s pašnjacima.
Stoga, budući da ne postoje elementi koji omogućuju provjeru navoda Helenske Republike, argument koji se odnosi na utvrđena poboljšanja valja odbiti.
Kao drugo, u odnosu na Provedbenu odluku Komisije od 15. travnja 2011. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Komponente za jamstva EFSJP‑a, u okviru EFJP‑a i EPFRR‑a (
SL 2011., L 102, str. 33
.), kojom je Komisija naložila Helenskoj Republici stopu ispravka od 5 % za 2007. na temelju istih utvrđenja kao što su ona sadržana u pobijanoj odluci, valja istaknuti da Komisijina utvrđenja koja se odnose na prijašnji zahtjev ne mogu biti dovoljna za pobijanje Komisijinih utvrđenja koja se odnose na predmetnu godinu podnošenja zahtjeva, s obzirom na to da su potonja takve naravi da opravdavaju zaključke i naloženi paušalni ispravak. Nadalje, Komisija je u sažetom izvješću istaknula činjenicu da se propusti koje je utvrdila ponavljaju.
Konačno, valja navesti, kao što je to učinila Komisija, da su površine trajnih pašnjaka smanjene na 1,5 milijuna hektara, usprkos primjeni, počevši od 2012., šire definicije „trajnih pašnjaka”, koja uključuje drvenastu vegetaciju. Komisija osnovano ističe da takvo smanjenje prihvatljivih površina od 50 %, umjesto njihova očekivanog povećanja nakon proširenja sporne definicije, potvrđuje razmjere prvotnog problema koji utječe na prijave u vezi s površinama koje, u svakom slučaju, nisu udovoljavale definiciji pašnjaka, pa ni onoj širokoj.
Međutim, dok je razlika između površina pašnjaka na kojima se temelji pravo na isplatu i stvarno prijavljenih površina pašnjaka, na koju se poziva Helenska Republika, pravilno uzeta u obzir te je dopustila smanjenje primijenjenog paušalnog ispravka na 10 % zahvaljujući uvažavanju „ublažavajućeg učinka”, ta razlika nema utjecaja na problem koji se odnosi na prvotne prijave, utvrđen 2008. Naime, Helenska Republika ne može s uspjehom tvrditi da, čak i vodeći računa o smanjenju prihvatljivih površina na 1,5 milijuna hektara, iz navedenog ne proizlazi nikakav rizik za fondove. Činjenica da površine pašnjaka koje daju pravo na isplatu povezanu s površinom predstavljaju samo dio prijavljenih površina pašnjaka ne dovodi u pitanje utvrđene netočnosti u funkcioniranju LPIS‑GIS‑a kao i u ključnim kontrolama, prema kojima te površine, za koje je potpora dodijeljena, nisu uvijek u cijelosti bile prihvatljive za potporu, s obzirom na to da nisu udovoljavale zahtjevima iz članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004 (vidjeti u tom smislu presudu od 17. svibnja 2013., Grčka/Komisija,
T‑294/11
, neobjavljenu,
EU:T:2013:261
, t.
204.
).
Stoga, valja utvrditi da Helenska Republika nije uspjela dokazati netočnost Komisijinih utvrđenja ili nepostojanje rizika od gubitka ili nepravilnosti za fondove s obzirom na ozbiljnu i razumnu sumnju Komisije u vezi s funkcioniranjem LPIS‑GIS‑a i kontrola.
Iz toga slijedi da je Komisija opravdano smatrala da su propusti u LPIS‑GIS‑u kao i nedostaci u ključnim kontrolama rezultat provedbe ozbiljno manjkavog sustava kontrole koji je sadržavao visoki broj pogrešaka koje potvrđuju opće nepravilnosti. Uzimajući u obzir niži rizik za fondove koji proizlazi iz „ublažavajućeg učinka”, ona je pravilno primijenila financijski ispravak od 10 %.
S obzirom na gornje navode, valja odbiti ovaj prigovor i, stoga, tužbeni razlog koji se odnosi na paušalni ispravak od 10 % primijenjen na pašnjake u cijelosti.
Tužbeni razlog koji se odnosi na financijski ispravak od 5 % u vezi s dodatnim potporama po površini
U okviru tužbenog razloga koji se odnosi na financijski ispravak od 5 % u vezi s dodatnim potporama po površini, Helenska Republika ističe prigovore, koji se temelje na pogrešci koja se tiče činjenica, na nedovoljnom obrazloženju i na povredi načela proporcionalnosti.
U tom pogledu valja navesti da se, u okviru ovog tužbenog razloga, prilikom njegova izlaganja, Helenska Republika ograničava na nabrajanje navedenih prigovora, tako da nakon tog nabrajanja slijedi nerazumljiva i djelomično nepotkrijepljena argumentacija u odnosu na navodno prekršena načela. Međutim, iz pisanih očitovanja Helenske Republike proizlazi da se ona u bitnom poziva na povredu postupovnih jamstava u okviru predsudskog postupka i na povredu načela proporcionalnosti.
Prvi prigovor, koji se temelji na povredi postupovnih jamstava u okviru predsudskog postupka
U okviru tog prigovora, Helenska Republika traži da se utvrdi da je lišena postupovnog jamstva iz članka 31. Uredbe br. 1290/2005 i članka 11. Uredbe Komisije (EZ) br. 885/2006 od 21. lipnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1290/2005 u pogledu akreditacije agencija za plaćanja i drugih tijela te poravnanja računa EFJP‑a i EPFRR‑a (
SL 2006., L 171, str. 90
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 2., str. 88.), zato što joj Komisija nije pravodobno prigovorila da su kontrole zakašnjele.
Valja podsjetiti da krajnju i konačnu odluku o poravnanju računa treba donijeti na kraju posebnog kontradiktornog postupka tijekom kojeg dotične države članice moraju raspolagati svim jamstvima koja se zahtijevaju za iznošenje njihova stajališta (presuda od 14. prosinca 2000., Njemačka/Komisija,
C‑245/97
,
EU:C:2000:687
, t.
47.
).
Nadalje, prema stalnoj sudskoj praksi, Komisija je dužna, u odnosima s državama članicama, poštovati uvjete koje si je sama nametnula provedbenim uredbama. Naime, nepoštovanje tih uvjeta može, ovisno o njegovu značaju, oduzeti smisao postupovnom jamstvu koje je državama članicama dano člankom 31. Uredbe br. 1290/2005 (vidjeti analogijom presudu od 17. lipnja 2009., Portugal/Komisija,
T‑50/07
, neobjavljenu,
EU:T:2009:206
, t.
27.
).
Također, članak 31. Uredbe br. 1290/2005, s jedne strane, i članak 11. Uredbe br. 885/2006, s druge strane, odnose se na isti stadij postupka poravnanja računa, to jest na Komisijinu dostavu prve obavijesti državi članici nakon provedenih kontrola (vidjeti presudu od 30. travnja 2015., Francuska/Komisija,
T‑259/13
, neobjavljenu, žalbeni postupak u tijeku,
EU:T:2015:250
, t.
100.
i navedenu sudsku praksu).
U članku 11. Uredbe br. 885/2006 definirani su različiti stadiji koje treba poštovati u postupku poravnanja računa. Posebno, u članku 11. stavku 1. prvom podstavku te uredbe pojašnjeno je koji je sadržaj prve pisane obavijesti kojom Komisija dostavlja rezultate svojih provjera državama članicama, prije organiziranja bilateralne rasprave. Sukladno sadržaju te odredbe, u prvoj se obavijesti moraju predmetnoj državi članici precizirati rezultati Komisijinih provjera te navesti korektivne mjere koje treba poduzeti kako bi se u budućnosti osiguralo poštovanje predmetnih pravila Unije (presuda od 24. ožujka 2011., Grčka/Komisija,
T‑184/09
, neobjavljena,
EU:T:2011:120
, t.
40.
).
Valja nadalje podsjetiti da je do sada već presuđeno da pisana obavijest iz članka 11. stavka 1. Uredbe br. 885/2006 mora biti takve naravi da državi članici pruži puni uvid u Komisijine prigovore, tako da tada može ispuniti dodijeljenu joj ulogu upozorenja (vidjeti u tom smislu presudu od 17. lipnja 2009., Portugal/Komisija,
T‑50/07
, neobjavljenu,
EU:T:2009:206
, t.
39.
).
Iz toga proizlazi da u prvoj obavijesti iz članka 11. stavka 1. Uredbe br. 885/2006 Komisija mora navesti na dovoljno precizan način, predmet istrage koju vode njezine službe i nedostatke utvrđene prilikom te istrage, s obzirom na to da se na njih može naknadno pozvati kao na dokazni element ozbiljne i razumne sumnje u vezi s kontrolama koje su nacionalna tijela provela ili s podacima koje su ona dostavila te, stoga, opravdati financijske ispravke navedene u konačnoj odluci o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru fondova (presuda od 17. lipnja 2009., Portugal/Komisija,
T‑50/07
, neobjavljena,
EU:T:2009:206
, t.
40.
).
Slijedom toga, kako bi izvršila svoju upozoravajuću ulogu, osobito s obzirom na članak 31. Uredbe br. 1290/2005, obavijest iz članka 11. Uredbe br. 885/2006 treba najprije na dovoljno precizan način odrediti sve nepravilnosti koje se pripisuju predmetnoj državi članici na kojima se u konačnici temeljio provedeni financijski ispravak. Samo takva obavijest može jamčiti potpuno poznavanje prigovora Komisije i može predstavljati referentni element za početak roka od 24 mjeseca predviđenog člankom 31. Uredbe br. 1290/2005 (presude od 3. svibnja 2012., Španjolska/Komisija,
C‑24/11 P
,
EU:C:2012:266
, t.
31.
i od 30. travnja 2015., Francuska/Komisija,
T‑259/13
, neobjavljena, žalbeni postupak je u tijeku,
EU:T:2015:250
, t.
106.
).
Sukladno gore navedenoj sudskoj praksi, valja ispitati je li obavijest o rezultatima udovoljavala zahtjevima iz članka 11. Uredbe br. 885/2006 te predstavlja li stoga redovnu obavijest donesenu primjenom navedene odredbe.
Valja zaključiti da je to slučaj. Naime, kao što to ističe Komisija, potonja je prilikom dostave rezultata istraga dopisom od 21. studenoga 2008. i dopisom od 31. svibnja 2013., donesenim na temelju članka 16. stavka 1. Uredbe br. 885/2006, izrijekom postavila pitanje kašnjenja s provedbom kontrola na terenu, ukazujući na to da su kašnjenja utjecala na kvalitetu kontrola na terenu, kada je riječ o potporama povezanim s površinom. Nakon toga, nedostaci koji proizlaze iz negativnog učinka kvalitete kontrola na terenu zbog njihova kašnjenja jasno su određeni u konačnom stajalištu Komisije (vidjeti dopis od 26. ožujka 2014.).
Slijedom toga, valja utvrditi da je u obavijesti rezultata kao i u obavijesti upućenoj Helenskoj Republici u okviru postupka mirenja identificirano, u smislu gore navedene sudske prakse, kašnjenje kontrola koje se pripisuje državi članici i koje je, u ovom slučaju, doprinijelo osnovanosti financijskog ispravka kada je riječ o dodatnim potporama po površini.
Stoga, uzimajući u obzir činjenicu da je prigovor o kašnjenju kontrola, koje je utjecalo na njihovu kvalitetu i koje može dovesti do gubitaka za fondove te opravdati nalaganje financijskog ispravka, dostavljen Helenskoj Republici najmanje dvaput tijekom predsudskog postupka, Helenska Republika ne može s uspjehom isticati da je Komisija prekršila svoju obvezu da sve rezultate kontrola koji bi mogli biti razlog za veći ispravak podvrgne dvostranoj raspravi.
Slijedom toga, prvi prigovor Helenske Republike treba odbiti.
Drugi prigovor, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti
U okviru tog prigovora Helenska Republika ističe da, s obzirom na utvrđenja koja se odnose na površine koje nisu pašnjaci i na poboljšanja koja su utvrđena u odnosu na prethodnu financijsku godinu, ispravak valja ograničiti na najviše 2 %.
Valja najprije navesti da Helenska Republika ne osporava kašnjenja u provedbi standardnih kontrola na terenu.
Iz priloga 2. gore navedenom dokumentu br. VI/5330/97 proizlazi da se propusti koji su utjecali na funkcioniranje LPIS‑GIS‑a i propusti koji su bili vezani uz kontrole na terenu odnose na ključne kontrole (vidjeti u tom smislu presudu od 17. svibnja 2013., Bugarska/Komisija,
T‑335/11
, neobjavljenu,
EU:T:2013:262
, t.
92.
).
Iz dokumenta br. VI/5330/97 također proizlazi da, kad su provedene sve ključne kontrole, a da pritom nisu poštovani broj, učestalost ili strogost koje preporučuju uredbe, i kada se stoga može razumno zaključiti da te kontrole ne pružaju očekivanu razinu osiguranja pravilnosti zahtjeva, valja primijeniti ispravak u visini od 5 %, s obzirom na to da postoji znatan rizik od velikih gubitaka za fondove.
Kao što je to već navedeno u okviru ispitivanja trećeg prigovora podnesenog u okviru prvog tužbenog razloga i prvog prigovora podnesenog u okviru drugog tužbenog razloga, Komisija je u sažetom izvješću utvrdila propuste u odnosu na LPIS‑GIS koji je sadržavao materijalno netočne informacije o granicama i najvećim prihvatljivim površinama parcela. Iako se ti propusti odnose posebno na pašnjake, oni su ipak utvrđeni za sve vrste parcela.
Nadalje, u odnosu na kontrole na terenu, Komisija je u sažetom izvješću utvrdila da one nisu bile provedene sukladno pravnim pravilima na snazi 2008., iako je to bilo bitno kako bi se pravilno provjerila prihvatljivost prijavljene površine te stoga osiguralo poštovanje članaka 23. i 30. Uredbe br. 796/2004. U odnosu na kontrole izvršene otkrivanjem na daljinu, primijenjeni postupak nije bio u skladu sa zahtjevima. Naime, revizije su pokazale da je kôd T‑4 (parcela prekrivena oblacima) bio prečesto dodijeljen parcelama čija je prihvatljivost bila upitna. U odnosu na redovne kontrole na terenu, Komisija je u sažetom izvješću istaknula, kada je riječ o svim parcelama, da 2008. koordinate koje su bile predmet tih kontrola nisu bile pohranjene, što je onemogućilo otkrivanje višestrukih prijava.
Posebno u odnosu na standardne kontrole na terenu, Komisija je u sažetom izvješću navela da iako je „ponovna izmjera” pokazala razlike, one nisu bile takve naravi da se na njima može temeljiti zaključak o postojanju sustavnog propusta u funkcioniranju tih kontrola.
Konačno, u odnosu na dodatne potpore povezane s površinom, Komisija je navela da su na kontrole na terenu negativno utjecala kašnjenja u njihovoj provedbi.
Komisija je zaključila da su utvrđeni nedostaci predstavljali trajni nedostatak u funkcioniranju ključnih kontrola i sekundarnih kontrola. Posebno, utvrdila je da za predmetnu godinu, propusti koji su se odnosili na LPIS‑GIS nisu bili ispravljeni u odnosu na prethodnu godinu podnošenja zahtjeva (2007.).
Iz svega navedenog, u odnosu na potpore povezane s površinom, proizlazi da je Komisija mogla, a da pritom ne počini pogrešku, na njih primijeniti paušalni ispravak od 5 % sukladno odredbama dokumenta br. VI/5330/97.
Helenska Republika ističe da poboljšanja učinjena u odnosu na redovne kontrole na terenu i stalno poboljšanje LPIS‑GIS‑a proturječi ozbiljnoj i razumnoj sumnji Komisije, koja, prema stavu potonje, opravdava nalaganje stope ispravka od 5 % za dodatne potpore povezane s površinom. Osim toga, Helenska Republika smatra da je Komisija trebala primijeniti stopu od 2 %, koja se primjenjuje na potpore koje se dodjeljuju za površine koje nisu pašnjaci.
Međutim, argument koji se temelji na neosnovanosti održavanja razumne i ozbiljne sumnje usprkos poboljšanjima učinjenima na LPIS‑GIS‑u treba odbiti. Naime, iz točke 4. tužbe i priloga 4. potonjoj proizlazi da poboljšanja na LPIS‑GIS‑u, na koja se poziva Helenska Republika, nisu bila u primjeni u godini podnošenja zahtjeva 2008. Stoga, naknadna poboljšanja LPIS‑GIS‑a ne mogu dovesti u pitanje propuste utvrđene u spornom razdoblju (vidjeti analogijom presudu od 17. svibnja 2013., Grčka/Komisija,
T‑294/11
, neobavljenu,
EU:T:2013:261
, t.
206.
).
Nadalje, poboljšanja koja su utvrđena u sustavu standardnih kontrola na terenu nisu sama po sebi dovoljna za dovođenje u pitanje ocjene rizika za fondove koja je provedena na temelju svih gore navedenih propusta utvrđenih za spornu godinu.
Konačno, valja odbiti argument Helenske Republike prema kojemu se, prilikom ponderiranja rizika za fondove, Komisija morala pozvati na vrstu dodatnih potpora povezanih s površinom te na njih primijeniti stopu od 2 % koju je primijenila na potpore koje se dodjeljuju s osnove površina koje nisu pašnjaci.
Naime, osim činjenice da se Helenska Republika u prilog svojem argumentu ograničava na isticanje sporednog karaktera potpora povezanih s površinom, iz sažetog izvješća proizlazi da je smanjenje stope ispravka naložene u vezi s potporama za površine koje nisu pašnjaci (obradiva zemljišta) s 5 % na 2 % rezultat primjene „ublažavajućeg učinka”. Međutim, kao što to ističe Komisija, isto se smanjenje koje je posljedica „ublažavajućeg učinka” ne može primijeniti na dodatne potpore po površini glede kojih „ublažavajući učinak” nema nikakvu ulogu. Naime, za tu vrstu potpora, koje su povezane s proizvodnjom, ne upotrebljavaju se „prava na isplatu”, s obzirom na to da se potonja aktiviraju na temelju prihvatljivih površina čiji broj može biti manji od ukupnih površina koje je prijavio poljoprivrednik. Stoga, u slučaju dodatnih potpora po površini, pripadajuća se potpora temelji samo na prijavljenoj stvarno obrađenoj površini.
S obzirom na gornje navode, valja odbiti ovaj prigovor i, stoga, tužbeni razlog koji se odnosi na paušalni ispravak od 5 % u vezi s dodatnim potporama po površini u cijelosti.
Tužbeni razlog koji se odnosi na financijski ispravak od 5 % u vezi s potporama za ruralni razvoj
U okviru tužbenog razloga koji se odnosi na financijski ispravak od 5 % u vezi s dodatnim potporama za ruralni razvoj, Helenska Republika ističe prigovore koji se temelje na nepostojanju obrazloženja, na pogrešci koja se tiče činjenica i na povredi načela proporcionalnosti. Ističe, osim toga, dvostruko nalaganje ispravka zbog istog razloga.
U tom pogledu, valja navesti da se Helenska Republika, u okviru ovog tužbenog razloga, prilikom njegova izlaganja, ponovno ograničila na nabrajanje navedenih prigovora, tako da nakon tog nabrajanja slijedi nerazumljiva te djelomično nepotkrijepljena argumentacija u odnosu na navodno prekršena načela. Međutim, bez obzira na utvrđenu dvosmislenost, ona ne sprječava Komisiju da izloži argumente u svoju obranu, ni Opći sud da odluči o tužbi (vidjeti u tom smislu presudu od 16. studenoga 2011., Sachsa Verpackung/Komisija,
T‑79/06
, neobjavljenu,
EU:T:2011:674
, t.
21.
). Naime, iz pisanih očitovanja Helenske Republike proizlazi da ona u bitnom ističe prigovor koji se temelji na nedostatku u obrazloženju i prigovor koji se temelji na dvostrukom nalaganju ispravka zbog istog razloga kada je riječ o mjeri pod brojem 214 programa za ruralni razvoj.
Prvi prigovor, koji se temelji na nepostojanju dodatnog obrazloženja
Kao prvo, kao što je to već navedeno, odluke Komisije u području poravnanja računa fondova donose se na temelju sažetog izvješća i razmjene pismena između Komisije i predmetne države članice (presuda od 14. ožujka 2002., Nizozemska/Komisija,
C‑132/99
,
EU:C:2002:168
, t.
39.
). U tim uvjetima, obrazloženje odluke kojom se odbija snositi dio prijavljenih izdataka na teret fondova mora se smatrati dovoljnim kada je država primateljica bila usko uključena u postupak izrade te odluke i poznaje razloge zbog kojih je Komisija procijenila da sporne iznose ne mora staviti na teret fondova (presude od 20. rujna 2001., Belgija/Komisija,
C‑263/98
,
EU:C:2001:455
, t.
98.
i od 17. svibnja 2013., Grčka/Komisija,
T 294/11
, neobjavljena,
EU:T:2013:261
, t.
94.
).
Kao drugo, sukladno članku 73. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1698/2005 od 20. rujna 2005. o potporama ruralnom razvoju Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (
SL 2005., L 277, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 40., str. 138.), kako bi, u okviru podijeljenog upravljanja, osigurala dobro financijsko upravljanje sukladno članku 274. UEZ‑a, Komisija provodi mjere i kontrole predviđene u članku 9. stavku 2. Uredbe br. 1290/2005.
Sukladno članku 9. stavku 2. Uredbe br. 1290/2005, Komisija osigurava osobito postojanje i dobro funkcioniranje sustava upravljanja i kontrole u državama članicama.
Nadalje, valja navesti, kao što je to opravdano primijetila Komisija, a Helenska Republika nije osporila, da su u ovom slučaju predmetne potpore za ruralni razvoj potpore povezane s prijavljenom poljoprivrednom površinom.
Iz toga slijedi da se integrirani sustav upravljanja i kontrole primjenjuje na programe izravne potpore i na mjere za ruralni razvoj koje su dodijeljene na temelju broja hektara.
U tom pogledu, valja podsjetiti na već istaknutu važnost koju ima uspostava LPIS‑GIS‑a za funkcioniranje programa potpora povezanog s površinom. Naime, identifikacija poljoprivrednih parcela predstavlja ključni element za pravilnu primjenu programa povezanog s površinom. Nepostojanje pouzdanog sustava identifikacije parcela podrazumijeva samo po sebi visoki rizik nastanka štete za proračun Unije (vidjeti u tom smislu presude od 31. ožujka 2011., Grčka/Komisija,
T‑214/07
, neobjavljenu,
EU:T:2011:130
, t.
57.
i od 5. srpnja 2012., Grčka/Komisija,
T‑86/08
,
EU:T:2012:345
, t.
122.
).
U ovom slučaju, iz elemenata spisa proizlazi da je Helenska Republika bila uključena u postupak izrade pobijane odluke i da je Komisija istaknula propuste u funkcioniranju LPIS‑GIS‑a i u kontrolama na terenu u prvotnoj razmjeni pismena, u okviru postupka mirenja i u konačnom stajalištu, kao što to proizlazi iz dopisa koje su Komisija i Helenska Republika međusobno razmijenile, mišljenja tijela za mirenje i sažetog izvješća. Utvrđeni propusti odnose se na sve vrste potpora povezanih s površinom.
Iz dopisa Komisije od 21. studenoga 2008. i 31. svibnja 2013. i njezina konačnog stajališta jasno proizlazi da je Helenska Republika znala za nepravilnosti na kojima se temelje naloženi ispravci. Naime, Komisijine službe su izrijekom prigovorile grčkim tijelima nepravilno funkcioniranje LPIS‑GIS‑a i kontrola na terenu.
Konačno, u sažetom je izvješću Komisija zaključila da je „[z]a sve mjere [drugog] stupa koje se temelje na površini, imajući u vidu sva utvrđenja i sukladno odredbama dokumenta [br.] VI/5330/97, predložen paušalni ispravak od 5 %”.
Iz toga slijedi da je Helenska Republika bila usko uključena u postupak izrade pobijane odluke, da je poznavala razloge zbog kojih je Komisija smatrala da ne mora sporni iznos staviti na teret fondova te da je Komisija tijekom upravnog postupka izrijekom ukazala na razloge nalaganja predmetnog paušalnog ispravka.
U tom pogledu, nije relevantan navod Helenske Republike, koji uostalom nije ničim potkrijepljen, prema kojemu prilikom ocjene rizika koji predstavljaju utvrđeni nedostaci Komisija nije vodila računa o povećanju kontrola na terenu predviđenom u okviru provedbe predmetne mjere za ruralni razvoj. Pod pretpostavkom da je to točno, povećanje kontrola na terenu ne može nadomjestiti nedostatke utvrđene u njihovoj provedbi (vidjeti u tom smislu presudu od 17. svibnja 2013., Grčka/Komisija,
T‑294/11
, neobavljenu,
EU:T:2013:261
, t.
205.
).
Nadalje, kao što je to navedeno u točki 133. ove presude, valja navesti da, pod pretpostavkom da isticanjem stalnog poboljšanja LPIS‑GIS‑a Helenska Republika misli na poboljšanja učinjena počevši od 2009., nakon za to izrađenog akcijskog plana, poboljšanja učinjena nakon 2008., pod pretpostavkom da su doista učinjena, ne mogu dovesti u pitanje gornje navode. Valja stoga prvi prigovor koji se temelji na nepostojanju dodatnog obrazloženja odbiti kao nedopušten.
Drugi prigovor, koji se temelji na navodno dvostrukom nalaganju ispravka zbog istog razloga
Helenska Republika u bitnom ističe da ispravak koji se odnosi na potpore za ruralni razvoj valja poništiti, s obzirom na to da se drugi put primjenjuje na mjeru za ruralni razvoj pod brojem 214.
Posebno, Helenska Republika najprije ističe da, sukladno smjernicama koje Komisija primjenjuje, koje su utvrđene u dokumentu br. VI/5330/97, kada se u istom sustavu otkrije više nedostataka, paušalni se ispravci ne primjenjuju kumulativno, već se uzima u obzir samo najvažniji nedostatak, u smislu rizika kojem je bio izložen sustav kontrole u cijelosti.
Kao što je to pojasnila u replici i na raspravi, Helenska Republika osporava način izračuna ispravka naloženog u ovom slučaju.
Naime, Helenska Republika ističe da je, usprkos smanjenju od 2318055,75 eura, Komisija naložila dvostruki ispravak iz istog razloga kao i za ranije naložen ispravak. Posebno, Helenska Republika smatra da predmetni odbitak ne vodi računa o čitavom ispravku naloženom na temelju Provedbene odluke Komisije 2013/214/EU od 2. svibnja 2013. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Komponente za jamstva EFSJP‑a, u okviru EFJP‑a i EPFRR‑a (
SL 2013., L 123, str. 11
.). Helenska Republika ističe da ne može shvatiti metodu izračuna iznosa od 2318055,75 eura, koji je jedini uzet u obzir za ispravak naložen na temelju Provedbene odluke 2013/214, dok je potonji iznosio 3328030,09 eura.
Najprije, iz sažetog izvješća, na koji se upućuje u Provedbenoj odluci 2013/214, proizlazi da su se nedostaci u kontrolama koje je utvrdila Komisija odnosili na poštovanje naloženih obveza te na potpunost izvješćâ kontrole i sljedivost osobito u vezi s mjerom potpore za ruralni razvoj pod brojem 214, za godinu podnošenja zahtjeva 2008. S druge strane, utvrđeni nedostaci nisu se odnosili na površine (granice i najveće prihvatljive površine) parcela, koji su otkriveni u okviru istrage koja je dovela do pobijane odluke, u ovom slučaju, osobito na temelju iste mjere potpore za ruralni razvoj pod brojem 214.
Slijedom toga, valja navesti da su dva uzastopna financijska ispravka naložena zbog različitih grešaka i različitih nedostataka koji su utvrđeni tijekom dviju uzastopnih istraga Komisije vezano za istu mjeru potpore za ruralni razvoj. U tom pogledu, Komisija je u svojem pisanom odgovoru na mjeru upravljanja postupkom kao i na raspravi navela da je bila dužna smanjiti iznos spornog ispravka kako bi se izbjeglo kumuliranje ispravaka, ali ističe da je u tu svrhu odbitak od 2318055,75 eura pravilan.
U odnosu na Provedbenu odluku 2013/214, iz dijela priloga navedenoj odluci koji se odnosi na proračunsku stavku 6711 proizlazi da je Komisija, s jedne strane, naložila paušalni ispravak od 2 % za godinu 2009. zbog nedostataka u kontrolama na terenu u vezi s drugim stupom ZPP‑a u iznosu od 959020,82 eura, i, s druge strane, paušalni ispravak od 5 % za godinu 2009. zbog nedostataka u kontrolama na terenu u vezi s drugim stupom ZPP‑a u iznosu od 2369009,27 eura. Ukupan iznos ispravka naloženog za godinu 2009. zbog nedostataka u kontrolama na terenu u odnosu na ruralni razvoj (drugi stup ZPP‑a) iznosio je 3328030,09 eura.
Nadalje, u odnosu na iznose ispravaka naložene u pobijanoj odluci, iz dijela priloga navedenoj odluci koji se odnosi na proračunsku stavku 6711 proizlazi da je Komisija naložila paušalni ispravak od 5 % zbog nedostataka u LPIS‑u i u kontrolama na terenu u vezi s ruralnim razvojem (drugi stup ZPP‑a). Prema istom prilogu, prvotni iznos tog ispravka dosezao je 5007867,36 eura, od kojeg je Komisija oduzela 2318055,75 eura s osnove ranijeg ispravka naloženog na temelju provedbene odluke 2013/214. Imajući u vidu taj odbitak, financijski učinak spornog ispravka iznosi 2689811,61 eura.
U odnosu na gore navedeno smanjenje od 2318055,75 eura, iz Komisijinih objašnjenja sadržanih u njezinu odgovoru na tužbu i replici proizlazi da je iznos od 2318055,75 eura, koji odgovara iznosu ranijeg ispravka koji je oduzet od predmetnog ispravka, uključen za godinu podnošenja zahtjeva 2008. u iznos paušalnog ispravka od 2369009,27 eura, koji se odnosio na dvije godine podnošenja zahtjeva, i to na 2008. i 2009.
Ispitana o načinu izračuna iznosa od 2318055,75 eura koji je oduzet od spornog ispravka, Komisija je u svojem odgovoru na mjeru upravljanja postupkom i zatim na raspravi objasnila da je raniji ispravak naložen 2009. za godinu 2008. iznosio 3745694,27 eura u odnosu na ukupni izdatak od 134518285,02 eura. Prema Komisijinim objašnjenjima, taj se ispravak međutim odnosio na sve mjere za ruralni razvoj (označene kodom koji završava s 001). Prema Komisiji, za isto razdoblje izravna plaćanja iznosila su 83247820,42 eura. Komisija smatra da iz toga proizlazi da je razmjer između izravnih plaćanja povezanih s površinom i svih izdataka s osnove poljoprivredno‑okolišnih mjera iznosio 61 %.
Komisija zatim ističe da je – budući da je morala, kako bi se izbjegao dvostruki ispravak, oduzeti samo iznos ranijeg ispravka koji se odnosi na potpore za ruralni razvoj i koji odgovara postotku tih potpora povezanih s površinom – primijenila na raniji ispravak stopu od 61 % sukladno razmjeru navedenom u točki 161. ove presude. Na taj je način dobila iznos od 2318055,75 eura koji je odbila.
Međutim, valja navesti da pismena koja je Komisija dostavila u prilog svojem načinu izračuna odbitka od 2318055,75 eura u svakom slučaju ne potkrjepljuju to smanjenje. Naime, iznosi koji se nalaze u tablicama koje je Komisija dostavila u prilogu VI.a svojem odgovoru na tužbu nisu u skladu s iznosima u tablicama koje je Komisija dostavila u prilogu svojem odgovoru na mjeru upravljanja postupkom. Posebno, s jedne strane, osnove za izračun naloženih ispravaka ne podudaraju se u dokumentima koje je Komisija dostavila i, s druge strane, potonja nije objasnila podrijetlo iznosa od 134518285,02 eura i iznosa ranijeg odbitka naloženog 2009. za godinu podnošenja zahtjeva 2008. u iznosu od 3745694,27 eura, koji ne proizlaze ni iz kojeg drugog dokumenta u spisu. Također, Komisija i dalje nije objasnila relevantnost tih iznosa za izračun spornog odbitka i za otklanjanje dvostrukog ispravka između Provedbene odluke 2013/214 i pobijane odluke.
Nadalje, valja navesti da „izravne potpore” na koje se Komisija poziva u svojem odgovoru na mjeru upravljanja postupkom pripadaju prvom stupu ZPP‑a. Međutim, sporni ispravak kao i raniji ispravak naložen na temelju Provedbene odluke 2013/214, za koji se smatra da je bio odbijen, odnose se na ruralni razvoj (drugi stup ZPP‑a). Iz toga proizlazi da je Komisijin odgovor na mjeru upravljanja postupkom dvosmislen i dovodi u zabludu, s obzirom na to da se njime ukazuje na to da pogrešan izračun površina ima istovremeno posljedice na izravna plaćanja i potpore za ruralni razvoj, ali da se njime ne pojašnjava po čemu to opravdava objašnjenja koja slijede.
Valja podsjetiti na to da, prema stalnoj sudskoj praksi, obrazloženje koje zahtijeva članak 296. UFEU‑a mora na jasan i nedvosmislen način odražavati zaključke institucije koja je donijela akt, kako bi se zainteresiranim osobama omogućilo upoznavanje s razlozima poduzimanja mjere, kao i nadležnom sudu izvršavanje njegove nadzorne ovlasti (vidjeti presudu od 12. svibnja 2016., Italija/Komisija,
T‑384/14
,
EU:T:2016:298
, t.
43.
i navedenu sudsku praksu).
Međutim, valja naglasiti da pobijana odluka sadržava samo iznose naloženog ispravka i odbitka, a pritom ne sadržava niti jedan navod koji bi mogao pojasniti njihov izračun. Također, kao što je to izloženo u točki 163. ove presude, rasuđivanje koje je dovelo Komisiju do zaključka da će odbitak u iznosu od 2318055,75 eura biti dovoljan kako bi se uzelo u obzir raniji ispravak, naložen na temelju Provedbene odluke 2013/214, ostaje nejasno i manjkavo.
Iz toga proizlazi da je, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 165. ove presude, pobijana odluka zahvaćena nedostatkom u obrazloženju u dijelu koji se odnosi na nedostajanje kumulacije ispravaka. Slijedom toga, treći tužbeni razlog Helenske Republike valja prihvatiti te pobijanu odluku valja poništiti u dijelu koji se odnosi na izračun iznosa ispravka od 5007867,36 eura, iznosa odbitka od 2318055,75 eura i iznosa financijskog učinka od 2689811,61 eura koji se odnosi na izdatke s osnove potpora za ruralni razvoj (drugi stup) te koji su naloženi za fiskalnu godinu 2009. zbog nedostataka u vezi s LPIS‑om i kontrolama na terenu za godinu podnošenja zahtjeva 2008.
Imajući u vidu sve gornje navode valja, s jedne strane, poništiti zbog nedostatka u obrazloženju pobijanu odluku u dijelu u kojem se njome isključuju iz financiranja Unije izdaci nastali za Helensku Republiku u području ruralnog razvoja u okviru EPFRR‑a os 2 (2007. – 2013., mjere povezane s površinom) za fiskalnu godinu 2009., zbog nedostataka u vezi s LPIS‑om i kontrolama na terenu (drugi stup, godina podnošenja zahtjeva 2008.) i, s druge strane, odbiti tužbu u preostalom dijelu.
Troškovi
Sukladno članku 134. stavku 3. Poslovnika, svaka stranka snosi vlastite troškove ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima. Međutim, ako je to opravdano s obzirom na okolnosti slučaja, Opći sud može odlučiti da jedna stranka osim svojih troškova snosi i dio troškova druge stranke.
U ovom slučaju, valja navesti da Helenska Republika nije zatražila da se Komisiji naloži snošenje troškova.
Slijedom toga, budući da Helenska Republika nije zatražila nalaganje snošenja troškova i da je tužba djelomično prihvaćena, valja naložiti Helenskoj Republici snošenje vlastitih troškova kao i troškova Komisije, sukladno njezinu zahtjevu.

Slijedom navedenoga,
OPĆI SUD (osmo vijeće),
proglašava i presuđuje:

1.
Poništava se Provedbena odluka Komisije 2014/950/EU od 19. prosinca 2014. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice u okviru Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) u dijelu koji se odnosi na iznos ispravka od 5007867,36 eura, iznos odbitka od 2318055,75 eura i iznos financijskog učinka od 2689811,61 eura, što se tiče izdataka nastalih za Helensku Republiku u području ruralnog razvoja u okviru EPFRR‑a os 2 (2007. - 2013., mjere povezane s površinom) za fiskalnu godinu 2009., zbog nedostataka u vezi sa Sustavom za identifikaciju poljoprivrednih parcela (LPIS) i kontrolama na terenu (drugi stup, godina podnošenja zahtjeva 2008.)

2.
Tužba se u preostalom dijelu odbija.

3.
Helenskoj Republici nalaže se snošenje vlastitih troškova i troškova Europske komisije.

Gratsias
Kancheva
Półtorak
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu, 30. ožujka 2017.
Sadržaj

Okolnosti spora

Postupak i zahtjevi stranaka

Pravo

Tužbeni razlog koji se odnosi na financijski ispravak od 10 % u vezi s potporama po površini

Prvi prigovor, koji se temelji na pogrešnom tumačenju i primjeni članka 2. prvog stavka točke 2. Uredbe br. 796/2004

Drugi prigovor, koji se temelji na nepostojanju obrazloženja

Treći prigovor, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti

Tužbeni razlog koji se odnosi na financijski ispravak od 5 % u vezi s dodatnim potporama po površini

Prvi prigovor, koji se temelji na povredi postupovnih jamstava u okviru predsudskog postupka

Drugi prigovor, koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti

Tužbeni razlog koji se odnosi na financijski ispravak od 5 % u vezi s potporama za ruralni razvoj

Prvi prigovor, koji se temelji na nepostojanju dodatnog obrazloženja

Drugi prigovor, koji se temelji na navodno dvostrukom nalaganju ispravka zbog istog razloga

Troškovi
(
*1
)	Izvorni jezik: grčki