CELEX: 62021CJ0203
Ennakkoratkaisupyyntö
Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa
Puitepäätös 2005/212/YOS
Sovellettavuus
Rahamääräisen seuraamuksen määrääminen oikeushenkilölle verovelkojen maksamatta jättämisestä
Menetetyksi tuomisemisen käsite
Euroopan unionin perusoikeuskirjan 48, 49 ja 52 artikla
Rikosoikeudelliset seuraamukset
Syyttömyysolettaman periaate, rikosoikeudellinen laillisuusperiaate ja rikoksista määrättävien rangaistusten oikeasuhteisuuden periaate
Puolustautumisoikeudet
Rikosoikeudellisen seuraamuksen määrääminen oikeushenkilölle tämän edustajan tekemästä rikoksesta
Samanaikaisesti vireillä oleva rikosoikeudellinen menettely oikeushenkilön edustajaa vastaan
Oikeasuhteisuus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee rikoksen tuottaman hyödyn ja rikoksella saadun omaisuuden sekä rikoksentekovälineiden menetetyksi tuomitsemisesta 24.2.2005 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2005/212/YOS (
EUVL 2005, L 68, s. 49
) 4 ja 5 artiklan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 49 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty DELTA STROY 2003 EOOD:tä (jäljempänä Delta Stroy) vastaan vireille pannussa oikeudenkäynnissä, joka koskee rahamääräisen seuraamuksen määräämistä kyseille yhtiölle arvonlisäverorikoksesta, josta sen johtajaa ja edustajaa syytetään.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Puitepäätös 2005/212
Puitepäätöksen 2005/212 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä puitepäätöksessä tarkoitetaan:
–
’rikoksen tuottamalla hyödyllä’ rikoksista koituvaa taloudellista etuutta. Se voi olla mitä tahansa omaisuutta seuraavassa luetelmakohdassa määritellyn mukaisesti,
–
’omaisuudella’ kaikenlaista aineellista tai aineetonta, irtainta tai kiinteää omaisuutta sekä oikeudellisia asiakirjoja ja välineitä, joilla todistetaan omistusoikeus tai muu oikeus tällaiseen omaisuuteen,
–
’rikoksentekovälineillä’ omaisuutta, jota osaksi tai kokonaan käytetään tai aiotaan käyttää millä tavalla tahansa rikoksen tai rikosten tekemiseen,
–
’menetetyksi tuomitsemisella’ tuomioistuimen oikeudenkäynnissä rikoksen tai rikosten perusteella määräämää rangaistusta tai toimenpidettä, jolla omaisuus määrätään lopullisesti menetetyksi,
– –”
Kyseisen puitepäätöksen 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Menetetyksi tuomitseminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet voidakseen tuomita osaksi tai kokonaan menetetyksi rikoksentekovälineet ja sellaisen rikoksen tuottaman hyödyn, josta voi seurata yli yhden vuoden pituinen vankeusrangaistus, tai kyseisen hyödyn arvoa vastaavan määrän omaisuutta.
2.   Verorikosten osalta jäsenvaltiot voivat käyttää muita menettelyjä kuin rikosoikeudellisia menettelyjä tuomitakseen rikoksentekijän rikoksesta hankkiman hyödyn menetetyksi.”
Puitepäätöksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeusturvakeinot”, säädetään seuraavaa:
”Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että 2 ja 3 artiklassa tarkoitettujen toimenpiteiden kohteeksi joutuneilla asianosaisilla on oikeuksiensa turvaamiseksi tehokkaita oikeusturvakeinoja.”
Saman puitepäätöksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Suojalauseke”, säädetään seuraavaa:
”Tämä puitepäätös ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa tarkoitettuja perusoikeuksia ja perusperiaatteita, joihin kuuluu erityisesti syyttömyysolettama.”
Puitepäätös 2005/214/YOS
Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2005/214/YOS (
EUVL 2005, L 76, s. 16
) 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä puitepäätöksessä tarkoitetaan:
– –
b)
’taloudellisella seuraamuksella’ velvollisuutta maksaa:
i)
rahasumma, joka on päätöksessä määrätty maksettavaksi jonkin rangaistavan teon johdosta;
– –
Taloudelliseen seuraamukseen eivät sisälly:
–
rikoksentekovälineiden tai rikoksen tuottaman hyödyn menetetyksi tuomitsemista koskevat määräykset,
– –”
Direktiivi 2014/42/EU
Rikoksentekovälineiden ja rikoshyödyn jäädyttämisestä ja menetetyksi tuomitsemisesta Euroopan unionissa 3.4.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/42/EU (
EUVL 2014, L 127, s. 39
) 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1)
’rikoshyödyllä’ rikoksen välittömästi tai välillisesti tuottamaa taloudellista etua; se voi muodostua mistä tahansa omaisuudesta, ja siihen kuuluvat minkä tahansa rikoksen välittömästi tuottaman hyödyn myöhempi uudelleensijoittaminen tai muuntaminen ja mitkä tahansa taloudellista arvoa omaavat edut;
2)
’omaisuudella’ kaikkea aineellista tai aineetonta, irtainta tai kiinteää omaisuutta sekä oikeudellisia asiakirjoja ja välineitä, joilla todistetaan omistusoikeus tai muu oikeus tällaiseen omaisuuteen;
– –
4)
’menetetyksi tuomitsemisella’ tuomioistuimen määräämää rikokseen liittyvän omaisuuden lopullista menetystä;
– –”
Kyseisen direktiivin 14 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Korvataan yhteinen toiminta 98/699/YOS [3 päivältä joulukuuta 1998, jonka neuvosto on hyväksynyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella, rahanpesusta, rikoksentekovälineiden ja rikoksen tuottaman hyödyn tunnistamisesta, jäljittämisestä, jäädyttämisestä, takavarikosta ja menetetyksi tuomitsemisesta (
EYVL 1998, L 333, s. 1
)], [rahanpesusta, rikoksentekovälineiden ja rikoksen tuottaman hyödyn tunnistamisesta, jäljittämisestä, jäädyttämisestä tai takavarikoimisesta ja menetetyksi tuomitsemisesta 26.6.2001 tehdyn neuvoston] puitepäätöksen 2001/500/YOS [(
EYVL 2001, L 182, s. 1
)] 1 artiklan a alakohta ja sen 3 ja 4 artikla sekä puitepäätöksen 2005/212/YOS 1 artiklan neljä ensimmäistä luetelmakohtaa ja 3 artikla niiden jäsenvaltioiden osalta, joita tämä direktiivi sitoo, tämän kuitenkaan vaikuttamatta näiden jäsenvaltioiden velvollisuuksiin, jotka koskevat kyseisten puitepäätösten saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä asetettuja määräaikoja.”
Bulgarian oikeus
Zann
Hallinnollisista rikkomuksista ja hallinnollisista seuraamuksista annetun lain (Zakon za administrativnite narushenia i nakazania, DV nro 92, 28.11.1969, jäljempänä Zann), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin, sisältää 4 luvun, jonka otsikko on ”Luonteeltaan rikosoikeudelliset hallinnolliset seuraamukset oikeushenkilöille ja yksityisille elinkeinonharjoittajille” ja joka sisältää tämän lain 83, 83a, 83b, ja 83d–83g §:n.
Tämän lain 83 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Asiaa koskevassa laissa, asetuksessa, ministerineuvoston päätöksessä tai kunnanvaltuuston määräyksessä tarkoitetuissa tapauksissa oikeushenkilöille ja yksityisille elinkeinonharjoittajille voidaan määrätä rahamääräinen seuraamus sillä perusteella, että ne eivät toimintaansa harjoittaessaan ole noudattaneet velvollisuuksiaan valtiota tai kuntaa kohtaan.
(2)   Edellisessä momentissa tarkoitettu seuraamus määrätään tässä laissa säädetyin edellytyksin, jollei asianomaisessa normatiivisessa toimessa toisin säädetä tai määrätä.”
Saman lain 83a §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Jokaiselle oikeushenkilölle, joka on saanut tai voi saada taloudellista hyötyä rikoslain 255 §:ssä – – tarkoitetulla rikoksella sekä millä tahansa järjestäytyneen rikollisryhmän lukuun tai sen aloitteesta tehdyllä rikoksella, jonka tekijä on
1.
henkilö, jolla on oikeus tehdä sitoumus oikeushenkilön puolesta;
2.
oikeushenkilöä edustava henkilö;
3.
oikeushenkilön hallinto- tai valvontaelimeen valittu henkilö; tai
4.
työntekijä tai toimihenkilö, jolle oikeushenkilö on antanut tietyn tehtävän, jos rikos on tehty kyseisen tehtävän aikana tai sen yhteydessä,
määrätään rahamääräinen seuraamus, jonka määrä ei saa olla hyödyn arvoa pienempi ja jonka enimmäismäärä on 1000000 [Bulgarian leviä (BGN), noin 511000 euroa], jos kyseessä on taloudellinen hyöty – –
(2)   Rahamääräinen seuraamus määrätään myös oikeushenkilölle, jonka kotipaikka ei ole Bulgarian tasavallan alueella, kun 1 momentissa tarkoitettu rikos on tehty Bulgarian tasavallan alueella.
(3)   Rahamääräinen seuraamus määrätään oikeushenkilölle myös silloin, kun 1 momentin 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut henkilöt ovat yllyttäneet mainittuihin rikoksiin tai avustaneet niissä, sekä silloin, kun teko on jäänyt rikoksen yritykseksi.
(4)   Rahamääräinen seuraamus määrätään 1 momentissa tarkoitettuun rikokseen osallisten henkilöiden rikosoikeudellisen vastuun tosiasiallisesta toteamisesta riippumatta.
(5)   Edellä 1 momentissa tarkoitetun rikoksen oikeushenkilölle suoraan tai välillisesti tuottama hyöty tuomitaan menetetyksi valtiolle, jos sitä ei määrätä palautettavaksi tai korvattavaksi taikka tuomita menetetyksi rikoslain nojalla. Jos rikoksen kohteena oleva omaisuus tai varallisuus on kadonnut tai luovutettu, menetetyksi tuomitaan määrä, joka vastaa sen arvoa Bulgarian leveinä (BGN).
– – ”
Zann:n 83b §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Edellä 83a §:ssä tarkoitettu menettely aloitetaan tapauksen tai kyseistä rikosta koskevien asiakirjojen tutkinnasta vastaavan syyttäjän perustellusta ehdotuksesta oikeushenkilön kotipaikan Okrazhen sadissa (maakunnallinen tuomioistuin, Bulgaria) ja 83a §:n 2 momentissa tarkoitetuissa tapauksissa Sofijski gradski sadissa (Sofian kaupungin alioikeus):
1.
sen jälkeen, kun tuomioistuimeen on toimitettu syytekirjelmä, määräys, jossa ehdotetaan, että rikoksentekijä vapautetaan rikosoikeudellisesta vastuusta ja että tälle määrätään hallinnollinen seuraamus, tai syyteneuvottelusopimus;
– –
(2)   Ehdotukselta edellytetään seuraavaa:
1.
sen on sisällettävä kuvaus rikoksesta, siinä on selostettava olosuhteet, joissa rikos on tehty, ja siitä on käytävä ilmi, että rikoksen ja oikeushenkilön saaman hyödyn välillä on syy-yhteys;
2.
siinä on mainittava hyödyn luonne ja arvo;
3.
siinä on mainittava oikeushenkilön johdon nimet, toimiala, kotipaikka ja osoite;
4.
siinä on mainittava oikeushenkilön edustajan henkilötiedot;
5.
siinä on mainittava rikoksesta syytettyjen tai siitä tuomittujen henkilöiden henkilötiedot;
6.
siihen on sisällytettävä luettelo asiakirjoista, jotka vahvistavat 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut seikat, tai näiden asiakirjojen oikeaksi todistetuista jäljennöksistä;
7.
sen on sisällettävä luettelo haastettavista henkilöistä;
8.
siinä on ilmoitettava sen laatimispäivä ja -paikka sekä syyttäjän nimi, tehtävä ja allekirjoitus.
– – ”
Saman lain 83d §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
(2)   Tuomioistuin tutkii ehdotuksen yhden tuomarin kokoonpanossa julkisessa istunnossa, johon syyttäjä osallistuu ja johon oikeushenkilö haastetaan.
(3)   Se, että oikeushenkilön edustaja ei vastaa asiassa, ei estä tuomioistuinta käsittelemästä asiaa, mikäli haaste on toimitettu asianmukaisesti.
(4)   Tuomioistuin hankkii todisteet omasta aloitteestaan tai asianosaisten pyynnöstä.
(5)   Tuomioistuin tutkii asian ja arvioi hankittujen todisteiden perusteella,
1.
onko kyseinen oikeushenkilö saanut laitonta hyötyä;
2.
onko rikoksentekijän ja oikeushenkilön välillä yhteys;
3.
onko rikoksen ja oikeushenkilön saaman hyödyn välillä yhteys;
4.
millainen on hyödyn luonne ja arvo, jos kyseessä on taloudellinen hyöty.
(6)   Tuomioistuin ratkaisee asian päätöksellä, jolla
1.
se määrää rahamääräisen seuraamuksen; [tai]
2.
kieltäytyy määräämästä rahamääräistä seuraamusta.
(7)   Edellä 6 momentin 1 kohdassa tarkoitetussa päätöksessä on mainittava:
1.
oikeushenkilöön liittyvät tiedot;
2.
hyödyn alkuperään, luonteeseen ja arvoon liittyvät tiedot;
3.
määrätyn rahamääräisen seuraamuksen määrä;
4.
kuvaus omaisuudesta, joka tarvittaessa tuomitaan menetetyksi valtiolle;
5.
vahvistetut oikeudenkäyntikulut.
– – ”
Mainitun lain 83e §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
(1)   Okrazhen sadin 83d §:n 6 momentin mukainen päätös voidaan riitauttaa [seuraamuksen kohteena olevan henkilön] valituksella tai [syyttäjän esittämällä] valituksella (’vastalause’) Apelativen sadissa (ylioikeus) 14 päivän kuluessa siitä, kun päätös on annettu tiedoksi asianosaisille.
(2)   Asiaa käsitellään julkisessa istunnossa, johon syyttäjä osallistuu. Myös oikeushenkilö haastetaan istuntoon.
(3)   Menettelyssä on sallittu ainoastaan – – kirjalliset todisteet.
(4)   Apelativen sad ratkaisee asian päätöksellä, jolla se voi
1.
kumota Okrazhen sadin päätöksen ja palauttaa asian uudelleen käsiteltäväksi, kun menettelysäännöksiä on olennaisesti rikottu ensimmäisen asteen menettelyn kuluessa;
2.
kumota Okrazhen sadin päätöksen ja määrätä rahamääräisen seuraamuksen;
3.
kumota Okrazhen sadin päätöksen ja kieltäytyä määräämästä rahamääräistä seuraamusta;
4.
muuttaa Okrazhen sadin päätöstä;
5.
vahvistaa Okrazhen sadin päätöksen.
(5)   Apelativen sadin päätös on lopullinen.”
Zann:n 83f §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
(1)   Menettely, jossa Okrazhen sad tai Apelativen sad on antanut lainvoimaisen päätöksen, voidaan aloittaa uudelleen, jos:
1.
lainvoimaisella tuomiolla vahvistetaan, että jotkin niistä kirjallisista todisteista, joiden perusteella päätös on tehty, ovat virheellisiä tai sisältävät virheellisiä tietoja;
2.
lainvoimaisessa tuomiossa todetaan, että menettelyyn osallistunut tuomari, syyttäjä, asianosainen tai väliintulija on tehnyt rikoksen, joka liittyy kyseisen henkilön menettelyyn osallistumiseen;
3.
sen jälkeen, kun päätös rahamääräisen seuraamuksen määräämisestä oikeushenkilölle on saanut lainvoiman, 83a §:n 1 momentin 1–4 kohdassa tarkoitettu henkilö on vapautettu syytteestä lainvoiman saaneella tuomioistuimen ratkaisulla tai syyttäjä on päättänyt keskeytetyn alustavan menettelyn rikosprosessilain 24 §:n 1 momentin 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa;
4.
päätöksen saatua lainvoiman tulee ilmi seikkoja tai todisteita, jotka eivät olleet asianosaisen ja tuomioistuimen tiedossa ja joilla on asian kannalta huomattava merkitys;
5.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisussa on todettu, että ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehtyä yleissopimusta (Euroopan ihmisoikeussopimus) on rikottu, millä on huomattavaa merkitystä asian kannalta;
6.
menettelysääntöjä on olennaisesti rikottu menettelyn aikana.
(2)   Uudelleen aloittamista koskeva hakemus voidaan tehdä kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun menettelyn uudelleen aloittamista koskevasta perusteesta on saatu tietää, ja 1 momentin 6 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa kuuden kuukauden kuluessa Okrazhen sadin tai Apelativen sadin päätöksen voimaantulosta.
(3)   Uudelleen aloittamista koskeva hakemus ei keskeytä voimaan tulleen päätöksen täytäntöönpanoa, ellei tuomioistuin toisin päätä.
(4)   Menettelyn uudelleen aloittamista koskevan hakemuksen voi esittää
1.
alueellisen syyttäjänviraston syyttäjä;
2.
oikeushenkilö, jolle on määrätty rahamääräinen seuraamus.
(5)   Uudelleen aloittamista koskevan hakemuksen käsittelee sen tuomiopiirin Apelativen sad, jossa lainvoimaisen päätöksen tehnyt elin sijaitsee.
(6)   Apelativen sad käsittelee hakemuksen kolmen tuomarin kokoonpanossa. Kun kyse on Apelativen sadin päätöksestä, uudelleen aloittamista koskevan hakemuksen käsittelee toinen kyseisen Apelativen sadin jaosto.
(7)   Asia käsitellään julkisessa istunnossa syyttäjän läsnä ollessa. Myös oikeushenkilö haastetaan istuntoon.
(8)   Mikäli Apelativen sad katsoo, että hakemus on perusteltu, se kumoaa päätöksen ja palauttaa asian uudelleen käsiteltäväksi ja ilmoittaa, mistä menettelyn vaiheesta asian käsittely on aloitettava uudelleen.”
Kyseisen lain 83g §:ssä säädetään seuraavaa:
”Niihin kysymyksiin, joita ei säännellä 83b ja 83d–83f §:ssä, sovelletaan rikosprosessilain säännöksiä.”
Rikoslaki
Rikoslain (Nakazatelen kodeks) 255 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Henkilö, joka jättää ilmoittamatta tai maksamatta merkittävän suuruiset verovelat siten, että hän
– –
2.
antaa valheellisia tietoja tai peittelee totuutta esittämässään ilmoituksessa;
3.
jättää esittämättä laskun tai muun kirjanpitoasiakirjan;
– –
tuomitaan 1–6 vuoden vankeusrangaistukseen ja enintään 2000 [BGN:n] sakkoon.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
ZK on Burgasiin (Bulgaria) sijoittautuneen Delta Stroyn johtaja ja edustaja. ZK:ta vastaan esitettiin 5.8.2019 syyte siitä, että hän oli edellä mainitussa ominaisuudessa syyllistynyt jatkettuun rikokseen jättämällä maksamatta 11388,98 BGN:n (noin 5800 euron) verovelat, jotka vastasivat maaliskuun, huhtikuun ja heinäkuun verokausilta 2009 maksettavaa arvonlisäveroa, mikä on rikoslain 255 §:n 1 momentin 2 ja 3 kohdassa tarkoitettu rikos. Tämä rikosoikeudellinen menettely oli vireillä Okrazhen sad Burgasissa nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön jättämispäivänä.
Okrazhna prokuratura Burgasin (Burgasin alueellinen syyttäjänvirasto, Bulgaria) syyttäjä ehdotti 9.12.2020 edellä mainitussa tuomioistuimessa eri menettelyssä, että Delta Stroylle määrätään rahamääräinen seuraamus Zann:n 83a §:n ja sitä seuraavien pykälien nojalla sillä perusteella, että yhtiö oli saanut taloudellista hyötyä ZK:n tekemästä rikoksesta. Kyseiseen ehdotukseen oli liitetty viimeksi mainittua koskeva syytekirjelmä.
Okrazhen sad Burgas on epävarma siitä, ovatko Zann:n 83a § ja sitä seuraavat pykälät, siltä osin kuin niissä annetaan rikostuomioistuimelle mahdollisuus määrätä oikeushenkilölle rahamääräinen seuraamus sellaisen rikoksen johdosta, jota koskeva menettely on vireillä rinnakkaisessa rikosoikeudellisessa menettelyssä, jota ei ole vielä saatettu lopullisesti päätökseen, puitepäätöksen 2005/212 sekä perusoikeuskirjan 49 artiklassa vahvistetun rikosoikeudellisen laillisuusperiaatteen mukaisia.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin muistuttaa ensinnäkin, että Zann:n asiaan vaikuttavien säännösten aikaisemmassa versiossa säädettiin, että oikeushenkilölle ei voida määrätä rahamääräistä seuraamusta rikoksesta, johon luonnollinen henkilö on syyllistynyt tämän toiminnan yhteydessä, ennen kuin luonnollinen henkilö on tuomittu tuomioistuimen ratkaisulla ja ratkaisu on lainvoimainen. Näiden säännösten muuttamisen jälkeen tällaisesta vaatimuksesta on kuitenkin luovuttu.
Kyseinen tuomioistuin selittää, että nyt käsiteltävässä asiassa on pantu vireille kaksi rinnakkaista oikeudenkäyntiä, toinen ZK:ta vastaan tämän tekemäksi väitetystä verorikoksesta rikoslain 255 §:n 1 momentin nojalla ja toinen Delta Stroya vastaan Zann:n 83a §:än ja sitä seuraavien pykälien nojalla; oikeudenkäynnissä vaaditaan, että kyseiselle yhtiölle määrätään rahamääräinen seuraamus, jonka määrä vastaa kyseisestä rikoksesta saatua taloudellista hyötyä. Sama tuomioistuin toteaa, että Zann:ssa ei säädetä mahdollisuudesta lykätä sen 83a §:n ja sitä seuraavien pykälien nojalla vireille pantua menettelyä siihen saakka, kunnes ZK:ta vastaan vireille pantu rikosoikeudellinen menettely on päättynyt.
Tämän jälkeen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että siinä, että oikeushenkilölle määrätään luonnollisen henkilön tekemän rikoksen seurauksena rahamääräinen seuraamus, joka vastaa sitä etua, jonka tämä oikeushenkilö on saanut tai voi saada kyseisestä rikoksesta, on kyse siitä, että rikoksen tuottama hyöty tuomitaan puitepäätöksen 2005/212 2 artiklan 1 kohdan mukaisella tavalla osaksi tai kokonaan menetetyksi.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin muistuttaa lopuksi, että perusoikeuskirjan 49 artiklassa vahvistetaan rikosoikeudellinen laillisuusperiaate, joka kieltää määräämästä seuraamusta ennen kuin on todettu, että rikos on tehty. Kysymys siitä, onko luonnollinen henkilö tosiasiallisesti tehnyt rikoksen, ei kuitenkaan Zann:n osalta kuulu niihin seikkoihin, joita rikostuomioistuimen on arvioitava kyseisen lain 83d §:n 5 momentin nojalla mahdollisen rikosoikeudellisen rahamääräisen seuraamuksen määräämiseksi oikeushenkilölle.
Zann:n 83a §:n ja sitä seuraavien pykälien mukainen menettely mahdollistaa siten käytännössä sen, että oikeushenkilölle voidaan määrätä seuraamus, joka perustuu yksinomaan tämän oikeushenkilön edustajaa ja johtajaa koskevaan syytteeseen ja joka koskee sellaista rikosta, jonka tekemistä ei ole vielä todettu lainvoimaisella tuomioistuinratkaisulla.
Näissä olosuhteissa Okrazhen sad Burgas on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko puitepäätöksen [2005/212] 4 ja 5 artiklaa sekä [perusoikeuskirjan] 49 artiklaa tulkittava siten, että ne mahdollistavat jäsenvaltion lainsäädännön, jonka mukaan kansallinen tuomioistuin voi määrätä pääasian kaltaisessa menettelyssä oikeushenkilölle seuraamuksen sellaisen rikoksen perusteella, jonka osalta ei vielä ole vahvistettu, että se on tehty, koska se on sellaisen rinnakkaisen rikosoikeudellisen menettelyn kohteena, jota ei ole saatettu lopullisesti päätökseen?
2)
Onko puitepäätöksen [2005/212] 4 ja 5 artiklaa sekä [perusoikeuskirjan] 49 artiklaa tulkittava siten, että ne mahdollistavat jäsenvaltion lainsäädännön, jonka mukaan kansallinen tuomioistuin voi määrätä pääasian kaltaisessa menettelyssä oikeushenkilölle seuraamuksen vahvistamalla sen määrän kyseisen rikoksen mahdollisesti tuottaman hyödyn arvon perusteella, kun vielä ei ole vahvistettu, että rikos on tehty, koska se on sellaisen rinnakkaisen rikosoikeudellisen menettelyn kohteena, jota ei ole saatettu lopullisesti päätökseen?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Alustavat huomautukset
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyössä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tämän vuoksi tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen. Unionin tuomioistuimen tehtävänä on nimittäin tulkita kaikkia unionin oikeuden säännöksiä, joita kansalliset tuomioistuimet tarvitsevat ratkaistessaan niiden käsiteltäväksi saatettuja asioita, vaikka näitä säännöksiä ei olisi nimenomaisesti mainittu kansallisten tuomioistuinten unionin tuomioistuimelle esittämissä kysymyksissä (ks. vastaavasti tuomio 7.7.2022, Pensionsversicherungsanstalt (Lastenhoitokaudet ulkomailla),
C-576/20
,
EU:C:2022:525
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tältä osin on ensimmäiseksi huomautettava, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään puitepäätöksen 2005/212, joka liittyy rikoksen tuottaman hyödyn, rikoksentekovälineiden ja rikoksella saadun omaisuuden menetetyksi tuomitsemiseen, 4 ja 5 artiklan tulkintaa, pääasian oikeudenkäynti ei liity tällaiseen menetetyksi tuomitsemista koskevaan menettelyyn.
Ensinnäkin menetetyksi tuomitsemisen käsitteen osalta ei nimittäin ole viitattava puitepäätöksen 2005/212 1 artiklan neljännessä luetelmakohdassa olevaan määritelmään vaan direktiivin 2014/42 2 artiklan 4 alakohtaan sisältyvään määritelmään, koska kyseisellä direktiivillä on sen 14 artiklan 1 kohdan nojalla korvattu muun muassa tämän puitepäätöksen 1 artiklan neljä ensimmäistä luetelmakohtaa. Viimeksi mainitun määritelmän mukaan menetetyksi tuomitsemisella tarkoitetaan ”tuomioistuimen määräämää rikokseen liittyvän omaisuuden lopullista menetystä”.
Puitepäätöksen 2005/212 2 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet voidakseen tuomita osaksi tai kokonaan menetetyksi rikoksentekovälineet ja sellaisen rikoksen tuottaman hyödyn, josta voi seurata yli yhden vuoden pituinen vankeusrangaistus, tai kyseisen hyödyn arvoa vastaavan määrän omaisuutta.
Lopuksi direktiivin 2014/42 2 artiklan 1 alakohdasta ilmenee, että ”rikoshyödyllä” tarkoitetaan kaikkea rikoksen tuottamaa taloudellista etua ja se voi muodostua mistä tahansa omaisuudesta.
Rahamäärä tosin muodostaa ”omaisuuden”, joka voidaan tuomita menetetyksi (ks. vastaavasti tuomio 21.10.2021, Okrazhna prokuratura Varna,
C-845/19 ja C-863/19
,
EU:C:2021:864
,
kohta), mutta puitepäätöksen 2005/212 2 artiklan 1 kohdan mukaan tällaista omaisuutta voidaan tuomita menetetyksi vain, jos se vastaa rikoksesta saatua etua eli rikoshyötyä tai rikoksentekovälinettä eli esinettä, jota käytetään tai aiotaan käyttää rikoksen tekemiseen.
Sen sijaan ”taloudellisen seuraamuksen” käsitteellä, sellaisena kuin se on määritelty puitepäätöksen 2005/214 1 artiklan b alakohdan i alakohdassa, tarkoitetaan velvollisuutta maksaa rahasumma, joka on rikosoikeudellisessa ratkaisussa määrätty maksettavaksi jonkin rangaistavan teon johdosta. Tässä säännöksessä täsmennetään, että tämä käsite ei kata muun muassa rikoksentekovälineiden tai rikoksen tuottaman hyödyn menetetyksi tuomitsemista koskevia ratkaisuja.
Tältä osin on todettava, että rahamääräisen seuraamuksen määrä ei välttämättä vastaa rikoksesta, josta seuraamus on määrätty, saadun taloudellisen edun arvoa. Tällaisen seuraamuksen määräksi voidaan nimittäin vahvistaa pienempi, yhtä suuri tai suurempi summa kuin kyseisen edun arvo, ja se voidaan jopa määrätä, vaikka etua ei ole saatu, tai samanaikaisesti rikoksen tuottaman hyödyn menetetyksi tuomitsemisen kanssa. Tällaista rahamääräistä seuraamusta ei voida myöskään rinnastaa rikoksentekovälineen menetetyksi tuomitsemiseen.
On siis selvää, että antaessaan puitepäätökset 2005/212 ja 2005/214 unionin lainsäätäjä on halunnut erottaa toimenpiteet, jotka liittyvät omaisuuden eli rikoshyödyn tai rikoksentekovälineen menetetyksi tuomitsemiseen, toimenpiteistä, jotka koskevat näistä rikoksista määrättävää rahamääräistä seuraamusta.
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että siinä, että oikeushenkilölle määrätään luonnollisen henkilön tekemästä rikoksesta rahamääräinen seuraamus, joka vastaa sitä etua, jonka oikeushenkilö on saanut tai voisi saada kyseisestä rikoksesta, on kyse siitä, että rikoksen tuottama hyöty tuomitaan puitepäätöksen 2005/212 mukaisesti osaksi tai kokonaan menetetyksi. Se täsmentää kuitenkin, että Bulgarian oikeudessa sallitaan tällaisen rahamääräisen seuraamuksen määrääminen silloinkin, kun mitään etua ei ole tosiasiassa saatu tai kun etu ei ole luonteeltaan taloudellinen, ja lisää, ettei Zann:n 83a §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä tarkoitettu menettely koske ainoastaan laittomasti hankittua omaisuutta. Lisäksi mainitusta 83a §:n 1 momentista ilmenee, että määrättävä rahamääräinen seuraamus voi ylittää saadun edun arvon.
Edellä esitetyn perusteella Zann:n 83a §:n 1 momentissa säädetyn kaltainen rahamääräinen seuraamus ei ole puitepäätöksessä 2005/212 ja direktiivissä 2014/42 tarkoitettu menetetyksi tuomitsemista koskeva toimenpide edes silloin, kun kyseisen seuraamuksen määrä vastaa rikoksesta saadun taloudellisen hyödyn arvoa.
Tästä seuraa, ettei puitepäätöstä voida soveltaa pääasiaan ja ettei sen 4 ja 5 artiklaa näin ollen ole syytä tulkita nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön yhteydessä.
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epäilyistä, jotka koskevat Zann:n 83a §:n ja sitä seuraavien pykälien yhteensopivuutta perusoikeuskirjan 49 artiklan kanssa, on ensinnäkin todettava, että pääasian kohteena on rahamääräisen seuraamuksen määrääminen yhtiölle sillä perusteella, että se on saanut lainvastaista taloudellista hyötyä sellaisen rikoksen johdosta, johon sen edustaja ja johtaja on syyllistynyt arvonlisäveroilmoituksessa.
Unionin tuomioistuin on jo todennut, että kansallisten veroviranomaisten määräämät hallinnolliset seuraamukset ja aloitetut rikosoikeudelliset menettelyt, jotka koskevat arvonlisäveroon liittyviä rikkomuksia, ovat perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua unionin oikeuden soveltamista, koska niillä pyritään varmistamaan arvonlisäveron oikea kantaminen ja estämään veropetoksia (ks. vastaavasti tuomio 26.2.2013, Åkerberg Fransson,
C-617/10
,
EU:C:2013:105
,
ja
kohta ja tuomio 5.5.2022, BV,
C-570/20
,
EU:C:2022:348
,
kohta). Sama koskee seuraamuksia, joita tuomioistuin määrää tällaisissa rikosoikeudellisissa menettelyissä. Tästä seuraa, että perusoikeuskirjaa sovelletaan pääasiaan.
Toiseksi on selvää, että pääasiassa kyseessä oleva seuraamusjärjestelmä on luonteeltaan rikosoikeudellinen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa erityisesti, että Zann:n 83a §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä säädetyllä menettelyllä on kaikki rikosoikeudellisen menettelyn ominaispiirteet.
Kolmanneksi perusoikeuskirjan 49 artiklassa vahvistetaan muun muassa rikosoikeudellinen laillisuusperiaate, ja kyseinen artikla vastaa – kuten perusoikeuskirjan selityksistä (
EUVL 2007, C 303, s. 17
) ilmenee – Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 7 artiklaa.
Perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdassa määrätään, että siltä osin kuin tämän perusoikeuskirjan oikeudet vastaavat Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattuja oikeuksia, niiden merkitys ja ulottuvuus ovat samat kuin mainitussa yleissopimuksessa. Unionin tuomioistuimen on siis huolehdittava siitä, että tulkinta, jonka se omaksuu perusoikeuskirjan 49 artiklasta, turvaa suojelulle tason, joka ei alita Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklan, sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on sitä tulkinnut, tarjoamaa tasoa (ks. vastaavasti tuomio 23.11.2021, IS (Välipäätöksen lainvastaisuus),
C-564/19
,
EU:C:2021:949
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on itsekin todennut, Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on katsonut Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklan olevan esteenä sille, että rikosoikeudellinen seuraamus voidaan määrätä henkilölle ilman, että hänen henkilökohtainen rikosoikeudellinen vastuunsa on ensin näytetty toteen ja todettu, koska muutoin loukattaisiin myös Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaleessa taattua syyttömyysolettamaa (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 28.6.2018, G.I.E.M s.r.l ym. v. Italia, CE:ECHR:2018:0628JUD000182806, 251 kohta).
Perusoikeuskirjan 49 artiklalla on merkitystä ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen annettavan vastauksen kannalta siltä osin kuin sitä on tulkittava siten, että se sisältää samat Euroopan ihmisoikeussopimuksen 7 artiklasta johtuvat, edellisessä kohdassa mainitut vaatimukset.
Kuten tämän tuomion 45 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä on vahvistettu, tällaiset vaatimukset vastaavat kuitenkin myös niitä vaatimuksia, jotka perustuvat Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaleessa määrättyyn syyttömyysolettaman periaatteeseen, joka on nimenomaisesti vahvistettu perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdassa.
Kun otetaan huomioon nyt käsiteltävän ennakkoratkaisupyynnön kohde, kun se koskee lähinnä olettamaan perustuvaa oikeushenkilön rikosoikeudellista vastuuta sen edustajan ja johtajan toiminnasta, tähän kysymykseen annettavan vastauksen yhteydessä on riittävää viitata perusoikeuskirjan 49 artiklan sijaan sen 48 artiklan 1 kohtaan, jota on tämän tuomion 44 kohdassa mainitun oikeuskäytännön tavoin tulkittava siten, että taataan sellainen suojan taso, joka ei alita Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan tarjoamaa tasoa.
Vastaavasti myös perusoikeuskirjan 48 artiklan 2 kohdalla, jossa vahvistetaan puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaate, on merkitystä hyödyllisen vastauksen antamiseksi ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.
Ensimmäinen kysymys on näin ollen muotoiltava uudelleen siten, että sillä pyritään lähinnä määrittämään, onko perusoikeuskirjan 48 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla kansallinen tuomioistuin voi määrätä oikeushenkilölle rikosoikeudellisen seuraamuksen rikoksesta, josta on vastuussa luonnollinen henkilö, joka voi tehdä oikeushenkilön puolesta sitoumuksen tai edustaa sitä, kun tätä vastuuta ei ole vielä lopullisesti vahvistettu.
Asiakysymys
Perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdan sanamuodon mukaan jokaista syytettyä on pidettävä syyttömänä, kunnes hänen syyllisyytensä on laillisesti näytetty toteen. Tätä periaatetta sovelletaan, kun on kyse sellaisen rikkomisen objektiivisten tunnusmerkkien määrittämisestä, joka voi johtaa luonteeltaan rikosoikeudellisten hallinnollisten seuraamusten määräämiseen (tuomio 9.9.2019, Adler Real Estate ym.,
C-546/18
,
EU:C:2021:711
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), kuten nyt käsiteltävässä asiassa, kuten tämän tuomion 42 kohdassa on jo todettu.
Perusoikeuskirjan 48 artiklan 2 kohdassa määrätään lisäksi, että jokaiselle syytetylle taataan oikeus puolustukseen. Unionin tuomioistuin on jo katsonut, että puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa sellaisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia, on unionin oikeuden perusperiaate (tuomio 14.9.2010, Akzo Nobel Chemicals ja Akcros Chemicals v. komissio ym.,
C-550/07 P
,
EU:C:2010:512
,
kohta ja tuomio 15.7.2021, komissio v. Puola (Tuomareita koskeva kurinpitojärjestelmä),
C-791/19
,
EU:C:2021:596
,
kohta).
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Zann:n 83a §:n 1 momentista sekä 83b ja 83f §:stä yhdessä luettuina ilmenee, että oikeushenkilölle voidaan määrätä rikosoikeudellinen seuraamus, jos se on saanut tai voinut saada taloudellista hyötyä sellaisen rikoksen johdosta, joka on luettu sellaisen luonnollisen henkilön syyksi, jolla on oikeus tehdä oikeushenkilön puolesta sitoumuksia tai edustaa sitä, jo ennen kuin kyseinen luonnollinen henkilö on lainvoimaisesti tuomittu tästä rikoksesta.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee lisäksi, että tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on Zann:n 83a §:n 1 momentin nojalla saatettu toimivaltaisen syyttäjän tekemä ehdotus rahamääräisen seuraamuksen määräämisestä oikeushenkilölle, on kyseisen lain 83d §:n 5 momentin mukaisesti tutkittava asia pelkästään viimeksi mainitussa säännöksessä säädettyjen seuraavien seikkojen perusteella: onko kyseessä oleva oikeushenkilö saanut laitonta etua, onko rikoksentekijän ja oikeushenkilön välillä yhteys, onko rikoksen ja oikeushenkilön saaman edun välillä yhteys ja millainen on edun luonne ja arvo ja onko kyseessä luonteeltaan taloudellinen etu. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että kaikki nämä seikat perustuvat olettamaan siitä, että rikos on tehty, ja lisää, että tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi toimivaltaisen syyttäjän ehdotus on saatettu, ei voi asettaa kyseenalaiseksi tämän olettaman paikkansapitävyyttä, koska kysymys siitä, onko rikos tehty, voidaan käsitellä vain kyseessä olevaa luonnollista henkilöä vastaan aloitetussa rikosprosessissa.
Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ei myöskään ilmene, että oikeushenkilöllä olisi käytössään oikeussuojakeino, jonka osalta tuomioistuin käyttää täyttä tuomiovaltaansa, jotta se voisi sitä vastaan aloitetun menettelyn myöhemmässä vaiheessa riitauttaa sen, että on tehty rikos.
Vaikkakin kyseinen oikeushenkilö voi nimittäin hakea muutosta Zann:n 83e §:n nojalla sille annettuun langettavaan tuomioon, muutoksenhakua käsittelevä tuomioistuin ei myöskään näyttäisi voivan arvioida kyseisen olettaman paikkansapitävyyttä.
Samoin menettely, joka on johtanut rikosoikeudellisen seuraamuksen määräämiseen oikeushenkilölle, voidaan aloittaa uudelleen vain tietyissä hyvin erityisissä tilanteissa kyseisen lain 83f §:n mukaisesti. Ilman että on tarpeen lausua siitä seikasta, antavatko nämä menettelyn uudelleenaloittamisperusteet asiaa käsittelevälle tuomioistuimelle laajemman toimivallan kuin sillä oli asiaa ratkaistessaan ensimmäisenä tai toisena oikeusasteena, on siis riittävää todeta, että kyse on ylimääräisestä oikeussuojakeinosta, jota kyseisen lain 83a §:n ja sitä seuraavien pykälien nojalla rangaistukseen tuomittu oikeushenkilö ei voi käyttää suoraan lain nojalla.
Tästä seuraa, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 50 ja 52 kohdassa, että oikeushenkilölle voidaan määrätä lopullinen rikosoikeudellinen seuraamus sellaisen luonnollisen henkilön, joka voi tehdä oikeushenkilön nimissä sitoumuksen tai edustaa sitä, syyksi luettavasta rikoksesta ilman, että toimivaltainen tuomioistuin voisi arvioida, onko rikos tehty, tai että oikeushenkilöllä olisi mahdollisuus esittää tehokkaasti huomautuksia tältä osin.
Tällainen tilanne on omiaan loukkaamaan ilmeisen suhteettomasti syyttömyysolettaman periaatetta samoin kuin puolustautumisoikeuksia, jotka taataan kyseiselle oikeushenkilölle perusoikeuskirjan 48 artiklan nojalla.
Vaikka on niin, että perusoikeuskirjan 48 artikla ei ole esteenä sille, että jäsenvaltio ottaa käyttöön faktisia tai legaalisia olettamia, kyseinen jäsenvaltio on velvollinen asettamaan näille rikoslakien olettamille kohtuulliset rajat siten, että otetaan huomioon asian vakavuus ja suojataan puolustautumisoikeuksia, sillä muutoin loukattaisiin suhteettomasti kyseisen artiklan 1 kohdassa vahvistettua syyttömyysolettaman periaatetta (ks. vastaavasti tuomio 9.9.2019, Adler Real Estate ym.,
C-546/18
,
EU:C:2021:711
,
kohta).
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on myös todennut, että sopimusvaltiot voivat tietyin edellytyksin muun muassa säätää rangaistavaksi konkreettisen tai objektiivisen tosiseikaston sellaisenaan. Euroopan ihmisoikeussopimuksessa kuitenkin velvoitetaan jäsenvaltiot noudattamaan tiettyä kynnystä rikosasioissa. Tämä kynnys ylittyy, jos tällaisen olettaman seurauksena oikeushenkilöltä viedään kaikki mahdollisuudet osoittaa itsensä syyttömäksi tekoihin, joista sen katsotaan olevan vastuussa, jolloin oikeushenkilöltä evätään Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaleessa annettu suoja (ks. vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 28.6.2018, G.I.E.M s.r.l ym. v. Italia, CE:ECHR:2018:0628JUD000182806, 243 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuitenkin kuten tämän tuomion 54 kohdassa on korostettu, tuomioistuin, jonka on päätettävä oikeushenkilölle määrättävistä seuraamuksista, on toimivaltainen ratkaisemaan ainoastaan tietyt täsmälliset seikat, eikä se voi arvioida sitä, onko rikos, josta tällainen seuraamus määrätään, todella tapahtunut. Tästä seuraa, että tämä oikeushenkilö ei voi käyttää tehokkaasti puolustautumisoikeuksiaan, koska se ei voi kiistää tämän rikoksen tapahtuneen, vaan se joutuu viime kädessä kärsimään seuraukset siitä, että vireillä on erillinen menettely sellaista luonnollista henkilöä vastaan, jolla on oikeus tehdä sen puolesta sitoumuksia tai edustaa sitä.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että puolustautumisoikeudet ovat subjektiivisia oikeuksia, joten asianomaisten osapuolten on itse kyettävä käyttämään niitä tehokkaasti (tuomio 9.9.2019, Adler Real Estate ym.,
C-546/18
,
EU:C:2021:711
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ei myöskään ole poissuljettua, että oikeushenkilön ja luonnollisen henkilön, jolla on oikeus tehdä oikeushenkilön puolesta sitoumuksia tai edustaa sitä, intressit poikkeavat toisistaan.
Tällaista päätelmää ei voida kyseenalaistaa sillä, että oikeushenkilöllä on Zann:n 83f §:n nojalla mahdollisuus vaatia menettelyn aloittamista uudelleen, jotta se voi vapautua sille määrätystä rahamääräisestä seuraamuksesta, muun muassa siinä tapauksessa, että luonnollinen henkilö, jolla on oikeus tehdä sitoumuksia sen puolesta tai edustaa sitä, todetaan syyttömäksi häntä vastaan esitettyihin syytteisiin. Kuten tämän tuomion 55 kohdassa on todettu, tällaista oikeussuojakeinoa ei nimittäin voida rinnastaa oikeussuojakeinoon, jonka osalta tuomioistuin käyttää täyttä tuomiovaltaansa ja jota kyseinen oikeushenkilö voisi käyttää suoraan lain nojalla.
Vaikka on totta, että Zann:n 83a §:llä ja sitä seuraavilla pykälillä käyttöön otettu menettely mahdollistaa unionin taloudellisten etujen suojaamisen varmistamalla arvonlisäveron kantamisen oikein, on kuitenkin niin, että tällaisella tavoitteella ei voida perustella perusoikeuskirjan 48 artiklaan sisältyvien takeiden suhteetonta loukkaamista (ks. analogisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.11.2006, Jussila v. Suomi, CE:ECHR:2006:1123JUD007305301, 36 kohta). Ei ole myöskään osoitettu, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen menettely olisi välttämätön, jotta vältetään systeeminen riski rankaisematta jäämisestä.
Tästä seuraa, että Zann:n 83a §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä säädetyn kaltainen menettely loukkaa ilmeisen suhteettomasti perusoikeuskirjan 48 artiklassa vahvistettuja oikeuksia.
Edellä esitetystä seuraa, että perusoikeuskirjan 48 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla kansallinen tuomioistuin voi määrätä oikeushenkilölle rikosoikeudellisen seuraamuksen rikoksesta, josta on vastuussa luonnollinen henkilö, jolla on oikeus tehdä oikeushenkilön puolesta sitoumuksia tai edustaa sitä, jos oikeushenkilölle ei ole annettu mahdollisuutta kiistää sitä, että rikos on tapahtunut.
Toinen kysymys
Ensimmäiseen kysymykseen annetun vastauksen perusteella toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Perusoikeuskirjan 48 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla kansallinen tuomioistuin voi määrätä oikeushenkilölle rikosoikeudellisen seuraamuksen rikoksesta, josta on vastuussa luonnollinen henkilö, jolla on oikeus tehdä oikeushenkilön puolesta sitoumuksia tai edustaa sitä, jos oikeushenkilölle ei ole annettu mahdollisuutta kiistää sitä, että rikos on tapahtunut.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: bulgaria.