CELEX: 62021CJ0150
Ennakkoratkaisupyyntö
Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa
Vastavuoroinen tunnustaminen
Puitepäätös 2005/214/YOS
Taloudellisten seuraamusten täytäntöönpano
1 artiklan a alakohdan ii alakohta
Hallintoviranomaisen päätös, jossa määrätään taloudellinen seuraamus
Päätöksestä voidaan valittaa syyttäjälle, jonka on noudatettava oikeusministerin käskyjä
Myöhempi riitauttaminen tuomioistuimessa, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa

Ennakkoratkaisupyyntö koskee vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2005/214/YOS (
EUVL 2005, L 76, s. 16
), sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS (
EUVL 2009, L 81, s. 24
) (jäljempänä puitepäätös 2005/214), 1 artiklan a alakohdan ii alakohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jonka Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Justitie en Veiligheid (CJIB) (oikeus- ja turvallisuusministeriön keskusperintätoimisto, Alankomaat) (jäljempänä CJIB) on pannut vireille D. B:lle tieliikennerikkomuksesta Alankomaissa määrätyn taloudellisen seuraamuksen tunnustamiseksi ja täytäntöönpanemiseksi Puolassa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Puitepäätöksen 2005/214 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä puitepäätöksessä tarkoitetaan:
a)
’päätöksellä’ lopullista päätöstä, jossa luonnollinen tai oikeushenkilö velvoitetaan taloudellisen seuraamuksen suorittamiseen ja jonka on antanut:
– –
ii)
päätöksen antaneen valtion muu viranomainen kuin tuomioistuin teon johdosta, joka mainitun valtion lainsäädännön nojalla on rikos, edellyttäen, että kyseisellä henkilöllä on ollut tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa;
iii)
päätöksen antaneen valtion muu viranomainen kuin tuomioistuin mainitun valtion kansallisen lainsäädännön nojalla lainrikkomuksina rangaistavien tekojen johdosta edellyttäen, että kyseisellä henkilöllä on ollut tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa;
– –
b)
’taloudellisella seuraamuksella’ velvollisuutta maksaa:
i)
rahasumma, joka on päätöksessä määrätty maksettavaksi jonkin rangaistavan teon johdosta;
– –”
Puitepäätöksen 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Perusoikeudet”, säädetään seuraavaa:
”Tämä puitepäätös ei aiheuta muutoksia velvoitteeseen kunnioittaa [EU-sopimuksen] 6 artiklassa vahvistettuja perusoikeuksia ja oikeudellisia perusperiaatteita.”
Puitepäätöksen 4 artiklan, jonka otsikko on ”Päätösten lähettäminen ja keskusviranomaiseen turvautuminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä puitepäätöksessä tarkoitettu päätös voidaan yhdessä tässä artiklassa tarkoitetun todistuksen kanssa lähettää sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa sillä luonnollisella tai oikeushenkilöllä, jota vastaan päätös on annettu, on omaisuutta tai tuloja taikka asuinpaikkansa tai, jos on kyse oikeushenkilöstä, rekisteröity kotipaikkansa.”
Puitepäätöksen 5 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Seuraavat rangaistavat teot, mikäli ne ovat päätöksen antaneessa valtiossa rangaistavia ja sellaisina kuin ne on määritelty päätöksen antaneen valtion lainsäädännössä, edellyttävät päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa tämän puitepäätöksen mukaisesti ja ilman kaksoisrangaistavuuden tutkimista:
– –
–
tieliikennerikkomukset, mukaan lukien ajo- ja lepoaikoja sekä vaarallisia aineita koskevien säännösten rikkominen.
– –”
Puitepäätöksen 2005/214 6 artiklan, jonka otsikko on ”Päätösten tunnustaminen ja täytäntöönpano”, sanamuoto on seuraava:
”Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisten viranomaisten on tunnustettava ja pantava täytäntöön 4 artiklan mukaisesti lähetetty päätös ilman muita muodollisuuksia ja toteutettava viipymättä kaikki sen täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet, jollei toimivaltainen viranomainen päätä vedota johonkin 7 artiklan mukaisista perusteista tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymiselle.”
Puitepäätöksen 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Perusteet tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle”, säädetään seuraavaa:
”– –
2.   Täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta tai täytäntöönpanemasta päätöstä myös, jos todetaan, että:
– –
g)
4 artiklassa edellytetyn todistuksen mukaan asianomainen henkilö ei ole kirjallisen menettelyn ollessa kyseessä päätöksen antaneen valtion lainsäädännön mukaisesti saanut henkilökohtaisesti tai kansallisen lainsäädännön mukaisesti toimivaltaisen edustajan kautta ilmoitusta oikeudestaan riitauttaa asia ja tällaista oikeuskeinoa koskevista määrärajoista;
– –
3.   Täytäntöönpanovaltion toimivaltaisen viranomaisen on 1 kohdassa ja 2 kohdan c, g, i ja j alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, ennen kuin se tekee päätöksen olla tunnustamatta päätöstä ja panematta sitä täytäntöön joko kokonaan tai osittain, kuultava päätöksen tehneen valtion toimivaltaista viranomaista asianmukaisin keinoin ja tarvittaessa pyydettävä sitä toimittamaan tarvittavat tiedot viipymättä.”
Puitepäätöksen 20 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kukin jäsenvaltio voi, mikäli 4 artiklassa tarkoitetun todistuksen perusteella on aihetta olettaa, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artiklassa vahvistettuja perusoikeuksia tai oikeudellisia perusperiaatteita on rikottu, päättää olla tunnustamatta ja panematta täytäntöön päätöksiä. Sovelletaan 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä.”
Puolan oikeus
Rikosprosessilain (ustawa – Kodeks postępowania karnego), joka annettiin 6.7.1997, konsolidoidun version (Dz. U. 2020, järjestysnumero 30) 611 ff §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jos unionin jäsenvaltio, jota tässä luvussa kutsutaan ratkaisun antaneeksi valtioksi, pyytää taloudellista seuraamusta koskevan lainvoimaisen ratkaisun täytäntöönpanoa, ratkaisun täytäntöönpano kuuluu sille piirituomioistuimelle, jonka alueella tekijällä on omaisuutta tai tuloja taikka pysyvä tai tilapäinen asuinpaikka. – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
CJIB esitti 22.9.2020 ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzissa (Łódź-Śródmieścien piirioikeus, Łódź, Puola) tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevan pyynnön, joka koski sen 17.1.2020 tekemää ja 28.2.2020 lainvoimaiseksi tullutta päätöstä, jolla D. B:lle määrättiin 92 euron suuruinen sakko tieliikennerikkomuksesta eli siitä, että hän oli 5.1.2020 ylittänyt sallitun ajonopeuden.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esitti 6.11.2020 CJIB:lle kysymyksiä Alankomaiden lainsäädännössä tällaista päätöstä vastaan käytettävissä olevasta valituksesta sekä valituksia käsittelevän viranomaisen asemasta. Kyseinen tuomioistuin sai CJIB:n vastauksen 22.2.2021.
D. B. ei saapunut yhteenkään ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen 6.11.2020, 8.12.2020 ja 23.2.2021 pidetyistä istunnoista. Hän ei myöskään toimittanut kirjelmää.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Alankomaiden lainsäädännön mukaan CJIB:n määräämä sakko voidaan Alankomaissa riitauttaa syyttäjän edessä kuuden viikon määräajassa. Jos syyttäjä ei yhdy asianomaisen henkilön näkemykseen, tällä on oikeus riitauttaa asia kantonrechterin (alioikeus, kantonijaosto, Alankomaat) edessä. Kun asia koskee sakkoa, jonka suuruus on vähintään 225 euroa, asian käsittely tällaisessa tuomioistuimessa edellyttää määrättyä sakkoa suuruudeltaan vastaavan takuusumman maksamista.
Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, voidaanko Alankomaiden lainsäädännössä tarkoitettua syyttäjää pitää puitepäätöksen 2005/214 1 artiklan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna ”tuomioistuimen[a], jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kun otetaan huomioon puitepäätöksen 2005/214 3 artikla ja 20 artiklan 3 kohta sekä SEU 6 artikla perusoikeuksien suojan osalta, kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan ii alakohdan tulkinnassa on otettava huomioon ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn, Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeussopimuksen 6 artikla ja se, miten Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on sitä tulkinnut.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan oikeudenkäynnin oikeudenmukaisuuden takaavana olennaisena edellytyksenä on se, että asia käsitellään puolueettomassa tuomioistuimessa, joka ei ole riippuvainen täytäntöönpanovallasta (Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.6.1981, Le Compte, Van Leuven ja De Meyer v. Belgia, CE:ECHR:1981:0623JUD000687875 ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 29.4.1988, Belilos v. Sveitsi, CE:ECHR:1988:0429JUD001032883). Lisäksi tältä osin on olennaista, ettei ole olemassa sellaisia kohtuuttomia verotuksellisia tai oikeudellisia esteitä, jotka voisivat vaarantaa asian saattamisen tällaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Unionin tuomioistuin on jo todennut puitepäätöksen 2005/214 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitetun käsitteen ”tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” tulkinnasta, että sen arvioimiseksi, onko kansallisessa lainsäädännössä tarkoitettu elin tällainen tuomioistuin, on otettava huomioon useita seikkoja, joita ovat muun muassa elimen lakisääteisyys, pysyvyys, tuomiovallan pakottavuus, menettelyn kontradiktorisuus, toimiminen oikeussääntöjen soveltajana ja riippumattomuus (tuomio 14.11.2013, Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
kohta).
Tuomioistuinten riippumattomuuden vaatimukseen liittyy kaksi osatekijää. Ensimmäinen, ulkoinen osatekijä edellyttää, että asianomainen elin huolehtii tehtävistään itsenäisesti olematta missään hierarkkisessa tai alisteisessa suhteessa mihinkään tahoon ja ottamatta vastaan määräyksiä tai käskyjä miltään taholta, ja se on siis suojattu sellaisilta ulkoisilta toimenpiteiltä tai painostuksilta, jotka voivat vaarantaa sen jäsenten päätöksenteon riippumattomuuden ja vaikuttaa heidän ratkaisuihinsa (tuomio 25.7.2018, Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet),
C‑216/18 PPU
,
EU:C:2018:586
,
kohta).
Toinen, sisäinen osatekijä liittyy puolueettomuuden käsitteeseen ja merkitsee sitä, että tuomioistuin ylläpitää yhtäläistä etäisyyttä oikeusriidan asianosaisiin ja siihen, mitkä ovat heidän intressinsä oikeusriidan kohteeseen (tuomio 25.7.2018, Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet),
C‑216/18 PPU
,
EU:C:2018:586
,
kohta).
Unionin tuomioistuin on lausunut erityisesti siitä, voidaanko kansallisen syyttäjän katsoa olevan eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS (
EYVL 2002, L 190, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna puitepäätöksellä 2009/299, 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”pidätysmääräyksen antanut oikeusviranomainen”. Se on sulkenut pois tämän mahdollisuuden tilanteessa, jossa jäsenvaltion syyttäjäviranomaisten osalta on vaara siitä, että oikeusministerin kaltainen täytäntöönpanovaltaa käyttävä elin kohdistaa niihin suoraan tai välillisesti määräyksiä tai käskyjä tietyssä yksittäistapauksessa, kun ne tekevät päätöstä eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta (tuomio 27.5.2019, OG ja PI (Lyypekin ja Zwickaun syyttäjäviranomaiset),
C-508/18 ja C‑82/19 PPU
,
EU:C:2019:456
,
kohta).
Unionin tuomioistuin on samalla todennut, että puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ”oikeudellisena päätöksenä” on pidettävä jäsenvaltion syyttäjäviranomaisen päätöstä eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta, kun tuomioistuimen, joka valvoo riippumattomasti ja puolueettomasti tämän pidätysmääräyksen antamisedellytyksiä ja sen oikeasuhteisuutta, on välttämättä hyväksyttävä tämä pidätysmääräys (tuomio 9.10.2019, NJ (Wienin syyttäjäviranomainen),
C‑489/19 PPU
,
EU:C:2019:849
,
kohta).
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kun otetaan huomioon tämä oikeuskäytäntö ja syyttäjäviranomaisen asema Alankomaiden oikeusjärjestyksessä, syyttäjäviranomaista ei voida pitää puitepäätöksen 2005/214 1 artiklan a alakohdan ii ja iii alakohdassa tarkoitettuna ”tuomioistuimen[a], jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”.
Se korostaa tässä yhteydessä, miten tärkeä on näissä säännöksissä säädetty mahdollisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa, tilanteessa, jossa päätös, jossa asianomaisen henkilön syyllisyys todetaan ja hänelle määrätään seuraamus, on täysin automatisoitu, koska päätöksen antava kansallinen viranomainen vain tarkistaa ajoneuvon omistajan tiedot ja lähettää tälle tietokonejärjestelmän tuottaman päätöksen.
Siltä osin kuin kyse on Alankomaiden lainsäädännöstä, jonka mukaan asianomainen henkilö voi siinä tapauksessa, että syyttäjä ei hyväksy hänen CJIB:n päätöksestä tekemäänsä valitusta, tämän jälkeen riitauttaa asian kantonrechterin edessä, tämä lainsäädäntö ei voi täyttää puitepäätöksen 2005/214 1 artiklan a alakohdan ii alakohdassa säädettyä edellytystä, jonka mukaan päätöksen antaneen valtion muun viranomaisen kuin tuomioistuimen tekemä päätös on voitava riitauttaa ”tuomioistui[messa], jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”.
Kyseisessä puitepäätöksessä nimittäin säädetään mahdollisuudesta riitauttaa asia suoraan tuomioistuimessa ilman, että sitä ennen olisi tarpeen käyttää kaikkia muita menettelyllisiä keinoja.
Tältä osin 14.11.2013 annetusta tuomiosta Baláž (
C-60/12
,
EU:C:2013:733
,
kohta) ilmenee, että puitepäätöksessä tarkoitetulle oikeudelle saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa, ei pidä asettaa edellytyksiä, jotka tekevät sen mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi, että Alankomaiden lainsäädännön mukaan siinä tapauksessa, että määrätty sakko on vähintään 225 euroa, tuomioistuimen on tutkittava asia ainoastaan, jos asianomainen henkilö on maksanut tätä määrää vastaavan vakuuden. Tämä menettelysääntö voi kuitenkin olla este, joka saa jäsenvaltion kansalaisen luopumaan muutoksenhausta päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa.
Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi päätti näin ollen lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Täyttääkö [puitepäätöksen 2005/214] 2 artiklan mukaisesti nimetyn Alankomaiden keskushallintoviranomaisen sakkorangaistuksen määräämisestä antama päätös, josta voidaan valittaa oikeusministeriön alaisuudessa toimivaan syyttäjänvirastoon, ne perusteet, jotka koskevat päätöstä, josta voidaan valittaa tuomioistuimeen, 'jolla on toimivalta rikosasioissa' mainitun puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitetulla tavalla?
2)
Voidaanko perusteen, jonka mukaan sakkorangaistusta koskevasta päätöksestä on voitava valittaa 'tuomioistuime[en], jolla on toimivalta rikosasioissa', katsoa täyttyneen, jos valitus voidaan tehdä kantonrechterille vasta menettelyn myöhemmässä vaiheessa eli sen jälkeen, kun syyttäjä on antanut valituksesta hylkäävän päätöksen, ja jos sen jättämisestä vaaditaan lisäksi tietyissä tapauksissa maksua, joka vastaa määrätyn sakon määrää?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, joita on syytä tarkastella yhdessä, ensinnäkin, onko puitepäätöksen 2005/214 1 artiklan a alakohdan ii alakohtaa tulkittava siten, että päätös, jossa määrätään lainvoimaisesti taloudellinen seuraamus luonnolliselle henkilölle ja jonka on antanut päätöksen antaneen jäsenvaltion muu viranomainen kuin tuomioistuin teon johdosta, joka mainitun valtion lainsäädännön nojalla on rikos, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu ”päätös” tilanteessa, jossa mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan kyseisestä päätöksestä tehdyn valituksen tutkii ensin oikeusministeriön alainen syyttäjä, minkä jälkeen asianomainen henkilö voi, jos syyttäjä hylkää valituksen, saattaa asian tuomioistuimen, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa, käsiteltäväksi. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toiseksi, onko tätä säännöstä tulkittava siten, että asianomaisella henkilöllä on ollut ”tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa” tässä säännöksessä tarkoitetulla tavalla tilanteessa, jossa päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan silloin, kun määrätty sakko on vähintään 225 euroa, se, että tuomioistuin tutkii valituksen, edellyttää, että asianomainen henkilö on maksanut tätä määrää vastaavan vakuuden.
Aluksi on muistutettava, että puitepäätöksen 2005/214 5 artiklan 1 kohdan 33 luetelmakohdan mukaan päätökset, jotka koskevat tieliikennerikkomuksia, mikäli ne ovat päätöksen antaneessa valtiossa rangaistavia ja sellaisina kuin ne on määritelty päätöksen antaneen valtion lainsäädännössä, tunnustetaan ja pannaan täytäntöön tämän puitepäätöksen mukaisesti ja ilman kaksoisrangaistavuuden tutkimista.
Puitepäätöksen 2005/214 1 artiklan a alakohdan ii alakohdan mukaan ”päätöksellä” tarkoitetaan ”lopullista päätöstä, jossa luonnollinen tai oikeushenkilö velvoitetaan taloudellisen seuraamuksen suorittamiseen ja jonka on antanut – – päätöksen antaneen valtion muu viranomainen kuin tuomioistuin teon johdosta, joka mainitun valtion lainsäädännön nojalla on rikos, edellyttäen, että kyseisellä henkilöllä on ollut tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”.
Kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdan mukaan ”päätöksellä” tarkoitetaan myös ”lopullista päätöstä, jossa luonnollinen tai oikeushenkilö velvoitetaan taloudellisen seuraamuksen suorittamiseen ja jonka on antanut – – päätöksen antaneen valtion muu viranomainen kuin tuomioistuin mainitun valtion kansallisen lainsäädännön nojalla lainrikkomuksina rangaistavien tekojen johdosta edellyttäen, että kyseisellä henkilöllä on ollut tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”.
Kuten unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ja erityisesti puitepäätöksen 2005/214 4 artiklassa tarkoitetusta todistuksesta, jollainen on liitetty pääasiassa kyseessä olevaan CJIB:n päätökseen, ilmenee, D. B:lle on määrätty sakko teosta, joka päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla on rikos, eli tieliikennerikkomuksesta, sellaisena kuin se on määritelty kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä.
Vaikka nyt käsiteltävässä asiassa on näin ollen sovellettava puitepäätöksen 2005/214 1 artiklan a alakohdan ii alakohtaa eikä puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohtaa, näissä kahdessa säännöksessä edellytetään kuitenkin samoin sanamuodoin, että kyseisellä henkilöllä on oltava ollut ”tilaisuus saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”.
Siltä osin kuin ensinnäkin on kyse siitä, taataanko muutoksenhakuoikeus huolimatta velvollisuudesta noudattaa edeltävää hallinnollista menettelyä ennen kuin asiaa käsittelee puitepäätöksessä 2005/214 tarkoitettu tuomioistuin, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa, unionin tuomioistuin on jo todennut, että kyseisen puitepäätöksen 1 artiklan a alakohdan iii alakohdassa ei edellytetä, että asia voidaan saattaa suoraan tällaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi (ks. vastaavasti tuomio 14.11.2013, Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
,
kohta).
Koska puitepäätöstä 2005/214 sovelletaan myös hallintoviranomaisten määräämiin taloudellisiin seuraamuksiin, jäsenvaltioiden tuomioistuinjärjestelmien erityispiirteiden mukaan voidaan edellyttää edeltävää hallinnollista menettelyä. Puitepäätöksessä tarkoitetulle oikeudelle saattaa asia sellaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa, ei kuitenkaan pidä asettaa edellytyksiä, jotka tekevät sen mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi (tuomio 14.11.2013, Baláž,
C-60/12
,
EU:C:2013:733
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Toiseksi on todettava sen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan laajuudesta ja laadusta, jonka käsiteltäväksi asia voidaan saattaa, että kyseisellä tuomioistuimella on oltava täysi toimivalta tutkia asia sekä oikeudellisen arvioinnin että tosiseikkojen osalta ja erityisesti mahdollisuus tutkia todisteet ja todeta tällä perusteella asianomaisen henkilön vastuu sekä rangaistuksen asianmukaisuus (tuomio 14.11.2013, Baláž,
C-60/12
,
EU:C:2013:733
,
kohta).
Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, huolimatta siitä, että Alankomaiden lainsäädännön mukaan seuraamuksen määräämistä koskevasta CJIB:n päätöksestä tehdyn valituksen tutkii oikeusministeriön alaisuudessa oleva syyttäjä, kyseisen lainsäädännön mukaan asianomainen henkilö voi riitauttaa syyttäjän päätöksen kantonrechterin edessä.
Näin ollen ilman, että olisi tarpeen arvioida, onko syyttäjä, jolla on toimivalta tutkia valitus CJIB:n päätöksestä, jolla määrätään seuraamus tieliikennerikkomuksesta, puitepäätöksen 2005/214 1 artiklan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettu ”tuomioistui[n], jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”, on selvitettävä, onko edellä olevassa kohdassa tarkoitettu kantonrechter tällainen tuomioistuin.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu käsite ”tuomioistui[n], jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”, on unionin oikeuden itsenäinen käsite ja sitä on tulkittava siten, että se kattaa kaikki tuomioistuimet, joissa noudatettavalla menettelyllä on rikosprosessin olennaiset ominaisuudet ja erityisesti täysi tuomiovalta ja jotka noudattavat rikosprosessia, jota koskevat rikosasioissa asianmukaiset prosessuaaliset takeet (ks. vastaavasti tuomio 14.11.2013, Baláž,
C-60/12
,
EU:C:2013:733
,
ja
kohta).
Unionin tuomioistuin, jonka tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisiä vastauksia, on toimivaltainen antamaan pääasian asiakirja-aineiston sekä sille esitettyjen huomautusten perusteella ohjeita, joiden avulla kyseinen tuomioistuin voi ratkaista käsiteltäväkseen saatetun konkreettisen asian (ks. analogisesti tuomio 26.1.2021, Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie,
C-16/19
,
EU:C:2021:64
,
kohta).
Kuten unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmenee, nyt käsiteltävässä asiassa kantonrechter, johon viitataan tämän tuomion 39 kohdassa, voi lausua oikeudellisista seikoista ja tosiseikoista sekä määrätyn sakon oikeasuhteisuudesta rikkomiseen nähden, ja kyseisessä tuomioistuimessa käytävään menettelyyn sovelletaan rikosasioita koskevia asianmukaisia menettelyllisiä takeita. Nämä takeet koskevat erityisesti tapaa, jolla asiaan liittyvät asiakirjat saatetaan asianomaisen henkilön tietoon, kuulemisen järjestämistä julkisessa istunnossa, johon asianomainen on kutsuttu, mahdollisuutta käyttää avustajaa tai edustajaa, todistajien ja asiantuntijoiden kuulemista ja tulkkausta.
Mainittua kantonrechteria on siis pidettävä puitepäätöksen 2005/214 1 artiklan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuna ”tuomioistuimen[a], jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa”.
Sillä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemalla seikalla, että Alankomaiden lainsäädännön mukaan siinä tapauksessa, että määrätty sakko on määrältään vähintään 225 euroa, se, että tuomioistuin tutkii valituksen, edellyttää, että asianomainen henkilö on maksanut tätä määrää vastaavan vakuuden, ei ole merkitystä nyt käsiteltävässä asiassa. On nimittäin todettava, että pääasiassa CJIB:n D. B:lle määräämä sakko oli 92 euroa.
Kun otetaan huomioon kaikki edellä esitetty, esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että puitepäätöksen 2005/214 1 artiklan a alakohdan ii alakohtaa on tulkittava siten, että päätös, jossa määrätään lainvoimaisesti taloudellinen seuraamus luonnolliselle henkilölle ja jonka on antanut päätöksen antaneen jäsenvaltion muu viranomainen kuin tuomioistuin teon johdosta, joka mainitun valtion lainsäädännön nojalla on rikos, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu ”päätös” tilanteessa, jossa mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan kyseisestä päätöksestä tehdyn valituksen tutkii ensin oikeusministeriön alainen syyttäjä, minkä jälkeen asianomainen henkilö voi, jos syyttäjä hylkää valituksen, saattaa asian tuomioistuimen, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa, käsiteltäväksi, kunhan asian saattamiselle tämän tuomioistuimen käsiteltäväksi ei aseteta edellytyksiä, jotka tekevät sen mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta taloudellisiin seuraamuksiin 24.2.2005 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2005/214/YOS, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, 1 artiklan a alakohdan ii alakohtaa on tulkittava siten, että päätös, jossa määrätään lainvoimaisesti taloudellinen seuraamus luonnolliselle henkilölle ja jonka on antanut päätöksen antaneen jäsenvaltion muu viranomainen kuin tuomioistuin teon johdosta, joka mainitun valtion lainsäädännön nojalla on rikos, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu ”päätös” tilanteessa, jossa mainitun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan kyseisestä päätöksestä tehdyn valituksen tutkii ensin oikeusministeriön alainen syyttäjä, minkä jälkeen asianomainen henkilö voi, jos syyttäjä hylkää valituksen, saattaa asian tuomioistuimen, jolla on toimivalta erityisesti rikosasioissa, käsiteltäväksi, kunhan asian saattamiselle tämän tuomioistuimen käsiteltäväksi ei aseteta edellytyksiä, jotka tekevät sen mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: puola.