CELEX: 62018CJ0056
Pritožba
Državne pomoči
Člen 108(2) PDEU
Pomoč za naložbe
Pomoč za tekoče poslovanje
Letališka infrastruktura
Javno financiranje, ki sta ga občini Gdynia in Kosakowo zagotovili v korist vzpostavitve letališča Gdynia-Kosakowo
Sklep Evropske komisije
Pomoč, ki ni združljiva z notranjim trgom
Odredba o zagotovitvi vračila pomoči
Razglasitev ničnosti s strani Splošnega sodišča Evropske unije
Bistvena postopkovna zahteva
Procesne pravice zainteresiranih strank

Evropska komisija s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 17. novembra 2017, Gmina Miasto Gdynia in Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Komisija (T‑263/15, v nadaljevanju: izpodbijana sodba,
EU:T:2017:820
), s katero je navedeno sodišče razglasilo člene od 2 do 5 Sklepa Komisije (EU) 2015/1586 z dne 26. februarja 2015 o ukrepu SA.35388 (13/C) (ex 13/NN in ex 12/N) – Poljska – Vzpostavitev letališča Gdynia-Kosakowo (
UL 2015, L 250, str. 165
, v nadaljevanju: sporni sklep) za nične.
Pravni okvir
Člen 1 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [108 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 339), ki je veljala v času dejanskega stanja, je določal:
„V tej uredbi:
[…]
(h)
‚zainteresirana stranka‘ pomeni katero koli državo članico ali osebo, podjetje ali združenje podjetij, na katerih interese bi lahko dodelitev pomoči vplivala, predvsem upravičenca pomoči, konkurenčna podjetja in poklicna združenja.“
Člen 6(1) te uredbe, naslovljen „Formalni postopek preiskave“, je določal:
„Odločba o začetku formalnega postopka preiskave vsebuje povzetek bistvenih dejanskih in pravnih vprašanj, vključuje predhodno oceno Komisije o značaju pomoči predlaganega ukrepa in izpostavi dvome o njegovi združljivosti s skupnim trgom. Odločba od zadevne države članice in drugih zainteresiranih strank zahteva, da pošljejo pripombe v predpisanem roku, ki navadno ni daljši od enega meseca. V ustrezno upravičenih primerih lahko Komisija predpisano obdobje podaljša.“
Člen 9 navedene uredbe, naslovljen „Razveljavitev odločbe“, je določal:
„Komisija lahko razveljavi odločbo, ki jo je sprejela na podlagi člena 4(2) ali (3) ali člena 7(2), (3) in (4), potem ko je zadevni državi članici omogočila, da predloži svoje pripombe, če je odločba temeljila na napačnih podatkih, ki so bili pridobljeni med postopkom in so bili odločilen dejavnik pri sprejetju te odločbe. Preden Komisija prekliče [razveljavi] odločbo in sprejme novo, sproži formalni postopek preiskave na podlagi člena 4(4). Členi 6, 7 in 10, člen 11(1) ter členi 13, 14 in 15 se uporabljajo smiselno.“
Dejansko stanje in sporni sklep
Dejansko stanje, kot izhaja iz točk od 1 do 25 izpodbijane sodbe, je mogoče povzeti, kot sledi.
Gmina Miasto Gdynia (občina Gdynia, Poljska) in Gmina Kosakowo (občina Kosakowo, Poljska) sta julija 2007 s kapitalskima vložkoma v višini 100 % ustanovili družbo Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. z o.o. (v nadaljevanju: PLGK), da bi vojaško letališče Gdynia-Oksywie (Poljska) preoblikovali v civilno letališče. Ta kapitalska vložka sta morala kriti tako naložbene stroške (v nadaljevanju: pomoč za naložbe) kot stroške poslovanja letališča v začetni fazi njegovega poslovanja (v nadaljevanju: pomoč za tekoče poslovanje). To letališče je na ozemlju občine Kosakowo v Pomorjanski na severu Poljske. To novo civilno letališče, katerega upravljanje je bilo zaupano družbi PLGK, bi moralo postati drugo najpomembnejše letališče v Pomorjanski in bi moralo biti v glavnem namenjeno za splošni letalski promet, nizkocenovne povezave in čarterske družbe.
Republika Poljska je 7. septembra 2012 Komisiji priglasila ukrep financiranja projekta preoblikovanja vojaškega letališča Gdynia-Oksywie (v nadaljevanju: zadevni ukrep pomoči).
Komisija je 7. novembra 2012 in 6. februarja 2013 od poljskih organov zahtevala dodatne informacije v zvezi z zadevnim ukrepom pomoči. Te informacije so bile Komisiji poslane 7. decembra 2012 in 15. marca 2013.
Komisija je 15. maja 2013 poljske organe obvestila, da namerava spis v zvezi z zadevnim ukrepom pomoči prenesti v register nepriglašenih pomoči, ker je bil večji del priglašenega financiranja nepreklicno dodeljen.
Komisija je s Sklepom C(2013) 4045 final z dne 2. julija 2013 o ukrepu SA.35388 (2013/C) (ex 2013/NN in ex 2012/N) – Poljska – Vzpostavitev letališča Gdynia‑Kosakowo (
UL 2013, C 243, str. 25
, v nadaljevanju: sklep o začetku postopka) v skladu s členom 108(2) PDEU začela formalni postopek preiskave v zvezi z zadevnim ukrepom pomoči in pozvala zainteresirane stranke v obravnavani zadevi, naj predložijo pripombe. Komisija od teh strank ni prejela nobenih pripomb.
Komisija je 30. oktobra 2013 od poljskih organov zahtevala dodatne informacije. Te informacije so bile predložene 4. in 15. novembra 2013. Ti organi so druge informacije posredovali 3. decembra 2013 in 2. januarja 2014.
Komisija je 11. februarja 2014 sprejela Sklep 2014/883/EU o ukrepu SA.35388 (13/C) (ex 13/NN in ex 12/N) – Poljska – Vzpostavitev letališča Gdynia‑Kosakowo (
UL 2014, L 357, str. 51
), v katerem je ugotovila, da predvideni projekt financiranja pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, zlasti zaradi dejstva, da je družba PLGK zaradi zadevnega ukrepa pomoči, ki sta ji ga odobrili občini Gdynia in Kosakowo, pridobila gospodarsko prednost, ki je pod običajnimi tržnimi pogoji ne bi imela. Komisija je zato, ker je menila, da zadevni ukrep pomoči pomeni državno pomoč v smislu člena 107 PDEU, poljskim organom odredila, naj zagotovijo vračilo te pomoči, ki je bila izplačana družbi PLGK.
Občina Gdynia je skupaj z družbo PLGK in občino Kosakowo 8. oziroma 9. aprila 2014 pri Splošnem sodišču vložila tožbo za razglasitev ničnosti Sklepa 2014/883 (zadevi T‑215/14 in T‑217/14). Z ločenima vlogama, vloženima istega dne, so predlagale tudi odlog izvršitve tega sklepa (zadevi T‑215/14 R in T‑217/14 R).
Predsednik Splošnega sodišča je 20. avgusta 2014 zavrnil predloga za izdajo začasne odredbe (sklepa z dne 20. avgusta 2014, Gmina Miasto Gdynia in Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Komisija,
T‑215/14 R
, neobjavljen,
EU:T:2014:733
, in z dne 20. avgusta 2014, Gmina Kosakowo/Komisija,
T‑217/14 R
, neobjavljen,
EU:T:2014:734
).
Komisija je 26. februarja 2015 z istim aktom razveljavila Sklep 2014/883 in ga nadomestila s spornim sklepom.
V izreku spornega sklepa je tako določeno:
„Člen 1
Sklep [2014/883] se umakne.
Člen 2
1.   Dokapitalizacije v korist družbe [PLGK], zagotovljene med 28. avgustom 2007 in 17. junijem 2013, pomenijo državno pomoč, ki jo je [Republika] Poljska v nasprotju s členom 108(3) [PDEU] nezakonito dodelila in je nezdružljiva z notranjim trgom, razen če so se te dokapitalizacije porabile za naložbe, potrebne za opravljanje dejavnosti, ki jih je treba v skladu s [sklepom o začetku postopka] obravnavati kot dejavnosti s področja javne politike.
2.   Dokapitalizacije, ki jih [Republika] Poljska namerava izvesti v korist družbe [PLGK] po 17. juniju 2013 za preureditev vojaškega letališča Gdynia-Kosakowo v letališče za civilno letalstvo, pomenijo državno pomoč, ki je nezdružljiva z notranjim trgom. Državne pomoči zato ni mogoče uporabiti.
Člen 3
1.   [Republika] Poljska od upravičenca izterja pomoč, navedeno v členu 2(1).
[…]
Člen 4
1.   Pomoč iz člena 2(1) in obresti iz člena 3(2) se povrnejo takoj in učinkovito.
2.   [Republika] Poljska zagotavlja [zagotovi], da se ta sklep izvede v štirih mesecih od priglasitve [vročitve].
Člen 5
1.   [Republika] Poljska po dveh mesecih od priglasitve [vročitve] tega sklepa Komisiji predloži naslednje informacije:
(a)
skupni znesek (glavnica in obresti), ki ga mora upravičenec vrniti;
(b)
podroben opis že sprejetih in načrtovanih ukrepov za skladnost [uskladitev] s tem sklepom;
(c)
listine, ki dokazujejo, da se je od upravičenca zahtevalo vračilo pomoči.
2.   [Republika] Poljska obvešča Komisijo o napredku glede sprejetih nacionalnih ukrepov za izvajanje tega sklepa, dokler se povračilo pomoči iz člena 2(1) in obresti iz člena 3(2) ne konča. Takoj predloži tudi vse informacije o že sprejetih in načrtovanih ukrepih za skladnost [uskladitev] s tem sklepom, ki jih zahteva Komisija. Prav tako predloži podrobne informacije o zneskih pomoči in obresti[h], ki jih je upravičenec že vrnil.
[…]“
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Občina Kosakowo, tožeča stranka v zadevi T‑217/14, je 23. aprila 2015 vložila tožbo za razglasitev ničnosti spornega sklepa (zadeva T‑209/15).
Občina Gdynia in družba PLGK, tožeči stranki v zadevi T‑215/14, sta 15. maja 2015 vložili tožbo za razglasitev ničnosti spornega sklepa.
Splošno sodišče je 30. novembra 2015 s sklepom ugotovilo, da se postopek v zvezi s tožbama, vloženima v zadevah T‑215/14 in T‑217/14, ustavi (sklepa z dne 30. novembra 2015, Gmina Miasto Gdynia in Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Komisija,
T‑215/14
, neobjavljen,
EU:T:2015:965
, in z dne 30. novembra 2015, Gmina Kosakowo/Komisija,
T‑217/14
, neobjavljen,
EU:T:2015:968
).
Predsednik šestega senata Splošnega sodišča je s sklepom z dne 1. decembra 2015 Republiki Poljski dovolil intervencijo v podporo predlogom občine Gdynia in družbe PLGK v tožbi za razglasitev ničnosti členov od 2 do 5 spornega sklepa.
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo najprej preučilo šesti tožbeni razlog te tožbe, ki se je nanašal med drugim na kršitev procesnih pravic zainteresiranih strank v obravnavani zadevi. V tem okviru je Splošno sodišče v točki 71 izpodbijane sodbe ugotovilo, da se Komisija v spornem sklepu za namene analize, ali je pomoč za tekoče poslovanje združljiva z notranjim trgom, drugače kot v sklepu o začetku postopka in Sklepu 2014/883, ni več oprla na Smernice o državni regionalni pomoči za obdobje 2007–2013 (
UL 2006, C 54, str. 13
, v nadaljevanju: Smernice o državni regionalni pomoči), ampak na načela v sporočilu Komisije, naslovljenem „Smernice o državni pomoči letališčem in letalskim prevoznikom“ (
UL 2014, C 99, str. 3
, v nadaljevanju: Smernice iz leta 2014).
Splošno sodišče je v točki 73 izpodbijane sodbe poudarilo, da je Komisija poleg spremembe, ki se nanaša na Smernice o državni regionalni pomoči in Smernice iz leta 2014, spremenila tudi odstopanje, analizirano glede na člen 107(3) PDEU. Natančneje, Splošno sodišče je v zvezi s tem poudarilo, da se je Komisija v sklepu o začetku postopka in Sklepu 2014/883 postavila v okvir odstopanja iz člena 107(3)(a) PDEU, medtem ko je v spornem sklepu združljivost pomoči za tekoče poslovanje analizirana v skladu s členom 107(3)(c) PDEU.
Splošno sodišče je v točki 78 izpodbijane sodbe ugotovilo, da nova pravna ureditev, ki jo je Komisija uporabila v spornem sklepu, vsebuje bistvene spremembe v primerjavi z ureditvijo, ki je veljala pred tem in ki je bila upoštevana v sklepu o začetku postopka in v Sklepu 2014/883.
Splošno sodišče je v točki 79 navedene sodbe navedlo, da med datumom objave Smernic iz leta 2014 in sprejetjem spornega sklepa zainteresiranim strankam v obravnavani zadevi ni bilo omogočeno, da učinkovito predložijo pripombe glede uporabe in morebitnega vpliva navedenih smernic.
Splošno sodišče je v točki 81 navedene sodbe zavrnilo trditev Komisije, da družba PLGK ni dokazala, kako bi lahko dejstvo, da ni bila pozvana k opredelitvi glede uporabe Smernic iz leta 2014, vplivalo na njen pravni položaj niti kako bi lahko možnost, da bi se opredelila do teh smernic, pripeljala do drugačne vsebine spornega sklepa. Splošno sodišče se je v zvezi s tem oprlo zlasti na to, da je namreč pravica zainteresiranih strank, da jim je omogočeno predložiti pripombe, bistvena postopkovna zahteva v smislu člena 263 PDEU, katere kršitev, ki jo je ugotovilo Splošno sodišče, povzroči, da se akt, v zvezi s katerim je podana navedena kršitev, razglasi za ničen, ne da bi bilo treba dokazati obstoj vpliva na stranko, ki se sklicuje na to kršitev, ali da bi bil izid upravnega postopka lahko drugačen.
Nazadnje, Splošno sodišče je v točki 87 iste sodbe ugotovilo, da je Komisija trditev, da ima ugotovitev, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, ker z navedenim trgom ni združljiva niti pomoč za naložbe, avtonomno pravno podlago, ki izhaja iz Pogodbe DEU, prvič navedla na obravnavi pred Splošnim sodiščem in da ta nima podlage v Sklepu 2014/883 ali spornem sklepu.
V teh okoliščinah je Splošno sodišče ugodilo šestemu tožbenemu razlogu in tako člene od 2 do 5 spornega sklepa razglasilo za nične, ne da bi preučilo druge tožbene razloge, navedene v utemeljitev te tožbe.
Predlogi strank
Pritožnica s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
tretji očitek iz šestega tožbenega razloga zavrne kot neutemeljen;
–
zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da to preuči preostalih pet tožbenih razlogov;
podredno:
–
izpodbijano sodbo razveljavi v delu, v katerem se točka 1 izreka nanaša na ugotovitve iz spornega sklepa o pomoči za naložbe;
–
zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da to preuči preostalih pet tožbenih razlogov, in
v vsakem primeru:
–
pridrži odločitev o stroških postopka na prvi stopnji in pritožbenega postopka.
Občina Gdynia in družba PLGK predlagata, naj se pritožba zavrne in naj se Komisiji naloži plačilo stroškov.
Republika Poljska predlaga, naj se ta pritožba zavrne.
Pritožba
Dopustnost pritožbe
Občina Gdynia in družba PLGK, ne da bi formalno uveljavljali nedopustnost pritožbe, trdita, da obseg in vsebina več pritožbenih razlogov, navedenih v utemeljitev pritožbe, nista dovolj jasna. Ti pritožbeni razlogi naj bi bili različno opredeljeni v točki 32 pritožbe, v podnaslovih pred različnimi očitki in v sami vsebini teh pritožbenih razlogov.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso iz člena 256(1), drugi pododstavek, PDEU, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije in člena 168(1)(d) Poslovnika Sodišča izhaja, da je treba v pritožbi natančno navesti izpodbijane dele sodbe, katere razveljavitev se predlaga, ter pravne trditve, ki ta predlog posebej utemeljujejo. V členu 169(2) Poslovnika Sodišča je pojasnjeno, da se v okviru navajanih pravnih razlogov in trditev natančno opredelijo izpodbijani deli obrazložitve odločbe Splošnega sodišča (sklep z dne 15. januarja 2019, CeramTec/EUIPO,
C‑463/18 P
, neobjavljen,
EU:C:2019:18
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavani zadevi je treba navesti, da občina Gdynia in družba PLGK zgolj na splošno trdita, da pritožbeni razlogi niso jasni, ker se za njihov opis uporabljajo različne formulacije. Vendar občina Gdynia in družba PLGK ne pojasnita, zakaj takšne razlike onemogočajo razumevanje trditev Komisije, kot so navedene v pritožbi. Poleg tega Komisija v okviru vsakega od pritožbenih razlogov natančno opredeljuje grajane dele izpodbijane sodbe in podrobno navaja pravne trditve, ki posebej utemeljujejo njen predlog za razveljavitev navedene sodbe, s čimer vsaki običajno skrbni stranki omogoča, da razume vsebino teh pritožbenih razlogov, Sodišču pa, da izvede nadzor zakonitosti (glej po analogiji sodbo z dne 28. januarja 2016, Heli‑Flight/AESA,
C‑61/15 P
, neobjavljena,
EU:C:2016:59
, točka
). Trditve občine Gdynia in družbe PLGK v njunih vlogah dokazujejo, da sta pritožbene razloge lahko razumeli.
Torej ni mogoče šteti, da je ta pritožba v celoti nedopustna.
Dodati je treba, da bodo v delu, v katerem občina Gdynia in družba PLGK navajata ločene trditve, s katerimi posebej izpodbijata dopustnost drugega pritožbenega razloga, te trditve obravnavane v okviru preizkusa tega pritožbenega razloga.
Utemeljenost
Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja tri pritožbene razloge, od katerih se prvi nanaša na napačno uporabo prava v zvezi z obsegom pravic, ki jih imajo zainteresirane stranke v obravnavani zadevi na podlagi člena 108(2) PDEU, drugi se nanaša na napačno razlago spornega sklepa, tretji, naveden podredno, pa na nesorazmernost točke 1 izreka izpodbijane sodbe.
Prvi del prvega pritožbenega razloga
Trditve strank
Komisija s prvim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je v nasprotju s sodbo z dne 8. maja 2008, Ferriere Nord/Komisija (
C‑49/05 P
, neobjavljena,
EU:C:2008:259
), v točkah od 69 do 89 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravico, ki jo imajo zainteresirane stranke na podlagi člena 108(2) PDEU, do predložitve pripomb, ker je to pravico v okoliščinah obravnavane zadeve napačno opredelilo kot „bistveno postopkovno zahtevo“, katere nespoštovanje samodejno povzroči razglasitev ničnosti spornega sklepa, ne da bi bilo treba dokazati vpliv te kršitve na položaj zadevne stranke ali na sprejete ugotovitve v tem sklepu.
Komisija trdi, da je bilo pravo napačno uporabljeno tudi pri vseh pravnih posledicah, ki izhajajo iz napačne opredelitve zadevne pravice kot „bistvene postopkovne zahteve“. Zlasti naj bi Splošno sodišče v točki 70 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da je po uradni dolžnosti pristojno preizkusiti kršitev te bistvene postopkovne zahteve kot razlog javnega reda.
Poleg tega naj bi bila trditev, ki je bila pred Splošnim sodiščem navedena v zvezi s tako kršitvijo, nedopustna v delu, v katerem se nanaša na pravno ureditev, uporabljeno v spornem sklepu, saj naj bi družba PLGK to trditev navedla šele v repliki, ki jo je ta družba predložila na prvi stopnji.
Splošno sodišče naj bi s tem, da je v točki 70 izpodbijane sodbe navedeno trditev opredelilo kot „razširitev tožbenega razloga, ki je bil že prej neposredno ali posredno podan“ v začetni vlogi, in s tem, da je presodilo, da je ta trditev dopustna, kršilo pravilo, ki prepoveduje navajanje novih tožbenih razlogov med postopkom.
V delu, v katerem naj bi občina Gdynia in družba PLGK v tej začetni vlogi navedli tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev njunih procesnih jamstev ob sprejetju spornega sklepa, ker naj ne bi imeli priložnosti predložiti pripomb, naj bi namigovali, da pred sprejetjem tega sklepa ni bil uveden nov formalni postopek preiskave, v katerem bi bilo mogoče preučiti pravne učinke izključitve izdatkov, povezanih z izvajanjem dejavnosti v javnem interesu, s področja zadevne državne pomoči. Ta tožbeni razlog naj bi tako temeljil na popolnoma drugačni utemeljitvi od utemeljitve, ki se nanaša na to, da se z občino Gdynia in družbo PLGK v zvezi s Smernicami iz leta 2014 ni posvetovalo.
Komisija dodaja, da ima sicer le država članica, ki je odgovorna za dodelitev pomoči, pravico do obrambe, vendar v obravnavani zadevi Republika Poljska ni vložila tožbe za razglasitev ničnosti spornega sklepa, ki bi temeljila na kršitvi njene pravice do obrambe ali njene pravice do kontradiktorne razprave, in kot intervenientka ne more uveljavljati takega tožbenega razloga.
Občina Gdynia in družba PLGK menita, da prvi del prvega pritožbenega razloga ni utemeljen.
Po njunem mnenju poskuša Komisija zmanjšati pomen pravice zainteresiranih strank v obravnavani zadevi do predložitve pripomb tako, da se sklicuje na ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero je vloga zainteresiranih strank v formalnem postopku preiskave le vir informacij za Komisijo. Take trditve pa naj bi bile v nasprotju s sedanjim stanjem prava Unije, saj so bile sodbe, ki jih v zvezi s tem navaja Komisija, izrečene pred začetkom veljavnosti Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
Zdaj naj bi bilo treba upoštevati pravico zainteresiranih strank do izjave pred sprejetjem sklepa Komisije. V nasprotju s trditvami Komisije v zvezi s tem naj občina Gdynia in družba PLGK ne bi trdili, da to, da se Listina za postopke, ki jih vodi Komisija, uporablja v celoti in da se njen člen 41(2)(a) – ki določa, da ima vsaka oseba pravico, da se izjasni pred sprejetjem kakršnega koli posamičnega ukrepa, ki jo prizadene – uporablja za upravičenca do pomoči, kot je družba PLGK, pomeni, da naj bi občina Gdynia in družba PLGK imeli na podlagi določb Listine pravico do kontradiktorne razprave s Komisijo.
Poleg tega naj bi Splošno sodišče v točki 70 izpodbijane sodbe v nasprotju z mnenjem Komisije upravičeno zavrnilo trditev Komisije, da je trditev, ki jo je družba PLGK navedla v repliki in se nanaša na spremembo pravne ureditve, uporabljene v spornem sklepu, nov tožbeni razlog. Poleg tega naj to, da naj bi Splošno sodišče pojasnilo, da lahko po uradni dolžnosti preizkusi bistveno kršitev postopka, ne bi pomenilo, da je Splošno sodišče v obravnavani zadevi to kršitev preizkusilo po uradni dolžnosti.
Komisija naj bi se s prvim delom prvega pritožbenega razloga osredotočila na sodbo z dne 8. maja 2008, Ferriere Nord/Komisija (
C‑49/05 P
, neobjavljena,
EU:C:2008:259
), pri čemer naj bi predlagala njeno ozko razlago, medtem ko naj bi se Splošno sodišče sklicevalo tudi na druge sodbe Sodišča in Splošnega sodišča, med drugim na sodbo z dne 11. decembra 2008, Komisija/Freistaat Sachsen (
C‑334/07 P
,
EU:C:2008:709
). Iz točke 56 zadnjenavedene sodbe naj bi izhajalo, da mora Komisija, če se je pravna ureditev, med veljavnostjo katere je država članica priglasila načrtovano pomoč, spremenila, preden je Komisija sprejela odločbo, mora Komisija zaprositi zainteresirane stranke, naj izrazijo stališče glede združljivosti te pomoči z novimi predpisi. Obveznost, da so zainteresirane stranke zaprošene, naj izrazijo stališče, naj bi ostala pravilo, razen če nova pravna ureditev ne vsebuje bistvene spremembe glede na prej veljavno ureditev.
Sodba z dne 8. maja 2008, Ferriere Nord/Komisija (
C‑49/05 P
, neobjavljena,
EU:C:2008:259
), naj Komisiji ne bi omogočala, da določi splošna pravila, ki se uporabljajo za vsak položaj, saj naj bi se dejanski in pravni elementi, upoštevni v zadevi, v kateri je bila izdana navedena sodba, razlikovali od tistih, ki so bili analizirani v izpodbijani sodbi. Natančneje, prvič, v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 8. maja 2008, Ferriere Nord/Komisija (
C‑49/05 P
, neobjavljena,
EU:C:2008:259
), naj niti stranke niti Splošno sodišče ne bi navedli pomembnih razlik med sklepom o začetku postopka in izpodbijanim sklepom, kot jih je Splošno sodišče ugotovilo v točkah od 67 do 71 izpodbijane sodbe.
Drugič, v obravnavani zadevi naj bi bil Sklep 2014/883, s katerim je bil končan postopek Komisije, že sprejet in naj bi bil predmet tožbe pred Splošnim sodiščem, takoj po naknadni razveljavitvi navedenega sklepa pa naj bi sledil nov zaključek postopka, ki se je nadaljeval, za kar naj ne bi šlo v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 8. maja 2008, Ferriere Nord/Komisija (
C‑49/05 P
, neobjavljena,
EU:C:2008:259
).
Tretjič, Splošno sodišče naj bi v zadnjenavedeni sodbi jasno navedlo, da so načela, določena z obema pravnima ureditvama zadevnih državnih pomoči, v bistvu enaka. Sodišče naj bi to podobnost navedlo tudi v navedeni sodbi. Splošno sodišče pa naj bi v točkah od 67 do 78 izpodbijane sodbe natančno izkazalo, da so bile z novimi določbami Smernic iz leta 2014, ki jih je Komisija uporabila v spornem sklepu, uvedene bistvene spremembe v primerjavi s prej veljavno pravno ureditvijo, ki je bila upoštevana v sklepu o začetku postopka in v Sklepu 2014/883.
Občina Gdynia in družba PLGK menita, da je Splošno sodišče zaradi teh sprememb in obveznosti Komisije, da zadostno opredeli okvir svoje preiskave, v obravnavani zadevi obveznost Komisije, da zainteresiranim strankam omogoči predložitev pripomb, opredelilo kot „bistveno postopkovno zahtevo“ v skladu s točko 55 sodbe z dne 11. decembra 2008, Komisija/Freistaat Sachsen (
C‑334/07 P
,
EU:C:2008:709
). Za tako obsežne spremembe naj bi bil namreč zelo verjetno potreben nov formalni postopek preiskave na podlagi člena 6 Uredbe št. 659/1999, na kar naj bi te stranke zagotovo opozorile v svojih pripombah, če bi imele možnost, da jih predložijo.
Pristop, ki ga zagovarja Komisija, naj bi bil tudi v nasprotju s stališčem generalne pravobranilke E. Sharpston iz sklepnih predlogov v zadevi Španija/Komisija (
C‑114/17 P
,
EU:C:2018:309
), v skladu s katerim naj bi bila pravica države članice do izjave pred Komisijo v položaju, kakršen je ta v tej zadevi, bistvena postopkovna zahteva. Občina Gdynia in družba PLGK naj bi se strinjali tudi z mnenjem iz teh sklepnih predlogov, v skladu s katerim ne bi smelo biti pomembno niti, ali zadevni državi članici uspe konkretno dokazati, da bi bila odločitev Komisije o zadevni državni pomoči drugačna, če Komisija ne bi kršila te pravice. Tak pogoj naj bi bil namreč nujno špekulativen in težko bi bilo določiti dokazni standard in določnost, ki se zahtevata, da bi se dokazalo, da bi bila zadevna odločitev dejansko drugačna.
Občina Gdynia in družba PLGK navajata, da je Komisija, ko je 31. marca 2014 sprejela Smernice iz leta 2014, države članice in letališča, upravičena do pomoči, pozvala, naj predložijo pripombe na ukrepe, v zvezi s katerimi je Komisija začela formalne postopke preiskave. V tem pozivu naj bi bilo navedenih 23 postopkov, ki naj bi se nanašali na državne pomoči letališčem ali letalskim prevoznikom, vendar naj v njem ne bi bilo navedene zadeve o letališču Gdynia-Kosakowo, ki je bila s Sklepom 2014/883 zaključena. Takšen pristop naj bi bilo mogoče opredeliti kot „diskriminatoren“. V zvezi s tem naj ne bi bilo pomembno, da je bil ta sklep sprejet, ker je bil pozneje razveljavljen in je Komisija v tej zadevi do sprejetja spornega sklepa nadaljevala upravni postopek.
Republika Poljska ravno tako meni, da prvi del prvega pritožbenega razloga ni utemeljen.
Natančneje, Republika Poljska trdi, da iz izpodbijane sodbe nikakor ne izhaja, da je Splošno sodišče zainteresiranim strankam v obravnavani zadevi priznalo pravico do obrambe. Splošno sodišče pa naj bi presodilo, da je bila Komisija dolžna pozvati te zainteresirane stranke, naj pred sprejetjem spornega sklepa ob upoštevanju obsega sprememb, uvedenih s Smernicami iz leta 2014, predstavijo svoje trditve. Pravica do predložitve pripomb naj ne bi bila omejena le na pravico do obrambe, ampak naj bi imela širši obseg. Pravica do predložitve pripomb naj bi zlasti bila del bistvenega elementa pravice do dobrega upravljanja iz člena 41 Listine, na katero naj bi se občina Gdynia in družba PLGK lahko sklicevali, ter pravice do varstva legitimnih pričakovanj.
Stališče, ki ga zagovarja Komisija, naj bi poleg tega lahko kršilo te temeljne pravice, saj naj bi bilo v obravnavani zadevi zaradi bistvenih razlik med Smernicami o državni regionalni pomoči in Smernicami iz leta 2014 nemogoče dokazati, da je dejstvo, da se strankam v postopku na področju državnih pomoči odvzame možnost, da predložijo pripombe, vplivalo na izid tega postopka. Iz tega naj bi sledilo, da bi Komisija lahko opustila obveznost, da strankam omogoči, da se izjavijo, brez strahu pred negativnimi posledicami.
Komisija naj ne bi izpodbijala obstoja bistvenih razlik med Smernicami o državni regionalni pomoči in Smernicami iz leta 2014 ter naj tudi ne bi izpodbijala dejstva, da zainteresiranim strankam v tej zadevi ni omogočila, da bi pred sprejetjem spornega sklepa predložile pripombe.
Sodišče sicer v sodbi z dne 8. maja 2008, Ferriere Nord/Komisija (
C‑49/05 P
, neobjavljena,
EU:C:2008:259
), ni izrecno navedlo, da je pravica do predložitve pripomb bistvena postopkovna zahteva, vendar naj tega tudi ne bi izključilo. Komisija naj glede sodbe z dne 11. decembra 2008, Komisija/Freistaat Sachsen (
C‑334/07 P
,
EU:C:2008:709
), ne bi upoštevala točke 55 navedene sodbe, v kateri naj bi Sodišče jasno navedlo, da je obveznost Komisije, da zainteresiranim strankam omogoči predložitev pripomb, bistvena postopkovna zahteva. Komisija naj bi se sklicevala zgolj na točko 56 navedene sodbe, čeprav naj bi bilo treba točki 55 in 56 navedene sodbe razlagati skupaj.
Komisija naj tudi ne bi upoštevala dejstva, da je bilo v sklepnih predlogih generalne pravobranilke E. Sharpston v zadevi Španija/Komisija (
C‑114/17 P
,
EU:C:2018:309
), predlagano, da je Komisija, ker je svoj sklep o spremembi utemeljila z informacijami, v zvezi s katerimi stranka ni mogla podati pripomb, kršila pravico te stranke do izjave in zato tudi načelo dobrega upravljanja.
Poleg tega naj bi Komisija, ne glede na kršitev pravice tožečih strank do predložitve pripomb, kršila pravico do obrambe Republike Poljske kot države članice naslovnice spornega sklepa, ker naj bi ji preprečevala, da pred sprejetjem tega sklepa navede svoje trditve. Republika Poljska naj bi imela kot intervenientka pravico v tem postopku uveljavljati kršitev svoje pravice do obrambe.
Trditev Komisije, s katero ta izpodbija možnost Republike Poljske, da uveljavlja takšno kršitev, naj bi bila nedopustna, ker naj bi bila prepozna, saj naj bi Komisija to možnost prvič izpodbijala šele v repliki, ki jo je predložila Sodišču, medtem ko naj bi se Republika Poljska na to kršitev sklicevala že od začetka postopka na prvi stopnji.
Presoja Sodišča
Najprej je treba ugotoviti, prvič, da Splošno sodišče tretjega očitka šestega tožbenega razloga ni preučilo z vidika pravice do obrambe, ki jo imajo le države članice kot stranke v postopkih preizkusa državnih pomoči (glej v tem smislu sodbo z dne 24. septembra 2002, Falck in Acciaierie di Bolzano/Komisija,
C‑74/00 P in C‑75/00 P
,
EU:C:2002:524
, točke od 80 do 83), temveč ob upoštevanju pravice zainteresiranih strank do predložitve pripomb na podlagi člena 108(2) PDEU.
Kot je namreč razvidno iz točke 89 izpodbijane sodbe, je Splošno sodišče, potem ko je v obravnavani zadevi ugotovilo kršitev zadnjenavedene pravice, razsodilo, da se med drugim ni treba izreči o možnosti občine Gdynia in družbe PLGK, da se pred Splošnim sodiščem sklicujeta na kršitev pravice Republike Poljske do obrambe, ki je bila prav tako poudarjena v intervencijski vlogi te države članice.
Zato v tej fazi postopka ni treba preučiti trditev, ki so bile podane pred Sodiščem in se nanašajo po eni strani na vprašanje, ali ima Republika Poljska kot intervenientka na prvi stopnji pravico uveljavljati razlog, ki se nanaša na kršitev njene pravice do obrambe ali njene pravice do kontradiktorne razprave, čeprav Republika Poljska ni vložila tožbe za razglasitev ničnosti spornega sklepa, ki bi temeljila na kršitvi teh pravic, in po drugi strani na vprašanje, ali se zaradi takšne kršitve sporni sklep razglasi za ničen. Iz tega sledi, da za namene preučitve te pritožbe prav tako ni treba presojati trditve, ki jo je navedena država članica navedla pred Sodiščem v zvezi z nedopustnostjo trditve Komisije pred Sodiščem, s katero Komisija izpodbija možnost Republike Poljske, da uveljavlja tako kršitev.
Drugič, iz izpodbijane sodbe in zlasti iz njene točke 89 je razvidno, da se Splošno sodišče prav tako ni izreklo o obveznosti Komisije, da zainteresirane stranke v obravnavani zadevi pozove, da predložijo pripombe na spremembe v spornem sklepu, ki se nanašajo na dejansko stanje, in se je torej osredotočilo na to obveznost v delu, v katerem se nanaša na novo pravno ureditev, uporabljeno v navedenem sklepu. Zato Sodišču tudi ni treba preučiti trditev občine Gdynia in družbe PLGK, s katerimi Komisiji očitata, da zainteresiranih strank v obravnavani zadevi ni pozvala, naj predložijo stališče ob upoštevanju novih dejstev iz spornega sklepa.
Tretjič, v zvezi s trditvami Komisije, navedenimi v točkah od 39 do 41 te sodbe, je treba opozoriti, da v skladu s členom 84(1) Poslovnika Splošnega sodišča navajanje novih razlogov med postopkom ni dovoljeno, razen če ti izhajajo iz pravnih in dejanskih okoliščin, ki so se razkrile med postopkom. Vendar pa je treba razlog ali trditev, ki pomeni razširitev razloga, ki je bil neposredno ali posredno že naveden v začetni vlogi in ki je z njim tesno povezan, razglasiti za dopustna (sodba z dne 11. julija 2013, Ziegler/Komisija,
C‑439/11 P
,
EU:C:2013:513
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavani zadevi ni sporno, kot je Splošno sodišče navedlo v točki 70 izpodbijane sodbe, da sta občina Gdynia in družba PLGK v začetni vlogi navedli, da bi morali imeti možnost, da se izjavita o novih trditvah in novi analizi Komisije ter da neizpolnitev obveznosti, ki sta jo v zvezi s tem navedli, pomeni bistveno kršitev postopka. Komisija prav tako ne izpodbija, da je, kot je Splošno sodišče prav tako navedlo v navedeni točki 70, točka II.14 tožbe, v kateri so zbrani tožbeni razlogi v utemeljitev tožbe pred Splošnim sodiščem, naslovljena posebej kot „[b]istvena kršitev postopka v zvezi s pravico tožečih strank do predložitve pripomb in do opredelitve“.
V teh okoliščinah je Splošno sodišče, ne da bi napačno uporabilo pravo, v isti točki 70 razsodilo, da trditev, ki jo je družba PLGK navedla v repliki in se je nanašala na kršitev pravice zainteresiranih strank, da predložijo pripombe o upoštevnosti nove pravne ureditve, ter s katero se je ta družba navezovala ravno na novo analizo Komisije, opravljeno v spornem sklepu, pomeni razširitev razloga, ki je naveden v tožbi in se nanaša na bistveno kršitev postopka v zvezi s pravico občine Gdynia in družbe PLGK do predložitve pripomb.
Ker je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da je ta trditev dopustna, je lahko upravičeno opravilo presojo njene utemeljenosti, ne glede na to, ali lahko Splošno sodišče, kot je to prav tako navedlo v točki 70 izpodbijane sodbe, kršitev, ki je predmet navedene trditve, preizkusi po uradni dolžnosti kot razlog javnega reda.
Po teh uvodnih ugotovitvah je treba v zvezi s pravico, za kršitev katere je Splošno sodišče tako presodilo, da povzroči razglasitev ničnosti členov od 2 do 5 spornega sklepa, opozoriti, da se v skladu s sodno prakso Sodišča podjetja, ki so lahko upravičena do državnih pomoči, štejejo za zainteresirane stranke in da mora Komisija v fazi preiskave iz člena 108(2) PDEU te pozvati, naj predložijo svoje pripombe (sodbe z dne 15. junija 1993, Matra/Komisija,
C‑225/91
,
EU:C:1993:239
, točka
; z dne 2. aprila 1998, Komisija/Sytraval in Brink’s France,
C‑367/95 P
,
EU:C:1998:154
, točka
, in z dne 11. septembra 2008, Nemčija in drugi/Kronofrance,
C‑75/05 P in C‑80/05 P
,
EU:C:2008:482
, točka
in navedena sodna praksa).
Te zainteresirane stranke se sicer ne morejo sklicevati na pravico do obrambe, vendar imajo pravico, da so ustrezno vključene v upravni postopek Komisije glede na okoliščine obravnavane zadeve (sodba z dne 8. maja 2008, Ferriere Nord/Komisija,
C‑49/05 P
, neobjavljena,
EU:C:2008:259
, točka
).
Sodišče je v okviru uporabe člena 108(2) PDEU razsodilo, da je objava obvestila v
Uradnem listu Evropske unije
ustrezen način za seznanitev vseh zainteresiranih strank z začetkom postopka. Namen tega obvestila je od slednjih pridobiti vse informacije, ki bodo Komisiji pomagale pri nadaljnjem ravnanju. Tak postopek drugim državam članicam in zadevnim strankam zagotavlja, da se lahko izjavijo (sodba z dne 24. septembra 2002, Falck in Acciaierie di Bolzano/Komisija,
C‑74/00 P in C‑75/00 P
,
EU:C:2002:524
, točka
in navedena sodna praksa).
Postopek nadzora nad državnimi pomočmi pa je glede na svojo splošno sistematiko postopek, uveden proti državi članici, ki je glede na svoje obveznosti na podlagi prava Unije odgovorna za odobritev pomoči. Komisija tako zaradi spoštovanja pravice do obrambe v odločbi zoper državo članico ne more uporabiti informacij, glede katerih ta država članica ni smela podati pripomb (sodba z dne 24. septembra 2002, Falck in Acciaierie di Bolzano/Komisija,
C‑74/00 P in C‑75/00 P
,
EU:C:2002:524
, točka
in navedena sodna praksa).
V postopku nadzora nad državnimi pomočmi imajo zainteresirane stranke, ki niso zadevna država članica, le vlogo, navedeno v točki 72 te sodbe, in v zvezi s tem same ne morejo zahtevati kontradiktorne razprave s Komisijo, kot je na voljo zadevni državi članici (sodba z dne 24. septembra 2002, Falck in Acciaierie di Bolzano/Komisija,
C‑74/00 P in C‑75/00 P
,
EU:C:2002:524
, točka
in navedena sodna praksa).
Nobena določba o postopku nadzora nad državnimi pomočmi ne daje posebne vloge – med zainteresiranimi strankami – upravičencu do te pomoči. V zvezi s tem je treba opozoriti, da postopek nadzora nad državnimi pomočmi ni postopek, ki se začne proti upravičencu ali upravičencem do pomoči, kar bi pomenilo, da bi se ta lahko skliceval oziroma ti lahko sklicevali na pravice, ki so tako obširne kot pravica do obrambe (sodba z dne 24. septembra 2002, Falck in Acciaierie di Bolzano/Komisija,
C‑74/00 P in C‑75/00 P
,
EU:C:2002:524
, točka
).
V zvezi s konkretnimi okoliščinami obravnavane zadeve je treba opozoriti, da je Komisija 2. julija 2013 sprejela sklep o začetku postopka, s katerim je v skladu s členom 108(2) PDEU začela formalni postopek preiskave v zvezi z zadevnim ukrepom pomoči, in zainteresirane stranke v obravnavani zadevi pozvala, naj predložijo pripombe. Komisija je s Sklepom 2014/883 ugotovila, da zadevni predlog financiranja pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU in da morajo poljski organi zagotoviti vračilo te državne pomoči v delu, v katerem je bila izplačana. Ta sklep je bil nato razveljavljen in nadomeščen s spornim sklepom.
Poleg tega je iz točke 79 izpodbijane sodbe razvidno – in se v okviru te pritožbe ne izpodbija – da zainteresirane stranke v obravnavani zadevi pred sprejetjem spornega sklepa niso bile pozvane, naj učinkovito predložijo pripombe o uporabi in morebitnem vplivu Smernic iz leta 2014, čeprav so bile te smernice objavljene 4. aprila 2014, to je po sprejetju Sklepa 2014/883 in torej po prvotnem zaključku postopka preiskave.
Preučiti je torej treba, ali je Splošno sodišče v točki 81 izpodbijane sodbe lahko upravičeno ugotovilo, da je pravica zainteresiranih strank v obravnavani zadevi, da pred sprejetjem spornega sklepa predložijo pripombe o tej novi pravni ureditvi in zlasti o Smernicah iz leta 2014, bistvena postopkovna zahteva v smislu člena 263 PDEU, katere kršitev povzroči razglasitev ničnosti tega sklepa, ne da bi bilo treba dokazati, da bi bil izid upravnega postopka lahko drugačen.
Kot je Sodišče že razsodilo, Komisija svoje odločbe ne more opreti na nova načela, uvedena z novo pravno ureditvijo, ne da bi zainteresirane stranke pozvala, naj predložijo svoje pripombe v zvezi s tem, saj bi s tem kršila procesne pravice teh strank (glej v tem smislu sodbo z dne 8. maja 2008, Ferriere Nord/Komisija,
C‑49/05 P
, neobjavljena,
EU:C:2008:259
, točki
in
).
Vendar pa postopkovna nepravilnost načeloma ne povzroči razglasitve ničnosti odločbe v delu ali celoti, razen če se ugotovi, da bi bila odločba brez te nepravilnosti vsebinsko drugačna (sodba z dne 23. aprila 1986, Bernardi/Parlament,
150/84
,
EU:C:1986:167
, točka
in navedena sodna praksa).
Natančneje, glede procesnih pravic zainteresiranih strank je treba navesti, da če pride do spremembe pravne ureditve po tem, ko je Komisija zainteresiranim strankam omogočila, da predložijo pripombe, in preden Komisija sprejme sklep o načrtu pomoči, in če Komisija ta sklep opre na novo pravno ureditev, ne da bi te stranke pozvala, naj predložijo pripombe glede te ureditve, zgolj obstoj razlik med pravno ureditvijo, v zvezi s katero so navedene stranke lahko predložile pripombe, in pravno ureditvijo, na kateri temelji navedeni sklep, ne more povzročiti razglasitve ničnosti tega sklepa. Čeprav sta se namreč zadevni pravni ureditvi spremenili, se postavlja vprašanje, ali je bila glede na določbe teh ureditev, ki so upoštevne za obravnavano zadevo, z navedeno spremembo lahko spremenjena vsebina izpodbijanega sklepa (glej v tem smislu sodbo z dne 8. maja 2008, Ferriere Nord/Komisija,
C‑49/05 P
, neobjavljena,
EU:C:2008:259
, točke od 78 do 83).
Zato je Splošno sodišče v točki 81 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je presodilo, da je pravica zainteresiranih strank, da predložijo pripombe v okoliščinah, kakršne so te v obravnavani zadevi, bistvena postopkovna zahteva v smislu člena 263 PDEU, katere kršitev povzroči razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa, ne da bi bilo treba dokazati, da bi kršitev te pravice lahko vplivala na vsebino tega sklepa.
Iz tega sledi, da je Splošno sodišče v točki 83 navedene sodbe napačno uporabilo pravo tudi, ker je zavrnilo trditev Komisije, s katero je ta želela dokazati, da bi sporni sklep imel enako vsebino, če bi bilo zainteresiranim strankam v obravnavani zadevi omogočeno, da predložijo pripombe na Smernice iz leta 2014, saj pomoč za tekoče poslovanje zaradi nezdružljivosti pomoči za naložbe z notranjim trgom nikakor ni bila združljiva s tem trgom. Natančneje, Splošno sodišče je to trditev zavrnilo s tem, da se je po eni strani, kot je razvidno iz točke 82 te sodbe, napačno oprlo na to, da ni treba dokazati, da bi ugotovljena kršitev lahko vplivala na vsebino spornega sklepa.
Po drugi strani se je Splošno sodišče oprlo na bistvene spremembe, ki jih je ugotovilo med Smernicami o državni regionalni pomoči in Smernicami iz leta 2014, medtem ko je Komisija z navedeno trditvijo želela prav dokazati, da je ugotovitev nezdružljivosti pomoči za tekoče poslovanje, ne glede na spremembe, uvedene s Smernicami iz leta 2014, temeljila na drugi pravni podlagi, ki ni odvisna od zadnjenavedenih smernic, tako da na to ugotovitev ne bi bilo mogoče vplivati, če bi bilo zainteresiranim strankam omogočeno, da bi predložile pripombe na te smernice.
Bistvene spremembe pravne podlage, na kateri temelji sklep Komisije, sicer načeloma lahko vplivajo na ta sklep, vendar to ne velja, če ta sklep poleg tega temelji na samostojni pravni podlagi, ki se ni spremenila in ki sama utemeljuje navedeni sklep.
Ugotoviti je torej treba, da Splošno sodišče ni moglo, ne da bi kršilo sodno prakso v zvezi s procesnimi pravicami zainteresiranih strank, kot je navedena v točkah od 70 do 75 ter 79 in 81 te sodbe, ugotoviti, da ni treba preučiti vpliva neobstoja poziva zainteresiranim strankam, naj se pred sprejetjem tega sklepa izjavijo o Smernicah iz leta 2014, na sporni sklep, niti ugotoviti takega vpliva, ne da bi preučilo trditve Komisije, s katerimi je želela ta dokazati obstoj samostojne in neodvisne pravne podlage, na kateri temelji navedeni sklep.
Ugotovitve iz prejšnje točke ne izpodbijejo druge trditve, navedene pred Sodiščem, in zlasti na prvem mestu trditve, ki se nanašajo na sodbo z dne 11. decembra 2008, Komisija/Freistaat Sachsen (
C‑334/07 P
,
EU:C:2008:709
). Res je, da je Sodišče v točki 55 te sodbe v bistvu navedlo, da iz člena 108(2) PDEU in člena 1(h) Uredbe št. 659/1999 izhaja, da mora Komisija, če se odloči začeti formalni postopek preiskave v zvezi z načrtom pomoči, zainteresiranim strankam, med katerimi je zadevno podjetje ali so zadevna podjetja, omogočiti, da predložijo pripombe, in da je to pravilo bistvena postopkovna zahteva.
Vendar se po eni strani navedena sodba nanaša na obveznosti, ki jih ima Komisija na dan začetka formalnega postopka preiskave. Po drugi strani pa navedena sodba odpira vprašanje uporabe novih pravnih pravil, sprejetih po priglasitvi načrta pomoči. Navedena sodba se torej nanaša na vprašanja, ki se razlikujejo od vprašanj, ki se postavljajo v okviru te pritožbe, saj pravica, da se omogoči predložitev pripomb, na katero se opirata občina Gdynia in družba PLGK, zadeva spremembo pravne ureditve, do katere je prišlo po tem, ko sta bili navedeni stranki pozvani, da predložita pripombe, in pred sprejetjem spornega sklepa.
Na drugem mestu, ugotovitve iz točke 86 te sodbe prav tako ne izpodbije argumentacija občine Gdynia, družbe PLGK in Republike Poljske, da je treba pravico zainteresiranih strank, da se jim v položaju, kakršen je obravnavani, omogoči predložitev pripomb, presojati glede na temeljne pravice, varovane z Listino, in zlasti glede na pravico do dobrega upravljanja iz člena 41 Listine, katere eden od sestavnih delov je navedena pravica.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, kot trdi Komisija in kot je generalni pravobranilec prav tako navedel v točki 52 sklepnih predlogov, da začetek veljavnosti Listine ni spremenil narave pravic, podeljenih s členom 108(2) PDEU, niti ni namen Listine spremeniti narave nadzora nad državnimi pomoči, uvedenega s Pogodbo.
Poleg tega v nasprotju s tem, kar nakazuje Republika Poljska s splošno trditvijo, navedeno v točki 56 te sodbe, ki se nanaša na morebitno kršitev temeljnih pravic, ni mogoče vnaprej ugotoviti, da zaradi obstoja razlik med zadevnima pravnima ureditvama v obravnavani zadevi ni mogoče dokazati, da je lahko dejstvo, da se zainteresiranim strankam odvzame možnost, da predložijo pripombe na Smernice iz leta 2014, vplivalo na izid postopka. Nasprotno, prav zaradi med drugim takih razlik bi bilo mogoče, odvisno od primera, izvesti takšno dokazovanje. Vprašanje, ali je to, da se z zainteresiranimi strankami v obravnavani zadevi o Smernicah iz leta 2014 ni posvetovalo, dejansko lahko vplivalo na ugotovitev, do katere je prišla Komisija v spornem sklepu, pa se nanaša na utemeljenost drugega dela prvega pritožbenega razloga in drugega pritožbenega razloga.
Na tretjem mestu, v zvezi s trditvami, navedenimi v točkah 52 in 59 te sodbe, ki temeljijo na sklepnih predlogih generalne pravobranilke E. Sharpston v zadevi Španija/Komisija (
C‑114/17 P
,
EU:C:2018:309
), zadostuje navesti, da Sodišče v sodbi z dne 20. septembra 2018, Španija/Komisija (
C‑114/17 P
,
EU:C:2018:753
), ni sledilo enakemu razlogovanju, kot je bilo predlagano v teh sklepnih predlogih.
Na četrtem in zadnjem mestu, v zvezi s trditvijo, navedeno v točki 53 te sodbe, ki se nanaša na poziv državam članicam in letališčem, upravičenim do pomoči, da predložijo pripombe, v drugih postopkih, je treba navesti, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 54 sklepnih predlogov, da okoliščina – tudi če bi bila dokazana – da je Komisija spoštovala procesne pravice zainteresiranih strank, kot so opisane v točki 79 te sodbe, v okviru 23 postopkov, na katere se sklicujeta občina Gdynia in družba PLGK, ne vpliva na preudarke, navedene v točki 82 te sodbe, iz katerih izhaja, da pravica, na katero se sklicujeta občina Gdynia in družba PLGK v obravnavani zadevi, ni bistvena postopkovna zahteva, katere že sama kršitev povzroči razglasitev ničnosti spornega sklepa.
Prvi del prvega pritožbenega razloga je treba zato sprejeti.
Vendar kot izhaja iz točke 82 te sodbe, napake, ugotovljene v točkah od 82 do 86 navedene sodbe, lahko povzročijo razveljavitev izpodbijane sodbe v delu, v katerem je Splošno sodišče sporni sklep razglasilo za ničen le, če določbe Smernic iz leta 2014, na katere se je Komisija oprla v tem sklepu, dejansko niso mogle spremeniti pomena navedenega sklepa. Kot pa izhaja iz točke 91 te sodbe, se vprašanje, ali je tako, nanaša na utemeljenost drugega dela prvega pritožbenega razloga in drugega pritožbenega razloga.
Zato je treba drugi del prvega pritožbenega razloga in drugi pritožbeni razlog preučiti skupaj.
Drugi del prvega pritožbenega razloga in drugi pritožbeni razlog
Trditve strank
–
Trditve strank glede drugega dela prvega pritožbenega razloga
Komisija z drugim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 71 do 89 izpodbijane sodbe napačno razlagalo in uporabilo sodno prakso, ki izhaja iz sodbe z dne 8. maja 2008, Ferriere Nord/Komisija (
C‑49/05 P
, neobjavljena,
EU:C:2008:259
), ker je ugotovilo, da je Komisija v obravnavani zadevi s tem, da občini Gdynia in družbi PLGK ni omogočila, da predložita pripombe na Smernice iz leta 2014, bistveno kršila postopek.
Občina Gdynia in družba PLGK trdita, da je Komisija napačno trdila, da njen sklep v zvezi z združljivostjo ukrepa pomoči z notranjim trgom ne temelji na Smernicah iz leta 2014. Kot naj bi Splošno sodišče dokazalo v točki 84 izpodbijane sodbe, naj bi se Komisija v točkah 245 in 246 obrazložitve spornega sklepa v okviru presoje združljivosti pomoči za tekoče poslovanje z notranjim trgom izrecno sklicevala na Smernice iz leta 2014.
Poleg tega naj Komisija v nasprotju s sodbo z dne 8. maja 2008, Ferriere Nord/Komisija (
C‑49/05 P
, neobjavljena,
EU:C:2008:259
), v obravnavani zadevi ne bi mogla trditi, da so bila načela in merila presoje iz Smernic iz leta 2014 v bistvu enaka tistim iz prejšnje pravne ureditve.
Občina Gdynia in družba PLGK izpodbijata trditev Komisije, da je Splošno sodišče s tem, da je v točki 73 izpodbijane sodbe navedlo, da se je Komisija v okviru, po eni strani, sklepa o začetku postopka in Sklepa 2014/883 ter, po drugi strani, spornega sklepa za analizo združljivosti pomoči za tekoče poslovanje z notranjim trgom oprla na različne določbe Pogodbe, uporabilo povsem formalističen pristop. Bistveno drugačna narava Smernic o državni regionalni pomoči in Smernic iz leta 2014 naj bi se po eni strani izhajala iz tega, da se prve nanašajo na regionalno pomoč in druge na sektorsko pomoč, ter po drugi strani iz številnih argumentov, ki jih je Splošno sodišče navedlo v točkah od 67 do 78 izpodbijane sodbe.
Po mnenju občine Gdynia in družbe PLGK torej z ničimer ni mogoče utemeljiti trditve, da se zaradi sodbe z dne 8. maja 2008, Ferriere Nord/Komisija (
C‑49/05 P
, neobjavljena,
EU:C:2008:259
), Komisiji ni treba posvetovati z zainteresiranimi strankami, kadar meni, da navedeno posvetovanje ne more spremeniti njene odločitve. Pravica zainteresiranih strank, da lahko predložijo pripombe, naj bi bila v obravnavani zadevi bistvena postopkovna zahteva, katere kršitev, kot je bila ugotovljena v obravnavani zadevi, naj bi povzročila razglasitev ničnosti akta, pri katerem je podana zadevna kršitev, ne da bi bilo treba dokazati, da bi bil izid upravnega postopka lahko drugačen.
Republika Poljska trdi, da Komisija ne upošteva podrobnega pojasnila Splošnega sodišča v zvezi z bistvenimi spremembami, uvedenimi s Smernicami iz leta 2014. Dejstvo, da se te smernice v bistvu razlikujejo od prejšnje pravne ureditve, naj bi izhajalo iz trditve Komisije, da naj bi Komisija uporabila zgolj prvo merilo iz točke 113 Smernic iz leta 2014. Poleg tega naj bi se merilo spodbujanja regionalnega razvoja iz Smernic iz leta 2014 razlagalo drugače kot merilo prispevka k regionalnemu razvoju, določeno v Smernicah o državni regionalni pomoči.
Republika Poljska prav tako ne more sprejeti stališča Komisije, da ni pomembno, da so bile Smernice iz leta 2014 sprejete na podlagi druge določbe Pogodbe, in sicer na podlagi člena 107(3)(c) PDEU, kot pri sporočilu Komisije z naslovom „Smernice Skupnosti o financiranju letališč in zagonski državni pomoči letalskim družbam z odhodi z regionalnih letališč“ (
UL 2005, C 312, str. 1
, v nadaljevanju: Smernice iz leta 2005), in sicer na podlagi člena 107(3)(a) PDEU. Čeprav naj bi bila tema določbama Pogodbe skupna možnost odobritve pomoči za razvoj nekaterih regij, pa naj bi določali različne dodatne pogoje za združljivost pomoči, pri čemer se med drugim v členu 107(3)(c) PDEU zahteva, da dodeljena pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi. V skladu s točkama 131 in 132 Smernic iz leta 2014 naj bi Komisija pri ocenjevanju združljivosti pomoči za tekoče poslovanje upoštevala izkrivljanje konkurence in učinke na trgovino.
To naj bi pomenilo, da bi morala Komisija pred sprejetjem spornega sklepa Republiki Poljski omogočiti, da predloži pripombe glede vprašanja omejitve čezmernega izkrivljanja konkurence, saj je bila ta obveznost uvedena s Smernicami iz leta 2014. To naj bi kazalo na bistvenost sprememb, ki so bile s temi smernicami uvedene, in na dejstvo, da naj bi bila presoja iz spornega sklepa lahko drugačna, če bi Komisija Republiki Poljski omogočila, da predloži pripombe.
–
Trditve strank glede drugega pritožbenega razloga
Komisija z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče v točki 89 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da je sporni sklep nezakonit, ker se je oprlo na napačno razlago tega sklepa in Sklepa 2014/883, navedeno v točkah od 84 do 87 navedene sodbe, s čimer je ta sklepa izkrivilo. Komisija poleg tega izpodbija trditve občine Gdynia in družbe PLGK, s katerimi ti želita dokazati, da je drugi pritožbeni razlog brezpredmeten in nedopusten.
Občina Gdynia in družba PLGK menita, da drugi pritožbeni razlog ni dopusten, ker se nanaša na presojo dejstev in ker Komisija ni predložila dokaza, kot izhaja iz trditev občine Gdynia in družbe PLGK glede utemeljenosti drugega pritožbenega razloga, da je Splošno sodišče s presojo teh dejstev izkrivilo sporni sklep. Komisija naj zlasti ne bi izpodbijala dejstva, da je v točkah od 84 do 87 izpodbijane sodbe, ki jih Komisija izpodbija v okviru drugega pritožbenega razloga, v delu, v katerem se nanašajo na sporni sklep in Sklep 2014/883, pojasnjenih več sklopov točk teh sklepov, in sicer točke 196, 197, od 198 do 202, 245 in 246 obrazložitve spornega sklepa ter točki 227 in 228 obrazložitve Sklepa 2014/883, ki se nanašajo na dejanske ugotovitve, in ne na vprašanja razlage prava.
Občina Gdynia in družba PLGK dodajata, da je trditev iz replike, s katero želi Komisija dokazati dopustnost drugega pritožbenega razloga, nedopustna, ker Komisija ni jasno navedla dela odgovora na pritožbo, na katerega se v zvezi s tem nanaša.
Občina Gdynia in družba PLGK trdita, da je drugi pritožbeni razlog tudi brezpredmeten. Natančneje, razlogi, ki jih je Splošno sodišče navedlo v utemeljitev razglasitve ničnosti spornega sklepa, naj bi bili navedeni v točkah od 62 do 79 izpodbijane sodbe. Ta očitek Komisije pa se nanaša na točke od 84 do 87 navedene sodbe, in sicer na preudarke, ki jih je Splošno sodišče navedlo zgolj podredno v odgovor na druge trditve Komisije. To naj bi izhajalo iz točke 80 izpodbijane sodbe, v skladu s katero „[z] drugimi trditvami Komisije teh ugotovitev ni mogoče izpodbiti“. V zvezi s tem Komisija zgolj navaja, da se ne strinja z razlago občine Gdynia in družbe PLGK glede tega besedila.
Občina Gdynia in družba PLGK menita, da je mogoče prvi stavek točke 89 razlagati le kot potrditev tega, da trditve Komisije, ki jih je Splošno sodišče navedlo v točkah od 81 do 88 izpodbijane sodbe, nikakor ne vplivajo na ugotovitev, da je treba sklep Komisije razglasiti za ničen na podlagi trditev, navedenih v točkah od 62 do 79 navedene sodbe. Poleg tega naj bi prvi stavek točke 89 navedene sodbe popolnoma odražal razlikovanje iz točke 80 navedene sodbe.
Občina Gdynia in družba PLGK trdita, da je drugi pritožbeni razlog vsekakor neutemeljen. Zdelo naj bi se, da Komisija trdi, da je ugotovitev iz točke 244 obrazložitve spornega sklepa samostojna pravna podlaga, ki je bila uporabljena za ugotovitev nezdružljivosti pomoči za tekoče poslovanje z notranjim trgom, zaradi izraza „sama po sebi“ iz te točke obrazložitve. Uporabo take formulacije pa naj bi bilo mogoče kvečjemu šteti za način predstavitve razlogovanja v tem sklepu, in ne za razlog za utemeljitev združljivosti državne pomoči z notranjim trgom. Določbe Pogodbe naj bi bile takšna pravna podlaga, kar naj bi Splošno sodišče povzelo v zadnjem stavku točke 87 izpodbijane sodbe.
Poleg tega naj trditev Komisije v zvezi s tem ne bi bila utemeljena v besedilu navedene točke obrazložitve spornega sklepa. Prav tako naj bi bilo iz točke 87 izpodbijane sodbe razvidno, da je bila presoja Komisije opravljena v okviru člena 107(3)(a) PDEU in Smernic o državni regionalni pomoči v zvezi s Sklepom 2014/883 ter v okviru člena 107(3)(c) PDEU in Smernic iz leta 2014 v zvezi s spornim sklepom. Tako naj v nasprotju s trditvami Komisije ugotovitev, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, ne bi temeljila na splošni prepovedi državnih pomoči iz člena 107(1) PDEU.
Komisija naj bi Splošnemu sodišču očitala, da je v točki 84 izpodbijane sodbe razsodilo, da ugotovitev, da pomoči za tekoče poslovanje ni mogoče dodeliti za neobstoječo letališko infrastrukturo, izhaja iz uporabe Smernic iz leta 2014. Takšna razlaga navedene točke 84 pa naj bi bila glede na njeno besedilo napačna.
Zdelo naj bi se tudi, da Komisija trdi – čeprav naj to ne bi izhajalo iz točk 244 in 245 obrazložitve spornega sklepa – da naj bi samostojnost ugotovitve, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, ker s tem trgom ni združljiva niti pomoč za naložbe, izhajala iz dejstva, da pogoji iz člena 107(3) PDEU niso izpolnjeni. Nespoštovanje teh pogojev pa naj bi bilo treba v obravnavani zadevi razlagati kot posledico neskladnosti s Smernicami iz leta 2014.
Zato naj bi bila Komisija v nasprotju sama s sabo in naj bi priznala, da je presoja pomoči za tekoče poslovanje temeljila predvsem na Smernicah iz leta 2014. Iz tega naj bi sledilo, da bistvena trditev, da naj dejstvo, da se zainteresiranim strankam v obravnavani zadevi omogoči, da izrazijo pripombe na Smernice iz leta 2014 glede pomoči za tekoče poslovanje, ne bi vplivalo na vsebino spornega sklepa, ni utemeljena.
Republika Poljska trdi, da drugi pritožbeni razlog ni utemeljen. V delu, v katerem Komisija trdi, da bi sporni sklep imel enako vsebino, če bi zainteresirane stranke v obravnavani zadevi imele možnost, da predložijo pripombe, naj Komisija ne bi mogla predvideti obsega pripomb, ki bi jih te zainteresirane stranke lahko predložile, če bi imele to možnost.
Komisija naj bi v točkah 196 in 197 obrazložitve spornega sklepa navedla, da bo v obravnavani zadevi za pomoč za tekoče poslovanje uporabila načela, določena v Smernicah iz leta 2014. Komisija naj bi se v točki 245 obrazložitve spornega sklepa tudi izrecno sklicevala na Smernice iz leta 2014 tako, da je navedla, da je dejstvo, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, ker z navedenim trgom ni združljiva niti pomoč za naložbe, upoštevno tudi v okviru Smernic iz leta 2014. Kot naj bi Splošno sodišče ugotovilo v točki 84 izpodbijane sodbe, naj bi Komisija poleg tega v točki 246 obrazložitve spornega sklepa uporabila prvo merilo iz Smernic iz leta 2014, medtem ko naj bi Komisija v pritožbi trdila, da je uporabila zgolj merilo iz točke 113(a) Smernic iz leta 2014.
Republika Poljska zato meni, da drugi pritožbeni razlog v delu, v katerem temelji na domnevni dvojni pravni podlagi za presojo Komisije, ni utemeljen in nasprotuje predhodnim trditvam Komisije v spornem sklepu in v pritožbi.
Presoja Sodišča
–
Dopustnost drugega pritožbenega razloga
Glede nedopustnosti, ki sta jo navedli občina Gdynia in družba PLGK v zvezi z argumentacijo, ki jo je Komisija navedla v repliki in s katero želi dokazati dopustnost drugega pritožbenega razloga, zadostuje navesti, da čeprav se je Komisija v okviru te argumentacije napačno sklicevala na točki 35 in 36 odgovora na pritožbo občine Gdynia in družbe PLGK, namesto na točki 34 in 35 tega odgovora, takšna nenatančnost drugim strankam v pritožbenem postopku ne preprečuje, da bi se opredelile do teh elementov iz navedenega odgovora, na katere želi Komisija odgovoriti, niti Sodišču, da se glede tega izreče. Zato argumentacije Komisije ni mogoče šteti za tako nejasno, da bi jo bilo treba razglasiti za nedopustno.
Trditev iz točke 107 te sodbe je torej treba zavrniti kot neutemeljeno.
V zvezi z argumentacijo, predstavljeno v točki 106 te sodbe, se Komisija v nasprotju s tem, kar predlagata občina Gdynia in družba PLGK, v okviru drugega pritožbenega razloga ne omejuje na izpodbijanje presoje Splošnega sodišča glede dejanskih ugotovitev iz Sklepa 2014/883 in spornega sklepa, temveč trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo ta sklepa, ker ni priznalo, da ugotovitev nezdružljivosti pomoči za tekoče poslovanje z notranjim trgom v obeh sklepih temelji na samostojni in neodvisni pravni podlagi, in sicer na Smernicah o državni regionalni pomoči v zvezi s Sklepom 2014/883 in na Smernicah iz leta 2014 v zvezi s spornim sklepom.
Vprašanje, ali je Splošno sodišče navedena sklepa napačno razlagalo tako, kot je navedeno v prejšnji točki, pa je pravno vprašanje, ki je v fazi pritožbe dopustno, vprašanje, ali je Komisiji uspela dokazati, da so bile te razlage v okviru te zadeve napačne, pa, kot je razvidno iz same argumentacije občine Gdynia in družbe PLGK, spada v presojo utemeljenosti drugega pritožbenega razloga.
Zato je treba drugi pritožbeni razlog šteti za dopusten.
–
Utemeljenost
Najprej, glede trditve občine Gdynia in družbe PLGK, da je drugi pritožbeni razlog brezpredmeten, zadostuje navesti, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi – potem ko je ugotovilo, da je pravica zainteresiranih strank, da predložijo pripombe v okoliščinah, kakršne so te v obravnavani zadevi, bistvena postopkovna zahteva, katere že sama kršitev povzroči razglasitev ničnosti spornega sklepa, in da ni mogoče vnaprej predvideti obsega teh pripomb z vidika sprememb, ki so bile uvedene z novo ureditvijo – vsekakor zavrnilo argumentacijo Komisije, s katero je ta želela dokazati, da določbe Smernic iz leta 2014, na katere se je oprla v spornem sklepu, na ta sklep niso mogle vplivati. Ob upoštevanju teh zadnjenavedenih razlogov, ki jih je navedlo Splošno sodišče, ni mogoče ugotoviti, da je drugi pritožbeni razlog v celoti brezpredmeten.
V zvezi z utemeljenostjo drugega dela prvega pritožbenega razloga in drugega pritožbenega razloga Komisija Splošnemu sodišču najprej očita, da je v zadnjem delu točke 86 izpodbijane sodbe neupravičeno razširilo predmet tožbe, ko je navedlo, da „je bil Sklep 2014/883 umaknjen [razveljavljen] in da ni pomembno, ali so zainteresirane stranke imele možnost predložiti pripombe v zvezi s tem sklepom, ampak ali so imele to možnost storiti med formalnim postopkom preiskave. Komisija pa je v sklepu o začetku postopka navedla zgolj, da načeloma pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, razen če so spoštovana merila iz Smernic o državni regionalni pomoči.“
Komisija v zvezi s tem trdi, da je Splošno sodišče s takimi ugotovitvami nameravalo ugotoviti, da je bilo vprašanje, ki se postavlja s tožbo, to, ali so bile zainteresirane stranke pozvane, da predložijo pripombe v okviru formalnega postopka preiskave glede ugotovitve, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, ker s tem trgom ni združljiva niti pomoč za naložbe.
Vendar tudi ob predpostavki, da je Splošno sodišče tako nameravalo opredeliti vprašanje, ki se postavlja v okviru spora, ki mu je bil predložen, se je vprašanje, ki ga je Splošno sodišče dejansko preučilo v točkah od 63 do 85, 87 in 88 izpodbijane sodbe, nanašalo na to, da se ni posvetovalo z zainteresiranimi strankami v zvezi s Smernicami iz leta 2014 pred sprejetjem spornega sklepa, neodvisno od formalnega postopka preiskave.
Splošno sodišče je namreč v zvezi s trditvijo, navedeno na prvi stopnji, da bi morala Komisija pred sprejetjem spornega sklepa začeti formalni postopek preiskave, v točki 62 izpodbijane sodbe opozorilo, da se lahko v skladu s sodno prakso postopek nadomestitve nezakonitega akta nadaljuje na točki, na kateri je nastala nezakonitost, ne da bi morala Komisija ponovno začeti postopek pred to točko, in da se ta sodna praksa v zvezi z nadomestitvijo akta, ki ga je sodišče Unije razglasilo za ničnega, uporablja tudi, kadar nezakoniti akt razveljavi in nadomesti njegov avtor, ne da bi sodišče razglasilo ničnost zadevnega akta. Splošno sodišče je v točki 63 te sodbe pojasnilo, da to, da Komisiji ni treba ponovno začeti postopka pred tisto točko, pred katero je nastala nezakonitost, še ne pomeni, da načeloma ni dolžna omogočiti zainteresiranim strankam, da predložijo pripombe pred sprejetjem novega sklepa.
Poleg tega je iz točk izpodbijane sodbe, navedenih v prejšnji točki, ter iz točk 89 in 91 izpodbijane sodbe razvidno, da se je Splošno sodišče v nasprotju s trditvami občine Gdynia in družbe PLGK na obravnavi pred Sodiščem za razglasitev ničnosti spornega sklepa, ki jo je Splošno sodišče izreklo v navedeni sodbi, oprlo na to, da je Komisija kršila obveznost, da zainteresiranim strankam omogoči, da se izjavijo o Smernicah iz leta 2014 pred sprejetjem spornega sklepa.
Ker je ugotovitev, do katere je Splošno sodišče prišlo v izpodbijani sodbi, tako temeljila na tej kršitvi, in ne na vprašanju, ali je bilo zainteresiranim strankam omogočeno, da se izjavijo v okviru formalnega postopka preiskave, je trditev Komisije v zvezi s tem brezpredmetna.
Dalje, opozoriti je treba, da Komisija ne izpodbija tega, da je v spornem sklepu za svojo analizo združljivosti pomoči za tekoče poslovanje z notranjim trgom uporabila Smernice iz leta 2014.
Komisija pa trdi, da Splošno sodišče s tem, da je zavrnilo njeno trditev, da določbe Smernic iz leta 2014, ki jih je dejansko uporabila v spornem sklepu, niso spremenile ugotovitve iz tega sklepa, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, ni upoštevalo sodne prakse, navedene v točki 81 te sodbe, in je navedeni sklep izkrivilo.
V zvezi s tem je treba spomniti, kot je razvidno iz točke 81 te sodbe, da v položaju, kakršen je ta v obravnavani zadevi, sodišče Unije ne more zgolj opredeliti sprememb, ki so bile uvedene z novo pravno ureditvijo, da bi utemeljilo razglasitev ničnosti sklepa Komisije, v katerem je ta ureditev uporabljena, ampak mora poleg tega preveriti, ali je sprememba pravne ureditve lahko vplivala na ta sklep.
Tako je treba – ne glede na to, v kolikšnem obsegu Smernice iz leta 2014 vsebujejo spremembe glede na prej veljavno pravno ureditev in, zlasti, ali preudarki, ki jih je v zvezi s tem Splošno sodišče navedlo v točkah od 72 do 77 izpodbijane sodbe, pravilno utemeljujejo ugotovitev, do katere je Splošno sodišče prišlo v točki 78 navedene sodbe, da so bile take spremembe bistvene – preučiti, ali bi Splošno sodišče lahko upravičeno zavrnilo utemeljitev, ki jo je Komisija navedla na prvi stopnji in je omenjena v točki 131 te sodbe, iz razlogov, ki se razlikujejo od tistih, ki – kot to izhaja iz točk od 82 do 86 te sodbe – jih je Splošno sodišče napačno sprejelo.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Splošno sodišče, kot pravilno trdi Komisija, v bistvu zgolj na eni strani pojasnilo, zlasti v točkah 69, od 71 do 78 in 88 izpodbijane sodbe, v kolikšnem obsegu je bila pravna ureditev, ki je bila uporabljena v spornem sklepu, drugačna od tiste, ki je bila uporabljena v sklepu o začetku postopka in Sklepu 2014/883, in na drugi strani poudarilo, zlasti v točkah 69, 71, 78 in 84 navedene sodbe, da je Komisija v spornem sklepu dejansko uporabila Smernice iz leta 2014 in tako nove določbe v primerjavi s tistimi, glede katerih so imele zainteresirane stranke možnost, da se izjavijo.
Vendar je, kot trdi Komisija, iz točk 244 in 245 obrazložitve spornega sklepa razvidno, da je ugotovitev nezdružljivosti pomoči za tekoče poslovanje z notranjim trgom poleg tega temeljila na dejstvu, da z notranjim trgom ni združljiva niti pomoč za naložbe. Natančneje, s sklicevanjem na točko 227 obrazložitve Sklepa 2014/883 je v tej točki 244 obrazložitve navedeno, „da je dodelitev pomoči za zagotovitev tekočega poslovanja naložbenega projekta, ki ima korist od nezdružljive pomoči za naložbe, sama po sebi nezdružljiva z notranjim trgom“. Komisija je v navedeni točki 244 obrazložitve še pojasnila, da „[l]etališče Gdynia ne bi obstajalo brez nezdružljive pomoči za naložbe, saj se v celoti financira iz navedene pomoči, medtem ko pomoči za tekoče poslovanje ni mogoče dodeliti za neobstoječo letališko infrastrukturo“.
Komisija je v točki 245 obrazložitve spornega sklepa dodala, da „[n]avedena sklepna ugotovitev v skladu s smernicami za letalski sektor iz leta 2005 enako velja tudi v skladu s smernicami za letalski sektor iz leta 2014 in zadostuje za ugotovitev, da je pomoč za tekoče poslovanje, dodeljena upravljavcu letališča, nezdružljiva z notranjim trgom“.
Iz točk 244 in 245 obrazložitve spornega sklepa in zlasti iz izraza „sama po sebi“ iz te prvonavedene točke obrazložitve ter iz izraza „zadostuje“, navedenega v tej drugonavedeni točki obrazložitve, je razvidno, da je bila nezdružljivost pomoči za naložbe z notranjim trgom sama po sebi podlaga za ugotovitev, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom. Poleg tega ni sporno, da se Komisija pri ugotovitvi v spornem sklepu, da pomoč za naložbe ni združljiva z notranjim trgom, ni oprla na Smernice iz leta 2014, glede na to, da ta ugotovitev v tej pritožbi ni bila niti izpodbijana.
Res je, kot je Splošno sodišče navedlo v točki 84 izpodbijane sodbe, da je Komisija v točki 245 obrazložitve spornega sklepa pojasnila, da je ugotovitev, do katere je prišla v točki 244 obrazložitve tega sklepa, prav tako upoštevna v okviru Smernic iz leta 2014. Vendar, kot trdi Komisija, takega sklicevanja na te smernice nikakor ni mogoče razlagati tako, da pomeni, da je Komisija uporabila navedene smernice, da bi prišla do te ugotovitve, ampak zgolj to, da ta ugotovitev velja neodvisno od teh smernic in je zato te smernice ne morejo izpodbiti.
Poleg tega je res, kot je Splošno sodišče prav tako v točki 84 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija takoj po tem, ko je predstavila preudarke v zvezi z medsebojno odvisnostjo med ugotovitvijo, da pomoč za naložbe ni združljiva z notranjim trgom, in ugotovitvijo, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva s tem trgom, nadaljevala presojo združljivosti te zadnjenavedene pomoči z navedenim trgom v točkah 246 in 247 obrazložitve spornega sklepa, pri čemer je navedla, da prvi pogoj za združljivost pomoči s tem trgom, ki je opredeljen v Smernicah iz leta 2014, v zvezi s pomočjo za tekoče poslovanje ni izpolnjen in da zato tudi iz tega razloga ta pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom.
Poleg tega je iz točke 254 obrazložitve spornega sklepa razvidno, da se je Komisija pri ugotovitvi, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, oprla na dve pravni podlagi, in sicer, prvič, na to, da pomoč za naložbe ni združljiva z navedenim trgom, in drugič, na dejstvo, da pomoč za tekoče poslovanje povzroča samo podvajanje letališke infrastrukture, tako da ne ustreza jasno opredeljenemu legitimnemu cilju splošnega pomena, kot se zahteva s prvim pogojem za združljivost iz Smernic iz leta 2014.
Vendar kot v bistvu trdi Komisija, iz skupnega branja točk od 244 do 254 obrazložitve spornega sklepa izhaja, da sta že sami točki 244 in 245 obrazložitve tega sklepa podlaga za ugotovitev nezdružljivosti pomoči za tekoče poslovanje z notranjim trgom, ne glede na kakršno koli uporabo Smernic iz leta 2014 za to pomoč, pri čemer ugotovitev v spornem sklepu, da navedena pomoč ni združljiva z notranjim trgom, temelji na dveh samostojnih pravnih podlagah. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Splošno sodišče v točki 86 izpodbijane sodbe samo priznalo, da preudarek, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, ker z navedenim trgom ni združljiva niti pomoč za naložbe, ne izhaja iz kakšnega pogoja, ki bi bil izrecno določen s Smernicami o državni regionalni pomoči ali s Smernicami iz leta 2014.
Iz logike določb Pogodbe o državnih pomočeh namreč izhaja, da države članice ne morejo financirati projektov, ki bi obstajali le na podlagi pomoči, ki ni združljiva z notranjim trgom. Iz tega nujno sledi, kot v bistvu trdi Komisija, da ugotovitve iz spornega sklepa ni mogoče ovreči z uporabo Smernic iz leta 2014 za pomoč za tekoče poslovanje, saj pri presoji združljivosti te zadnjenavedene pomoči z notranjim trgom ni mogoče prezreti projekta, za katerega je navedena pomoč namenjena.
Poleg tega je Splošno sodišče v točki 85 izpodbijane sodbe sicer res navedlo, da sporni sklep vsebuje vsaj nenatančnost, ki se nanaša na pravni okvir, ki je bil podlaga za ugotovitev Komisije, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, ker z navedenim trgom ni bila združljiva niti pomoč za naložbe. Natančneje, Splošno sodišče je ugotovilo, da je Komisija v točki 245 obrazložitve spornega sklepa navedla, da je bila v Sklepu 2014/883 ta ugotovitev v skladu s Smernicami iz leta 2005, medtem ko je iz točk 227 in 228 obrazložitve Sklepa 2014/883 razvidno, da je bila presoja Komisije v zvezi s tem opravljena v okviru Smernic o državni regionalni pomoči in na podlagi člena 107(3)(a) PDEU.
Splošno sodišče je v navedeni točki 85 tudi poudarilo, da je bila ugotovitev Komisije, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, ker s tem trgom ni združljiva niti pomoč za naložbe, v Sklepu 2014/883 podana zaradi celovitosti in je bila navedena pred zaključkom iz točke 228 obrazložitve tega sklepa, da pomoč za tekoče poslovanje ne izpolnjuje meril iz Smernic o državni regionalni pomoči.
Vendar kot trdi Komisija, iz izpodbijane sodbe ni razvidno in poleg tega v tej pritožbi ni dokazano, kako bi taka nenatančnost lahko vplivala na razlago, ki jo je treba podati glede sporne odločbe, zlasti ker je treba šteti, da ugotovitev iz točke 143 te sodbe izhaja iz pravne podlage, ki je samostojna in neodvisna od Smernic iz leta 2014.
V zvezi s tem, da je bila ta ugotovitev, kot je vsebovana v Sklepu 2014/883, podana zaradi celovitosti, dejstvo, da naj bi jo Komisija navedla podredno, ne vpliva na njeno samostojnost za namene utemeljitve ugotovitve Komisije, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, v tem sklepu. Samostojnost navedene ugotovitve je v zvezi s tem namreč razvidna po eni strani iz izraza „sama po sebi“, uporabljenega v točki 227 obrazložitve navedenega sklepa, in po drugi strani iz dejstva, da taka ugotovitev izhaja iz logike določb Pogodbe o državnih pomočeh, kot je bilo opozorjeno v točki 142 te sodbe glede podobne ugotovitve v spornem sklepu.
Podobno, kot v bistvu trdi Komisija, to, da je Komisija to isto ugotovitev navedla v točki 227 obrazložitve Sklepa 2014/883 in torej pred njenim zaključkom v točki 228 obrazložitve tega sklepa, v skladu s katerim pomoč za tekoče poslovanje ne izpolnjuje meril iz Smernic o državni regionalni pomoči, izhaja iz redakcijske izbire, ki ne more izpodbiti razlage navedenega sklepa iz prejšnje točke.
Poleg tega v delu, v katerem Splošno sodišče v točkah 81, 87 in 88 izpodbijane sodbe poudarja, da je Komisija pri presoji združljivosti pomoči za tekoče poslovanje z notranjim trgom v Sklepu 2014/883 uporabila Smernice o državni regionalni pomoči, s katerimi se izvaja člen 107(3)(a) PDEU, medtem ko je v spornem sklepu Komisija uporabila Smernice iz leta 2014, s katerimi se izvaja druga določba Pogodbe, in sicer člen 107(3)(c) PDEU, zadostuje navesti, tako kot trdi Komisija, da ta okoliščina ne vpliva na razlago spornega sklepa, v skladu s katero ugotovitev v zadnjenavedenem sklepu, da pomoč za tekoče poslovanje ni skladna z notranjim trgom, temelji na pravni podlagi, ki je samostojna in neodvisna od Smernic iz leta 2014, niti na to, kot izhaja iz točke 142 te sodbe, da ta pravna podlaga ostane veljavna, ne glede na morebitno uporabo Smernic iz leta 2014.
Splošno sodišče je v točki 87 izpodbijane sodbe tudi poudarilo, da trditev Komisije na prvi stopnji – ki se nanaša na to, da naj bi ugotovitev, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, ker s tem trgom ni združljiva niti pomoč za naložbe, izhajala iz samostojne pravne podlage iz Pogodbe – nima podlage v besedilu Sklepa 2014/883 ali spornega sklepa.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je obrazložitev v točkah 244 in 245 obrazložitve spornega sklepa sicer kratka, vendar je iz nje vseeno jasno razvidno, da pomoči za tekoče poslovanje ni mogoče šteti za združljivo s pravili Unije o državnih pomočeh, če je njen edini cilj financiranje projekta, ki bi obstajal le na podlagi pomoči, ki sama po sebi ni združljiva s temi pravili.
Poleg tega, čeprav se Komisija v tem okviru ni posebej sklicevala na Pogodbo DEU, iz točk obrazložitve iz prejšnje točke nujno izhaja, da njeno razlogovanje v zvezi s tem temelji na določbah te pogodbe. Kot namreč izhaja iz besedila člena 107 PDEU in presoje, ki jo je Komisija opravila v spornem sklepu, je treba obstoj pomoči, kakršna je obravnavana, presojati ob upoštevanju tega člena.
Ker pa, kot je bilo navedeno v točkah 142 in 146 te sodbe, iz logike določb Pogodbe o državnih pomočeh izhaja, da države članice ne morejo financirati projektov, ki bi obstajali le na podlagi pomoči, ki niso združljive z notranjim trgom, Komisiji ni mogoče očitati, da ni pojasnila, da presoja iz točk 244 in 245 obrazložitve spornega sklepa temelji na navedenih določbah, in to še toliko bolj, ker ji ni mogoče očitati, da se v tem okviru ni sklicevala na to posebno določbo Pogodbe. Splošno sodišče je torej v točki 87 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ker je presodilo, da ugotovitev, da pomoč za tekoče poslovanje ni združljiva z notranjim trgom, ker s tem trgom ni združljiva niti pomoč za naložbe, nima podlage v besedilu Sklepa 2014/883 ali spornega sklepa.
Glede na navedeno je treba navesti, da tudi če bi bilo zainteresiranim strankam v obravnavani zadevi omogočeno, da pred sprejetjem spornega sklepa predložijo pripombe na Smernice iz leta 2014 in bi jim uspelo dokazati, da pomoč za tekoče poslovanje izpolnjuje upoštevna merila iz teh smernic, bi Komisija vsekakor iz razlogov, navedenih v točkah 244 in 245 obrazložitve navedenega sklepa, pravilno ugotovila, da ta pomoč ni združljiva z notranjim trgom. Splošno sodišče s tem, da je zavrnilo argumentacijo Komisije, s katero je ta želela dokazati, da bi sporni sklep imel enako vsebino, če bi bile zainteresirane stranke v obravnavani zadevi pozvane, naj se izjavijo o upoštevnosti Smernic iz leta 2014, tako ni upoštevalo sodne prakse, navedene v točki 81 te sodbe, in je sporni sklep napačno razlagalo.
Zato je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče napačno presodilo, da to, da Komisija pred sprejetjem spornega sklepa zainteresiranim strankam v obravnavani zadevi ni omogočila, da predložijo pripombe o upoštevnosti Smernic iz leta 2014, povzroči razglasitev ničnosti tega sklepa, in da je Splošno zato v točki 91 izpodbijane sodbe napačno sprejelo šesti tožbeni razlog, naveden na prvi stopnji, in člene od 2 do 5 tega sklepa razglasilo za nične.
Nazadnje, te ugotovitve ni mogoče ovreči z drugimi trditvami, navedenimi pred Sodiščem v okviru te zadeve, zlasti, na prvem mestu, z okoliščino, ki sta jo poudarili občina Gdynia in družba PLGK ter ki jo je Splošno sodišče prav tako navedlo v točki 87 izpodbijane sodbe, in sicer da je Komisija ugotovitev iz točke 143 te sodbe prvič navedla na obravnavi pred Splošnim sodiščem.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da tudi ob predpostavki, da je Komisija to ugotovitev navedla šele v tej fazi postopka na prvi stopnji, to nikakor ne bi vplivalo na presojo, ki jo je treba opraviti glede tožbenih razlogov, ki so jih tožeče stranke na prvi stopnji navedle v utemeljitev svoje tožbe in zlasti vprašanja, ali kršitev pravice zainteresiranih strank v obravnavani zadevi, da predložijo pripombe na Smernice iz leta 2014, povzroči razglasitev ničnosti tega sklepa.
Na drugem mestu, v zvezi s trditvami, navedenimi v točki 104 te sodbe, zadostuje opozoriti, kot je razvidno iz točk od 62 do 64 te sodbe, da Splošno sodišče trditev, predloženih Splošnemu sodišču glede pravice Republike Poljske do obrambe, v izpodbijani sodbi ni preučilo, zato jih Sodišče v tej fazi postopka ne sme presojati.
Drugi del prvega pritožbenega razloga in drugi pritožbeni razlog je torej treba sprejeti.
Iz tega sledi, da ni treba preučiti trditev Komisije, s katerimi želi ta dokazati, da so ob predpostavki, da nezdružljivost pomoči za tekoče poslovanje z notranjim trgom ni temeljila na pravni podlagi, ki je neodvisna od Smernic iz leta 2014, določbe teh smernic, ki so bile v spornem sklepu uporabljene za presojo združljivosti te pomoči z notranjim trgom, v bistvu enake določbam Smernic o državni regionalni pomoči, ki so bile uporabljene v Sklepu 2014/883, tako da v zvezi s tem v obravnavani zadevi pripombe zainteresiranih strank v zvezi s Smernicami iz leta 2014 nikakor ne bi mogle vplivati na izid tega prvonavedenega sklepa.
Glede na vse zgornje preudarke je treba izpodbijano sodbo razveljaviti. Zato tretjega pritožbenega razloga ni treba preučiti.
Vrnitev zadeve v razsojanje Splošnemu sodišču
V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko to v primeru razveljavitve odločitve Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje, ali pa jo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču.
V obravnavani zadevi ima Sodišče na voljo potrebne elemente, da dokončno odloči o trditvah, navedenih v okviru tretjega očitka šestega tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev procesnih pravic zainteresiranih strank v obravnavani zadevi, ker se te pred sprejetjem spornega sklepa niso mogle izjaviti o upoštevnosti nove pravne ureditve. V zvezi s tem zadostuje navesti, da je treba te trditve zavrniti kot brezpredmetne, ker iz razlogov, navedenih v točkah od 70 do 95 in od 132 do 156 te sodbe, dejstvo, da Komisija navedenih strank ni pozvala, naj predložijo pripombe o upoštevnosti Smernic iz leta 2014 za presojo združljivosti pomoči za tekoče poslovanje z notranjim trgom, nikakor ne more povzročiti razglasitve ničnosti tega sklepa.
V preostalem Sodišče ugotavlja, da stanje postopka ne dovoljuje, da bi odločilo o zadevi.
Natančneje, po eni strani je treba glede možnosti občine Gdynia in družbe PLGK, da se pred Splošnim sodiščem sklicujeta na kršitev pravice Republike Poljske do obrambe in na možnost zadnjenavedene, da kot intervenientka na prvi stopnji uveljavlja tako kršitev, ugotoviti, da se Splošno sodišče, kot je razvidno iz točk 62 in 63 te sodbe, ni izreklo o teh dveh možnostih. Poleg tega se je Komisija pred Sodiščem, čeprav je Republika Poljska navedla razloge, iz katerih bi bilo treba šteti, da ima Republika Poljska takšno možnost, v bistvu v zvezi z zadnjenavedenim vidikom omejila na trditev, da Republika Poljska ni vložila tožbe za razglasitev ničnosti spornega sklepa, ki bi temeljila na kršitvi njene pravice do obrambe ali njene pravice do kontradiktorne razprave, in da Republika Poljska kot intervenientka tega tožbenega razloga ne more uveljavljati.
Po drugi strani Splošno sodišče tožbenih razlogov od prvega do petega ni niti preučilo niti se pred Sodiščem o njih ni razpravljalo.
Zato je treba zadevo vrniti v razsojanje Splošnemu sodišču, da to odloči o elementih tožbe, navedenih v točkah 164 in 165 te sodbe.
Stroški
Ker je treba zadevo vrniti v razsojanje Splošnemu sodišču, se odločitev o stroških tega pritožbenega postopka pridrži.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

1.
Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 17. novembra 2017, Gmina Miasto Gdynia in Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Komisija (T‑263/15), se razveljavi.

2.
Tretji očitek iz šestega tožbenega razloga ničnostne tožbe se zavrne v delu, v katerem se ta očitek nanaša na kršitev procesnih pravic zainteresiranih strank v obravnavani zadevi, ker se te pred sprejetjem Sklepa Komisije (EU) 2015/1586 z dne 26. februarja 2015 o ukrepu SA.35388 (13/C) (ex 13/NN in ex 12/N) – Poljska – Vzpostavitev letališča Gdynia-Kosakowo niso mogle izjaviti o upoštevnosti sporočila Komisije, naslovljenega „Smernice o državni pomoči letališčem in letalskim prevoznikom“.

3.
Zadeva se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču Evropske unije, da bo to odločilo po eni strani o vidikih tretjega očitka iz šestega tožbenega razloga ničnostne tožbe, o katerih se to v sodbi Splošnega sodišča Evropske unije z dne 17. novembra 2017, Gmina Miasto Gdynia in Port Lotniczy Gdynia Kosakowo/Komisija (T‑263/15), ni izreklo, in po drugi strani o tožbenih razlogih od prvega do petega te tožbe.

4.
Odločitev o stroških se pridrži.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: poljščina.