CELEX: 62015CJ0391
Eelotsusetaotlus
Riigihanked
Vaidlustusmenetlus
Direktiiv 89/665/EMÜ
Artikli 1 lõige 1
Artikli 2 lõige 1
Hankija otsus lubada ettevõtjal hankemenetluses osaleda
Otsus, mis liikmesriigi õiguse kohaselt ei ole vaidlustatav

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (
EÜT 1989, L 395, lk 33
; ELT eriväljaanne 06/01, lk 246), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2007. aasta direktiiviga 2007/66/EÜ (
EÜT 2007, L 335, lk 31
), (edaspidi „direktiiv 89/665“) artikli 1 lõiget 1 ja artikli 2 lõiget 1.
Taotlus on esitatud Marina Internacional de Marbella nime all tegutseva ajutise ettevõtjate ühenduse Marina del Mediterráneo SL jt ja Agencia Pública de Puertos de Andalucía (Andaluusia riiklik sadamaamet, edaspidi „sadamaamet“) vahelises kohtuvaidluses selle üle, kas on õiguspärane sadamaameti otsus lubada tema poolt ehitustööde kontsessiooni andmiseks korraldatud hankemenetluses osaleda ühel teisel ajutisel ettevõtjate ühendusel.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiivi 89/665 põhjendus 2 näeb ette:
„[riigihankeid käsitlevate] direktiivide [tõhusa] kohaldamise tagamise olemasolev kord nii siseriiklikul kui ühenduse tasandil ei ole alati piisav, et tagada vastavate ühenduse sätete järgimine eeskätt selles etapis, kui rikkumisi saab veel parandada“.
Direktiivi artikli 1 „Läbivaatamise korra reguleerimisala ja kättesaadavus“ lõiked 1 ja 3 sätestavad:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivis 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta [(
ELT 2004, L 134, lk 114
; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132)] osutatud lepingute suhtes, välja arvatud juhul, kui selliste lepingute kohta kehtib erand vastavalt kõnealuse direktiivi artiklitele 10–18.
Lepingud kõnealuse direktiivi mõistes hõlmavad riigihankelepinguid, raamlepinguid, riiklike ehitustööde kontsessioone ja dünaamilisi ostusüsteeme.
Liikmesriigid võtavad seoses direktiivi 2004/18/EÜ reguleerimisalasse kuuluvate lepingutega vajalikud meetmed, tagamaks et tellijate otsuseid saaks läbi vaadata tõhusalt ning eelkõige võimalikult kiiresti kooskõlas käesoleva direktiivi artiklitega 2–2f, kui põhjenduseks on kõnealuste otsuste vastuolu riigihankeid käsitlevate ühenduse õigusaktide või seda õigust rakendavate siseriiklike õigusnormidega.
[…]
3.   Liikmesriigid tagavad, et läbivaatamise kord koos üksikasjalike eeskirjadega, mida nad võivad kehtestada, oleks kättesaadav mis tahes isikutele, kellel on või on olnud huvi konkreetse riigihankelepingu vastu või kes on väidetava rikkumise tõttu kahju kannatanud või võivad kahju kannatada.“
Direktiivi artikli 2 „Läbivaatamise korra nõuded“ lõige 1 näeb ette:
„Liikmesriigid tagavad, et seoses artiklis 1 kindlaksmääratud läbivaatamise korraga võetavad meetmed sisaldavad järgmisi volitusi:
a)
võtta esimesel võimalusel vahemenetluse korras ajutisi meetmeid väidetava rikkumise heastamiseks või asjaomaste huvide edasise kahjustamise vältimiseks, sealhulgas meetmeid, mille eesmärk on riigihankelepingu sõlmimise menetluse või tellija otsuse rakendamise peatamine või selle peatamise tagamine;
b)
tühistada ebaseaduslikud otsused või tagada nende tühistamine ning kõrvaldada pakkumiskutsest, lepingudokumentidest ning teistest kõnesolevat pakkumismenetlust käsitlevatest dokumentidest diskrimineerivad tehnilised, majanduslikud või finantsnäitajad;
c)
maksta kahjutasu isikutele, kellele on rikkumisega kahju tekitatud.“
Nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiv 2004/17/EÜ, millega kooskõlastatakse vee-, energeetika-, transpordi- ja telekommunikatsioonisektoris tegutsevate tellijate hankemenetlused (
ELT 2004, L 134, lk 1
; ELT eriväljaanne 06/02, lk 194), on tunnistatud kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiviga 2014/25/EL, milles käsitletakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste riigihankeid (
ELT 2014, L 94, lk 243
). Nimetatud direktiivi I jaotise II peatüki 2. jaos asuvates artiklites 3–7 olid loetletud direktiivi kohaldamisalasse kuuluvad tegevused.
Direktiiv 2004/18 tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiviga 2014/24/EL riigihangete kohta (
ELT 2014, L 94, lk 65
). Nimetatud direktiivi III jaotises „Riiklike ehitustööde kontsessioonide kohta kehtivad eeskirjad“ asuv artikkel 57 „Erandid seoses reguleerimisalaga“ sätestas järgmist:
„Käesolevat jaotist ei kohaldata riiklike ehitustööde kontsessioonide suhtes, mis sõlmitakse:
a)
seoses ehitustööde riigihankelepingutega käesoleva direktiivi artiklites 13, 14 ja 15 osutatud juhtudel;
b)
ostjate poolt, kes tegelevad ühe või mitme direktiivi 2004/17/EÜ artiklites 3–7 osutatud tegevusega, kui kontsessioonid sõlmitakse kõnealuste tegevuste kohta.
Käesolevat direktiivi kohaldatakse siiski jätkuvalt riiklike ehitustööde kontsessioonide suhtes, mille sõlmivad üht või mitut direktiivi 2004/17/EÜ artiklis 6 osutatud toimingut teostavad ostjad, kuivõrd asjaomane liikmesriik kasutab selle direktiivi artikli 71 teises lõigus osutatud võimalust direktiivi kohaldamist edasi lükata.“
Hispaania õigus
Hispaania Kuningriigi 13. juuli 1998. aasta halduskohtumenetluse seaduse nr 29/1998 (Ley 29/1998 reguladora de la Jurisdicción Contencioso-administrativa;
BOE
nr 167, 14.7.1998, lk 23516) artikli 25 lõikes 1 on halduskaebuse ese ehk täpsemalt vaidlustatav akt määratletud järgmiselt:
„Kaebus on vastuvõetav seoses üldaktidega ning riigiasutuse sõnaselgete aktide ja vaikimisi toimingutega, olgu need lõplikud või ettevalmistavad, millega lõpetatakse haldusmenetlus, millega tehakse asjas otsene või kaudne sisuline otsus, mis muudavad võimatuks menetluse jätkamise või enda kaitsmise või mis kahjustavad korvamatult õigusi või õigustatud huve.“
Hispaania Kuningriigi 26. novembri 1992. aasta riigi- ja omavalitsusasutuste ning ühise haldusmenetluse õigusliku korra seaduse nr 30/1992 (Ley 30/1992 de Regimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo común,
BOE
nr 285, 27.11.1992, lk 40300), mida on muudetud 13. jaanuari 1999. aasta seadusega nr 4/1999 (Ley 4/1999;
BOE
nr 12, 14.1.1999, lk 1739) (edaspidi „seadus 30/1992“), artikli 107 lõige 1 näeb ette:
„Otsuste ning eelhaldusaktide ja -toimingute peale, millega tehakse asjas otsene või kaudne sisuline otsus, mis muudavad võimatuks menetluse jätkamise või enda kaitsmise või mis kahjustavad korvamatult õigusi või õigustatud huve, võivad huvitatud isikud esitada [seaduse 30/1992] artiklites 62 ja 63 ette nähtud mis tahes kehtetuse või tühistatavuse alusel vaide ja kaebuse asja uuesti läbivaatamiseks.
Eelhaldusaktide ja -toimingute vaidlustamisele võivad huvitatud isikud tugineda, et seda võetaks arvesse otsuses, millega menetlus lõpetatakse.“
Hispaania Kuningriigi 30. oktoobri 2007. aasta riigihangete seadust (Ley 30/2007 de Contratos del Sector Público) (
BOE
nr 261, 31.10.2007, lk 44336), muudeti 5. augusti 2010. aasta seadusega 34/2010 (Ley 34/2010;
BOE
nr 192, 9.8.2010, lk 69400) (edaspidi „2007. aasta riigihangete seadus“), et lisada selle artiklitesse 310–320 sätted, mis puudutavad konkreetselt riigihankeid.
Seaduse 30/2007 artikli 310 lõige 2, milles on seaduse 30/1992 artikli 107 lõikes 1 ette nähtud üldnormi rakendav erinorm, sätestab:
„Kaebust saab esitada järgmiste aktide peale:
a)
hanketeated, tehnilised kirjeldused ja hankedokumendid, milles on sätestatud hankelepingu sõlmimist reguleerivad tingimused;
b)
hankemenetluse eelhaldusaktid, tingimusel et need sisaldavad otsest või kaudset hankeotsust, nendega muudetakse võimatuks menetluse jätkamine või enda kaitsmine või need tekitavad korvamatut kahju õigustele ja õigustatud huvidele. Menetlusaktideks, mis muudavad võimatuks menetluse jätkamise, loetakse hankekomisjoni akte, millega jäetakse pakkuja menetlusest kõrvale;
c)
hankijate otsused hankelepingute sõlmimise kohta.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Marina del Mediterráneo SL jt esitasid 12. aprillil 2011 riigihangete vaidlustusasutusele vaidlustuse hankekomisjoni otsuse peale lubada „Marbella La Bajadilla sadama laiendamise“ riiklike ehitustööde kontsessiooni andmise hankemenetluses osaleda ajutisel ettevõtjate ühendusel, kuhu kuuluvad äriühingud Nassir bin Abdullah and Sons SL ja Puerto Deportivo de Marbella SA ning Ayuntamiento de Marbella (Marbella linnavalitsus, Hispaania) (edaspidi „teine ajutine ettevõtjate ühendus“).
Selle menetluse oli algatanud sadamaamet, kes on oma ülesannetes sõltumatu, iseseisva õigusvõimega eriotstarbeline asutus Consejería de Obras Públicas y Vivienda de la Junta de Andalucía (Andaluusia piirkondliku omavalitsuse riiklike ehitustööde ja elamumajanduse ministeerium, Hispaania) valitsemisalas. Hange kuulutati välja 27. novembril 2010. Euroopa Kohtu istungil esitatud andmete kohaselt oli riigihankelepingu maksumus 77000000 eurot.
Põhikohtuasjas käsitletavad ajutised ettevõtjate ühendused olid ainsad hankemenetluses osalenud pakkujad.
Marina del Mediterráneo SL jt väidavad oma vaides sisuliselt, et on rikutud nii liikmesriigi kui ka liidu õigusnorme, mis nende arvates takistasid teisel ajutisel ettevõtjate ühendusel hankemenetluses osaleda, kuna esiteks on Marbella linnavalitsus avaliku sektori asutus, keda ei loeta ettevõtjaks liikmesriigi õiguse tähenduses ning keda ei saa vaba konkurentsi ja pakkujate võrdse kohtlemise põhimõtteid rikkumata pidada majandustegevuses osalejaks, ning teiseks ei vasta see ajutine ettevõtjate ühendus majandusliku ja finantsseisundi nõuetele, kuna majanduslikud riskid, mille ta võtab, kaetakse selle omavalitsuse eelarvest.
Sadamaameti tegevjuht jättis oma 3. mai 2011. aasta otsusega selle vaide rahuldamata. Ta viitas oma otsuses Euroopa Kohtu praktikale ja konkreetsemalt 23. detsembri 2009. aasta kohtuotsusele CoNISMa (
C‑305/08
,
EU:C:2009:807
), milles antakse pakkuja staatus igale avalik-õiguslikule isikule ja sellistele ühendustele, kes pakuvad turul teenuseid, isegi kui nad teevad seda harva. Lisaks leidis see tegevjuht, et teise ajutise ettevõtjate ühenduse finantsseisund on Marbella linnavalitsuse eelarve tulusid arvestades tõendatud.
Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust selgub, et 6. juuni 2011. aasta otsuse alusel sõlmiti põhikohtuasjas käsitletav hankeleping teise ajutise ettevõtjate ühendusega. Marina del Mediterráneo jt esitasid selle otsuse peale vaidlustuse, mis jäeti 11. juuli 2011. aasta otsusega rahuldamata.
Marina del Mediterráneo SL jt esitasid 5. juuli 2011. aasta kirjaga Tribunal Superior de Justicia de Andalucía’le (Andaluusia kõrgem kohus, Hispaania) sadamaameti tegevjuhi 3. mai 2011. aasta otsuse peale kaebuse. Oma kaebuses kordab see ettevõtjate ühendus juba riigihangete vaidlustusasutusele esitatud argumente ja palub selle otsuse tühistada ja sellest tulenevalt tühistada ka sellele järgnenud aktid, eelkõige 6. juuni 2011. aasta otsus sõlmida leping teise ajutise ettevõtjate ühendusega.
Asja lahendav kohus teatas oma 19. veebruari 2015. aasta määrusega pooltele, et kaebus võib olla vastuvõetamatu, tulenevalt liikmesriigi õigusnormist, kus on määratletud riigihankemenetluses vaidlustatavad aktid. Selle õigusnormi kohaselt on vaidlustatavad sellised hankemenetluse eelhaldusaktid ja ‑toimingud, mis sisaldavad otsest või kaudset hankeotsust, millega muudetakse võimatuks menetluse jätkamine või enda kaitsmine või mis tekitavad korvamatut kahju õigustele või õigustatud huvidele.
Järelikult ei ole hankekomisjoni otsus, millega ei kõrvaldata pakkujat hankemenetlusest, vaid vastupidi, võetakse pakkumus vastu ja antakse pakkujale õigus hankemenetluses osaleda, vaidlustatav otsus, mis ei piira asjaomase isiku võimalusi kaevata täheldatud rikkumiste peale, et nendele tugineda hiljem, kui vaidlustatakse riigihankelepingu sõlmimise akt, mis on olemuselt otsus.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas selline õigusnorm on kooskõlas riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormidega, nii nagu Euroopa Kohus on neid tõlgendanud eelkõige 11. jaanuari 2005. aasta kohtuotsuses Stadt Halle ja RPL Lochau (
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
).
Neil asjaoludel otsustas Tribunal Superior de Justicia de Andalucía (Andaluusia kõrgem kohus, Hispaania) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
1.
Kas lojaalse koostöö ja direktiivi kasuliku mõju põhimõtteid silmas pidades tuleb direktiivi 89/665 artikli 1 lõiget 1 ja artikli 2 lõike 1 punkte a ja b tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugune liikmesriigi õigusnorm nagu seaduse nr 30/2007 […] artikli 310 lõige 2 […], kuna sellega takistatakse võimalust vaidlustada hankija eelhaldusaktid, milleks võib olla pakkuja pakkumuse vastuvõtmise otsus, millega väidetavalt rikutakse liikmesriigi ja liidu õigusnormides ette nähtud tehnilise pädevuse ja majandusliku seisundi tõendamise sätteid?
2.
Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, kas direktiivi 89/665 artikli 1 lõikel 1 ja artikli 2 lõike 1 punktidel a ja b on vahetu õigusmõju?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Sissejuhatavad märkused
Mis kõigepealt puutub Hispaania valitsuse kahtlusse eelotsusetaotluse vastuvõetavuse osas, siis tuleb meenutada, et vastavalt direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 1 esimesele ja teisele lõigule koosmõjus direktiivi 2007/66 põhjendusega 2 kohaldatakse direktiivi 89/665 põhikohtuasjas käsitletavatele asjaoludele üksnes juhul, kui asjaomased riigihanked kuuluvad direktiivi 2004/18 kohaldamisalasse, välja arvatud juhul, kui selliste hangete kohta kehtib erand vastavalt viimati nimetatud direktiivi artiklitele 10–18. Järgnevad kaalutlused põhinevad seega eeldusel, et direktiiv 2004/18 on põhikohtuasjas käsitletavale hankele kohaldatav ja seega peab põhikohtuasjas olema kohaldatav ka direktiiv 89/665, kuid selle eelduse väljaselgitamine on juba eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
Esimene küsimus
Oma esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 89/665 artikli 1 lõiget 1 ja artikli 2 lõike 1 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt ei kuulu hankija eelhaldusaktide hulka, mille peale võib kohtusse kaevata, otsus võtta hankemenetluses vastu pakkuja pakkumus, mis on antud juhul otsus, mille kohta väidetakse, et see rikub riigihankeid reguleerivaid liidu õigusnorme või neid ülevõtvaid liikmesriigi õigusnorme.
Kui seaduse 30/2007 artikli 310 lõike 2 punkt b võimaldab esitada iseseisva kaebuse selliste eelhaldusaktide peale, mis sisaldavad otsest või kaudset hankeotsust, millega muudetakse võimatuks menetluse jätkamine või enda kaitsmine või mis tekitavad korvamatut kahju õigustele või õigustatud huvidele, siis muid eelhaldusakte, nagu pakkuja pakkumuse vastuvõtmise otsus, võib Euroopa Kohtule esitatud toimikust tulenevate andmete kohaselt vaidlustada vaid sellise kaebuse raames, mis esitatakse hankelepingu sõlmimise otsuse peale.
Siinkohal tuleb meenutada, et kasutades väljendit „seoses […] menetlustega“, eeldab direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 1 sõnastus, et hankija kõik otsused, mis on seotud riigihankeid käsitlevate liidu õiguse sätetega ja võivad neid rikkuda, alluksid direktiivi artikli 2 lõike 1 punktides a ja b ette nähtud õiguslikule kontrollile. Seega viitab see säte hankija otsustele üldiselt, eristamata otsuseid nende sisu või vastuvõtmise aja järgi (vt kohtuotsus, 11.1.2005, Stadt Halle ja RPL Lochau,
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seda mõiste hankija „otsus“ laia tõlgendust toetab ka asjaolu, et direktiivi 89/665 artikli 1 lõige 1 ei näe ette selles viidatud otsuste laadi ja sisu osas ette ühtegi piirangut. Lisaks oleks selle mõiste kitsendav tõlgendus vastuolus sama direktiivi artikli 2 lõike 1 punktiga a, mis paneb liikmesriikidele kohustuse sätestada vahemenetlus hankija kõigi otsuste jaoks (vt selle kohta kohtuotsus, 11.1.2005, Stadt Halle ja RPL Lochau,
C 26/03
,
EU:C:2005:5
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellest järeldub, et selline hankija otsus nagu põhikohtuasjas käsitletav, millega lubati pakkuja hankemenetluses osalema, kujutab endast otsust nimetatud direktiivi artikli 1 lõike 1 tähenduses.
Mõiste vaidlustavad „[hankijate] otsused“ sellist tõlgendust ei sea kahtluse alla ka asjaolu, et Euroopa Kohus leidis 11. jaanuari 2005. aasta kohtuotsuse Stadt Halle ja RPL Lochau (
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
) punktis 35, et vaidlustamisele ei kuulu aktid, mille puhul on tegemist hankija sisekaalutlustega enne riigihankelepingu sõlmimist. Mis puutub pakkuja pakkumuse vastuvõtmisse, mis on põhikohtuasjas käsitlusel, siis tuleb tõdeda, et selline otsus ei kuulu ainuüksi oma laadilt hankija sisekaalutluste hulka. Lisaks tehti see otsus Marina del Méditerraneo jt-le teatavaks.
Mis puutub hetke, millest alates peab kaebeõigus olema tagatud, siis tuleb meenutada, et nagu tuleneb direktiivi 89/665 põhjendusest 2, on direktiivi eesmärk tugevdada olemasolevat korda nii siseriiklikul kui liidu tasandil, et tagada riigihankeid käsitlevate direktiivide tõhus kohaldamine eeskätt selles etapis, kui rikkumisi saab veel parandada. Selle direktiivi artikli 1 lõike 1 kolmas lõik paneb liikmesriikidele kohustuse „taga[da, et hankijate] otsuseid saaks läbi vaadata tõhusalt ning eelkõige võimalikult kiiresti“ (vt kohtuotsus, 12.12.2002, Universale-Bau jt,
C‑470/99
,
EU:C:2002:746
, punkt
).
Samas on Euroopa Kohus juba leidnud, et vaatamata sellele, et direktiiv 89/665 ei näe otseselt ette ajahetke, millest alates võib artikli 1 lõikes 1 ette nähtud kaebeõigust teostada, ei luba selle direktiivi eesmärk liikmesriikidel seada vaidlustamisvõimalust sõltuvusse sellest, et asjaomane riigihankemenetlus oleks ametlikult jõudnud kindlaksmääratud etappi (vt selle kohta kohtuotsus, 11.1.2005, Stadt Halle ja RPL Lochau,
C‑26/03
,
EU:C:2005:5
, punkt
).
Kui puuduvad liidu õigusnormid, mis määraksid kindlaks, mis hetkest alates peab vaidlustamine olema võimalik, siis on igal liikmesriigil kohustus kehtestada kohtumenetlusnormid, mille eesmärk on tagada isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse. Need menetlusnormid ei tohi siiski olla ebasoodsamad kui liikmesriigi õigusest tulenevate õiguste kaitseks ette nähtud samalaadsete õiguskaitsevahendite puhul (võrdväärsuse põhimõte) ja need ei tohi muuta liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamist tegelikult võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (kohtuotsused, 30.9.2010, Strabag jt,
C‑314/09
,
EU:C:2010:567
, punkt
; 6.10.2015, Orizzonte Salute,
C‑61/14
,
EU:C:2015:655
, punkt
, ning 26.11.2015, MedEval,
C‑166/14
,
EU:C:2015:779
, punktid
,
ja
).
Eelkõige ei tohi kohtumenetlusnormid, mille eesmärk on tagada liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse isikutele, keda hankijate otsused on nende hinnangul kahjustanud, ohustada direktiivi 89/665 kasulikku mõju (vt selle kohta kohtuotsused, 3.3.2005, Fabricom,
C‑21/03 ja C‑34/03
,
EU:C:2005:127
, punkt
; 6.10.2015, Orizzonte Salute,
C‑61/14
,
EU:C:2015:655
, punkt
, ning 15.9.2016, Star Storage jt,
C‑439/14 ja C‑488/14
,
EU:C:2016:688
, punkt
).
Mis konkreetselt puutub sellisesse hankija otsusesse nagu põhikohtuasjas käsitletav, millega pakkujal lubati hankemenetluses osaleda, siis on direktiivi 89/665 sätetega vastuolus asjaolu, et põhikohtuasjas käsitletavad liikmesriigi õigusnormid nõuavad, et pakkuja ootaks igal juhul ära hankelepingu sõlmimise otsuse, enne, kui ta saab esitada kaebuse selle peale, et teine pakkuja lubati hankemenetluses osalema.
Sellist tõlgendust ei sea kahtluse alla ka tõdemus, mille kohaselt oleks direktiivi 89/665 eesmärgi täielik saavutamine ohustatud, kui taotlejatel ja pakkujatel oleks lubatud igas hankemenetluse etapis viidata riigihankeid käsitlevate õigusnormide rikkumisele, kohustades hankijat rikkumiste parandamiseks kogu menetlust uuesti alustama (kohtuotsus, 12.3.2015, eVigilo,
C‑538/13
,
EU:C:2015:166
, punkt
). See tõdemus puudutab nimelt vaidlustatavate otsuste peale kaebuse esitamise õigust lõpetavate mõistlike tähtaegade põhjendamist, mitte aga hankija sellise otsuse vaidlustamise välistamist, millega pakkuja lubati hankemenetluses osalema, nagu see tuleneb põhikohtuasjas käsitletavatest õigusnormidest.
Lisaks peab liikmesriigi kohus kindlaks tegema, kas muud tingimused direktiivis 89/665 ette nähtud kaebeõiguse teostamiseks on tagatud. Sellega seoses tuleb märkida, et direktiivi 89/665 artikli 1 lõike 1 kolmanda taande ja artikli 1 lõike 3 kohaselt peavad selleks, et hankija otsuste läbivaatamist saaks pidada tõhusaks, saama neid otsuseid vaidlustada mis tahes isikud, kellel on või on olnud huvi konkreetse lepingu vastu ja kes on riigihankeid käsitlevate liidu õiguse või seda rakendavate siseriiklike õigusnormide väidetava rikkumise tõttu kahju kannatanud või võivad kahju kannatada (vt selle kohta kohtuotsus, 5.4.2016, PFE,
C‑689/13
,
EU:C:2016:199
, punkt
). Seega peab just liikmesriigi kohus põhikohtuasja vaidluse raames kindlaks tegema, kas Marina del Mediterráneo jt-l on või on olnud kõnealuse konkreetse lepingu vastu huvi ja kas nad on saanud sadamaameti otsuse tõttu, millega võeti vastu teise ajutise ettevõtjate ühenduse pakkumus, kahju kannatanud või võivad kahju kannatada.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 89/665 artikli 1 lõiget 1 ja artikli 2 lõike 1 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletav on nendega vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt ei kuulu hankija eelhaldusaktide hulka, mille peale võib kohtusse kaevata, otsus võtta hankemenetluses vastu pakkuja pakkumus, mis on antud juhul otsus, mille kohta väidetakse, et see rikub riigihankeid reguleerivaid liidu õigusnorme või neid ülevõtvaid liikmesriigi õigusnorme.
Teine küsimus
Oma teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, kas direktiivi 89/665 artikli 1 lõikel 1 ja artikli 2 lõike 1 punktidel a ja b on vahetu õigusmõju.
Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on juba leidnud, et selle direktiivi artikli 1 lõige 1 ja artikli 2 lõike 1 punkt b on tingimusteta ja piisavalt täpsed, et kehtestada isikule õigus, millele ta saab vajaduse korral hankija vastu tugineda (vt kohtuotsus, 2.6.2005, Koppensteiner,
C‑15/04
,
EU:C:2005:345
, punkt
).
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 70 märkis, kehtib see hinnang ka nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti a kohta, arvestades nii selle sätte selget ja täpset sõnastust kui ka selle eseme lähedust sama direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti b esemega.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et teisele küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 89/665 artikli 1 lõikel 1 ja artikli 2 lõike 1 punktidel a ja b on vahetu õigusmõju.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiivi 89/665/EMÜ riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2007. aasta direktiiviga 2007/66/EÜ, artikli 1 lõiget 1 ja artikli 2 lõike 1 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletav on nendega vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, mille kohaselt ei kuulu hankija eelhaldusaktide hulka, mille peale võib kohtusse kaevata, otsus võtta hankemenetluses vastu pakkuja pakkumus, mis on antud juhul otsus, mille kohta väidetakse, et see rikub riigihankeid reguleerivaid liidu õigusnorme või neid ülevõtvaid liikmesriigi õigusnorme.

2.
Direktiivi 89/665 artikli 1 lõikel 1 ja artikli 2 lõike 1 punktidel a ja b, muudetud direktiiviga 2007/66, on vahetu õigusmõju.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.