CELEX: 62014CJ0247
Odvolanie
Hospodárska súťaž
Trh s ‚cementom a výrobkami súvisiacimi s cementom‘
Správne konanie
Nariadenie (ES) č. 1/2003
Článok 18 ods. 1 a 3
Rozhodnutie o žiadosti o informácie
Odôvodnenie
Spresnenie žiadosti

Spoločnosť HeidelbergCement AG (ďalej len „HeidelbergCement“) sa svojím odvolaním domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 14. marca 2014, HeidelbergCement/Komisia (
T‑302/11
,
EU:T:2014:128
, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým tento súd zamietol jej žalobu o neplatnosť rozhodnutia Komisie K(2011) 2361 v konečnom znení z 30. marca 2011 týkajúceho sa konania podľa článku 18 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 (vec COMP/39520 – Cement a výrobky súvisiace s cementom) (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Právny rámec
Odôvodnenie 23 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch [101 ZFEÚ] a [102 ZFEÚ] (
Ú. v. ES L 1
, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) stanovuje:
„Komisia by mala byť oprávnená v rámci [Únie] požadovať, aby jej boli takéto informácie poskytnuté, pretože je to potrebné na odhalenie každej dohody alebo zosúladeného postupu zakázaných článkom [101 ZFEÚ]…“
Článok 18 nariadenia č. 1/2003, nazvaný „Žiadosť o informácie“, v odsekoch 1 a 3 stanovuje:
„1.   Na plnenie povinností prenesených na Komisiu týmto nariadením môže Komisia jednoduchou žiadosťou alebo rozhodnutím požiadať podniky a združenia podnikov o poskytnutie všetkých nevyhnutných informácií.
…
3.   Keď Komisia žiada podnik alebo združenie podnikov o poskytnutie informácií formou rozhodnutia, stanoví právny základ a účel žiadosti, špecifikuje aké informácie sa požadujú a stanoví časový limit, počas ktorého majú byť informácie poskytnuté. Uvedie tiež pokuty podľa článku 23 a upozorní alebo uloží pokuty podľa článku 24. Ďalej upozorní na právo vzniesť námietky proti rozhodnutiu pred Súdnym dvorom.
…“
Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie
Všeobecný súd vyjadril okolnosti predchádzajúce sporu takto:
Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 10. júna 2011 podala spoločnosť HeidelbergCement žalobu, ktorou sa domáha zrušenia sporného rozhodnutia.
Na podporu svojej žaloby uviedla päť žalobných dôvodov, pričom prvý sa zakladal na porušení článku 18 nariadenia č. 1/2003, druhý na porušení zásady proporcionality, tretí na nedostatočnom odôvodnení sporného rozhodnutia, štvrtý na porušení „zásady presnosti“ a piaty na porušení jej práva na obranu.
Všeobecný súd rozhodol, že všetky tieto žalobné dôvody boli nedôvodné a v dôsledku toho zamietol žalobu.
Návrhy účastníkov konania
HeidelbergCement navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zrušil napadnutý rozsudok,
—
zrušil sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týka odvolateľky,
—
subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu, aby rozhodol v súlade s právnymi názormi vyjadrenými Súdnym dvorom,
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania, ktoré vznikli odvolateľke v konaní pred Všeobecným súdom a Súdnym dvorom.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zamietol odvolanie,
—
subsidiárne v prípade zrušenia napadnutého rozsudku zamietol žalobu,
—
zaviazal odvolateľku na náhradu trov konania.
O odvolaní
Na podporu svojho odvolania uvádza odvolateľka sedem odvolacích dôvodov. Prvý odvolací dôvod sa zakladá na nedostatočnej kontrole a nesprávnom uplatnení požiadaviek týkajúcich sa stanovenia účelu žiadosti o informácie stanovených v článku 18 ods. 3 nariadenia č. 1/2003. Druhý odvolací dôvod sa týka nesprávneho právneho posúdenia, ktorého sa mal dopustiť Všeobecný súd, keď posudzoval povinnosť odôvodnenia výberu dôkazného prostriedku a stanovenia lehoty na poskytnutie odpovede. Tretí odvolací dôvod sa zakladá na nesprávnom preskúmaní, výklade a uplatnení „nevyhnutného charakteru“ informácií požadovaných v zmysle článku 18 ods. 3 nariadenia č. 1/2003. Štvrtý odvolací dôvod sa týka porušenia článku 18 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 vzhľadom na neexistenciu povinnosti prípravy, objasnenia a spracovania požadovaných informácií. Piaty odvolací dôvod sa zakladá na odporujúcich si dôvodoch, ktoré Všeobecný súd prijal pri svojom posúdení výhrady založenej na krátkej lehote na poskytnutie odpovede na žiadosť o informácie. Svojím šiestym odvolacím dôvodom odvolateľka uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď porušil požiadavku spresnenia právnych aktov a neodôvodnil napadnutý rozsudok, pokiaľ ide o výhradu založenú na neexistencii spresnenia. Nakoniec siedmy odvolací dôvod sa zakladá na porušení práva na obranu z dôvodu povinnosti posúdiť informácie.
Najskôr je potrebné preskúmať prvý odvolací dôvod.
Argumentácia účastníkov konania
V rámci svojho prvého odvolacieho dôvodu, ktorý smeruje proti bodom 23 až 43 a 47 napadnutého rozsudku, odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd, keď skúmal splnenie požiadaviek týkajúcich sa stanovenia účelu žiadosti o informácie, ktoré vyplývajú z článku 18 ods. 3 nariadenia č. 1/2003, sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia. Napadnutý rozsudok je tiež nedostatočne odôvodnený, pretože dostatočne nespresňuje obsah rozhodnutia o začatí konania a sporného rozhodnutia, na ktoré sa odvoláva a neuvádza, či je možné zistiť z uvedených rozhodnutí jedno alebo viacero osobitných porušení.
Komisia odpovedá, že odôvodnenie aktov inštitúcií Únie musí byť prispôsobené povahe predmetného aktu a kontextu, v ktorom bol prijatý, a že požiadavka odôvodnenia musí byť prispôsobená okolnostiam prejednávanej veci. Žiadosť o informácie je vyšetrovacím úkonom, ktorý sa všeobecne uplatňuje vo fáze predbežného vyšetrovania, pričom ide o štádium, v ktorom Komisia ešte nedisponuje presnými informáciami týkajúcimi sa údajného porušenia, čo treba zohľadniť v rámci posúdenia právnych požiadaviek týkajúcich sa odôvodnenia požadovaného článkom 18 ods. 3 nariadenia č. 1/2003. Povinnosť dostatočne presne uviesť účel informácie vôbec teda neznamená, že treba presne popísať údajné porušenie, pokiaľ ide o jeho povahu, geografický rozsah, dĺžku trvania či druh osobitne dotknutých výrobkov. Až v štádiu oznámenia o výhradách dochádza k stanoveniu porušenia a jeho časového ohraničenia.
Komisia uvádza, že sporné rozhodnutie, ako aj rozhodnutie o začatí konania obsahujú konkrétne údaje o povahe údajného porušenia, jeho geografickom rozsahu a daných výrobkoch. Pokiaľ ide o adresátov, rozhodnutie o začatí konania obsahuje konkrétne údaje o účastníkoch, u ktorých existuje podozrenie z účasti na tomto porušení. Z toho vyplýva, že Všeobecný súd z právneho hľadiska správne a bez porušenia svojej povinnosti odôvodnenia v bode 42 napadnutého rozsudku konštatoval, že sporné rozhodnutie v spojení s rozhodnutím o začatí konania obsahujú dostatok údajov o účele žiadosti o informácie. Komisia navyše v spornom rozhodnutí vymedzila geograficky rámec vyšetrovania na územie EHP, pričom v dotazníku konkrétnejšie uviedla niektoré vybrané krajiny.
Posúdenie Súdnym dvorom
Spoločnosť HeidelbergCement v zásade tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že žalobný dôvod založený na nedostatku odôvodnenia sporného rozhodnutia nebol dôvodný a bolo potrebné ho zamietnuť. Ide o právnu otázku, ktorá podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolacieho konania (pozri rozsudok Komisia/Salzgitter,
C‑408/04 P
,
EU:C:2008:236
, bod
, ako aj citovanú judikatúru).
Podľa ustálenej judikatúry musí byť odôvodnenie aktov inštitúcií Únie vyžadované v článku 296 ZFEÚ prispôsobené povahe dotknutého aktu a musia z neho jasne a jednoznačne vyplývať úvahy inštitúcie, ktorá akt prijala tak, aby dotknuté osoby mohli pochopiť dôvody jeho prijatia a súdy Únie ich mohli preskúmať. Požiadavka odôvodnenia sa musí posudzovať vzhľadom na okolnosti daného prípadu, najmä na obsah aktu, povahu uvádzaných dôvodov a záujem, ktorý môžu mať na získaní takýchto objasnení osoby, ktorým je akt určený, alebo ďalšie osoby priamo a osobne dotknuté takýmto aktom. Nevyžaduje sa, aby odôvodnenie špecifikovalo všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, pretože otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky článku 296 ZFEÚ, sa musí posudzovať s ohľadom nielen na jeho znenie, ale tiež na jeho kontext, ako aj na súhrn právnych pravidiel upravujúcich predmetnú oblasť (rozsudky Komisia/Sytraval a Brink’s France,
C‑367/95 P
,
EU:C:1998:154
, bod
, ako aj Nexans a Nexans France/Komisia,
C‑37/13 P
,
EU:C:2014:2030
, body
a
a citovaná judikatúra).
Pokiaľ ide konkrétne o odôvodnenie žiadosti o informácie, treba pripomenúť, že článok 18 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 definuje jeho hlavné prvky.
Toto ustanovenie stanovuje, že Komisia „stanoví právny základ a účel žiadosti, špecifikuje aké informácie sa požadujú a stanoví časový limit, počas ktorého majú byť informácie poskytnuté“. Toto ustanovenie navyše uvádza, že Komisia „uvedie tiež pokuty podľa článku 23“, „upozorní alebo uloží pokuty podľa článku 24“ a že „ďalej upozorní na právo vzniesť námietky proti rozhodnutiu pred Súdnym dvorom“.
Táto osobitná povinnosť odôvodnenia predstavuje podstatnú náležitosť nielen na účely toho, aby sa preukázala dôvodnosť žiadosti o informácie, ale aj toho, aby sa dotknutým podnikom umožnilo pochopiť rozsah ich povinnosti spolupráce tak, aby sa zároveň zachovalo ich právo na obranu (pokiaľ ide o rozhodnutia o inšpekcii, pozri analogicky rozsudky Dow Chemical Ibérica a i./Komisia,
97/87 až 99/87
,
EU:C:1989:380
, bod
; Roquette Frères,
C‑94/00
,
EU:C:2002:603
, bod
; Nexans a Nexans France/Komisia,
C‑37/13 P
,
EU:C:2014:2030
, bod
, ako aj Deutsche Bahn a i./Komisia,
C‑583/13 P
,
EU:C:2015:404
, bod
).
Čo sa týka povinnosti stanoviť „účel žiadosti“, znamená to, že Komisia musí vo svojej žiadosti uviesť predmet vyšetrovania, a teda spresniť vytýkané porušenie pravidiel hospodárskej súťaže (pozri v tomto zmysle rozsudok SEP/Komisia,
C‑36/92 P
,
EU:C:1994:205
, bod
).
V tejto súvislosti Komisia nie je povinná oznámiť adresátovi rozhodnutia o žiadosti o informácie všetky informácie o údajných porušeniach, ktorými disponuje, ani dôkladne z právneho hľadiska kvalifikovať tieto porušenia, pokiaľ jasne uvedie podozrenia, ktoré má v úmysle preskúmať (pozri analogicky rozsudok Nexans a Nexans France/Komisia,
C‑37/13 P
,
EU:C:2014:2030
, bod
, ako aj citovanú judikatúru).
Táto povinnosť sa vysvetľuje osobitne skutočnosťou, ako vyplýva z článku 18 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 a odôvodnenia 23 tohto nariadenia, že Komisia môže na plnenie povinností, ktoré sú jej uložené týmto nariadením, jednoduchou žiadosťou alebo rozhodnutím požiadať podniky a združenia podnikov o poskytnutie „všetkých nevyhnutných informácií“.
Ako správne z právneho hľadiska uviedol Všeobecný súd v bode 34 napadnutého rozsudku, „Komisia môže požadovať len oznámenie informácií, ktoré jej umožnia overiť jej domnienky týkajúce sa porušení, ktoré odôvodňujú vedenie vyšetrovania a sú uvedené v žiadosti o informácie“.
Vzhľadom na skutočnosť, že nevyhnutný charakter informácie sa musí posudzovať z hľadiska účelu uvedeného v žiadosti o informácie, je pritom potrebné, aby bol tento účel uvedený dostatočne presne, pretože inak by nebolo možné určiť, či je informácia nevyhnutná a Súdny dvor by nemohol vykonať svoje preskúmanie (pozri v tomto zmysle rozsudok SEP/Komisia,
C‑36/92 P
,
EU:C:1994:205
, bod
).
Všeobecný súd tiež teda správne z právneho hľadiska v bode 39 napadnutého rozsudku rozhodol, že dostatočný charakter odôvodnenia sporného rozhodnutia závisí od „toho, či sú domnienky o porušení, ktoré Komisia hodlá preskúmať, dostatočne jasne spresnené“.
Pokiaľ ide o otázku, či je posúdenie Všeobecného súdu, podľa ktorého je sporné rozhodnutie dostatočne odôvodnené, uvedené v bode 43 napadnutého rozhodnutia, z právneho hľadiska nesprávne, treba v prvom rade uviesť, že Všeobecný súd v bode 42 uvedeného rozsudku zdôraznil, že odôvodnenie sporného rozhodnutia je „formulované všeobecne, pričom by si zaslúžilo spresnenie, a teda [podlieha] kritike“, no možno „však konštatovať, že odkaz na obmedzenia dovozu do Európskom hospodárskom priestore (EHP), rozdelenie trhov, ako aj na koordináciu cien na trhu s cementom a na trhoch s výrobkami súvisiacimi s cementom, v spojení s rozhodnutím o začatí konania, [zodpovedá] minimálnemu stupňu objasnenia umožňujúcemu dospieť k záveru, že požiadavky vyplývajúce z článku 18 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 boli splnené“.
V tejto súvislosti treba uviesť, že podľa odôvodnenia 6 sporného rozhodnutia Komisia žiada odvolateľku, aby odpovedala na dotazník prílohy I tohto rozhodnutia. Ako v podstate uviedol generálny advokát v bode 46 svojich návrhov, otázok uvedených v tejto prílohe je pritom príliš veľa a týkajú sa rôznych druhov informácií. Konkrétne dotazník nachádzajúci sa v uvedenej prílohe požaduje oznámenie príliš obsiahlych a podrobných informácií týkajúcich sa značného množstva transakcií tak vnútroštátnych, ako aj medzinárodných, a to v súvislosti s dvanástimi členskými štátmi a za obdobie desiatich rokov. Sporné rozhodnutie však jasne a jednoznačne nevyjadruje podozrenia z porušenia, ktoré odôvodňujú prijatie tohto rozhodnutia, a neumožňuje určiť, či sú požadované informácie nevyhnutné na účely vyšetrovania.
Prvé dve odôvodnenia sporného rozhodnutia totiž obsahujú len príliš stručné, nejasné a všeobecné odôvodnenie vzhľadom najmä na široký rozsah dotazníka pripojeného k prílohe I tohto rozhodnutia, ktorý, ako je pripomenuté v odôvodnení 6 uvedeného rozhodnutia, už zohľadňuje odovzdané dotazníky podnikov, na ktoré sa vzťahuje inšpekcia počas celého vyšetrovania.
Tieto dve odôvodnenia znejú:
„1.
Komisia aktuálne vedie vyšetrovanie súvisiace s vytýkaným protisúťažným konaním v oblasti cementárskeho priemyslu, výrobkov z cementu a iných materiálov používaných vo výrobe cementu a výrobkov súvisiacich s cementom… v rámci Európskej únie/Európskeho hospodárskeho priestoru (EÚ/EHP).
2.
… Údajné porušenia sa týkajú obmedzení obchodu v Európskom hospodárskom priestore (EHP), najmä obmedzení dovozu v EHP z krajiny, ktorá nie je členom EHP, postupov spočívajúcich v rozdeľovaní trhov a koordinácií cien, ako aj ďalších súvisiacich protisúťažných postupov na trhoch s cementom a výrobkami súvisiacimi s cementom. Ak by došlo k potvrdeniu ich existencie, tieto konania môžu predstavovať porušenie článku 101 ZFEÚ a/alebo článku 53 dohody o EHP.“
Odôvodnenie 6 sporného rozhodnutia dodáva, že „v prílohe I sa požadujú dodatočné informácie tiež nevyhnutné na to, aby bolo možné posúdiť zlučiteľnosť postupov, ktoré sú predmetom vyšetrovania, s pravidlami hospodárskej súťaže [Európskej únie] na základe úplnej znalosti skutkových okolností a ich konkrétneho hospodárskeho kontextu“.
Takéto odôvodnenie neumožňuje dostatočne vymedziť ani výrobky, ktorých sa týka vyšetrovanie, ani podozrenia z porušenia, ktoré odôvodňujú prijatie tohto rozhodnutia. Z toho vyplýva, že takéto odôvodnenie neumožňuje dotknutému podniku si overiť, či požadované informácie sú nevyhnutné na účely vyšetrovania, ani súdu Únie vykonať svoje preskúmanie.
Vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bode 16 tohto rozsudku treba otázku, či odôvodnenie sporného rozhodnutia spĺňa požiadavky článku 296 ZFEÚ, s určitosťou posudzovať nielen z hľadiska jeho znenia, ale aj kontextu, do ktorého toto rozhodnutie spadá, ktorý zahŕňa najmä, ako uviedol generálny advokát v bode 43 svojich návrhov, rozhodnutie o začatí konania.
Odôvodnenie tohto posledného uvedeného rozhodnutia však nedovoľuje napraviť stručné, nejasné a všeobecné odôvodnenie sporného rozhodnutia.
V prvom rade údajné porušenie je aj v rozhodnutí o začatí konania formulované zvlášť stručne, všeobecne a nejasne, pričom odkazuje na „obmedzenia obchodných tokov v rámci Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP), vrátane obmedzenia dovozu do EHP z krajín, ktoré nie sú členom EHP, rozdelenia trhov, koordináciu cien a súvisiace protisúťažné postupy“.
Ďalej, čo sa týka výrobkov, na ktoré sa vzťahuje vyšetrovanie, rozhodnutie o začatí konania, podobne ako sporné rozhodnutie, odkazuje na trhy s cementom a výrobkami súvisiacimi s cementom. Hoci toto rozhodnutie spresňuje, že „cement a výrobky súvisiace s cementom treba chápať tak, že zahŕňajú cement, výrobky z cementu (napríklad betón určený na použitie) a iné materiály používané na priamu alebo nepriamu výrobu výrobkov z cementu (napríklad slinok, agregáty, vysokopecná troska, granulovaná vysokopecná troska, mletá vysokopecná troska, popolček)“, treba konštatovať, že výrobky, ktorých sa týka vyšetrovanie, sú v ňom uvedené len ako príklady.
Napokon, pokiaľ ide o geografický rozsah údajného porušenia, odôvodnenie sporného rozhodnutia, v spojení s rozhodnutím o začatí konania, je nejednoznačné. Podľa sporného rozhodnutia sa údajné porušenie totiž týka územia Únie alebo EHP. Rozhodnutie o začatí konania, ktoré bolo prijaté o tri mesiace skôr, však odkazuje na údajné porušenia, ktorých geografický rozsah sa týka „najmä“ Belgicka, Českej republiky, Nemecka, Španielska, Francúzska, Talianska, Luxemburska, Holandska, Rakúska a Spojeného kráľovstva. Nejednoznačnosť odôvodnenia sporného rozhodnutia, v spojení s rozhodnutím o začatí konania v tejto súvislosti narastá vzhľadom na obsah dotazníka pripojeného k spornému rozhodnutiu, ktorý sa okrem desiatich spomenutých členských štátov vzťahuje aj na obchodné transakcie uskutočnené v Dánsku a Grécku.
Je pravda, ako zdôrazňuje Komisia, že žiadosť o informácie predstavuje vyšetrovací úkon, ktorý sa všeobecne používa v rámci dokazovania, ktoré predchádza oznámeniu výhrad a má za cieľ len umožniť Komisii zhromaždiť informácie a dokumenty nevyhnutné na preskúmanie skutočnosti a rozsahu určitého právneho a skutkového stavu (pozri v tomto zmysle Orkem/Komisia,
374/87
,
EU:C:1989:387
, bod
).
Okrem toho síce Súdny dvor v súvislosti s rozhodnutiami o inšpekciách konštatoval, že hoci má Komisia s čo možno najväčšou presnosťou uviesť, čo je predmetom vyšetrovania, a skutočnosti, na ktorých zakladá skúmanie, nie je nevyhnutné uvádzať v rozhodnutí o inšpekcii presné vymedzenie dotknutého trhu, ani konkrétnu právnu kvalifikáciu údajných porušení, či údaj o období, v ktorom došlo k týmto porušeniam, odôvodnil túto úvahu skutočnosťou, že inšpekcie sa uskutočňujú na začiatku vyšetrovania, čiže v čase, keď Komisia ešte nedisponuje presnými informáciami (pozri v tomto zmysle rozsudok Nexans a Nexans France/Komisia,
C‑37/13 P
,
EU:C:2014:2030
, bod
, ako aj bod 37).
Odôvodnenie, ktoré je príliš stručné, nejasné a všeobecné a za určitých okolností nejednoznačné, pritom nemôže spĺňať požiadavky odôvodnenia stanovené v článku 18 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 na odôvodnenie žiadosti o informácie, ktorá bola, ako v prejednávanej veci, zaslaná dva roky po uskutočnení prvých inšpekcií, zatiaľ čo Komisia zaslala niekoľko žiadostí o informácie podnikom podozrivým z účasti na porušení, a to niekoľko mesiacov po prijatí rozhodnutia o začatí konania. Vzhľadom na tieto skutočnosti treba konštatovať, že sporné rozhodnutie bolo prijaté v čase, keď Komisia už disponovala informáciami, ktoré jej umožňovali presnejšie objasniť podozrenia z porušenia v súvislosti s predmetnými podnikmi.
Všeobecný súd sa preto dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 43 napadnutého rozsudku rozhodol, že sporné rozhodnutie je z právneho hľadiska dostatočne odôvodnené.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba prvému odvolaciemu dôvodu vyhovieť.
Z toho dôvodu treba napadnutý rozsudok zrušiť v rozsahu, v akom Všeobecný súd konštatoval, že odôvodnenie sporného rozhodnutia spĺňa požiadavky článku 18 ods. 3 nariadenia č. 1/2003, pričom nie je potrebné skúmať údajný nedostatok odôvodnenia napadnutého rozsudku a ostatné odvolacie dôvody uvedené odvolateľkou.
O žalobe pred Všeobecným súdom
Podľa článku 61 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej Únie môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu sám vydať konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje. Je to tak aj v prejednávanej veci.
Z bodov 27 až 40 tohto rozsudku vyplýva, že prvý žalobný dôvod uvedený v konaní na prvom stupni je dôvodný a je namieste zrušiť sporné rozhodnutie z dôvodu porušenia článku 18 ods. 3 nariadenia č. 1/2003.
O trovách
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania.
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže odvolateľka navrhla, aby bola Komisii uložená povinnosť nahradiť trovy konania a Komisia nemala vo veci úspech, je namieste zaviazať ju na náhradu trov konania súvisiacich s prvostupňovým konaním vo veci T‑302/11, ako aj odvolacím konaním.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol a vyhlásil:

1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie zo 14. marca 2014, HeidelbergCement/Komisia (
T‑302/11
,
EU:T:2014:128
) sa zrušuje.

2.
Rozhodnutie Komisie K(2011) 2361 v konečnom znení z 30. marca 2011 týkajúce sa konania podľa článku 18 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 (vec COMP/39520 – Cement a výrobky súvisiace s cementom) sa zrušuje.

3.
Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania spoločnosti HeidelbergCement AG súvisiace s prvostupňovým konaním vo veci T‑302/11, ako aj odvolacím konaním.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.