CELEX: 62014CJ0398
Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru
Directiva 91/271/CEE
Tratarea apelor urbane reziduale
Articolul 4
Tratare secundară sau echivalentă
Secțiunile B și D din anexa I

Prin intermediul cererii introductive, Comisia Europeană solicită Curții să constate că, prin faptul că nu a asigurat un nivel adecvat de tratare a apelor urbane reziduale în 52 de aglomerări, Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (
JO L 135, p. 40
, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43), astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1137/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2008 (
JO L 311, p. 1
, denumită în continuare „Directiva 91/271”).
Cadrul juridic
Primul, al treilea, al patrulea și al optulea considerent ale Directivei 91/271 au următorul cuprins:
„întrucât Rezoluția Consiliului din 28 iunie 1988 privind protecția Mării Nordului și a altor ape ale Comunității [
JO C 209, p. 3
] a invitat Comisia să prezinte propuneri privind măsurile necesare la nivelul Comunității în domeniul tratării apelor urbane reziduale;
[…]
întrucât, pentru a se evita deteriorarea mediului prin evacuarea apelor urbane reziduale insuficient tratate, este, în general, necesară tratarea secundară a acestor ape;
întrucât este necesar să se impună o tratare mai riguroasă în zonele sensibile, în timp ce în zonele mai puțin sensibile se poate considera corespunzătoare o tratare primară;
[…]
întrucât este necesară supravegherea instalațiilor de tratare, a apelor receptoare și a evacuării nămolurilor, pentru a proteja mediul de efectele negative ale evacuării apelor reziduale;”.
Potrivit articolului 1 din această directivă:
„Prezenta directivă se aplică colectării, tratării și evacuării apelor urbane reziduale, precum și tratării și evacuării apelor uzate care provin din anumite sectoare industriale.
Prezenta directivă are ca obiect protejarea mediului împotriva deteriorării datorate evacuărilor de ape reziduale menționate anterior.”
Articolul 2 din directiva menționată prevede:
„În sensul prezentei directive:
1.
«ape urbane reziduale» înseamnă apele menajere uzate sau amestecul de ape menajere uzate cu ape industriale uzate și/sau ape de scurgere;
[…]
5.
«sistem de colectare» înseamnă un sistem de canalizare care adună și transportă apele urbane reziduale;
6.
«echivalent‑locuitor (EL)» înseamnă încărcarea organică biodegradabilă cu o cerere biochimică de oxigen în cinci zile (CBO5) de 60 de grame de oxigen pe zi;
[…]
8.
«tratare secundară» înseamnă tratarea apelor urbane reziduale printr‑un procedeu care conține în general o tratare biologică cu decantare secundară sau printr‑un procedeu care permite respectarea condițiilor din tabelul 1 din anexa I;
[…]”
Articolul 3 alineatul (1) din aceeași directivă prevede:
„Statele membre veghează ca toate aglomerările să fie echipate cu sisteme de colectare a apelor urbane reziduale:
—
până la 31 decembrie 2000, pentru cele al căror echivalent‑locuitor (EL) este mai mare de 15000
și
—
până la 31 decembrie 2005, pentru cele al căror EL se situează între 2000 și 15000.
[…]”
Articolul 4 din Directiva 91/271 are următorul cuprins:
„(1)   Statele membre veghează ca apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate, să facă obiectul unei tratări secundare sau echivalente, în următoarele împrejurări:
—
până la 31 decembrie 2000, pentru toate evacuările care provin de la aglomerări cu EL mai mare de 15000;
—
până la 31 decembrie 2005, pentru toate evacuările care provin de la aglomerări cu EL cuprins între 10000 și 15000;
—
până la 31 decembrie 2005, pentru evacuările în apele dulci și în estuare, care provin de la aglomerări cu EL cuprins între 2000 și 10000.
[…]
(3)   Evacuările care provin din stațiile de tratare a apelor urbane reziduale descrise la alineatele (1) și (2) trebuie să respecte cerințele relevante din secțiunea B din anexa I. […]
[…]”
Potrivit articolului 8 alineatul (1) din această directivă:
„În cazuri excepționale datorate unor probleme tehnice și în sprijinul grupurilor de populație determinate în funcție de considerente geografice, statele membre pot prezenta Comisiei o cerere specială de prelungire a termenului pentru conformarea la dispozițiile articolului 4.”
Articolul 15 alineatul (1) prima liniuță și alineatul (4) din directiva menționată prevăd:
„(1)   Autoritățile competente sau organismele corespunzătoare supraveghează:
—
evacuările care provin de la stațiile de tratare a apelor urbane reziduale, pentru a verifica respectarea condițiilor din anexa I [secțiunea] B, în conformitate cu procedurile de control stabilite la anexa I [secțiunea] D;
[…]
(4)   Informațiile colectate de autoritățile competente sau de organismele corespunzătoare în conformitate cu alineatele (1), (2) și (3) se păstrează în statul membru și se pun la dispoziția Comisiei în decurs de șase luni de la primirea unei cereri în acest sens.”
Secțiunea B din anexa I la aceeași directivă, intitulată „Evacuările provenind de la stațiile de epurare a apelor urbane reziduale în apele receptoare”, prevede:
„1.
Stațiile de epurare a apelor uzate sunt concepute sau modificate astfel încât probele reprezentative din apele uzate care intră și din efluenții tratați să se poată obține înaintea evacuării în apele receptoare.
2.
Evacuările provenind de la stațiile de tratare a apelor urbane reziduale, tratate în conformitate cu articolele 4 și 5 din prezenta directivă, corespund dispozițiilor din tabelul 1.
[…]”
Secțiunea D din anexa I la Directiva 91/271, privind metodele de referință pentru urmărirea și evaluarea rezultatelor, are următorul cuprins:
„1.
Statele membre asigură aplicarea unei metode de supraveghere care să corespundă cel puțin cerințelor descrise mai jos.
Se pot folosi alte metode decât cele prevăzute la punctele 2, 3 și 4, cu condiția să se poată dovedi că acestea permit obținerea unor rezultate echivalente.
Statele membre transmit Comisiei toate informațiile corespunzătoare privind metodele aplicate. Dacă estimează că nu se îndeplinesc condițiile prevăzute la punctele 2, 3 și 4, Comisia prezintă Consiliului o propunere corespunzătoare în această privință.
2.
Pe o perioadă de 24 de ore se prelevează probe, proporțional cu debitul sau la intervale regulate, într‑un punct bine determinat la ieșirea din și, dacă este necesar, la intrarea în instalația de tratare, pentru a se verifica dacă se respectă dispozițiile prezentei directive în domeniul evacuărilor de ape uzate.
Se vor aplica practici internaționale de laborator corecte, pentru a reduce la minimum degradarea probelor între momentul colectării și cel al analizei.
3.
Numărul minim de probe care trebuie prelevate la intervale regulate într‑un an se fixează în funcție de mărimea stației de epurare:
‐ EL cuprins între
2000 și 9999:
12 probe în cursul primului an;
4 probe în anii următori, dacă se poate demonstra că apele respectă dispozițiile prezentei directive în primul an;
dacă una dintre cele 4 probe nu corespunde normelor, în anul următor se vor preleva 12 probe.
‐ EL cuprins
între 10000 și 49999:
12 probe
[…]
4.
Se consideră că apele uzate tratate respectă valorile fixate pentru diferiți parametri dacă, pentru fiecare parametru în parte, eșantioanele prelevate arată că se respectă valorile corespunzătoare, în funcție de următoarele dispoziții:
(a)
pentru parametrii care figurează în tabelul 1 și la articolul 2 punctul 7, numărul maxim de probe care pot să nu corespundă valorilor de concentrație și/sau procentelor de reducere indicate în tabelul 1 și la articolul 2 punctul 7 este precizat în tabelul 3;
(b)
pentru parametrii care figurează în tabelul 1 și care sunt exprimați în valori de concentrație, numărul maxim de probe prelevate în condiții de exploatare normale nu trebuie să se abată cu mai mult de 100 % de [la] valorile parametrilor. Pentru valorile de concentrație care se raportează la totalul de materii solide în suspensie, abaterea poate merge până la 150 %;
[…]
5.
Pentru calitatea apei avută în vedere, nu se ține seama de valorile extreme dacă acestea se datorează unor circumstanțe excepționale, cum ar fi precipitațiile intense.”
Tabelul 1 din anexa I la această directivă conține normele privind evacuările provenind de la stații de epurare a apelor urbane reziduale în conformitate cu dispozițiile articolelor 4 și 5 din directiva menționată. Acesta se prezintă astfel:
Parametri
Concentrație
Procent minim de reducere [în raport cu valorile la intrare]
Metodă de măsurare de referință
Cerere biochimică de oxigen (CBO5 la 20 °C) fără nitrificare […]
25 mg/l O
70-90
[…]
[…]
Cerere chimică de oxigen (CCO)
125 mg/l O
[…]
Totalul materiilor solide în suspensie
35 mg/l […]
35 conform articolului 4 alineatul (2) (peste 10 000 EL)
60 conform articolului 4 alineatul (2) (de la 2 000la 10 000 EL)
90 […]
90 conform articolului 4 alineatul (2) (peste 10 000 EL)
70 conform articolului 4 alineatul (2) (de la 2 000la 10 000 EL)
[…]
Tabelul 3 din anexa I la Directiva 91/271 prevede, printre altele, că, atunci când numărul de probe prelevate în cursul unui anumit an se situează între patru și șapte, numărul maxim admis de probe neconforme este stabilit la unu. Atunci când numărul de probe prelevate în cursul unui anumit an se situează între opt și șaisprezece, numărul maxim admis de probe neconforme este stabilit la două.
Procedura precontencioasă
Comisia a adresat, la 23 noiembrie 2009, o scrisoare de punere în întârziere Republicii Portugheze, în care îi indica acesteia că nu și‑a respectat obligațiile prevăzute la articolele 3, 4 și 10 din Directiva 91/271 în ceea ce privește 186 de aglomerări situate pe teritoriul acestui stat membru și o invita, în consecință, să își prezinte observațiile.
La 19 februarie 2010, Republica Portugheză a răspuns la această scrisoare de punere în întârziere comunicând informații referitoare la cele 186 de aglomerări în cauză și și‑a actualizat răspunsul prin scrisoarea din 12 ianuarie 2012.
La 22 iunie 2012, Comisia a adresat Republicii Portugheze un aviz motivat în care indica faptul că, în funcție de informațiile obținute, anumite aglomerări considerate că încălcau articolul 3 din Directiva 91/271 erau la acea dată conforme cu dispozițiile dreptului Uniunii, dar că acest stat membru își încălca în continuare obligațiile care îi reveneau în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271 în ceea ce privește 77 de aglomerări al căror EL se situează între 2000 și 15000. Comisia a arătat că aceste 77 de aglomerări efectuau evacuări de ape reziduale în ape dulci sau în estuare, atât în zone normale, cât și în zone sensibile, fără să garanteze o tratare adecvată și fără să reducă cererea biochimică de oxigen (CBO) și cererea chimică de oxigen (CCO) conform valorilor care figurează în anexa I la Directiva 91/271. Comisia a invitat Republica Portugheză să ia măsurile necesare pentru a se conforma acestui aviz motivat în termen de două luni de la primirea sa.
Prin scrisoarea din 3 august 2012, Republica Portugheză a răspuns la avizul motivat afirmând că 17 dintre aceste 77 de aglomerări erau la acea dată conforme cu Directiva 91/271 și că în scurt timp dispozițiile acestei directive vor fi respectate în mai mult de jumătate dintre cele 77 de aglomerări menționate în avizul motivat. Aceasta și‑a asumat de asemenea angajamentul să informeze în mod regulat Comisia cu privire la evoluția situației.
În lipsa informațiilor din partea Republicii Portugheze, Comisia a solicitat statului membru menționat, prin scrisoarea din 23 octombrie 2013, să îi prezinte stadiul executării obligațiilor sale. Acesta a răspuns prin scrisoarea din 26 noiembrie 2013, indicând că 53 de aglomerări continuau să nu fie conforme cu dispozițiile Directivei 91/271.
Republica Portugheză a precizat, prin scrisorile din 10 iunie și din 4 iulie 2014, că 40 de aglomerări menționate în avizul motivat erau conforme de la acea dată cu dispozițiile Directivei 91/271 și că, în ceea ce privește cele 37 de aglomerări în care se menținea încălcarea, situația se va rezolva pentru 15 dintre acestea la finalul anului 2015, cele 22 de aglomerări rămase fiind însă în continuare în situație de neconformitate.
Întrucât a considerat răspunsurile date de Republica Portugheză nesatisfăcătoare, Comisia a decis să introducă prezenta acțiune.
Cu privire la acțiune
Argumentele părților
Prin intermediul cererii introductive, Comisia susține că Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271 în ceea ce privește tratarea apelor urbane reziduale în următoarele 52 de aglomerări: Alvalade, Odemira, Loriga, Pereira do Campo, Vila Verde (PTAGL 420), Mação, Paço, Pontével, Vila Nova de São Bento, Castro Daire, Arraiolos, Cercal, Vale de Santarém, Castro Verde, Almodôvar, Ferreira do Alentejo, Vidigueira, Amares/Ferreiras, Alcácer do Sal, Amareleja, Gonsundeira, Salvaterra de Magos, Mogadouro, Melides, Vila Verde (PTAGL 421), Santiago do Cacém, Serpa, São Bartolomeu de Messines, Monchique, Montemor‑o‑Novo, Grândola, Estremoz, Maceira, Vendas Novas, Lousada, Felgueiras, Riachos, Tolosa, Meda, Alter do Chão, Tábua, Portel, Viana do Alentejo, Cinfães, Vila de Prado, Ponte de Reguengo, Canas de Senhorim, Repeses, Mangualde, Nelas, Vila Viçosa și Santa Comba Dão.
Comisia arată că, potrivit articolului 4 din Directiva 91/271, Republica Portugheză trebuia să garanteze, începând cu 1 ianuarie 2006, o tratare secundară sau o tratare echivalentă pentru evacuările apelor urbane reziduale care provin din aceste aglomerări, cu respectarea valorilor care figurează în tabelul 1 din anexa I la Directiva 91/271. În această privință, Comisia arată că, pentru a se conforma dispozițiilor articolului 4 din directiva menționată, Republica Portugheză ar fi trebuit să îi furnizeze rezultatele unor măsuri de supraveghere care să dovedească, potrivit punctului 3 din secțiunea D din anexa I la Directiva 91/271, că apa, prelevată la intervale regulate la ieșirea din stațiile de epurare în cursul primului an de exploatare a acestora, corespundea cerințelor acestei directive.
Comisia consideră astfel că situația de încălcare, generală și persistentă în numeroase aglomerări mici, poate cauza prejudicii ireparabile mediului. Aceasta arată de asemenea că dificultățile financiare, invocate de Republica Portugheză în cadrul procedurii precontencioase, nu sunt de natură să justifice neîndeplinirea obligațiilor imputată.
În memoriul în apărare, Republica Portugheză subliniază că, în cererea introductivă, Comisia recunoaște că neîndeplinirea obligațiilor prevăzute la articolul 4 din Directiva 91/271 nu se verifică pentru 26 din cele 52 de aglomerări menționate în cererea de sesizare a instanței, și anume: Loriga, Paço, Vila Nova de São Bento, Cercal, Vale de Santarém, Castro Verde, Almodôvar, Amares/Ferreiras, Gonsundeira, Salvaterra de Magos, Mogadouro, Melides, Vila Verde‑Minho, Santiago do Cacém, Serpa, São Bartolomeu de Messines, Vendas Novas, Lousada, Felgueiras, Riachos, Meda, Alter do Chão, Tábua, Vila de Prado, Mangualde și Nelas.
În plus, Republica Portugheză arată că, în ceea ce privește aglomerările Alvalade, Odemira, Pereira do Campo, Vila Verde – Sintra, Mação, Arraiolos, Ferreira do Alentejo, Vidigueira, Alcácer do Sal, Amareleja, Montemor‑o‑Novo, Grândola, Estremoz, Maceira, Portel, Cinfães, Canas de Senhorim, Repeses, Vila Viçosa și Santa Comba Dão, lucrările necesare pentru ca instalațiile de tratare a apelor urbane reziduale să fie conforme cu dispozițiile Directivei 91/271 sunt în curs la data depunerii memoriului în apărare și vor fi, în orice caz, finalizate înainte de sfârșitul anului 2015.
În ceea ce privește aglomerările Pontével, Castro Daire, Monchique, Tolosa, Viana do Alentejo și Ponte de Reguengo, studiile și măsurile necesare pentru a se conforma cerințelor prevăzute la articolul 4 din Directiva 91/271 sunt, în opinia Republicii Portugheze, la data depunerii memoriului în apărare, într‑un stadiu avansat al executării lor.
Acest stat membru precizează că au avut loc nenumărate reuniuni și au fost efectuate foarte multe demersuri pentru a se asigura stabilirea unor termene rezonabile și respectarea termenelor menționate la punctele anterioare din prezenta hotărâre și arată că, pentru a garanta executarea proiectelor în comunele care întâmpinau dificultăți financiare, a fost publicat un aviz extraordinar al programului operațional de valorificare a teritoriului (POVT) care garanta finanțarea a 85 % din lucrările în cauză.
În memoriul în replică, Comisia își menține acțiunea pentru cele 52 de aglomerări vizate în cererea sa introductivă și arată în special că, pentru cele 26 de aglomerări menționate la punctul 23 din prezenta hotărâre, Republica Portugheză nu a anexat niciun element de probă la memoriul său în apărare pentru a‑și susține afirmațiile. Astfel, în lipsa unor informații cu privire la prelevările de probe, precum și la metodele de urmărire și de evaluare în ceea ce privește aglomerările în cauză, Comisia consideră că Republica Portugheză nu s‑a conformat dispozițiilor Directivei 91/271. În această privință, Comisia subliniază că ultimele informații care i‑au fost transmise de Republica Portugheză datează din 4 iulie 2014 și privesc situația la 30 iunie 2014.
În memoriul în duplică, Republica Portugheză arată că Comisia a primit, la 22 decembrie 2014, un răspuns complementar la avizul motivat, în care pârâta a sintetizat situația aglomerărilor în cauză.
Bazându‑se pe noile date transmise Comisiei, Republica Portugheză susține că aglomerările Loriga, Paço, Vila Nova de São Bento, Vale de Santarém, Gonsundeira, Salvaterra de Magos, Mogadouro, Serpa, São Bartolomeu de Messines, Riachos, Meda, Alter do Chão, Tábua și Mangualde s‑au conformat dispozițiilor Directivei 91/271.
În ceea ce privește celelalte aglomerări vizate de prezenta acțiune, Republica Portugheză arată fie că acestea sunt în măsură să se conformeze dispozițiilor Directivei 91/271 și că datele analitice lunare sunt în curs de a fi obținute, fie că conformarea este, în general, în curs.
Aprecierea Curții
Cu titlu introductiv, trebuie să se arate că, în ședința desfășurată în fața Curții, Comisia a limitat obiectul acțiunii sale la 44 de aglomerări, indicând că aceasta nu mai viza aglomerările Paço, Gonsundeira, Salvaterra de Magos, São Bartolomeu de Messines, Lousada, Felgueiras, Riachos și Meda.
Trebuie să se constate, în plus, că este cert că toate aglomerările cu privire la care Comisia își menține acțiunea au un EL cuprins între 2200 și 13400.
Potrivit Comisiei, obligațiile care revin statelor membre în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271 implică realizarea controalelor prevăzute în secțiunea D din anexa I la această directivă, pentru care este necesar să se preleveze, pe o perioadă de un an, un număr minim de probe, care variază în funcție de dimensiunile stației de tratare în cauză, în special în cursul primului an de funcționare. În ceea ce privește Republica Portugheză, aceasta a susținut în ședință că obligațiile care decurg din articolul 4 din Directiva 91/271 trebuie considerate îndeplinite imediat ce o probă a evacuărilor unei stații de epurare în funcțiune evidențiază valori conforme cu parametrii prevăzuți de directiva menționată.
Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 91/271 prevede că „[s]tatele membre veghează ca apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate, să facă obiectul unei tratări secundare sau echivalente” și precizează că această tratare trebuie realizată, în funcție de EL și de zona de evacuare a acestor ape, până la 31 decembrie 2000 sau până la 31 decembrie 2005. Articolul 4 alineatul (3) din această directivă prevede că evacuările din stațiile de epurare a apelor urbane reziduale prevăzute la alineatul (1) al respectivului articol „trebuie să respecte cerințele relevante din secțiunea B din anexa I” la directiva menționată.
Din cuprinsul punctului 1 din secțiunea B din anexa I la Directiva 91/271 reiese că „[s]tațiile de epurare a apelor uzate sunt concepute sau modificate astfel încât probele reprezentative din apele uzate care intră și din efluenții tratați să se poată obține înaintea evacuării în apele receptoare”. În ceea ce privește punctul 2 din secțiunea B, acesta prevede că „[e]vacuările provenind de la stațiile de tratare a apelor urbane reziduale, tratate în conformitate cu articolele 4 și 5 din [directiva menționată], corespund dispozițiilor din tabelul 1”.
Trebuie să se arate că articolul 4 din Directiva 91/271 nu face nicio referire la secțiunea D din anexa I la aceasta, care prevede „[m]etodele de referință pentru urmărirea și evaluarea rezultatelor”. Această secțiune răspunde nevoii indicate în al optulea considerent al acestei directive, potrivit căruia „este necesară supravegherea instalațiilor de tratare, a apelor receptoare și a evacuării nămolurilor, pentru a proteja mediul de efectele negative ale evacuării apelor reziduale”, și se înscrie în cadrul unei supravegheri continue a evacuărilor. În această privință, punctul 3 din secțiunea D din anexa I la Directiva 91/271 stabilește numărul minim de probe care trebuie prelevate în fiecare an și prevede că, în anumite cazuri, rezultatele unui an influențează prelevările din anul următor.
Astfel cum a subliniat avocatul general la punctul 43 din concluzii, secțiunea D din anexa I la Directiva 91/271 face referire la o obligație continuă care are ca obiectiv să se garanteze că evacuările respectă „de‑a lungul timpului” cerințele de calitate impuse de la momentul punerii în funcțiune a instalației de tratare.
Prin urmare, deși articolul 4 din Directiva 91/271 conține o obligație de rezultat în ceea ce privește conformitatea evacuărilor stațiilor de epurare a apelor urbane reziduale cu cerințele din secțiunea B din anexa I la directiva menționată, acesta nu impune însă, în vederea dovedirii acestei conformități, ca prelevările de probe să se efectueze pe durata unui an întreg.
Astfel, din moment ce un stat membru este în măsură să prezinte o probă care să fie conformă cu cerințele prevăzute în secțiunea B din anexa I la Directiva 91/271, obligațiile care decurg din articolul 4 din aceasta din urmă trebuie considerate respectate.
Trebuie să se arate că, pentru a respecta obiectivul de protecție a mediului împotriva unei deteriorări datorate evacuărilor de ape reziduale, astfel cum se prevede la articolul 1 din Directiva 91/271, obligația de la respectivul articol 4, potrivit căreia evacuările apelor urbane reziduale trebuie supuse unei tratări care să respecte dispozițiile secțiunii B din anexa I, se permanentizează prin supravegherea evacuărilor care provin de la stații de epurare, prevăzută la articolul 15 alineatul (1) prima liniuță din aceeași directivă, care face referire expresă la secțiunea D din anexa I la directiva menționată. În această privință, trebuie să se arate că prezenta cauză nu are ca obiect o neîndeplinire a obligațiilor care revin Republicii Portugheze în temeiul articolului 15 din Directiva 91/271.
În susținerea acestei interpretări, trebuie să se constate că articolele 3 și 4 din Directiva 91/271 impun statelor membre aceleași termene pentru ca, în ceea ce îl privește pe primul dintre aceste articole, aglomerările să fie dotate cu un sistem de colectare a apelor urbane reziduale și, în ceea ce îl privește pe al doilea, acestea din urmă să fie supuse unei tratări secundare sau echivalente înainte de a fi evacuate. Dacă trebuia să se rețină interpretarea articolului 4 din Directiva 91/271 susținută de Comisie, termenele‑limită prevăzute la articolul 4 din această directivă ar trebui să se situeze la un an distanță față de cele indicate la articolul 3 din aceasta, respectiva diferență de un an permițând statelor membre să efectueze prelevările de probe în conformitate cu secțiunea D din anexa I la directiva menționată. Or, nu este prevăzut niciun termen suplimentar față de cel acordat la articolul 3 din Directiva 91/271 pentru conformarea statelor membre cu dispozițiile articolului 4 din aceasta.
Pe de altă parte, deși articolul 8 din Directiva 91/271 permite o prelungire a termenului acordat pentru a se conforma cerințelor de la articolul 4 din aceeași directivă, trebuie subliniat că o astfel de prelungire este eventual acordată numai pe baza unei cereri speciale și că, în orice caz, acest articol nu menționează luarea în considerare obligatorie a unui număr minim de prelevări pe care statul membru în cauză ar trebui să le efectueze în acest termen suplimentar.
În plus, argumentul Comisiei, invocat în ședință, potrivit căruia acest an de prelevări s‑ar justifica prin „principiul ponderării”, prevăzut la articolul 10 din Directiva 91/271, care ar impune să se țină seama de variațiile sezoniere ale evacuărilor de ape uzate în cursul unui an întreg pentru a se putea considera în mod valabil că dispozițiile articolului 4 din Directiva 91/271 au fost respectate, nu poate fi reținut.
Astfel, respectivul articol 10 prevede că trebuie să se țină seama de variațiile sezoniere la momentul proiectării și al construcției instalațiilor de tratare a apelor uzate. Prin urmare, „principiul ponderării” trebuie luat în considerare chiar înainte de punerea în funcțiune a unei stații de epurare a apelor urbane reziduale.
În consecință, trebuie să se considere că articolul 4 din Directiva 91/271 impune statelor membre să se asigure că, în termenele indicate la articolul menționat, apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare cu care sunt echipate aglomerările conform articolului 3 din această directivă fac obiectul unei tratări adecvate în aglomerările în cauză și că aceste evacuări îndeplinesc cerințele prevăzute în secțiunea B din anexa I la directiva menționată. Această obligație nu implică faptul ca prelevările de probe, prevăzute în secțiunea D din anexa I la respectiva directivă, să se întindă pe un an întreg pentru a fi stabilită în mod valabil conformitatea instalațiilor vizate cu dispozițiile secțiunii B din anexa I la aceeași directivă.
În lumina acestor considerații trebuie să se examineze dacă prezenta acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, în măsura în care privește cele 44 de aglomerări vizate la punctul 31 din prezenta hotărâre, este întemeiată.
În această privință, trebuie amintit că, deși, în cadrul unei proceduri în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, angajată în temeiul articolului 258 TFUE, revine Comisiei obligația de a dovedi existența pretinsei neîndepliniri a obligațiilor, prezentând Curții toate elementele necesare pentru ca aceasta să verifice existența respectivei neîndepliniri a obligațiilor, fără a se putea întemeia pe vreo prezumție, trebuie să se țină seama de faptul că, pentru a verifica aplicarea corectă în practică a dispozițiilor naționale destinate să asigure punerea în aplicare efectivă a unei directive, Comisia, care nu dispune de puteri proprii de investigare în materie, este în mare măsură tributară elementelor puse la dispoziție de eventuali petiționari, precum și de statul membru în cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea Comisia/Portugalia,
C‑526/09
,
EU:C:2010:734
, punctul
și jurisprudența citată).
Rezultă că, în cazul în care Comisia a furnizat suficiente elemente care evidențiază că dispozițiile naționale de transpunere a unei directive nu sunt aplicate corect în practică pe teritoriul statului membru pârât, sarcina de a contesta în mod temeinic și detaliat elementele astfel prezentate și consecințele care decurg din acestea revine statului membru respectiv (a se vedea în acest sens Hotărârea Comisia/Portugalia,
C‑526/09
,
EU:C:2010:734
, punctul
și jurisprudența citată).
Trebuie să se arate de asemenea că existența unei neîndepliniri a obligațiilor trebuie apreciată în funcție de situația din statul membru astfel cum se prezenta aceasta la momentul expirării termenului stabilit în avizul motivat, iar schimbările intervenite ulterior nu pot fi luate în considerare de Curte (a se vedea în special Hotărârea Comisia/Grecia,
C‑440/06
,
EU:C:2007:642
, punctul
, și Hotărârea Comisia/Belgia,
C‑395/13
,
EU:C:2014:2347
, punctul
).
În speță, prin avizul motivat din data de 22 iunie 2012, Republicii Portugheze i s‑a acordat un termen de două luni începând de la data primirii acestui aviz pentru a se conforma obligațiilor sale care rezultă din articolul 4 din Directiva 91/271. Termenul acordat pentru această conformare expira la 22 august 2012.
În ceea ce privește aglomerările Alvalade, Odemira, Pereira do Campo, Vila Verde (PTAGL 420), Mação, Pontével, Castro Daire, Arraiolos, Ferreira do Alentejo, Vidigueira, Alcácer do Sal, Amareleja, Monchique, Montemor‑o‑Novo, Grândola, Estremoz, Maceira, Portel, Viana do Alentejo, Cinfães, Ponte de Reguengo, Canas de Senhorim, Repeses, Vila Viçosa, Santa Comba Dão și Tolosa, Republica Portugheză arată în memoriul în apărare că, la data depunerii acestui memoriu, erau în curs sau erau programate lucrări care vizau stațiile de epurare pentru a răspunde obligațiilor prevăzute la articolul 4 din Directiva 91/271. Prin urmare, s‑a dovedit că aceste aglomerări nu respectau, la finalul termenului stabilit prin avizul motivat, obligațiile care decurg din respectivul articol 4, în măsura în care acestea nu dispuneau de instalații operaționale de tratare a apelor uzate.
În ceea ce privește aglomerările Loriga, Cercal, Vale de Santarém, Castro Verde, Almodôvar, Amares/Ferreiras, Mogadouro, Melides, Vila Verde (PTAGL 421), Serpa, Vendas Novas, Vila de Prado și Nelas, din dosarul prezentat Curții, în special din cele două tabele care provin de la administrația portugheză și care evidențiază conformitatea cu articolul 4 din Directiva 91/271 a aglomerărilor la 30 iunie 2014 și la 10 decembrie a aceluiași an, reiese că lucrările necesare pentru a îndeplini cerințele care decurg din articolul menționat fie au fost finalizate în cursul anilor 2013 sau 2014, fie vor fi finalizate în cursul anilor 2014 sau 2015. Prin urmare, este cert că aceste aglomerări nu respectau nici obligațiile care decurg din articolul 4 din Directiva 91/271 la expirarea termenului acordat Republicii Portugheze pentru a se conforma cerințelor de la acest articol.
În ceea ce privește aglomerările Vila Nova de São Bento, Santiago do Cacém, Alter do Chão, Tábua și Mangualde, din tabelele menționate la punctul anterior reiese că aceste aglomerări dispuneau din anul 2012 și chiar dinainte de o instalație de tratare a apelor uzate aptă să funcționeze. Presupunând că aceste lucrări au fost finalizate în cursul anului 2012 sau chiar mai devreme, rezultatele unei prime probe ar fi putut fi transmise în mod efectiv Comisiei de Republica Portugheză înainte de expirarea termenului prevăzut în avizul motivat, și anume 22 august 2012. Or, Republica Portugheză nu a furnizat în fața Curții nicio dată relevantă în această privință. În aceste condiții, trebuie să se considere că Comisia a făcut dovada temeiniciei criticii sale în ceea ce privește aceste cinci aglomerări.
În aceste condiții, trebuie să se constate că, întrucât nu s‑a asigurat că evacuările stațiilor de epurare a apelor urbane reziduale sunt supuse unui nivel adecvat de tratare, conform dispozițiilor relevante ale secțiunii B din anexa I la Directiva 91/271, în aglomerările Alvalade, Odemira, Pereira do Campo, Vila Verde (PTAGL 420), Mação, Pontével, Castro Daire, Arraiolos, Ferreira do Alentejo, Vidigueira, Alcácer do Sal, Amareleja, Monchique, Montemor‑o‑Novo, Grândola, Estremoz, Maceira, Portel, Viana do Alentejo, Cinfães, Ponte de Reguengo, Canas de Senhorim, Repeses, Vila Viçosa, Santa Comba Dão, Tolosa, Loriga, Cercal, Vale de Santarém, Castro Verde, Almodôvar, Amares/Ferreiras, Mogadouro, Melides, Vila Verde (PTAGL 421), Serpa, Vendas Novas, Vila de Prado, Nelas, Vila Nova de São Bento, Santiago do Cacém, Alter do Chão, Tábua și Mangualde, Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din directiva menționată.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 138 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a solicitat obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată, iar neîndeplinirea obligațiilor a fost constatată, se impune obligarea acesteia din urmă la plata cheltuielilor de judecată.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară și hotărăște:

1)
Întrucât nu s‑a asigurat că evacuările stațiilor de epurare a apelor urbane reziduale sunt supuse unui nivel adecvat de tratare, conform dispozițiilor relevante ale secțiunii B din anexa I la Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1137/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2008, în aglomerările Alvalade, Odemira, Pereira do Campo, Vila Verde (PTAGL 420), Mação, Pontével, Castro Daire, Arraiolos, Ferreira do Alentejo, Vidigueira, Alcácer do Sal, Amareleja, Monchique, Montemor‑o‑Novo, Grândola, Estremoz, Maceira, Portel, Viana do Alentejo, Cinfães, Ponte de Reguengo, Canas de Senhorim, Repeses, Vila Viçosa, Santa Comba Dão, Tolosa, Loriga, Cercal, Vale de Santarém, Castro Verde, Almodôvar, Amares/Ferreiras, Mogadouro, Melides, Vila Verde (PTAGL 421), Serpa, Vendas Novas, Vila de Prado, Nelas, Vila Nova de São Bento, Santiago do Cacém, Alter do Chão, Tábua și Mangualde, Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 din directiva menționată.

2)
Obligă Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: portugheza.