CELEX: 62021CJ0319
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Žemės ūkis
Bendras rinkų organizavimas
Reglamentas (EB) Nr. 1234/2007
Supakuoti švieži vaisiai ir daržovės
Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 543/2011
Atitikties patikra
Vežimas į tai pačiai prekybos bendrovei priklausančią prekybos vietą
Lydimasis dokumentas
Kilmės šalies nuoroda

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007, nustatančio bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas (Bendras bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentas) (
OL L 299, 2007, p. 1
), iš dalies pakeisto 2008 m. balandžio 14 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 361/2008 (
OL L 121, 2008, p. 1
) (toliau – Reglamentas Nr. 1234/2007), 113 ir 113a straipsnių ir 2011 m. birželio 7 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 543/2011, kuriuo nustatomos išsamios Reglamento Nr. 1234/2007 taikymo vaisių bei daržovių ir perdirbtų vaisių bei daržovių sektoriuose taisyklės (
OL L 157, 2011, p. 1
), 5 ir 8 straipsnių išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Agecontrol SpA
ginčą su ZR ir
Lidl Italia Srl
dėl administracinės piniginės baudos, kurią
Agecontrol
skyrė dėl klaidingos vaisių ir daržovių, kuriais prekiavo ZR ir
Lidl Italia
, kilmės šalies nuorodos, pateiktos dviejuose šių produktų lydimuosiuose dokumentuose.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 1234/2007
Reglamento Nr. 1234/2007 113 straipsnyje „Prekybos standartai“ buvo nustatyta:
„1.   [Europos] Komisija gali priimti nuostatas dėl prekybos standartų, taikomų vienam ar daugiau produktų šiuose sektoriuose:
<…>
b) vaisių ir daržovių;
<…>
2.   1 dalyje nurodyti standartai:
a)
nustatomi atsižvelgiant visų pirma į:
i)
atitinkamų produktų ypatybes;
<…>
b)
visų pirma gali būti susiję su kokybe, klasifikavimu, svoriu, dydžiu, tara, pakavimu, sandėliavimu, vežimu, pateikimu, prekyba, kilme ir ženklinimu.
3.   Išskyrus atvejus, kai Komisija, remdamasi 2 dalies a punkte nurodytais kriterijais, nustato kitaip, produktai, kurių prekybos standartai buvo nustatyti, gali būti parduodami [Europos Sąjungoje] tik laikantis tokių standartų.
Nepažeisdamos konkrečių nuostatų, kurias Komisija gali priimti pagal 194 straipsnį, valstybės narės tikrina, ar tie produktai atitinka nustatytus standartus, ir prireikus taiko sankcijas.“
Šio reglamento 113a straipsnyje „Papildomi reikalavimai prekybai vaisių ir daržovių sektoriaus produktais“ buvo numatyta:
„1.   Vaisių ir daržovių sektoriaus produktai, kurie skirti švieži parduoti vartotojui, gali būti parduodami tik geros ir tinkamos prekinės kokybės ir jei yra nurodyta kilmės šalis.
2.   Šio straipsnio 1 dalyje ir 113 straipsnio 1 dalies b ir c punktuose nurodyti prekybos standartai taikomi visais prekybos etapais, įskaitant importo ir eksporto etapus, jeigu Komisija nenumato kitaip.
3.   Vaisių bei daržovių ir perdirbtų vaisių bei daržovių sektoriaus produktų, kuriems taikomi prekybos standartai, turėtojas negali tokių produktų viešai pateikti pardavimui arba siūlyti juos parduoti, arba tiekti ar kitu būdu pateikti juos į rinką [Sąjungoje] nesilaikydamas tų standartų ir atsako už tai, kad būtų laikomasi tokių standartų.
4.   Atsižvelgdamos 113 straipsnio 3 dalies antros pastraipos reikalavimus ir nepažeisdamos jokių konkrečių nuostatų, kurias Komisija gali priimti pagal 194 straipsnį, visų pirma dėl nuoseklaus atitikties patikrinimų taikymo valstybėse narėse, valstybės narės vaisių bei daržovių ir perdirbtų vaisių bei daržovių sektoriuose remdamosi rinkos analize pasirinktinai tikrina, ar atitinkami produktai atitinka tuos prekybos standartus. Vykdant šiuos patikrinimus daugiausia dėmesio skiriama etapui prieš produktų išvežimą iš gamybos vietų, kai tie produktai yra pakuojami arba pakraunami. Produktai iš trečiųjų šalių tikrinami prieš išleidžiant juos į laisvą apyvartą.“
Įgyvendinimo reglamentas Nr. 543/2011
Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 10 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Siekiant užtikrinti, kad patikros būtų atliekamos tinkamai ir veiksmingai, sąskaitose faktūrose ir su jomis pateikiamuose dokumentuose, išskyrus vartotojams skirtus dokumentus, turėtų būti nurodyta tam tikra pagrindinė prekybos standartuose nurodyta informacija.“
Šio įgyvendinimo reglamento 4 straipsnio „Prekybos standartų taikymo išimtys ir atleidimas nuo jų taikymo“ 2 dalyje nustatyta:
„Nukrypstant nuo Reglamento [Nr. 1234/2007] 113a straipsnio 3 dalies, nereikalaujama, kad prekybos standartus atitinkamoje gamybos vietovėje atitiktų šie produktai:
a)
augintojo parduoti arba pristatyti į paruošimo ir pakavimo punktus ar sandėliavimo patalpas arba iš augintojo ūkio į tuos punktus išsiųsti produktai; ir
b)
iš sandėliavimo patalpų į paruošimo ir pakavimo punktus išsiųsti produktai.“
Minėto įgyvendinimo reglamento 5 straipsnyje „Informaciniai duomenys“ nurodyta:
„1.   Informaciniai duomenys, kurių reikalaujama šiame skyriuje, nurodomi įskaitomai ir aiškiai ant vienos pakuotės pusės, neištrinamai atspausdinant tiesiai ant pakuotės arba etiketėje, kuri yra pakuotės sudėtinė dalis arba prie pakuotės pritvirtinta.
2.   Siunčiamų nepakuotų ir tiesiai į transporto priemonę pakraunamų prekių 1 dalyje nurodyti informaciniai duomenys pateikiami dokumente, siunčiamame kartu su prekėmis, arba nurodomi transporto priemonės viduje, gerai matomoje vietoje pateiktame informaciniame lape.
<…>
4.   Sąskaitose faktūrose ir lydimuosiuose dokumentuose, išskyrus vartotojui skirtus kvitus, nurodomas produkto pavadinimas ir kilmės šalis, taip pat, jei taikoma, klasė, veislė ar prekinis tipas (jeigu šią informaciją pateikti reikalaujama specialiajame prekybos standarte) arba nurodoma, kad produktas skirtas perdirbti.“
Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 8 straipsnyje „Taikymo sritis“ nustatyta:
„Šiame skyriuje išdėstytos atitikties patikrų, t. y. vaisių ir daržovių patikrų, atliekamų visais prekybos etapais, kad būtų galima patikrinti, ar vaisiai ir daržovės atitinka prekybos standartus ir kitas šios antraštinės dalies ir Reglamento [Nr. 1234/2007] 113 bei 113a straipsnių nuostatas, taisyklės.“
Šio įgyvendinimo reglamento 11 straipsnio „Atitikties patikros“ 1 ir 4 dalyse nurodyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad atitikties patikros būtų atliekamos atrankos būdu, remiantis rizikos analize, ir tinkamu dažnumu, kad būtų užtikrinta atitiktis prekybos standartams ir kitoms šios antraštinės dalies ir Reglamento [Nr. 1234/2007] 113 bei 113a straipsnių nuostatoms.
<…>
4.   Prekiautojai kontrolės įstaigoms pateikia visą informaciją, kuri, tų įstaigų nuomone, reikalinga atitikties patikroms organizuoti ir atlikti.“
Minėto įgyvendinimo reglamento 17 straipsnio „Tikrinimo metodai“ 1 dalyje nustatyta:
„Jei šiame reglamente nenurodyta kitaip, šiame skyriuje numatytos atitikties patikros, išskyrus patikras mažmeninės prekybos vietose, kuriose produktai parduodami galutiniams vartotojams, atliekamos taikant V priede nustatytus tikrinimo metodus.
<…>“
Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 V priedo „17 straipsnio 1 dalyje nurodyti tikrinimo metodai“ 1.4 punkte sąvoka „siunta“ apibrėžta taip:
„Tikrinimo metu nustatytas ir dokumente nurodytas konkretaus prekiautojo parduoti skirtų produktų kiekis. Siuntą gali sudaryti vienos arba kelių rūšių produktai; siuntoje gali būti viena ar kelios šviežių, sausų arba džiovintų vaisių ir daržovių partijos.“
Šiame priede taip pat yra dalis „Atitikties patikros vykdymas“, joje numatyta:
„2.1. Bendroji pastaba
Atitikties patikra atliekama vertinant ėminius, paimtus atsitiktinai iš skirtingų tikrinamos partijos vietų. Patikra grindžiama prielaida, kad visos partijos kokybė prilygsta ėminių kokybei.
2.2. Patikros vieta
Atitikties patikra gali būti atliekama pakavimo operacijos metu, produktų išsiuntimo vietoje, juos vežant, jų priėmimo vietoje, didmeninės ir mažmeninės prekybos etape.
<…>
2.3. Partijų identifikavimas ir (arba) bendro įspūdžio apie siuntą susidarymas
Partijos identifikuojamos pagal jų žymėjimą arba kitus kriterijus, pavyzdžiui, [1989 m. birželio 14 d.] Tarybos direktyvoje 89/396/EEB [dėl nuorodų arba žymų maisto produkto partijai identifikuoti (
OL L 186, 1989 6 30, p. 21
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 10 t., p. 3)] nustatytas nuorodas. Bendrą įspūdį apie siuntas, susidedančias iš kelių partijų, inspektoriui reikia susidaryti pagal dokumentus arba deklaracijas, pateikiamus kartu su siunta. Jis nustato, kiek pateiktos partijos atitinka šiuose dokumentuose nurodytą informaciją.
Jei produktai turi būti arba jau yra pakrauti į transporto priemonę, siunta identifikuojama pagal transporto priemonės registracijos numerį.“
Italijos teisė
2002 m. gruodžio 10 d.
Decreto legislativo n. 306 – Disposizioni sanzionatorie in attuazione del regolamento (CE) n. 1148/2001 relativo ai controlli di conformità alle norme di commercializzazione applicabili nel settore degli ortofrutticoli freschi, a norma dell’articolo 3 della legge 1 marzo 2002, n. 39
. (Įstatyminis dekretas Nr. 306, nustatantis nuostatas dėl sankcijų pagal Reglamentą (EB) Nr. 1148/2001 dėl šviežių vaisių ir daržovių atitikties prekybos standartams patikrinimų, remiantis 2002 m. kovo 1 d. Įstatymo Nr. 39 3 straipsniu) (GURI, Nr. 25, 2003 m. sausio 31 d.) 4 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Jeigu atitinkamas veiksmas nėra nusikalstama veika, asmeniui, pažeidusiam <…> Komisijos pagal <…> [Reglamento Nr. 1234/2007] 113 ir 113a straipsnį nustatytas šviežiems vaisiams ir daržovėms taikomas taisykles, skiriama administracinė piniginė bauda nuo 550 iki 15500 EUR.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Agecontrol
yra nacionalinė agentūra, Italijoje atsakinga už vaisių ir daržovių atitikties prekybos standartams patikras. Per 2013 m. rugsėjo 25 d. atliktą patikrą šios agentūros inspektoriai konstatavo, kad dviejuose 2013 m. birželio 3 d. ir liepos 29 d. dokumentuose, pridėtuose prie dviejų vaisių ir daržovių siuntų, vežamų iš
Lidl Italia
skirstymo platformos į šiai bendrovei priklausančią prekybos vietą, buvo klaidingai nurodyta šviežių produktų siuntos ir „pomidorų kekių“ partijos kilmės šalis. Nors ant šių produktų pakuočių buvo nurodyta produktų kilmės šalis, t. y. atitinkamai Ispanija ir Italija, produktų lydimuosiuose dokumentuose buvo nurodytos kitos kilmės šalys, t. y. atitinkamai Nyderlandai ir Belgija.
Manydama, kad klaidingas šių produktų kilmės šalies nurodymas šiuose lydimuosiuose dokumentuose prieštarauja Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 5 ir 8 straipsnių reikalavimams,
Agecontrol
2018 m. balandžio 30 d. sprendimu skyrė administracinę piniginę baudą pagal 2002 m. gruodžio 10 d. Įstatyminio dekreto Nr. 306, nurodyto šio sprendimo 13 punkte, 4 straipsnio 1 dalį.
Lidl Italia
ir ZR (jos teisinis atstovas) apskundė šį sprendimą
Tribunale di Treviso
(Trevizo teismas, Italija); šis skundą patenkino ir minėtą sprendimą panaikino.
Agecontrol
apskundė šį teismo sprendimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui –
Corte d’appello di Venezia
(Venecijos apeliacinis teismas, Italija), teigdama, kad lydimuosiuose dokumentuose, susijusiuose su vaisių ir daržovių sektoriaus produktų vežimu iš skirstymo platformos į tai pačiai komercinei įmonei priklausančią prekybos vietą, turi būti nurodyta vežamų produktų kilmės šalis. Iš Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 5 ir 8 straipsnių matyti, kad lydimuosiuose šių produktų dokumentuose tokia informacija turi būti pateikiama visais šių produktų pardavimo etapais, įskaitant vidaus vežimo iš skirstymo platformos į tam pačiam ekonominės veiklos vykdytojui priklausančią prekybos vietą, kurioje produktai parduodami vartotojui, etapą.
ZR ir
Lidl Italia
tvirtina, kad konkrečiu atveju, kai prekės yra supakuotos arba įdėtos į pakuotę, pagal Sąjungos teisę nereikalaujama, kad lydimuosiuose dokumentuose būtų nurodyta šių produktų kilmės šalis, jei ši nuoroda jau yra ant pakuotės arba etiketėje, kuri yra pakuotės sudedamoji dalis arba prie pakuotės pritvirtinta. Tai
a fortiori
taikoma prekėms, vežamoms iš skirstymo platformos į tam pačiam ekonominės veiklos vykdytojui priklausančią prekybos vietą.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl to, ar pagal Sąjungos teisę reikalaujama, kad šviežių vaisių ir daržovių sektoriui priklausančių produktų turėtojas turėtų šių produktų lydimąjį dokumentą, kuriame būtų nurodyta jų kilmės šalis, kai, pirma, šie produktai išsiunčiami originalioje pakuotėje su pakuotės išorėje neištrinamai atspausdinta arba etiketėje nurodyta kilmės šalimi, antra, tie produktai vežami iš išvykimo taško į atvykimo tašką, kurie abu priklauso tam pačiam ekonominės veiklos vykdytojui, ir, trečia, kilmės šalis nurodoma informaciniame lape, kuris laikomas gerai matomoje vietoje transporto priemonės, kuria vežami produktai, viduje, taip pat trečiųjų šalių tiekėjų išrašytose sąskaitose.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 5 straipsnio 4 dalyje nenumatyta, kokiais atvejais turi būti išduotas lydimasis dokumentas, kuriame nurodoma atitinkamų produktų kilmės šalis. Taigi jis mano, kad šią nuostatą galima aiškinti skirtingai. Pagal pirmąjį aiškinimą pareiga išduoti tokį dokumentą atsiranda tik prekių mainų su trečiaisiais tiekėjais atveju, kaip tai pripažįstama
Corte suprema di cassazione
(Kasacinis teismas, Italija) jurisprudencijoje, arba kai prekės išsiunčiamos nepakuotos, kaip teigia ZR ir
Lidl Italia
. Pagal antrąjį aiškinimą, kuriam pritaria
Agecontrol
, iš šios nuostatos kyla bendra pareiga išduoti lydimąjį dokumentą, kuriame būtų nurodyta atitinkamų produktų kilmės šalis visais vežimo, atliekamo siekiant pateikti tuos produktus rinkai, etapais, įskaitant atvejus, kai produktai vežami iš tam pačiam ekonominės veiklos vykdytojui priklausančių subjektų ir į juos.
Šiomis aplinkybėmis
Corte d’appello di Venezia
(Venecijos apeliacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar [Įgyvendinimo] reglamento <…> Nr. 543/2011 5 straipsnio 4 dalį, siejamą su to paties reglamento 5 straipsnio 1 dalimi ir 8 straipsniu bei [R]eglamento <…> [Nr. 1234/2007] 113 ir 113a straipsniais, reikia aiškinti taip, jog pagal ją reikalaujama parengti lydimąjį dokumentą, kuriame būtų nurodytas iš prekybos bendrovės prekių skirstymo platformos į tos pačios bendrovės prekybos vietas pervežamų šviežių vaisių ir daržovių, kurie siunčiami fasuoti arba gamintojo pateiktose originaliose pakuotėse, pavadinimas ir kilmės šalis, nepaisant to, kad ant pakuotės šono yra neištrinamai atspausdinti arba etiketėje, kuri yra pakuotės sudedamoji dalis arba pritvirtinta prie pakuotės, nurodyti [Įgyvendinimo Reglamento <…> Nr. 543/2011] I skyriuje numatyti žymėjimo duomenys (įskaitant produktų pavadinimus ir kilmės šalį) ir šie duomenys taip pat nurodyti tiekėjo, iš kurio produktu prekiaujanti bendrovė jį įsigijo, išrašytose sąskaitose, saugomose šios bendrovės buhalterijoje, ir informaciniame lape, kuris laikomas gerai matomoje vietoje transporto priemonės, kuria vežami produktai, viduje?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 5 straipsnio 4 dalį, siejamą su šio reglamento 8 straipsniu ir Reglamento Nr. 1234/2007 113 ir 113a straipsniais, reikia aiškinti taip, kad vykdant vaisių ir daržovių sektoriaus produktų atitikties prekybos standartams patikras reikalaujama, kad šių produktų turėtojas išduotų lydimąjį dokumentą visais jų pardavimo etapais ir nurodytų minėtų produktų pavadinimą bei kilmės šalį, įskaitant vietą, kurioje produktai buvo supakuoti, ir kad Įgyvendinimo reglamente Nr. 543/2011 reikalaujami informaciniai duomenys, t. y. atitinkamų produktų pavadinimas ir kilmės šalis, būtų matomai ir neištrinamai atspausdinti ant pakuotės šono, nurodyti informaciniame lape, laikomame gerai matomoje vietoje transporto priemonės, kuria vežami produktai, viduje, taip pat nurodyti šių produktų tiekėjų išrašytose sąskaitose.
Visų pirma reikia priminti, kad Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 5 straipsnio „Informaciniai duomenys“ 1 dalyje nustatyta, kad reikalaujami informaciniai duomenys, tarp kurių pagal šio reglamento I priedo B dalį yra ir atitinkamų produktų kilmės šalis, turi būti nurodyti aiškiai, įskaitomai ir neištrinamai atspausdinti tiesiai ant pakuotės arba etiketėje, kuri yra sudedamoji pakuotės dalis arba gerai pritvirtinta prie pakuotės. Šio straipsnio 2 dalyje numatyta, kad siunčiamų nepakuotų ir tiesiai į transporto priemonę pakraunamų prekių atveju šie duomenys turi būti nurodyti dokumente ar transporto priemonės viduje gerai matomoje vietoje laikomame informaciniame lape. Minėto straipsnio 4 dalyje tik reikalaujama, kad prekių pavadinimas ir kilmės šalis būtų nurodyti sąskaitose faktūrose ir lydimuosiuose dokumentuose.
Taigi iš visos Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 5 straipsnio formuluotės matyti, kad šio straipsnio tikslas yra ne reikalauti, kad būtų išduotas lydimasis dokumentas, kuriame turi būti nurodyta vaisių ir daržovių sektoriui priklausančių produktų kilmės šalis, o tik reikalauti, kad ši informacija būtų nurodyta tam tikruose prie šių produktų pridedamuose dokumentuose, kai šie dokumentai išduodami.
Be to, reikia pažymėti, kad minėto Įgyvendinimo reglamento 8 straipsnyje tik primenama, kad vaisių ir daržovių atitikties patikros atliekamos visais prekybos etapais, ir daroma nuoroda į Reglamento Nr. 1234/2007 113 ir 113a straipsnius, nenurodant nei jokio lydimojo dokumento, nei kokios nors pareigos tokį dokumentą išduoti.
Dar daugiau, Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnyje, siejamame su Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 3 straipsnio 1 dalimi, tik įtvirtintos bendrosios taisyklės, susijusios su prekybos standartais ir atitikties šiems standartams kontrole, ir nereikalaujama pateikti lydimojo dokumento.
Galiausiai Reglamento Nr. 1234/2007 113 straipsnio 2 dalies b punkte, siejamame su Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 3 straipsnio 2 dalimi, iš esmės numatyta, kad Komisija gali priimti specialius prekybos standartus dėl vaisių ir daržovių sektoriaus produktų, kaip antai braškių ir pomidorų. Šie standartai gali būti susiję su tam tikromis tų produktų savybėmis, pavyzdžiui, jų pakuote, vežimu, pateikimu, prekyba, kilme ar ženklinimu, o dėl braškių ir pomidorų yra numatyti atitinkamai Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 I priedo B dalies 7 ir 10 dalyse. Pagal Reglamento Nr. 1234/2007 113 straipsnio 3 dalį valstybės narės turi atlikti šių produktų atitikties minėtiems standartams patikras. Nė vienoje iš šių nuostatų nenumatyta ekonominės veiklos vykdytojo pareiga išduoti lydimąjį dokumentą.
Taigi nei Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 5 ir 8 straipsniai, nei Reglamento Nr. 1234/2007 113 ir 113a straipsniai negali būti aiškinami kaip įpareigojantys ekonominės veiklos vykdytoją išduoti lydimąjį dokumentą, kuriame turi būti nurodyta jo parduodamų produktų kilmės šalis.
Atsižvelgiant į tai ir kaip savo rašytinėse pastabose pažymi Komisija, jei lydimasis dokumentas yra išduodamas, jame turi būti nurodyta kilmės šalis, ir ši pareiga taikoma neatsižvelgiant į tai, ar kilmės šalis jau yra nurodyta ant pakuotės, sąskaitose faktūrose ar transporto priemonės viduje laikomame informaciniame lape.
Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 5 straipsnio 4 dalyje nustatytas reikalavimas nurodyti produkto kilmės šalį sąskaitose faktūrose ir lydimuosiuose dokumentuose turi būti aiškinamas atsižvelgiant į šio reglamento 10 konstatuojamąją dalį, nes juo siekiama palengvinti atitikties patikrų vykdymą, pateikiant inspektoriui tam tikrą pagrindinę informaciją dokumentuose, kurie nėra skirti vartotojui.
Pagal Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 17 straipsnio 1 dalį atitikties patikros atliekamos taikant šio reglamento V priedo 2 punkte nurodytus metodus, vertinant ėminius, paimtus atsitiktinai iš skirtingų tikrinamos partijos vietų. Šiuo klausimu iš šio V priedo punkto matyti, kad tokia patikra atliekama keliais vienas po kito einančiais etapais; juos iš esmės sudaro pirmasis tikrinamų partijų nustatymo etapas arba bendro įspūdžio apie siuntą, sudarytą iš kelių partijų, susidarymas, antrasis tikrinamų produktų pateikimo etapas ir trečiasis šių produktų fizinės patikros etapas.
Dėl siuntos, sudarytos iš kelių partijų, minėto reglamento V priedo 2.3 punkte nurodyta, pirma, kad inspektorius turi susidaryti bendrą įspūdį apie siuntą pagal lydimuosius dokumentus arba su siuntomis susijusias deklaracijas ir, antra, kad šis inspektorius atitinkamai nustato, kiek pateiktos partijos atitinka šiuose dokumentuose nurodytą informaciją.
Taigi, kadangi lydimasis dokumentas yra vienas iš dviejų pagrindinių dokumentų, kuriais remdamasis inspektorius susidaro bendrą tikrintinų partijų vaizdą, bet kokia šiuose dokumentuose esanti kilmės šalies nuoroda, kuri skiriasi nuo nurodytosios ant tikrintinų partijų sudedamųjų prekių pakuočių, gali iškreipti bendrą įspūdį ir taip pakenkti atitikties patikros veiksmingumui.
Be to, reikia pažymėti, kad pagal Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 11 straipsnio 4 dalį ekonominės veiklos vykdytojai kontrolės įstaigoms turi pateikti visą informaciją, kuri, tų įstaigų nuomone, reikalinga atitikties patikroms organizuoti ir atlikti.
Šiomis aplinkybėmis pažymėtina, kad nors lydimasis dokumentas ar su siuntomis susijusios deklaracijos yra pagrindiniai dokumentai, kurie turi tiksliai atspindėti ant tikrintinų partijų pakuočių esančius informacinius duomenis, nei Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 17 straipsnio 1 dalis, nei šio reglamento 11 straipsnio 4 dalis ar jo V priedo 2.3 punktas neriboja įrodinėjimo būdų, kuriais ekonominės veiklos vykdytojas gali pasinaudoti, kad inspektorius galėtų susidaryti bendrą įspūdį apie atitinkamą siuntą.
Taigi, nors labai svarbu, kad lydimajame dokumente nebūtų klaidų ir kad ekonominės veiklos vykdytojas pateiktų inspektoriui teisingą informaciją, kad šis teisingai nustatytų tikrintinas partijas, šis ekonominės veiklos vykdytojas iš esmės gali laisvai pasirinkti, kokius įrodymus inspektoriui pateikti, kad šis galėtų susidaryti teisingą bendrą įspūdį apie siuntą ir ją sudarančias partijas.
Darytina išvada, kad jei lydimajame dokumente klaidingai nurodyta produkto kilmės šalis, šį produktą turintis ekonominės veiklos vykdytojas bet kokiomis priemonėmis turi kuo greičiau išsklaidyti visas inspektoriaus abejones dėl tikslios produkto kilmės.
Šiame kontekste prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuo atveju turi nustatyti, ar tokios aplinkybės, kaip kilmės šalies nuoroda ant produktų pakuočių, sąskaitose faktūrose ir informaciniame lape, laikomame gerai matomoje vietoje transporto priemonės viduje, gali išsklaidyti abejones, kurių inspektorius galėjo turėti per patikrą, ir ar jos gali sušvelninti galimą inspektoriaus bendro įspūdžio apie siuntą iškraipymą.
Kalbant apie klausimą, ar lydimajame dokumente produkto kilmės šalis turi būti nurodyta net ir tada, kai produktas vežamas iš vieno tam pačiam ekonominės veiklos vykdytojui priklausančio subjekto į kitą, be kita ko, iš skirstymo platformos į prekybos vietą, pažymėtina, kad iš Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 8 straipsnio ir Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 2 dalies formuluotės aiškiai matyti, kad prekybos standartai taikomi „visais prekybos etapais“. Be to, pastarojo reglamento 113a straipsnio 3 dalyje taip pat nurodyta, kad, viena vertus, vaisių bei daržovių sektoriaus produktų, kuriems taikomi prekybos standartai, turėtojas negali tokių produktų viešai pateikti parduoti arba siūlyti juos parduoti, arba tiekti ar kitu būdu pateikti juos rinkai Sąjungoje nesilaikydamas tų standartų ir, kita vertus, kad jis atsako už tai, kad tokių standartų būtų laikomasi.
Šiuo klausimu pakanka konstatuoti, kad žodžių junginys „visais prekybos etapais“, kuris nesiejamas su jokiu apribojimu, turi būti suprantamas plačiai. Kadangi atitikties patikromis siekiama patikrinti, ar produktai, kuriais prekiaujama, atitinka nustatytus prekybos standartus, šios patikros iš esmės gali būti atliekamos visais prekybos šiais produktais etapais, t. y. bet kuriuo momentu nuo šių produktų pagaminimo iki jų mažmeninės prekybos, o tai apima šių produktų vežimą iš skirstymo platformos į mažmeninės prekybos vietą.
Be to, tokį aiškinimą patvirtina Įgyvendinimo reglamentu Nr. 543/2011 nustatytos sistemos logika. Pirma, 4 straipsnyje „Prekybos standartų taikymo išimtys ir atleidimas nuo jų taikymo“ pateikiamas išsamus atvejų, kai produktams netaikoma atitikties prekybos standartams pareiga, sąrašas. Pakanka konstatuoti, kad produktų vežimo iš skirstymo platformos į mažmeninės prekybos vietą nėra tarp šioje nuostatoje išvardytų atvejų. Be to, aplinkybė, kad skirstymo platforma ir mažmeninės prekybos vieta priklauso tai pačiai įmonei ar dviem atskiriems ekonominės veiklos vykdytojams, neturi reikšmės.
Antra, reikia pažymėti, kad Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 V priedo 2.2 punkte nurodyta, jog atitikties patikra gali būti atliekama pakavimo operacijos metu, produktų išsiuntimo vietoje, juos vežant, jų priėmimo vietoje, didmeninės ir mažmeninės prekybos etape. Taigi reikia konstatuoti, kad šios patikros neapsiriboja vien produktų judėjimu iš vieno atskiro juridinio asmens į kitą, taip pat neapsiriboja atvejais, kai perleidžiama nuosavybės teisė į produktus. Kaip numatyta Reglamento Nr. 1234/2007 113a straipsnio 3 dalyje, svarbu tai, kad produktų turėtojas, kuris Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 3 straipsnio 3 dalyje apibrėžiamas kaip asmuo, fiziškai turintis produktus, yra atsakingas už šių produktų atitikties užtikrinimą. Taigi aplinkybė, kad produktas tikrinamas vežant jį iš vieno tam pačiam ekonominės veiklos vykdytojui priklausančio subjekto į kitą, neturi reikšmės.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Įgyvendinimo reglamento Nr. 543/2011 5 straipsnio 4 dalį, siejamą su šio reglamento 8 straipsniu ir Reglamento Nr. 1234/2007 113 ir 113a straipsniais, reikia aiškinti taip, kad vykdant vaisių ir daržovių sektoriaus produktų atitikties prekybos standartams patikrą nereikalaujama, kad šių produktų turėtojas išduotų lydimąjį dokumentą. Vis dėlto, kai jis tokį dokumentą išduoda, jame visais prekybos minėtais produktais etapais turi būti nurodytas tų produktų pavadinimas ir kilmės šalis, neatsižvelgiant į tai, kad informaciniai duomenys, kurių reikalaujama pagal Įgyvendinimo reglamentą Nr. 543/2011, jau yra matomai ir neištrinamai atspausdinti ant produkto pakuotės šono, nurodyti informaciniame lape, laikomame gerai matomoje vietoje transporto priemonės, kuria vežami produktai, viduje, taip pat šių produktų tiekėjų išrašytose sąskaitose.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:

2011 m. birželio 7 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 543/2011, kuriuo nustatomos išsamios Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 taikymo vaisių bei daržovių ir perdirbtų vaisių bei daržovių sektoriuose taisyklės, 5 straipsnio 4 dalį, siejamą su šio reglamento 8 straipsniu ir 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007, nustatančio bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas (Bendras bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentas), iš dalies pakeisto 2008 m. balandžio 14 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 361/2008, 113 ir 113a straipsniais, reikia aiškinti taip, kad vykdant vaisių ir daržovių sektoriaus produktų atitikties prekybos standartams patikrą nereikalaujama, kad šių produktų turėtojas išduotų lydimąjį dokumentą. Vis dėlto, jeigu jis tokį dokumentą išduoda, jame visais prekybos minėtais produktais etapais turi būti nurodytas tų produktų pavadinimas ir kilmės šalis, neatsižvelgiant į tai, kad informaciniai duomenys, kurių reikalaujama pagal Įgyvendinimo reglamentą Nr. 543/2011, jau yra matomai ir neištrinamai atspausdinti ant produkto pakuotės šono, nurodyti informaciniame lape, laikomame gerai matomoje vietoje transporto priemonės, kuria vežami produktai, viduje, taip pat šių produktų tiekėjų išrašytose sąskaitose.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.