CELEX: 62018CJ0056
Apeliacinis skundas
Valstybės pagalba
SESV 108 straipsnio 2 dalis
Investicinė pagalba
Pagalba veiklai
Oro uostų infrastruktūra
Gdynės ir Kosakovo savivaldybių Gdynės-Kosakovo oro uosto pertvarkymui suteiktas viešasis finansavimas
Europos Komisijos sprendimas
Su vidaus rinka nesuderinama pagalba
Nurodymas susigrąžinti pagalbą
Europos Sąjungos Bendrojo Teismo atliktas panaikinimas
Esminis procedūrinis reikalavimas
Suinteresuotųjų šalių procesinės teisės

Apeliaciniu skundu Europos Komisija prašo panaikinti 2017 m. lapkričio 17 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą
Gmina Miasto Gdynia ir Port Lotniczy Gdynia Kosakowo / Komisija
(T‑263/15, EU:T:2017:820, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas panaikino 2015 m. vasario 26 d. Komisijos sprendimo (ES) 2015/1586 dėl priemonės SA.35388 (13/C) (ex 13/NN ir ex 12/N) – Lenkija – Gdynės–Kosakovo oro uosto steigimas [pertvarkymas] (OL L 250, 2015, p. 165, toliau – ginčijamas sprendimas) 2–5 straipsnius.

Teisinis pagrindas
Klostantis faktinėms aplinkybėms galiojusio 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 1 straipsnyje buvo nustatyta:
„Šiame reglamente:
<...>
h)      „suinteresuotoji šalis“ – tai kiekviena valstybė narė ir bet kuris asmuo, įmonė arba įmonių asociacija, kurios interesams gali turėti įtakos pagalbos skyrimas, ypač pagalbos gavėjas, konkuruojančios įmonės ir prekybinės asociacijos.“
To reglamento 6 straipsnio „Formalaus tyrimo procesas [formali tyrimo procedūra]“ 1 dalyje nustatyta:
„Sprendime pradėti formalaus tyrimo procesą [formalią tyrimo procedūrą] apibendrinami reikšmingi ginčytini faktai ir teisės klausimai, pateikiamas pirminis Komisijos atliktas pasiūlytos pagalbos pobūdžio priemonės įvertinimas ir išdėstomos abejonės dėl pagalbos atitikimo bendrajai rinkai. Sprendime reikalaujama, kad suinteresuotoji valstybė narė ir kitos suinteresuotosios šalys pateiktų pastabas per nustatytą laikotarpį, kuris paprastai yra ne ilgesnis kaip vienas mėnuo. Deramai pateisintais atvejais Komisija gali pratęsti nustatytą laikotarpį.“
To paties reglamento 9 straipsnis „Sprendimo panaikinimas“ buvo suformuluotas taip:
„Komisija gali panaikinti pagal 4 straipsnio 2 arba 3 dalis ar pagal 7 straipsnio 2, 3 ir 4 dalis priimtą sprendimą po to, kai suteikia suinteresuotajai valstybei narei galimybę pateikti savo pastabas, jeigu sprendimas buvo priimtas remiantis tyrimo proceso metu pateikta klaidinga informacija, nulėmusia sprendimą. Prieš panaikindama vieną sprendimą ir priimdama naują, Komisija pradeda formalaus tyrimo procesą [formalią tyrimo procedūrą] pagal 4 straipsnio 4 dalį. Šio reglamento 6, 7 ir 10 straipsniai, 11 straipsnio 1 dalis, 13, 14 ir 15 straipsniai taikomi
mutatis mutandis
.“

Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
Skundžiamo sprendimo 1–25 punktuose nurodytas faktines aplinkybes galima trumpai apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
2017 m. liepos mėn.
Gmina Miasto Gdynia
(Gdynės savivaldybė, Lenkija) ir
Gmina Kosakowo
(Kosakovo savivaldybė, Lenkija) skyrė 100 % kapitalo injekciją ir įsteigė bendrovę
Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. z o.o.
(toliau – bendrovė PLGK), su tikslu karinį Gdynės–Oksvijos (Lenkija) oro uostą pertvarkyti ir pritaikyti jį civiliniams tikslams. Iš to kapitalo turėjo būti padengtos investicijų sąnaudos (toliau – investicinė pagalba) ir veiklos sąnaudos oro uosto eksploatacijos pradžioje (toliau – pagalba veiklai). Šis oro uostas yra Kosakovo savivaldybėje Pamaryje, šiaurės Lenkijoje. Naujasis civilinės paskirties oro uostas, kurio valdymas buvo patikėtas bendrovei PLGK, turėjo tapti antru svarbiausiu oro uostu Pamaryje ir iš esmės būti naudojamas bendrajam oro eismui, mažų sąnaudų ir užsakomųjų skrydžių bendrovių veiklai.
2012 m. rugsėjo 7 d. Lenkijos Respublika pranešė Komisijai apie Gdynės–Oksvijos karinio oro uosto pertvarkymo projekto finansavimo priemonę (toliau – nagrinėjama pagalbos priemonė).
2012 m. lapkričio 7 d. ir 2013 m. vasario 6 d. Komisija paprašė Lenkijos valdžios institucijų papildomos informacijos apie nagrinėjamą pagalbos priemonę. Ši informacija Komisijai buvo pateikta 2012 m. gruodžio 7 d. ir 2013 m. kovo 15 d.
2013 m. gegužės 15 d. Komisija pranešė Lenkijos valdžios institucijoms, kad bylą dėl nagrinėjamos pagalbos priemonės ketina perkelti į pagalbos, apie kurią nebuvo pranešta, registrą, nes didžioji finansavimo, apie kurį pranešta, dalis jau buvo suteikta neatšaukiamai.
2013 m. liepos 2 d. Sprendimu C(2013) 4045
final
dėl priemonės SA.35388 (2013/C) (ex 2013/NN ir ex 2012/N) – Lenkija – Gdynės–Kosakovo oro uosto steigimas [pertvarkymas] (OL C 243, 2013, p. 25, toliau – sprendimas pradėti procedūrą) Komisija, remdamasi SESV 108 straipsnio 2 dalimi, pradėjo formalią tyrimo procedūrą dėl nagrinėjamos pagalbos priemonės ir paragino suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas. Iš šių šalių Komisija negavo jokių pastabų.
2013 m. spalio 30 d. Komisija Lenkijos valdžios institucijų paprašė papildomos informacijos. Ši informacija buvo pateikta 2013 m. lapkričio 4 ir 15 d. 2013 m. gruodžio 3 d. ir 2014 m. sausio 2 d. šios institucijos pateikė kitos informacijos.
2014 m. vasario 11 d. Komisija priėmė Sprendimą 2014/883/ES dėl priemonės SA.35388 (13/C) (ex 13/NN ir ex 12/N) – Lenkija – Gdynės–Kosakovo oro uosto steigimas (OL L 357, 2014, p. 51), jame konstatavo, kad numatomas finansavimo projektas yra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, konkrečiai dėl to, jog dėl Gdynės ir Kosakovo savivaldybių bendrovei PLGK skirtos nagrinėjamos pagalbos priemonės ta bendrovė įgijo ekonominį pranašumą, kurio nebūtų turėjusi įprastomis rinkos sąlygomis. Todėl nusprendusi, kad nagrinėjama pagalbos priemonė yra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, Komisija nurodė Lenkijos valdžios institucijoms susigrąžinti bendrovei PLGK išmokėtą pagalbą.
Atitinkamai 2014 m. balandžio 8 ir 9 d. Gdynės savivaldybė (kartu su bendrove PLGK) ir Kosakovo savivaldybė Bendrajame Teisme pareiškė ieškinius dėl Sprendimo 2014/883 panaikinimo (bylos T‑215/14 ir T‑217/14). Tą pačią dieną pateiktais atskirais raštais jos taip pat paprašė sustabdyti šio sprendimo vykdymą (bylos T‑215/14 R ir T‑217/14 R).
2014 m. rugpjūčio 20 d. Bendrojo Teismo pirmininkas atmetė prašymus taikyti laikinąsias apsaugos priemones (2014 m. rugpjūčio 20 d. Nutartis
Gmina Miasto Gdynia ir Port Lotniczy Gdynia Kosakowo / Komisija
, T‑215/14 R, nepaskelbta Rink., EU:T:2014:733 ir 2014 m. rugpjūčio 20 d. Nutartis
Gmina Kosakowo / Komisija
, T‑217/14 R, nepaskelbta Rink., EU:T:2014:734).
2015 m. vasario 26 d. Komisija tuo pačiu aktu atšaukė Sprendimą 2014/883 ir jį pakeitė ginčijamu sprendimu.
Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis suformuluota taip:
„
1 straipsnis
[Sprendimas 2014/883] panaikinamas.
2 straipsnis
1.      Kapitalo injekcijos, 2007 m. rugpjūčio 28 d.–2013 m. birželio 17 d. suteiktos [bendrovei PLGK], yra valstybės pagalba, kurią Lenkijos [Respublika] suteikė neteisėtai, pažeisdama [SESV] 108 straipsnio 3 dalį, ir kuri yra nesuderinama su vidaus rinka, išskyrus [dalį] kapitalo injekcijų, kurios buvo panaudotos investicijoms, reikalingoms vykdyti veiklai, kurią pagal sprendimą [pradėti procedūrą] galima laikyti priklausančia viešosios politikos sričiai [susijusiai su viešojo intereso užduočių vykdymu].
2.      Kapitalo injekcijos, kurias Lenkijos [Respublika] planuoja skirti [bendrovei PLGK] po 2013 m. birželio 17 d. Gdynės–Kosakovo kariniam aerodromui [oro uostui] pertvarkyti į civilinį oro uostą, yra su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba. Todėl šios valstybės pagalbos teikti negalima.
3 straipsnis
1.      Lenkijos [Respublika] turi susigrąžinti 2 straipsnio 1 dalyje nurodytą pagalbą iš jos gavėjo.
4 straipsnis
1.      2 straipsnio 1 dalyje nurodyta pagalba ir 3 straipsnio 2 dalyje nurodytos palūkanos nedelsiant ir veiksmingai susigrąžinamos.
2.      Lenkijos [Respublika] užtikrina, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo apie jį dienos.
5 straipsnis
1.      Per du mėnesius nuo šio sprendimo paskelbimo dienos Lenkijos [Respublika] pateikia Komisijai tokią informaciją:
a)      visą iš pagalbos gavėjo susigrąžintiną sumą (pagrindinę sumą ir palūkanas);
b)      išsamų priemonių, kurių jau imtasi ir kurių planuojama imtis šiam sprendimui įgyvendinti, aprašymą;
c)      dokumentus, įrodančius, kad pagalbos gavėjui buvo nurodyta grąžinti pagalbą.
2.      Lenkijos [Respublika] nuolat informuoja Komisiją apie nacionalinių priemonių, kurių imtasi šiam sprendimui įgyvendinti, vykdymo eigą, kol bus baigta grąžinti 2 straipsnio 1 dalyje nurodyta pagalba ir 3 straipsnio 2 dalyje nurodytos palūkanos. Komisijos prašymu Lenkija nedelsdama pateikia informaciją apie priemones, kurias jau įgyvendino ir kurių ketina imtis vykdydama šį sprendimą. Ji taip pat pateikia išsamią informaciją apie iš pagalbos gavėjo jau susigrąžintas pagalbos sumas ir palūkanas.
<...>“

Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2015 m. balandžio 23 d. Kosakovo savivaldybė, kuri yra ieškovė byloje T‑217/14, pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo (byla T‑209/15).
2015 m. gegužės 15 d. Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK, kurios yra ieškovės byloje T‑215/14, pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
2015 m. lapkričio 30 d. Bendrasis Teismas priėmė nutartis, jose konstatavo, kad nebereikia priimti sprendimų dėl ieškinių, pareikštų bylose T‑215/14 ir T‑217/14 (2015 m. lapkričio 30 d. Nutartis
Gmina Miasto Gdynia ir Port Lotniczy Gdynia Kosakowo / Komisija
, T‑215/14, nepaskelbta Rink., EU:T:2015:965 ir 2015 m. lapkričio 30 d. Nutartis
Gmina Kosakowo / Komisija
, T‑217/14, nepaskelbta Rink., EU:T:2015:968).
2015 m. gruodžio mėn. 1 d. sprendimu Bendrojo Teismo šeštosios kolegijos pirmininkas leido Lenkijos Respublikai įstoti į bylą palaikyti Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK pareikštame ieškinyje dėl ginčijamo sprendimo 2–5 straipsnių panaikinimo išdėstytų reikalavimų.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas pirmiausia išnagrinėjo šeštąjį to ieškinio pagrindą dėl, be kita ko, suinteresuotųjų šalių šioje byloje procesinių teisių pažeidimo. Šiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 71 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad ginčijamame sprendime Komisija, analizuodama, ar pagalba veiklai yra suderinama su vidaus rinka, rėmėsi nebe 2007–2013 m. Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairėmis (OL C 54, 2006, p. 13, toliau – Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairės), kaip ji tai darė sprendime pradėti procedūrą ir Sprendime 2014/883, o Komisijos komunikate „Valstybės pagalbos oro uostams ir oro transporto bendrovėms gairės“ (OL C 99, 2014, p. 3, toliau –2014 m. gairės) išdėstytais principais.
Skundžiamo sprendimo 73 punkte Bendrasis Teismas pabrėžė, kad Komisija ne tik Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gaires pakeitė 2014 m. gairėmis, bet ir padarė išimties, analizuojamos pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį, pakeitimų. Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas šiuo klausimu pabrėžė, kad sprendime pradėti procedūrą ir Sprendime 2014/883 Komisija rėmėsi SESV 107 straipsnio 3 dalies a punkte numatyta išimtimi, o ginčijamame sprendime pagalbos veiklai suderinamumas nagrinėjamas pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
Skundžiamo sprendimo 78 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad ginčijamame sprendime Komisijos taikytoje naujoje teisinėje tvarkoje buvo esminių pakeitimų, palyginti su anksčiau galiojusia teisine tvarka, kuri buvo taikyta sprendime pradėti procedūrą ir Sprendime 2014/883.
To sprendimo 79 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad nuo 2014 m. gairių paskelbimo iki ginčijamo sprendimo priėmimo suinteresuotosioms šalims šioje byloje nebuvo suteikta galimybė veiksmingai pateikti pastabas dėl tų gairių taikymo ir galimo poveikio.
Aptariamo sprendimo 81 punkte Bendrasis Teismas atmetė Komisijos argumentą, kad bendrovė PLGK neįrodė, kaip aplinkybė, kad jai nebuvo suteikta galimybė pareikšti nuomonę dėl 2014 m. gairių taikymo, galėjo turėti įtakos jos teisinei padėčiai ir kaip tai galėjo lemti kitokį ginčijamo sprendimo turinį. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas konkrečiai rėmėsi tuo, kad suinteresuotųjų šalių teisė pateikti pastabas yra esminis procedūrinis reikalavimas, kaip jis suprantamas pagal SESV 263 straipsnį, kurio pažeidimas, konstatuotas Bendrojo Teismo, lemia trūkumų turinčio akto panaikinimą, nesant būtinybės įrodyti, kad šaliai, kuri remiasi tokiu pažeidimu, buvo padarytas poveikis arba kad administracinės procedūros rezultatas galėjo būti kitoks.
Galiausiai to paties sprendimo 87 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisijos argumentas, jog išvadą, kad pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka, nes pati investicinė pagalba yra nesuderinama su ta rinka, lėmė iš SESV kylantis savarankiškas teisinis pagrindas, pirmą kartą buvo pateiktas per posėdį Bendrajame Teisme ir negali būti pagrįstas atsižvelgiant į Sprendimą 2014/883 arba ginčijamą sprendimą.
Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas pritarė ieškinio šeštajam pagrindui, todėl panaikino ginčijamo sprendimo 2–5 straipsnius, nenagrinėjęs kitų šiam ieškiniui pagrįsti nurodytų pagrindų.

Šalių reikalavimai
Apeliaciniu skundu apeliantė Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą,
–        atmesti ieškinio šeštojo pagrindo trečią kaltinimą kaip nepagrįstą,
–        grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis išnagrinėtų likusius penkis ieškinio pagrindus,
nepatenkinus šių reikalavimų:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek rezoliucinės dalies 1 punktas susijęs su ginčijamame sprendime pateiktomis išvadomis dėl investicinės pagalbos,
–        grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis išnagrinėtų likusius penkis ieškinio pagrindus, ir
bet kuriuo atveju:
–        atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų, patirtų per procesą pirmojoje ir apeliacinėje instancijose, nagrinėjimą.
Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Lenkijos Respublika prašo atmesti apeliacinį skundą.

Dėl apeliacinio skundo

Dėl apeliacinio skundo priimtinumo
Formaliai nesiremdamos apeliacinio skundo nepriimtinumu Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK tvirtina, kad įvairių jam pagrįsti nurodytų pagrindų apimtis ir turinys nėra pakankamai aiškūs. Tie pagrindai suformuluoti skirtingai apeliacinio skundo 32 punkte, paantraštinėse dalyse prieš kiekvieną kaltinimą ir pačiame tų pagrindų turinyje.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kaip nustatyta suformuotoje jurisprudencijoje, remiantis SESV 256 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirma pastraipa ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktu, darytina išvada, jog apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, skundžiamos dalys ir teisiniai argumentai, konkrečiai pagrindžiantys šį prašymą. Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad pagrinduose ir teisiniuose argumentuose, kuriais remiamasi, tiksliai nurodomi ginčijami Bendrojo Teismo sprendimo motyvuojamosios dalies punktai (2019 m. sausio 15 d. Nutarties
CeramTec / EUIPO
, C‑463/18 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2019:18, 28 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Šiuo atveju reikia pažymėti, kad Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK tik apskritai teigia, jog apeliacinio skundo pagrindai nėra aiškūs, nes juos apibūdinant vartojamos skirtingos formuluotės. Tačiau jos nepaaiškina, kaip tokie skirtumai kliudo suprasti apeliaciniame skunde išdėstytus Komisijos argumentus. Beje, kiekviename apeliacinio skundo pagrinde Komisija tiksliai nurodo kritikuojamus skundžiamo sprendimo aspektus ir išsamiai išdėsto teisinius argumentus, kuriais konkrečiai grindžiamas jos prašymas panaikinti šį sprendimą, todėl bet kuri įprastai rūpestinga šalis gali suprasti jo turinį, o Teisingumo Teismas – vykdyti teisėtumo kontrolę (pagal analogiją žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimo
Heli-Flight / AESA
, C‑61/15 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2016:59, 77 punktą). Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK rašytinėse pastabose pateikti argumentai liudija, kad jos galėjo suprasti apeliacinio skundo pagrindus.
Taigi tas skundas negali būti laikomas nepriimtinu visas.
Reikia pridurti, kad dėl to, jog Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK pateikia atskirus argumentus, kuriais konkrečiai siekiama užginčyti antrojo pagrindo priimtinumą, tie argumentai bus nagrinėjami nagrinėjant šį pagrindą.

Dėl esmės
Grįsdama apeliacinį skundą apeliantė nurodo tris pagrindus: pirmasis susijęs su teisės klaidomis dėl teisių, kurias suinteresuotosios šalys šiuo atveju turi pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, apimties, antrasis – su klaidingu ginčijamo sprendimo aiškinimu, o trečiasis, pateiktas subsidiariai, susijęs su skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 punkto neproporcingumu.

Dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies

Šalių argumentai
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje Komisija kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad skundžiamo sprendimo 69–89 punktuose jis klaidingai taikė pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį suinteresuotosioms šalims suteiktą teisę pateikti pastabas ir nesilaikė 2008 m. gegužės 8 d. Sprendime
Ferriere Nord / Komisija
(C‑49/05 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:259) suformuotos jurisprudencijos, kai šią teisę tos bylos aplinkybėmis klaidingai kvalifikavo kaip „esminį procedūrinį reikalavimą“, kurio nesilaikymas savaime lemia ginčijamo sprendimo panaikinimą, nesant reikalo įrodyti šio pažeidimo poveikio suinteresuotosios šalies padėčiai arba tame sprendime patvirtintoms išvadoms.
Komisija teigia, kad visos teisinės pasekmės, atsirandančios dėl klaidingo nagrinėjamos teisės kvalifikavimo kaip „esminio procedūrinio reikalavimo“, taip pat yra teisiškai klaidingos. Konkrečiai kalbant, skundžiamo sprendimo 70 punkte Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, kad turi teisę savo iniciatyva nagrinėti šio esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimą kaip viešosios tvarkos išlyga grindžiamą pagrindą.
Beje, Bendrajame Teismui pateikti argumentai dėl tokio pažeidimo buvo nepriimtini tiek, kiek jie susiję su ginčijamame sprendime naudota teisine tvarka, nes šiuos argumentus bendrovė PLGK pateikė tik dublike pirmojoje instancijoje.
Skundžiamo sprendimo 70 punkte kvalifikuodamas minėtus argumentus kaip „anksčiau tiesiogiai ar netiesiogiai ieškinyje nurodyto pagrindo išplėtimą“ ir pripažinęs juos priimtinais Bendrasis Teismas pažeidė taisyklę, pagal kurią vykstant procesui draudžiama pateikti naujus pagrindus.
Kadangi tame ieškinyje Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK nurodė pagrindą dėl procesinių garantijų pažeidimo priimant ginčijamą sprendimą, nes jos neturėjo galimybės pateikti pastabų, jos užsiminė apie tai, kad prieš priimant šį sprendimą nebuvo pradėta nauja formali tyrimo procedūra, kuri būtų leidusi išnagrinėti išlaidų, susijusių su viešojo intereso užduočių vykdymu, neįtraukimo į nagrinėjamos valstybės pagalbos taikymo sritį teisines pasekmes. Taigi šis ieškinio pagrindas buvo pagrįstas visiškai kitokiu pateisinimu nei pagrindas dėl nesikonsultavimo su Gdynės savivaldybe ir bendrove PLGK dėl 2014 m. gairių.
Komisija priduria, kad nors tik už pagalbos suteikimą atsakinga valstybė narė turi teisę į gynybą, šiuo atveju Lenkijos Respublika vis dėlto nepareiškė ieškinio dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, grindžiamo jos teisės į gynybą ar teisės į rungimosi principu grindžiamus ginčus pažeidimu, ir, kaip į bylą įstojusi šalis, ji negali remtis šiuo pagrindu.
Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK mano, kad pirmojo pagrindo pirma dalis yra nepagrįsta.
Jų teigimu, Komisija siekia sumažinti suinteresuotųjų šalių šioje byloje teisės pateikti pastabas svarbą, remdamasi suformuota jurisprudencija, pagal kurią suinteresuotųjų šalių vaidmuo formalioje tyrimo procedūroje yra tik būti informacijos šaltiniu Komisijai. Tačiau tokie argumentai prieštarauja dabartinei Sąjungos teisės būklei, nes Komisijos šiuo klausimu nurodyti sprendimai buvo priimti prieš įsigaliojant Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijai (toliau – Chartija).
Dabar reikia atsižvelgti į suinteresuotųjų šalių teisę būti išklausytoms prieš Komisijai priimant sprendimą. Priešingai, nei šiuo klausimu tvirtina Komisija, Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK neteigė, jog tai, kad Chartija visiškai taikoma Komisijos vykdomoms procedūroms ir kad jos 41 straipsnio 2 dalies a punktas, kuriame numatyta, jog kiekvienas asmuo turi teisę būti išklausytas prieš taikant bet kokią individualią jam nepalankią priemonę, taikomas pagalbos gavėjui, kaip antai bendrovei PLGK, reiškia, kad Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK, remdamosi Chartijos nuostatomis, turi teisę į rungimosi principu grindžiamą ginčą su Komisija.
Be to, priešingai, nei teigia Komisija, skundžiamo sprendimo 70 punkte Bendrasis Teismas pagrįstai atmetė jos argumentą, kad bendrovės PLGK dublike pateikti argumentai dėl ginčijamame sprendime naudotos teisinės tvarkos pakeitimo yra naujas pagrindas. Beje, aplinkybė, kad Bendrasis Teismas pažymėjo, jog gali savo iniciatyva iškelti klausimą dėl esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimo, nereiškia, kad jis šioje byloje savo iniciatyva išnagrinėjo šį pažeidimą.
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje Komisija daugiausia dėmesio skyrė 2008 m. gegužės 8 d. Sprendimui
Ferriere Nord / Komisija
(C‑49/05 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:259), ji siūlo jį aiškinti siaurai, nors Bendrasis Teismas taip pat rėmėsi kitais Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo sprendimais ir, be kita ko, 2008 m. gruodžio 11 d. Sprendimu
Komisija / Freistaat Sachsen
(C‑334/07 P, EU:C:2008:709). Iš pastarojo sprendimo 56 punkto matyti, kad kai teisinė tvarka, pagal kurią valstybė narė pranešė apie planuojamą pagalbą, pasikeičia prieš Komisijai priimant sprendimą, ji turi paprašyti suinteresuotųjų šalių pateikti savo nuomonę dėl šios pagalbos suderinamumo su naujomis taisyklėmis. Pareiga paprašyti suinteresuotųjų šalių pareikšti savo poziciją išlieka taisyklė, išskyrus atvejus, kai naujojoje teisinėje tvarkoje nėra esminių pakeitimų, palyginti su anksčiau galiojusia teisine tvarka.
2008 m. gegužės 8 d. Sprendimas
Ferriere Nord / Komisija
(C‑49/05 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:259) neleidžia Komisijai nustatyti universalių taisyklių, taikytinų visais atvejais, nes byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, reikšmingos faktinės ir teisinės aplinkybės skiriasi nuo skundžiamame sprendime nagrinėtų faktinių ir teisinių aplinkybių. Konkrečiai kalbant, pirma, byloje, kurioje priimtas 2008 m. gegužės 8 d. Sprendimas
Ferriere Nord / Komisija
(C‑49/05 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:259), nei šalys, nei Bendrasis Teismas nenurodė didelių sprendimo pradėti procedūrą ir ginčijamo sprendimo skirtumų, kuriuos Bendrasis Teismas konstatavo skundžiamo sprendimo 67–71 punktuose.
Antra, nagrinėjamu atveju Sprendimas 2014/883, kuriuo užbaigiama Komisijos procedūra, jau buvo priimtas ir dėl jo Bendrajame Teisme buvo pareikštas ieškinys, o vėliau jį atšaukus iš karto buvo iš naujo užbaigta atnaujinta procedūra, o taip nebuvo byloje, kurioje priimtas 2008 m. gegužės 8 d. Sprendimas
Ferriere Nord / Komisija
(C‑49/05 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:259).
Trečia, Bendrasis Teismas tame sprendime aiškiai nurodė, kad abiejose nagrinėjamos valstybės pagalbos teisinėse tvarkose įtvirtinti principai iš esmės yra identiški. Šį panašumą Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo minėtame sprendime. Tačiau skundžiamo sprendimo 67–78 punktuose Bendrasis Teismas tiksliai įrodė, kad naujomis 2014 m. gairių nuostatomis, kurias Komisija taikė ginčijamame sprendime, buvo padaryta esminių pakeitimų, palyginti su anksčiau galiojusia teisine tvarka, į kurią buvo atsižvelgta sprendime pradėti procedūrą ir Sprendime 2014/883.
Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK teigia, kad dėl šių pakeitimų ir Komisijos pareigos pakankamai apibrėžti savo tyrimo ribas Bendrasis Teismas Komisijos pareigą suteikti suinteresuotosioms šalims galimybę pateikti savo pastabas šioje byloje kvalifikavo kaip „esminį procedūrinį reikalavimą“ pagal 2008 m. gruodžio 11 d. Sprendimo
Komisija / Freistaat Sachsen
(C‑334/07 P, EU:C:2008:709) 55 punktą. Iš tiesų labai tikėtina, kad dėl tokio masto pakeitimų turėjo būti atlikta nauja formali tyrimo procedūra pagal Reglamento Nr. 659/1999 6 straipsnį, o tai šios šalys tikrai būtų nurodžiusios savo pastabose, jei būtų turėjusios galimybę juos suformuluoti.
Požiūris, kurio laikosi Komisija, taip pat prieštarautų generalinės advokatės E. Sharpston išvadoje byloje
Ispanija / Komisija
(C‑114/17 P, EU:C:2018:309) išreikštai pozicijai, kad valstybės narės teisė būti išklausytai Komisijos šioje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis yra esminis procedūrinis reikalavimas. Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK taip pat pritaria toje išvadoje išdėstytai nuomonei, kad nesvarbu, jog atitinkamai valstybei narei pavyks konkrečiai įrodyti, kad jei Komisija nebūtų pažeidusi šios teisės, jos sprendimas dėl nagrinėjamos valstybės pagalbos būtų buvęs kitoks. Iš tiesų tokia sąlyga neabejotinai būtų spekuliatyvi ir būtų sunku nustatyti įrodymų apimtį ir tikslumo lygį, kurių reikalaujama siekiant įrodyti, kad atitinkamas sprendimas iš tikrųjų būtų buvęs kitoks.
Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK pažymi, kad 2014 m. kovo 31 d. priimdama 2014 m. gaires Komisija paragino valstybes nares ir pagalbą gavusius oro uostus pateikti pastabas dėl priemonių, dėl kurių Komisija pradėjo formalias tyrimo procedūras. Tame kvietime buvo paminėtos 23 procedūros, susijusios su valstybės pagalba oro uostams ar oro transporto bendrovėms, tačiau nekalbama apie su Gdynės–Kosakovo oro uostu susijusią bylą, nes ji buvo užbaigta Sprendimu 2014/883. Toks veikimo būdas galėtų būti kvalifikuojamas kaip „diskriminacinis“. Šiuo atveju nesvarbu, kad tas sprendimas buvo priimtas, nes vėliau jis buvo atšauktas, ir Komisija šioje byloje atnaujino administracinę procedūrą iki ginčijamo sprendimo priėmimo.
Lenkijos Respublika taip pat mano, kad pirmojo pagrindo pirma dalis yra nepagrįsta.
Konkrečiai kalbant, ji teigia, kad remiantis skundžiamu sprendimu negalima daryti išvados, jog Bendrasis Teismas šioje byloje suinteresuotosioms šalims suteikė teisę į gynybą. Atvirkščiai, Bendrasis Teismas nusprendė, kad, atsižvelgiant į 2014 m. gairėmis padarytų pakeitimų apimtį, prieš priimdama ginčijamą sprendimą Komisija turėjo paraginti jas pateikti argumentus. Teisė pateikti pastabas apima ne tik teisę į gynybą, jos taikymo sritis yra platesnė. Teisė pateikti pastabas yra, be kita ko, Chartijos 41 straipsnyje įtvirtintos teisės į gerą administravimą, kuria gali remtis Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK, ir teisės į teisėtų lūkesčių apsaugą esminis elementas.
Pozicija, kurios laikosi Komisija, be kita ko, gali pažeisti šias pagrindines teises, nes šioje byloje dėl Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairių ir 2014 m. gairių esminių skirtumų neįmanoma įrodyti, kad tai, jog iš procedūros valstybės pagalbos srityje šalių buvo atimta galimybė pateikti pastabas, turėjo įtakos šios procedūros baigčiai. Tuo remiantis galima daryti išvadą, kad Komisija gali nepaisyti pareigos išklausyti šalis nesibaimindama neigiamų pasekmių.
Komisija neginčijo Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairių ir 2014 m. gairių esminių skirtumų ir juo labiau neneigė aplinkybės, kad nesuteikė suinteresuotosioms šalims šioje byloje galimybės pateikti pastabas prieš priimant ginčijamą sprendimą.
Nors 2008 m. gegužės 8 d. Sprendime
Ferriere Nord / Komisija
(C‑49/05 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:259) Teisingumo Teismas aiškiai nenurodė, kad teisė pateikti pastabas yra esminis procedūrinis reikalavimas, jis taip pat to nepaneigė. Dėl 2008 m. gruodžio 11 d. Sprendimo
Komisija / Freistaat Sachsen
(C‑334/07 P, EU:C:2008:709) pažymėtina, kad Komisija neatsižvelgė į to sprendimo 55 punktą, kuriame Teisingumo Teismas aiškiai nurodė, kad Komisijos pareiga suinteresuotosioms šalims suteikti galimybę pateikti pastabas yra esminis procedūrinis reikalavimas. Komisija paminėjo tik to sprendimo 56 punktą, nors to sprendimo 55 ir 56 punktus reikia aiškinti kartu.
Komisija taip pat neatsižvelgė į tai, kad generalinės advokatės E. Sharpston išvadoje byloje
Ispanija / Komisija
(C‑114/17 P, EU:C:2018:309) buvo pasiūlyta, jog dėl to, kad Komisija keičiantį sprendimą grindė informacija, dėl kurios šalis negalėjo pateikti pastabų, ji pažeidė šios šalies teisę būti išklausytai ir dėl tos priežasties – gero administravimo principą.
Be to, neatsižvelgiant į ieškovių teisės pateikti pastabas pažeidimą, Komisija pažeidė Lenkijos Respublikos, kaip valstybės narės, kuriai skirtas ginčijamas sprendimas, teisę į gynybą, nes jai sutrukdė pateikti savo argumentus prieš priimant šį sprendimą. Lenkijos Respublika, kaip į bylą įstojusi šalis, turi teisę šiame procese remtis teisės į gynybą pažeidimu.
Komisijos pateikti argumentai, kuriais ji ginčija Lenkijos Respublikos galimybę remtis tokiu pažeidimu, yra nepriimtini dėl pavėluoto jų pateikimo, nes Komisija šią galimybę pirmą kartą ginčijo tik Teisingumo Teismui pateiktame dublike, nors Lenkijos Respublika minėtu pažeidimu rėmėsi nuo proceso pirmojoje instancijoje pradžios.

Teisingumo Teismo vertinimas
Iš pradžių reikia pažymėti, pirma, kad Bendrasis Teismas jam pateikto nagrinėti ieškinio šeštojo pagrindo trečiąjį kaltinimą išanalizavo ne teisės į gynybą, kurią turi tik valstybės narės, kaip valstybės pagalbos tyrimo procedūros šalys, aspektu (šiuo klausimu žr. 2002 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo
Falck ir Acciaierie di Bolzano / Komisija
, C‑74/00 P ir C‑75/00 P, EU:C:2002:524, 80–83 punktus), o atsižvelgdamas į suinteresuotųjų šalių teisę pateikti pastabas, kuri joms suteikta pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį.
Iš tiesų, kaip galima teigti remiantis skundžiamo sprendimo 89 punktu, konstatavęs tos teisės pažeidimą šioje byloje, Bendrasis Teismas nusprendė, kad nereikia priimti sprendimo, be kita ko, dėl Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK galimybės Bendrajame Teisme remtis Lenkijos Respublikos teisės į gynybą pažeidimu, kuris taip pat buvo nurodytas šios valstybės narės įstojimo į bylą paaiškinime.
Taigi šioje proceso stadijoje nėra reikalo nagrinėti Teisingumo Teisme pateiktų argumentų dėl klausimo, viena vertus, ar Lenkijos Respublika, kaip į bylą pirmojoje instancijoje įstojusi šalis, turi teisę remtis pagrindu, grindžiamu teisės į gynybą arba teisės į rungimosi principu grindžiamą ginčą pažeidimu, nors ji nepareiškė ieškinio dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, kuris būtų grindžiamas tų teisių pažeidimu, ir, kita vertus, ar toks pažeidimas lemia ginčijamo sprendimo panaikinimą. Tuo remiantis darytina išvada, kad nagrinėjant šį apeliacinį skundą taip pat nereikia vertinti tos valstybės narės Teisingumo Teisme pateiktų argumentų dėl Komisijos Teisingumo Teisme pateiktų argumentų, kuriais Komisija ginčija Lenkijos Respublikos galimybę remtis tokiu pažeidimu, nepriimtinumo.
Antra, remiantis skundžiamu sprendimu, konkrečiai – jo 89 punktu, teigtina, kad Bendrasis Teismas taip pat nenusprendė dėl Komisijai tenkančios pareigos paraginti suinteresuotąsias šalis šioje byloje pateikti pastabas dėl ginčijamame sprendime padarytų faktinių aplinkybių pakeitimų, taigi didžiausią dėmesį skyrė šiai pareigai tiek, kiek ji susijusi su tame sprendime taikoma nauja teisės tvarka. Todėl Teisingumo Teismas taip pat neturi nagrinėti Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK argumentų, kuriais skundžiamas Komisijos elgesys, kai ši nepakvietė suinteresuotųjų šalių šioje byloje pateikti nuomonę atsižvelgiant į ginčijamame sprendime pateiktus naujus faktinius duomenis.
Trečia, dėl šio sprendimo 39–41 punktuose išdėstytų Komisijos argumentų reikia priminti, kad pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 84 straipsnio 1 dalį vykstant procesui negalima pateikti naujų pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Vis dėlto pagrindas ar argumentas, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai išplėtojamas anksčiau ieškinyje nurodytas pagrindas ir kurie su juo yra glaudžiai susiję, turi būti pripažinti priimtinais (2013 m. liepos 11 d. Sprendimo
Ziegler / Komisija
, C‑439/11 P, EU:C:2013:513, 46 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad, kaip skundžiamo sprendimo 70 punkte pažymėjo Bendrasis Teismas, ieškinyje Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK nurodė, jog turėjo turėti galimybę pareikšti nuomonę dėl naujų Komisijos argumentų ir naujos analizės ir kad jų nurodytas įsipareigojimų neįvykdymas šiuo klausimu savaime yra esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimas. Komisija taip pat neginčija, kad, kaip minėtame 70 punkte taip pat pažymėjo Bendrasis Teismas, ieškinio II.14 punktas, kuriame apibendrinami ieškiniui Bendrajame Teisme pagrįsti pateikti pagrindai, pavadintas būtent taip: „su ieškovių teise pateikti pastabas ir išreikšti nuomonę susijusių esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimas“.
Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai tame pačiame 70 punkte nusprendė, kad su suinteresuotųjų šalių teisės pateikti pastabas dėl naujos teisinės tvarkos reikšmės pažeidimu susijęs bendrovės PLGK dublike pateiktas argumentas, kurį ši bendrovė pateikė būtent dėl ginčijamame sprendime Komisijos atliktos naujos analizės, yra ieškinyje nurodyto pagrindo dėl esminių procedūrinių reikalavimų, susijusių su Gdynia savivaldybės ir bendrovės PLGK teise pateikti pastabas, išplėtimas.
Kadangi Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad šis argumentas priimtinas, jis galėjo pagrįstai jį nagrinėti iš esmės, neatsižvelgdamas į tai, ar, kaip jis taip pat pažymėjo skundžiamo sprendimo 70 punkte, galėjo savo iniciatyva remtis tame argumente nurodytu pažeidimu kaip viešąja tvarka grindžiamu pagrindu.
Išdėsčius šiuos pirminius konstatavimus reikia priminti, kiek tai susiję su teise, kurios pažeidimas, kaip nusprendė Bendrasis Teismas, lemia ginčijamo sprendimo 2–5 straipsnių panaikinimą, kad, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, įmonės, kurios gali būti valstybės pagalbos gavėjos, laikomos suinteresuotosiomis šalimis ir kad Komisija privalo per SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą tyrimo etapą paraginti jas pateikti pastabas (1993 m. birželio 15 d. Sprendimo
Matra / Komisija
, C‑225/91, EU:C:1993:239, 16 punktas; 1998 m. balandžio 2 d. Sprendimo
Komisija / Sytraval ir Brink’s France
, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, 59 punktas ir 2008 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo
Vokietija ir kt. / Kronofrance
, C‑75/05 P ir C‑80/05 P, EU:C:2008:482, 37 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Nors šios suinteresuotosios šalys negali pasinaudoti teise į gynybą, jos turi teisę dalyvauti Komisijos vykdomoje administracinėje procedūroje tiek, kiek yra tinkama atsižvelgiant į nagrinėjamo atvejo aplinkybes (2008 m. gegužės 8 d. Sprendimo
Ferriere Nord / Komisija
, C‑49/05 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:259, 69 punktas).
Taikydamas SESV 108 straipsnio 2 dalį Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad pranešimo paskelbimas
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
yra tinkama priemonė pranešti visoms suinteresuotosioms šalims apie procedūros pradžią. Tokiu pranešimu siekiama iš jų gauti visą informaciją, kuri padėtų Komisijai imtis tolesnių veiksmų. Tokia procedūra kitoms valstybėms narėms ir suinteresuotiems asmenims taip pat užtikrina galimybę būti išklausytiems (2002 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo
Falck ir Acciaierie di Bolzano / Komisija
, C‑74/00 P ir C‑75/00 P, EU:C:2002:524, 80 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Vis dėlto valstybės pagalbos kontrolės procedūra, remiantis bendra jos struktūrą, yra procedūra, pradėta prieš valstybę narę, kuri, atsižvelgiant į jos įsipareigojimus pagal Sąjungos teisę, yra atsakinga už pagalbos teikimą. Taigi siekdama užtikrinti teisę į gynybą Komisija negali sprendime prieš valstybę narę remtis informacija, jeigu tai valstybei narei nebuvo leista pateikti pastabų dėl tos informacijos (2002 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo
Falck ir Acciaierie di Bolzano / Komisija
, C‑74/00 P ir C‑75/00 P, EU:C:2002:524, 81 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Per valstybės pagalbos kontrolės procedūrą kitos suinteresuotosios šalys, išskyrus aptariamą valstybę narę, atlieka tik šio sprendimo 72 punkte minėtą vaidmenį ir šiuo klausimu negali pačios dalyvauti diskusijose su Komisija taip, kaip tai gali daryti ta valstybė narė (2002 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo
Falck ir Acciaierie di Bolzano / Komisija
, C‑74/00 P ir C‑75/00 P, EU:C:2002:524, 82 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Jokioje valstybės pagalbos kontrolės procedūros nuostatoje tokios pagalbos gavėjui, kaip vienai iš suinteresuotųjų šalių, nenumatyta ypatingo vaidmens. Šiuo klausimu pažymėtina, kad valstybės pagalbos kontrolės procedūra vykdoma ne prieš pagalbos gavėją ar gavėjus, o tai reikštų, kad tas gavėjas ar gavėjai gali naudotis tokiomis pat plačiomis teisėms kaip teisė į gynybą (2002 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo
Falck ir Acciaierie di Bolzano / Komisija
, C‑74/00 P ir C‑75/00 P, EU:C:2002:524, 83 punktas).
Dėl konkrečių šios bylos aplinkybių reikia priminti, kad 2013 m. liepos 2 d. Komisija priėmė sprendimą pradėti formalią tyrimo procedūrą dėl nagrinėjamos pagalbos priemonės pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį ir pasiūlė suinteresuotosioms šalims šioje byloje pateikti pastabas. Sprendime 2014/883 Komisija konstatavo, kad nagrinėjamas finansavimo projektas yra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, ir kad Lenkijos valdžios institucijos ją turi susigrąžinti, jeigu ji buvo išmokėta. Vėliau šis sprendimas buvo atšauktas ir pakeistas ginčijamu sprendimu.
Be to, iš skundžiamo sprendimo 79 punkto matyti, ir šiame apeliaciniame skunde neginčijama, kad suinteresuotųjų šalių šioje byloje nebuvo paprašyta pateikti pastabų dėl 2014 m. gairių taikymo ir galimo poveikio prieš priimant ginčijamą sprendimą, nors šios gairės buvo paskelbtos 2014 m. balandžio 4 d., t. y. priėmus Sprendimą 2014/883, taigi po to, kai buvo užbaigta pirminė tyrimo procedūra.
Vadinasi,  reikia išnagrinėti, ar skundžiamo sprendimo 81 punkte Bendrasis Teismas galėjo pagrįstai konstatuoti, kad suinteresuotųjų šalių šioje byloje teisė pateikti pastabas dėl naujos teisinės tvarkos, konkrečiai – dėl 2014 m. gairių, prieš priimant ginčijamą sprendimą yra esminis procedūrinis reikalavimas, kaip jis suprantamas pagal SESV 263 straipsnį, kurio pažeidimas lemia šio sprendimo panaikinimą, nesant reikalo įrodyti, kad administracinė procedūra galėjo baigtis kitaip.
Kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, nepažeisdama suinteresuotųjų šalių procesinių teisių Komisija negali sprendimo grįsti naujais pagal naują teisinę tvarką įtvirtintais principais, neparaginusi tų šalių pateikti pastabų (šiuo klausimu žr. 2008 m. gegužės 8 d. Sprendimo
Ferriere Nord / Komisija
, C‑49/05 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:259, 70 ir 71 punktus).
Vis dėlto iš principo procedūrinis pažeidimas lemia viso sprendimo ar jo dalies panaikinimą tik tuo atveju, jei nustatyta, kad, nesant šio pažeidimo, ginčijamo sprendimo turinys būtų buvęs kitoks (1986 m. balandžio 23 d. Sprendimo
Bernardi / Parlamentas
, 150/84, EU:C:1986:167, 28 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Konkrečiau kalbant, kiek tai susiję su suinteresuotųjų šalių procesinėmis teisėmis, kai teisinė tvarka pasikeičia po to, kai Komisija suteikė suinteresuotosioms šalims galimybę pateikti pastabas prieš Komisijai priimant sprendimą dėl pagalbos projekto, ir kai Komisija grindžia šį sprendimą nauja teisine tvarka, neparaginusi šalių pateikti pastabų dėl šios tvarkos, vien teisinės tvarkos, pagal kurią toms šalims buvo suteikta galimybė pateikti pastabas, ir teisinės tvarkos, kuria grindžiamas šis sprendimas, skirtumai savaime negali lemti to sprendimo panaikinimo. Iš tiesų, nors aptariamos teisinės tvarkos pasikeitė, kyla klausimas, ar, atsižvelgiant į šiai bylai reikšmingas tų tvarkų nuostatas, tas pakeitimas galėjo pakeisti ginčijamo sprendimo prasmę (šiuo klausimu žr. 2008 m. gegužės 8 d. Sprendimo
Ferriere Nord / Komisija
, C‑49/05 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:259, 78–83 punktus).
Taigi skundžiamo sprendimo 81 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad suinteresuotųjų šalių teisė pateikti pastabas tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos šioje byloje, yra esminis procedūrinis reikalavimas, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį, kurį pažeidus ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas, ir nebūtina įrodyti, kad šios teisės pažeidimas galėjo turėti įtakos šio sprendimo turiniui.
Darytina išvada, kad skundžiamo sprendimo 83 punkte Bendrasis Teismas taip pat padarė teisės klaidą, kai atmetė Komisijos argumentus, kuriais ši siekė įrodyti, kad ginčijamo sprendimo turinys būtų buvęs identiškas, jei suinteresuotosioms šalims šioje byloje būtų suteikta galimybė pateikti pastabas dėl 2014 m. gairių, nes bet kuriuo atveju pagalba veiklai buvo nesuderinama su vidaus rinka dėl investicinės pagalbos nesuderinamumo su šia rinka. Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas atmetė šiuos argumentus, viena vertus, klaidingai remdamasis, kaip matyti iš šio sprendimo 82 punkto, tuo, kad nebūtina įrodyti, jog konstatuotas pažeidimas galėjo turėti įtakos ginčijamo sprendimo turiniui.
Kita vertus, Bendrasis Teismas rėmėsi esminiais pakeitimais, kuriuos identifikavo 2014 m. gairėse, palyginti su Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairėmis, nors tais argumentais Komisija būtent siekė įrodyti, kad, neatsižvelgiant į 2014 m. gairėmis padarytus pakeitimus, pagalbos veiklai nesuderinamumo konstatavimas buvo grindžiamas kitu teisiniu pagrindu, nepriklausančiu nuo šių gairių, todėl šiam konstatavimui negalėtų būti padaryta įtakos, jei suinteresuotosios šalys būtų galėjusios dėl jų pateikti pastabas.
Iš tiesų, nors teisinio pagrindo, kuriuo pagrįstas Komisijos sprendimas, esminiai pakeitimai iš principo gali turėti įtakos tam sprendimui, taip nėra tuo atveju, kai tas sprendimas pagrįstas, be kita ko, savarankišku teisiniu pagrindu, kuris nebuvo pakeistas ir kuriuo vieninteliu grindžiamas tas sprendimas.
Taigi reikia konstatuoti, kad Bendrasis Teismas, nepažeisdamas jurisprudencijos dėl suinteresuotųjų šalių procesinių teisių, kaip nurodyta šio sprendimo 70–75 bei 79 ir 81 punktuose, negalėjo nei konstatuoti, kad nereikia nagrinėti suinteresuotųjų šalių neparaginimo pareikšti nuomonę dėl 2014 m. gairių prieš priimant tą sprendimą poveikio ginčijamam sprendimui, nei pabrėžti tokį poveikį neišnagrinėjęs Komisijos argumentų, kuriais siekiama įrodyti, kad egzistuoja savarankiškas ir nepriklausomas teisinis pagrindas, kuriuo grindžiamas tas sprendimas.
Kiti Teisingumo Teismui pateikti argumentai, visų pirma konkrečiai grindžiami 2008 m. gruodžio 11 d. Sprendimu
Komisija / Freistaat Sachsen
(C‑334/07 P, EU:C:2008:709), nepaneigia ankstesniame punkte išdėstytos išvados. Žinoma, to sprendimo 55 punkte Teisingumo Teismas iš esmės pažymėjo, kad remiantis SESV 108 straipsnio 2 dalimi ir Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio h punktu galima teigti, jog kai Komisija nusprendžia pradėti formalią tyrimo procedūrą dėl pagalbos projekto, ji turi suteikti suinteresuotosioms šalims, įskaitant nagrinėjamą įmonę ar įmones, galimybę pateikti pastabas, ir ši taisyklė yra esminis procedūrinis reikalavimas.
Vis dėlto, viena vertus, tas sprendimas susijęs su Komisijos pareigomis formalios tyrimo procedūros pradžios dieną. Kita vertus, jame keliamas klausimas dėl naujų teisės normų, priimtų po pranešimo apie pagalbos projektą, taikymo. Taigi jame nagrinėjami kitokie klausimai, nei iškelti šiame apeliaciniame skunde, nes teisė pateikti pastabas, kuria remiasi Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK, susijusi su teisinės tvarkos pasikeitimu, įvykusiu po to, kai tų šalių buvo paprašyta pateikti pastabas, ir prieš priimant ginčijamą sprendimą.
Antra, šio sprendimo 86 punkte išdėstyto teiginio nepaneigia tiek Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK, tiek Lenkijos Respublikos pateikti argumentai, kad suinteresuotųjų šalių teisė į galimybę pateikti pastabas esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjama šioje byloje, turi būti vertinama atsižvelgiant į Chartijos saugomas pagrindines teises ir konkrečiai – atsižvelgiant į jos 41 straipsnyje numatytą teisę į gerą administravimą, kurios viena iš sudedamųjų dalių ji yra.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad, kaip teigia Komisija ir kaip išvados 52 punkte pažymėjo generalinis advokatas, Chartijos įsigaliojimas nepakeitė SESV 108 straipsnio 2 dalyje suteiktų teisių pobūdžio ir juo taip pat nesiekiama pakeisti Sutartimi nustatytos valstybės pagalbos kontrolės pobūdžio.
Beje, priešingai, nei tvirtina Lenkijos Respublika šio sprendimo 56 punkte išdėstytame bendrame teiginyje dėl galimo pagrindinių teisių pažeidimo, negalima iš karto konstatuoti, kad dėl šioje byloje nagrinėjamų dviejų teisės tvarkų skirtumų tampa neįmanoma įrodyti, jog tai, kad iš suinteresuotųjų šalių buvo atimta galimybė pateikti pastabas dėl 2014 m. gairių, gali turėti įtakos procedūros baigčiai. Atvirkščiai, būtent dėl tokių skirtumų toks įrodinėjimas, jei reikia, galėtų būti atliktas. Tačiau klausimas, ar nesikonsultavimas su suinteresuotosiomis šalimis šioje byloje dėl 2014 m. gairių iš tikrųjų gali turėti įtakos ginčijamame sprendime Komisijos padarytai išvadai, susijęs su pirmojo pagrindo antros dalies ir antrojo pagrindo esme.
Trečia, dėl šio sprendimo 52 ir 59 punktuose išdėstytų argumentų, grindžiamų generalinės advokatės E. Sharpston išvada byloje
Ispanija / Komisija
(C‑114/17 P, EU:C:2018:309), pakanka pažymėti, kad 2018 m. rugsėjo 20 d. Sprendime
Ispanija / Komisija
(C‑114/17 P, EU:C:2018:753) Teisingumo Teismas nesivadovavo tais pačiais argumentais, kurie išdėstyti toje išvadoje.
Galiausiai, ketvirta, dėl šio sprendimo 53 punkte nurodyto argumento, kad kitose procedūrose valstybėms narėms ir oro uostams, kuriems suteikta pagalba, buvo pateiktas raginimas pateikti pastabas, reikia pažymėti, kad, kaip išvados 54 punkte iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, aplinkybė, darant prielaidą, kad ji įrodyta, jog Komisija paisė šio sprendimo 79 punkte aprašytų suinteresuotųjų šalių procesinių teisių 23 procedūrose, apie kurias kalba Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK, nepaneigia šio sprendimo 82 punkte išdėstytų vertinimų, kuriais remiantis galima daryti išvadą, kad teisė, kurios šioje byloje reikalauja Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK, nėra esminis procedūrinis reikalavimas, kurio pažeidimas lemtų ginčijamo sprendimo panaikinimą.
Taigi pirmojo pagrindo pirmai daliai reikia pritarti.
Vis dėlto, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 82 punktu, dėl šio sprendimo 82–86 punktuose konstatuotų klaidų skundžiamas sprendimas gali būti panaikintas tiek, kiek Bendrasis Teismas panaikino ginčijamą sprendimą, tik jei 2014 m. gairių nuostatos, kuriomis Komisija rėmėsi šiame sprendime, iš tikrųjų negalėjo pakeisti to sprendimo turinio. Kaip nurodyta šio sprendimo 91 punkte, klausimas, ar taip yra, susijęs su apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antros dalies ir antrojo pagrindo esme.
Taigi pirmojo pagrindo antrą dalį ir antrąjį pagrindą reikia nagrinėti kartu.

Dėl pirmojo pagrindo antros dalies ir antrojo pagrindo

Šalių argumentai
–
Šalių argumentai dėl pirmojo pagrindo antros dalies
Pirmojo pagrindo antroje dalyje Komisija teigia, kad skundžiamo sprendimo 71–89 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai aiškino ir taikė 2008 m. gegužės 8 d. Sprendime
Ferriere Nord / Komisija
(C‑49/05 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:259) suformuotą jurisprudenciją, kai nusprendė, kad Komisija ginčijamame sprendime pažeidė esminį procedūrinį reikalavimą, nes Gdynės savivaldybei ir bendrovei PLGK nesuteikė galimybės pateikti pastabų dėl 2014 m. gairių.
Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK tvirtina, kad Komisija klaidingai teigė, kad jos sprendimas dėl pagalbos priemonės suderinamumo su vidaus rinka nebuvo pagrįstas 2014 m. gairėmis. Kaip Bendrasis Teismas konstatavo skundžiamo sprendimo 84 punkte, ginčijamo sprendimo 245 ir 246 konstatuojamosiose dalyse vertindama pagalbos veiklai suderinamumą su vidaus rinka Komisija aiškiai nurodė 2014 m. gaires.
Be to, priešingai nei 2008 m. gegužės 8 d. Sprendime
Ferriere Nord / Komisija
(C‑49/05 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:259), Komisija šioje byloje negali teigti, kad 2014 m. gairėse įtvirtinti principai ir vertinimo kriterijai iš esmės buvo identiški nustatytiesiems pagal ankstesnę teisinę tvarką.
Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK ginčija Komisijos argumentą, kad skundžiamo sprendimo 73 punkte pažymėjęs, jog, viena vertus, sprendime pradėti procedūrą ir Sprendime 2014/883, o kita vertus, ginčijamame sprendime Komisija, analizuodama pagalbos veiklai suderinamumą su vidaus rinka, rėmėsi įvairiomis Sutarties nuostatomis, Bendrasis Teismas laikėsi visiškai formalaus požiūrio. Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairės ir 2014 m. gairės iš esmės skiriasi, viena vertus, dėl to, kad pirmosios susijusios su regionine pagalba, o antrosios – su sektorine pagalba, ir, kita vertus, dėl daugelio Bendrojo Teismo argumentų, pateiktų skundžiamo sprendimo 67–78 punktuose.
Taigi, anot Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK, negalima pagrįsti teiginio, kad 2008 m. gegužės 8 d. Sprendimas
Ferriere Nord / Komisija
(C‑49/05 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2008:259) atleidžia Komisiją nuo pareigos konsultuotis su suinteresuotosiomis šalimis, kai ji mano, kad tokia konsultacija negali pakeisti jos sprendimo. Suinteresuotųjų šalių teisė turėti galimybę pateikti pastabas šiuo atveju yra esminis procedūrinis reikalavimas, kurio pažeidimas, konstatuotas šioje byloje, lemia akto, kuriame tas pažeidimas padarytas, panaikinimą, ir nebūtina įrodyti, kad administracinė procedūra galėjo baigtis kitaip.
Lenkijos Respublika teigia, kad Komisija neatsižvelgė į Bendrojo Teismo pateiktą išsamią 2014 m. gairėmis padarytų esminių pakeitimų santrauką. Tai, kad tos gairės iš esmės skiriasi nuo ankstesnės teisinės tvarkos, galima teigti remiantis Komisijos argumentu, kad ji taikė tik pirmąjį 2014 m. gairių 113 punkto kriterijų. Be to, 2014 m. gairėse nurodytas kriterijus, kuriuo siekiama sudaryti palankesnes sąlygas regioninei plėtrai, aiškinamas kitaip nei Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairėse numatytas prisidėjimo prie regiono plėtros kriterijus.
Lenkijos Respublika taip pat negali pritarti Komisijos nuomonei, kad reikšmės neturi tai, jog 2014 m. gairės buvo priimtos taikant Sutarties nuostatą, t. y.  SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, kuris skiriasi nuo jos komunikato „Bendrijos gairės dėl oro uostų finansavimo ir valstybės pagalbos oro transporto bendrovių veiklai iš regioninių oro uostų pradėti“ (OL C 312, 2005, p. 1, toliau – 2005 m. gairės), t. y. nuo SESV 107 straipsnio 3 dalies a punkto. Nors šių dviejų Sutarties nuostatų bendras tikslas yra leisti patvirtinti pagalbą, skirtą tam tikrų regionų plėtrai, jose nustatytos skirtingos papildomos pagalbos suderinamumo sąlygos, būtent SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte nustatant reikalavimą, kad suteikta pagalba netrikdytų prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui. Remiantis 2014 m. gairių 132 ir 131 punktais, vertindama pagalbos veiklai suderinamumą Komisija turi atsižvelgti į konkurencijos iškraipymą ir poveikį prekybai.
Tai reiškia, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą Komisija turėjo suteikti Lenkijos Respublikai galimybę pateikti pastabas dėl pernelyg didelių konkurencijos iškraipymų ribojimo, nes ši pareiga nustatyta 2014 m. gairėse. Tai rodo tiek jomis padarytų pakeitimų esminį pobūdį, tiek tai, kad ginčijamame sprendime pateiktas vertinimas galėjo būti kitoks, jei Komisija būtų suteikusi Lenkijos Respublikai galimybę pateikti pastabas.
–
Šalių argumentai dėl antrojo pagrindo
Antrajame pagrinde Komisija teigia, kad skundžiamo sprendimo 89 punkte Bendrasis Teismas, remdamasis to sprendimo 84–87 punktuose pateiktu klaidingu ginčijamo sprendimo ir Sprendimo 2014/883 aiškinimu, klaidingai nusprendė, jog ginčijamas sprendimas yra neteisėtas, ir taip iškraipė šiuos du sprendimus. Beje, Komisija ginčija Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK pateiktus argumentus, kuriais jos siekia įrodyti antrojo pagrindo nereikšmingumą ir nepriimtinumą.
Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK mano, kad antrasis pagrindas yra nepriimtinas, nes susijęs su faktinių aplinkybių vertinimu, o Komisija, kaip matyti iš Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK argumentų dėl antrojo pagrindo esmės, nepateikė įrodymų, kad vertindamas šiuos įrodymus Bendrasis Teismas iškraipė ginčijamą sprendimą. Konkrečiai kalbant, Komisija neginčija to, kad skundžiamo sprendimo 84–87 punktuose, kiek jie susiję su ginčijamu sprendimu ir Sprendimu 2014/883 ir kuriuos Komisija ginčija, pateikdama apeliacinio skundo antrąjį pagrindą, paaiškinamos kelios šių sprendimų dalys, t. y. ginčijamo sprendimo 196, 197, 198–202, 245 ir 246 punktai ir Sprendimo 2014/883 227 ir 228 punktai, susiję su faktinių aplinkybių nustatymu, o ne su teisės aiškinimo klausimais.
Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK priduria, kad dublike pateiktas argumentas, kuriuo Komisija siekia įrodyti apeliacinio skundo antrojo pagrindo priimtinumą, pats yra nepriimtinas, nes Komisija aiškiai nenurodo atsiliepimo į apeliacinį skundą dalies, dėl kurios teikia tą argumentą.
Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK tvirtina, kad antrasis pagrindas taip pat yra nereikšmingas. Konkrečiai kalbant, motyvai, kuriais Bendrasis Teismas rėmėsi, grįsdamas ginčijamo sprendimo panaikinimą, nurodyti skundžiamo sprendimo 62–79 punktuose. Tačiau šis Komisijos kaltinimas susijęs su to sprendimo 84–87 punktais, t. y. Bendrojo Teismo argumentais, kuriuos jis pateikė tik subsidiariai, atsakydamas į kitus Komisijos argumentus. Taip teigti galima remiantis skundžiamo sprendimo 80 punktu, pagal kurį „kiti Komisijos argumentai negali paneigti šių išvadų“. Šiuo klausimu Komisija tik nurodo, kad nesutinka su Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK pateiktu šio žodžių junginio aiškinimu.
Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK mano, kad 89 punkto pirmas sakinys gali būti aiškinamas tik kaip patvirtinantis, jog Komisijos argumentai, kuriuos Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 81–88 punktuose, neturi jokios įtakos teiginiui, kad Komisijos sprendimas turi būti panaikintas remiantis to sprendimo 62–79 punktuose išdėstytais argumentais. Be to, to sprendimo 89 punkto pirmasis sakinys visiškai atspindi to paties sprendimo 80 punkte nurodytą skirtumą.
Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK tvirtina, kad antrasis pagrindas bet kuriuo atveju nepagrįstas. Komisija teigia, kad ginčijamo sprendimo 244 konstatuojamojoje dalyje pateikta išvada yra nepriklausomas teisinis pagrindas, kuriuo remiantis buvo konstatuotas pagalbos veiklai nesuderinamumas su vidaus rinka dėl šioje konstatuojamojoje dalyje vartojamo žodžių junginio „savaime“. Tačiau tokios formuluotės vartojimas geriausiu atveju galėtų būti laikomas šiame sprendime pateiktų motyvų pateikimo būdu, o ne motyvu valstybės pagalbos suderinamumui su vidaus rinka įvertinti. Sutarties nuostatos yra toks teisinis pagrindas, ir Bendrasis Teismas tai apibendrino skundžiamo sprendimo 87 punkto paskutiniame sakinyje.
Be to, Komisijos argumentas šiuo klausimu nepagrįstas minėtos konstatuojamosios dalies tekstu. Beje, remiantis skundžiamo sprendimo 87 punktu darytina išvada, kad Komisija vertinimą atliko atsižvelgdama į SESV 107 straipsnio 3 dalies a punktą ir Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gaires, kiek tai susiję su Sprendimu 2014/883, ir į SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą bei 2014 m. gaires, kiek tai susiję su ginčijamu sprendimu. Taigi, priešingai, nei teigia Komisija, pagalbos veiklai nesuderinamumo su vidaus rinka konstatavimas nėra grindžiamas bendru valstybės pagalbos draudimu, įtvirtintu SESV 107 straipsnio 1 dalyje.
Komisija kaltina Bendrąjį Teismą skundžiamo sprendimo 84 punkte nusprendus, kad išvadą, jog pagalba veiklai negali būti teikiama už neegzistuojančią oro uosto infrastruktūrą, lemia 2014 m. gairių taikymas. Tačiau toks minėto 84 punkto aiškinimas yra klaidingas atsižvelgiant į jo formuluotę.
Komisija taip pat teigia, nors iš ginčijamo sprendimo 244 ir 245 konstatuojamųjų dalių to nematyti, kad išvados, jog pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka, nes pati investicinė pagalba yra nesuderinama su šia rinka, savarankiškumą lemia tai, kad SESV 107 straipsnio 3 dalies sąlygos nebuvo įvykdytos. Tačiau šių sąlygų nesilaikymas šioje byloje turi būti aiškinamas kaip nesuderinamumo su 2014 m. gairėmis rezultatas.
Taigi Komisija pati sau prieštarauja ir pripažįsta, kad pagalbos veiklai vertinimas iš esmės buvo pagrįstas 2014 m. gairėmis. Tuo remiantis teigtina, kad esminis teiginys, jog leidimas suinteresuotoms šalims šioje byloje pateikti nuomonę dėl 2014 m. gairių, kiek tai susiję su pagalba veiklai, neturėjo įtakos ginčijamo sprendimo turiniui, yra nepagrįstas.
Lenkijos Respublika tvirtina, kad antrasis pagrindas nepagrįstas. Dėl Komisijos teiginio, kad ginčijamo sprendimo turinys būtų buvęs toks pats, jei suinteresuotosioms šalims šioje byloje būtų suteikta galimybė pateikti pastabas, pažymėtina, kad Komisija negali nuspėti pastabų, kurias šios suinteresuotosios šalys būtų galėjusios pateikti, jei būtų turėjusios galimybę tai padaryti, apimties.
Ginčijamo sprendimo 196 ir 197 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė, kad šioje byloje ji taikys 2014 m. gairėse nustatytus principus, kiek tai susiję su pagalba veiklai. Ginčijamo sprendimo 245 konstatuojamojoje dalyje Komisija taip pat aiškiai rėmėsi 2014 m. gairėmis ir nurodė, jog aplinkybė, kad pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka, nes pati investicinė pagalba yra nesuderinama su ta rinka, taip pat reikšminga atsižvelgiant į 2014 m. gaires. Kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 84 punkte, ginčijamo sprendimo 246 konstatuojamojoje dalyje Komisija, beje, taikė 2014 m. gairių pirmąjį kriterijų, nors apeliaciniame skunde Komisija tvirtina, kad taikė tik 2014 m. gairių 113 punkto a papunktyje nustatytą kriterijų.
Taigi Lenkijos Respublika mano, kad antrasis pagrindas, kiek jis grindžiamas tariamu dvigubu Komisijos atlikto vertinimo teisiniu pagrindu, yra nepagrįstas ir prieštarauja ankstesniems Komisijos teiginiams, pateiktiems tiek ginčijamame sprendime, tiek apeliaciniame skunde.

Teisingumo Teismo vertinimas
–
Dėl antrojo pagrindo priimtinumo
Dėl Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK pareikšto Komisijos dublike pateiktų argumentų, kuriais siekiama įrodyti antrojo pagrindo priimtinumą, nepriimtinumo pakanka pažymėti, kad net jei pateikdama šiuos argumentus Komisija klaidingai nurodė Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK atsiliepimo į apeliacinį skundą 35 ir 36 punktus, užuot nurodžiusi šio atsiliepimo 34 ir 35 punktus, dėl tokio netikslumo kitoms apeliacinio proceso šalime nekyla keblumų identifikuoti tame atsiliepime iškeltų klausimų, į kuriuos Komisija nori atsakyti, o Teisingumo Teismui – priimti sprendimo. Taigi Komisijos argumentai šiuo klausimu negali būti laikomi nelabai aiškiais, kad juo reikėtų pripažinti nepriimtinais.
Dėl tos priežasties šio sprendimo 107 punkte išdėstytas argumentas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Dėl šio sprendimo 106 punkte nurodytų argumentų reikia pažymėti, kad, priešingai, nei teigia Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK, antrajame pagrinde Komisija ne tik ginčija Bendrojo Teismo atliktą Sprendime 2014/883 ir ginčijamame sprendime pateiktų faktinių aplinkybių vertinimą, bet ir teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino šiuos sprendimus ir nepripažino, kad tuose sprendimuose pateiktas pagalbos veiklai nesuderinamumo su vidaus rinka konstatavimas grindžiamas savarankišku ir nepriklausomu teisiniu pagrindu: Sprendime 2014/883 – Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairėmis, o ginčijamame sprendime – 2014 m. gairėmis.
Vis dėlto klausimas, ar Bendrasis Teismas klaidingai aiškino minėtus sprendimus taip, kaip nurodyta ankstesniame punkte, yra priimtinas teisės klausimas nagrinėjant apeliacinį skundą, o, kaip matyti iš pačių Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK argumentų, klausimas, ar šioje byloje Komisijai pavyko įrodyti šių išaiškinimų klaidingumą, yra susijęs su antrojo pagrindo esme.
Taigi antrasis pagrindas laikytinas priimtinu.
–
Dėl esmės
Visų pirma dėl Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK argumentų, kad antrasis pagrindas yra nereikšmingas, pakanka pažymėti, kad skundžiamame sprendime nurodęs, jog suinteresuotųjų šalių teisė pateikti pastabas tokiomis aplinkybėmis, kokios nagrinėjamos šioje byloje, yra esminis procedūrinis reikalavimas, kurio pažeidimas lemia ginčijamo sprendimo panaikinimą, ir kad, atsižvelgiant į nauja teisine tvarka padarytus pakeitimus, negalima iš anksto nuspėti dėl šių pastabų apimties, Bendrasis Teismas bet kuriuo atveju atmetė Komisijos argumentus, kuriais ši siekė įrodyti, kad 2014 m. gairių nuostatos, kuriomis ji rėmėsi ginčijamame sprendime, negalėjo padaryti įtakos tam sprendimui. Atsižvelgiant į šiuos Bendrojo Teismo pateiktus motyvus, visas antrasis pagrindas negali būti pripažintas nereikšmingu.
Dėl pirmojo pagrindo antros dalies ir antrojo pagrindo pagrįstumo Komisija visų pirma kaltina Bendrąjį Teismą, kad šis nepagrįstai išplėtė ieškinio dalyką skundžiamo sprendimo 86 punkto paskutinėje dalyje, kai pažymėjo, jog „Sprendimas 2014/883 buvo atšauktas ir klausimas kyla ne tiek dėl to, ar suinteresuotosios šalys galėjo pateikti pastabas dėl šio sprendimo, bet dėl to, ar jos galėjo tai padaryti per formalią tyrimo procedūrą. Tačiau Sprendime pradėti procedūrą Komisija tik nurodė, kad pagalba veiklai iš principo yra nesuderinama su vidaus rinka, nebent ji atitinka Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairėse nustatytus kriterijus“.
Šiuo klausimu Komisija tvirtina, kad tokiais konstatavimais Bendrasis Teismas ketino patvirtinti, jog ieškinyje keliamas klausimas, ar per formalią tyrimo procedūrą suinteresuotųjų šalių buvo paprašyta pateikti pastabas dėl konstatavimo, kad pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka, nes pati investicinė pagalba yra nesuderinama su šia rinka.
Vis dėlto, net jeigu Bendrasis Teismas ketino taip apibrėžti jo nagrinėjamoje byloje iškeltą klausimą, klausimas, kurį Bendrasis Teismas iš tikrųjų nagrinėjo skundžiamo sprendimo 63–85, 87 ir 88 punktuose, vis dėlto buvo susijęs su nesikonsultavimu su suinteresuotosiomis šalimis dėl 2014 m. gairių prieš priimant ginčijamą sprendimą, neatsižvelgiant į formalią tyrimo procedūrą.
Iš tiesų dėl pirmojoje instancijoje pateikto argumento, kad Komisija turėjo pradėti formalią tyrimo procedūrą prieš priimdama ginčijamą sprendimą, pažymėtina, jog skundžiamo sprendimo 62 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad pagal jurisprudenciją procedūra, kuria siekiama pakeisti neteisėtą aktą, gali būti atnaujinta nuo to konkretaus momento, kai buvo padarytas pažeidimas, ir Komisija neprivalo atnaujinti procedūros nuo už šį konkretų momentą ankstesnio etapo, ir kad ši jurisprudencija dėl Sąjungos teismo panaikinto teisės akto pakeitimo taip pat taikoma tuo atveju, kai aptariamą teisės aktą panaikina ne teismas, bet kai neteisėtą teisės aktą atšaukia ir pakeičia jo autorius. To sprendimo 63 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad tai, jog Komisija neprivalo atnaujinti procedūros nuo ankstesnio etapo, nei buvo padarytas pažeidimas, nereiškia, kad ji iš principo neprivalo suteikti galimybės suinteresuotosioms šalims pateikti pastabas prieš priimdama naują sprendimą.
Be to, remiantis pirmesniame punkte nurodytais skundžiamo sprendimo punktais ir to sprendimo 89 ir 91 punktais darytina išvada, kad, priešingai, nei per posėdį Teisingumo Teisme teigė Gdynės savivaldybė ir bendrovė PLGK, skundžiamu sprendimu panaikindamas ginčijamą sprendimą Bendrasis Teismas rėmėsi tuo, kad Komisija pažeidė pareigą suteikti suinteresuotosioms šalims galimybę pareikšti nuomonę dėl 2014 m. gairių prieš priimdama ginčijamą sprendimą.
Kadangi išvada, kurią Bendrasis Teismas padarė skundžiamame sprendime, grindžiama šiuo pažeidimu, o ne klausimu, ar suinteresuotosioms šalims buvo suteikta galimybė pareikšti nuomonę per formalią tyrimo procedūrą, Komisijos argumentas šiuo klausimu yra netinkamas.
Taip pat reikia pažymėti, kad Komisija neginčija, jog ginčijamame sprendime analizuodama pagalbos veiklai suderinamumą su vidaus rinka ji taikė 2014 m. gaires.
Atvirkščiai, ji teigia, kad atmesdamas jos argumentą, jog 2014 m. gairių nuostatos, kurias ji iš tikrųjų taikė ginčijamame sprendime, nepakeitė tame sprendime jos padarytos išvados, kad pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka, Bendrasis Teismas nepaisė šio sprendimo 81 punkte nurodytos jurisprudencijos ir iškraipė tą sprendimą.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 81 punkto, esant pagrindinėje byloje nagrinėjamai situacijai Sąjungos teismas negali tik identifikuoti nauja teisine tvarka padarytus pakeitimus, kad pateisintų Komisijos sprendimo, kuriuo ta tvarka taikoma, panaikinimą, ir privalo taip pat patikrinti, ar teisinės tvarkos pakeitimas galėjo turėti įtakos tam sprendimui.
Taigi neatsižvelgiant į tai, kiek 2014 m. gairėse yra pakeitimų, palyginti su anksčiau galiojusia teisine tvarka, ir, konkrečiai kalbant, ar skundžiamo sprendimo 72–77 punktuose šiuo klausimu Bendrojo Teismo pateikti argumentai teisingai pagrindžia to sprendimo 78 punkte Bendrojo Teismo padarytą išvadą, kad tokie pakeitimai buvo esminiai, reikia išnagrinėti, ar Bendrasis Teismas galėjo pagrįstai atmesti Komisijos pirmojoje instancijoje pateiktus argumentus, į kuriuos daroma nuoroda šio sprendimo 131 punkte, dėl kitų motyvų nei tie, kuriuos, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 82–86 punktais, klaidingai pateikė Bendrasis Teismas.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip teisingai teigia Komisija, Bendrasis Teismas iš esmės, viena vertus, tik nurodė (konkrečiai skundžiamo sprendimo 69, 71–78 ir 88 punktuose), kiek ginčijamame sprendime taikyta teisinė tvarka skyrėsi nuo tvarkos, taikytos sprendime pradėti procedūrą ir Sprendime 2014/883, ir, kita vertus, pabrėžė (konkrečiai to paties sprendimo 69, 71, 78 ir 84 punktuose), kad ginčijamame sprendime Komisija iš tikrųjų taikė 2014 m. gaires, t. y. naujas nuostatas, palyginti su tomis, dėl kurių suinteresuotosios šalys turėjo galimybę pareikšti nuomonę.
Vis dėlto, kaip teigia Komisija, remiantis ginčijamo sprendimo 244 ir 245 konstatuojamosiomis dalimis matyti, kad konstatavimas, jog pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka, buvo grindžiamas, be kita ko, tuo, kad pati investicinė pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka. Konkrečiai kalbant, darant nuorodą į Sprendimo 2014/883 227 konstatuojamąją dalį ginčijamo sprendimo 244 konstatuojamojoje dalyje pažymėta, kad „pagalbos veiklai teikimas siekiant užtikrinti, kad būtų vykdomas investicinis projektas, kuriam teikiama [su vidaus rinka] nesuderinama investicinė pagalba, yra savaime nesuderinamas su vidaus rinka“. Toje pačioje 244 konstatuojamojoje dalyje Komisija taip pat patikslino, kad „be nesuderinamos investicinės pagalbos Gdynės oro uosto nebūtų, nes jis visiškai finansuojamas iš tos pagalbos, o pagalbos veiklai nebūtų galima suteikti nesamo oro uosto infrastruktūrai“.
Ginčijamo sprendimo 245 konstatuojamojoje dalyje Komisija pridūrė, kad „ši pagal 2005 m. Aviacijos gaires padaryta išvada galioja ir pagal 2014 m. Aviacijos gaires, jos pakanka nuspręsti, kad oro uosto veiklos vykdytojui suteikta pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka“.
Taigi remiantis ginčijamo sprendimo 244 ir 245 konstatuojamosiomis dalimis, konkrečiai – pirmesnėje konstatuojamojoje dalyje vartojamu žodžiu „savaime“ ir paskesnėje konstatuojamojoje dalyje vartojamu žodžiu „pakanka“, darytina išvada, kad investicinės pagalbos nesuderinamumas su vidaus rinka savaime pagrindžia konstatavimą, kad pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka. Be to, neginčijama, jog Komisija nesirėmė 2014 m. gairėmis, kad ginčijamame sprendime padarytų išvadą, jog investicinė pagalba nesuderinama su vidaus rinka, nes ši išvada taip pat neginčijama šiame apeliaciniame skunde.
Tiesa, kaip skundžiamo sprendimo 84 punkte konstatavo Bendrasis Teismas, ginčijamo sprendimo 245 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad išvada, kurią ji padarė to sprendimo 244 konstatuojamojoje dalyje, taip pat reikšminga taikant 2014 m. gaires. Vis dėlto, kaip teigia Komisija, tokia nuoroda į šias gaires niekaip negali būti aiškinama kaip reiškianti, kad ji būtų taikiusi tas gaires tam, kad padarytų tokią išvadą, o tik tai, kad ši išvada darytina neatsižvelgiant į tas pačias gaires, todėl negali būti paneigta pasitelkus tas gaires.
Beje, neginčijama, kaip skundžiamo sprendimo 84 punkte taip pat pažymėjo Bendrasis Teismas, kad iš karto po to, kai išdėstė argumentus dėl investicinės pagalbos nesuderinamumo su vidaus rinka konstatavimo ir pagalbos veiklai nesuderinamumo su ta rinka konstatavimo tarpusavio priklausomumo, ginčijamo sprendimo 246 ir 247 konstatuojamosiose dalyse Komisija toliau vertino pagalbos veiklai suderinamumą su ta rinka ir pažymėjo, kad pirmoji pagalbos suderinamumo su ja sąlyga, apibrėžta 2014 m. gairėse, netenkinama, kiek tai susiję su pagalba veiklai, ir kad dėl tos priežasties ji nesuderinama su vidaus rinka.
Be to, remiantis ginčijamo sprendimo 254 konstatuojamąja dalimi darytina išvada, kad Komisija, konstatuodama pagalbos veiklai nesuderinamumą su vidaus rinka, rėmėsi dviem teisiniais pagrindais, t. y. pirma, investicinės pagalbos nesuderinamumu su vidaus rinka ir, antra, aplinkybe, kad pagalba veiklai lemia paprasčiausią infrastruktūros dubliavimą, todėl neatitinka teisėto aiškiai apibrėžto bendrojo intereso tikslo, kaip to reikalaujama pagal pirmąją 2014 m. gairėse nustatytą suderinamumo sąlygą.
Vis dėlto, kaip iš esmės teigia Komisija, remiantis kartu aiškinamomis ginčijamo sprendimo 244–254 konstatuojamosiomis dalimis darytina išvada, kad vien jo 244 ir 245 konstatuojamosios dalys pagrindė pagalbos veiklai nesuderinamumą su vidaus rinka, neatsižvelgiant į tai, ar šiai pagalbai taikomos 2014 m. gairės, nes ginčijamame sprendime konstatuotas tos pagalbos nesuderinamumas su vidaus rinka grindžiamas dviem savarankiškais teisiniais pagrindais. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 86 punkte pats Bendrasis Teismas pripažino, jog argumentas, kad pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka, nes pati investicinė pagalba buvo nesuderinama su ta rinka, nekyla iš sąlygos, aiškiai numatytos Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairėse arba 2014 m. gairėse.
Iš tikrųjų su valstybės pagalba susijusių Sutarties nuostatų logikai būdinga tai, kad valstybės narės negali finansuoti projektų, kurie būtų vykdomi tik suteikus su vidaus rinka nesuderinamą pagalbą. Tuo remiantis neišvengiamai darytina išvada, kad, kaip iš esmės teigia Komisija, ginčijamame sprendime jos padarytos išvados negali paneigti bet koks 2014 m. gairių taikymas pagalbai veiklai, nes vertinant pastarosios pagalbos suderinamumą su vidaus rinka negalima neatsižvelgti į projektą, kuriam ši pagalba skirta.
Be to, tiesa, skundžiamo sprendimo 85 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad ginčijamame sprendime yra bent vienas netikslumas, susijęs su teisiniu pagrindu, kuriuo buvo grindžiamas Komisijos konstatavimas, kad pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka, nes pati investicinė pagalba yra nesuderinama su šia rinka. Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad ginčijamo sprendimo 245 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, jog Sprendime 2014/883 šis konstatavimas buvo padarytas remiantis 2005 m. gairėmis, nors remiantis Sprendimo 2014/883 227 ir 228 konstatuojamosiomis dalimis galima teigti, kad Komisijos vertinimas šiuo klausimu buvo atliktas taikant Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gaires ir remiantis SESV 107 straipsnio 3 dalies a punktu.
Tame 85 punkte Bendrasis Teismas taip pat pabrėžė, kad Komisijos konstatavimas, jog pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka, nes pati investicinė pagalba yra nesuderinama su šia rinka, siekiant išsamumo buvo padarytas Sprendime 2014/883 ir pateiktas prieš to sprendimo 228 konstatuojamojoje dalyje padarytą išvadą, kad pagalba veiklai neatitinka Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairėse nustatytų kriterijų.
Vis dėlto, kaip teigia Komisija, remiantis skundžiamu sprendimu negalima teigti ir, be to, nagrinėjant šį apeliacinį skundą nebuvo įrodyta, kaip toks netikslumas galėtų turėti įtakos turimam atlikti ginčijamo sprendimo aiškinimui, ypač dėl to, kad šio sprendimo 143 punkte išdėstytas konstatavimas turi būti laikomas pagrįstu savarankišku ir nuo 2014 m. gairių nepriklausomu teisiniu pagrindu.
Kalbant apie šio konstatavimo, pateikto Sprendime 2014/883, perteklinį pobūdį, pažymėtina, kad tai, jog Komisija ji pateikė subsidiariai, nepaneigia jo savarankiškumo siekiant tame sprendime pagrįsti Komisijos išvadą, jog pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka. Iš tikrųjų to konstatavimo savarankiškumas šiuo klausimu kyla, viena vertus, iš to sprendimo 227 konstatuojamojoje dalyje vartojamo žodžio „savaime“ ir, kita vertus, iš to, kad toks konstatavimas neatsiejamas nuo pačios Sutarties nuostatų dėl valstybės pagalbos logikos, kaip buvo priminta šio sprendimo 142 punkte dėl analogiško ginčijamame sprendime padaryto konstatavimo.
Taip pat, kaip iš esmės teigia Komisija, tai, kad ji tą patį konstatavimą pateikė Sprendimo 2014/883 227 konstatuojamojoje dalyje, taigi prieš to sprendimo 228 konstatuojamojoje dalyje padarytą išvadą, kad pagalba veiklai neatitinka Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairėse nustatytų kriterijų, lėmė redakcinis pasirinkimas, kuris negali paneigti ankstesniame punkte išdėstyto to sprendimo aiškinimo.
Be to, kadangi Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 81, 87 ir 88 punktuose pažymi, kad Komisija, vertindama pagalbos veiklai suderinamumą su vidaus rinka, Sprendime 2014/883 taikė Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gaires, kuriomis įgyvendinamas SESV 107 straipsnio 3 dalies a punktas, nors ginčijamame sprendime taikė 2014 m. gaires, kuriomis įgyvendinama kita Sutarties nuostata, t. y.  SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktas, pakanka pažymėti, kad, kaip teigia Komisija, ši aplinkybė neturi įtakos nei ginčijamo sprendimo aiškinimui, kad pagalbos veiklai nesuderinamumo su vidaus rinka konstatavimas pastarajame sprendime grindžiamas savarankišku ir nuo 2014 m. gairių nepriklausomu teisiniu pagrindu, nei aplinkybei, kad, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 142 punktu, tas teisinis pagrindas išliko galiojantis neatsižvelgiant į tai, kaip gali būti taikomos 2014 m. gairės.
Skundžiamo sprendimo 87 punkte Bendrasis Teismas taip pat pabrėžė, kad pirmojoje instancijoje Komisijos pateiktas argumentas, jog konstatavimas, kad pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka, nes pati investicinė pagalba yra nesuderinama su ta rinka, grindžiamas savarankišku iš Sutarties išplaukiančiu teisiniu pagrindu, nepagrįstas Sprendime 2014/883 arba ginčijamame sprendime.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad nors ginčijamo sprendimo 244 ir 245 konstatuojamosiose dalyse pateikti motyvai yra glausti, vis dėlto jais aiškiai atskleidžiama, kad pagalba veiklai negali būti laikoma suderinama su Sąjungos taisyklėmis valstybės pagalbos srityje, jeigu ja siekiama tik finansuoti projektą, kuris egzistuoja tik suteikus su šiomis taisyklėmis nesuderinamą pagalbą.
Be to, nors šiomis aplinkybėmis Komisija iš tiesų konkrečiai nesirėmė SESV, remiantis pirmesniame punkte nurodytomis konstatuojamosiomis dalimis neabejotinai galima teigti, kad jos argumentai šiuo klausimu grindžiami tos Sutarties nuostatomis. Iš tiesų, kaip galima teigti remiantis pačia SESV 107 straipsnio formuluote, kaip ir ginčijamame sprendime Komisijos atliktas vertinimas, tokios pagalbos, kaip nagrinėjama šioje byloje, egzistavimas vertinamas atsižvelgiant į šį straipsnį.
Vis dėlto, kadangi, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 142 ir 146 punktuose, su valstybės pagalba susijusių Sutarties nuostatų logikai būdinga tai, kad valstybės narės negali finansuoti projektų, kurie būtų vykdomi tik suteikus su vidaus rinka nesuderinamą pagalbą, Komisijos negalima kaltinti tuo, kad nenurodė, jog ginčijamo sprendimo 244 ir 245 konstatuojamosiose dalyse pateikto vertinimo pagrindas yra šios nuostatos, juo labiau kad ji negali būti kaltinama tuo, jog šiomis aplinkybėmis nepaminėjo konkrečios Sutarties nuostatos. Taigi skundžiamo sprendimo 87 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad konstatavimas, jog pagalba veiklai yra nesuderinama su vidaus rinka, nes pati investicinė pagalba yra nesuderinama su šia rinka, nepagrįstas Sprendime 2014/883 arba ginčijamame sprendime.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia pažymėti, kad net jeigu suinteresuotosios šalys šioje byloje būtų turėjusios galimybę pateikti pastabas dėl 2014 m. gairių prieš priimant ginčijamą sprendimą ir jeigu joms būtų pavykę įrodyti, kad pagalba veiklai atitinka šiose gairėse numatytus reikšmingus kriterijus, Komisija bet kuriuo atveju dėl to sprendimo 244 ir 245 konstatuojamosiose dalyse išdėstytų priežasčių būtų pagrįstai padariusi išvadą, kad ši pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka. Atmesdamas Komisijos argumentus, kuriais siekiama įrodyti, kad ginčijamo sprendimo turinys būtų buvęs identiškas, jei suinteresuotųjų šalių šioje byloje būtų paprašyta pareikšti nuomonę dėl 2014 m. gairių svarbos, Bendrasis Teismas pažeidė šio sprendimo 81 punkte nurodytą jurisprudenciją ir klaidingai aiškino ginčijamą sprendimą.
Taigi darytina išvada, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog tai, kad Komisija nesuteikė suinteresuotosioms šalims šioje byloje galimybės pateikti pastabų dėl 2014 m. gairių svarbos prieš priimant ginčijamą sprendimą, lemia šio sprendimo panaikinimą, ir kad dėl tos priežasties skundžiamo sprendimo 91 punkte jis klaidingai pritarė pirmojoje instancijoje pateiktam šeštajam pagrindui ir panaikino to sprendimo 2–5 straipsnius.
Galiausiai šios išvados negalima paneigti kitais Teisingumo Teismui šioje byloje pateiktais argumentais, konkrečiai, pirma, Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK nurodyta aplinkybe, kurią skundžiamo sprendimo 87 punkte taip pat nurodė Bendrasis Teismas, kad šio sprendimo 143 punkte išdėstytą konstatavimą Komisija pirmą kartą pateikė per posėdį Bendrajame Teisme.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad net jeigu Komisija šį konstatavimą pateikė tik toje proceso pirmojoje instancijoje stadijoje, tai bet kuriuo atveju savaime neturi įtakos turimam atlikti ieškovių pirmojoje instancijoje nurodytų pagrindų ieškiniui pagrįsti vertinimui ir konkrečiai klausimui, ar suinteresuotųjų šalių šioje byloje teisės pateikti pastabas dėl 2014 m. gairių pažeidimas lemia šio sprendimo panaikinimą.
Antra, dėl šio sprendimo 104 punkte išdėstytų argumentų pakanka priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 62–64 punktų, Bendrajame Teisme pateiktų argumentų dėl Lenkijos Respublikos teisės į gynybą šis teismas nenagrinėjo skundžiamame sprendime, todėl Teisingumo Teismas jų neturi vertinti šioje proceso stadijoje.
Taigi pirmojo pagrindo antrai daliai ir antrajam pagrindui reikia pritarti.
Darytina išvada, jog nereikia nagrinėti Komisijos argumentų, kuriais ji siekia įrodyti, kad jeigu pagalbos veiklai nesuderinamumas su vidaus rinka nebūtų grindžiamas nuo 2014 m. gairių nepriklausomu teisiniu pagrindu, ginčijamame sprendime vertinant šios pagalbos suderinamumą su vidaus rinka taikytos tų gairių nuostatos iš esmės būtų identiškos Sprendime 2014/883 taikytoms Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairių nuostatoms, todėl suinteresuotųjų šalių šioje byloje pastabos dėl 2014 m. gairių bet kuriuo atveju negalėtų šiuo klausimu daryti įtakos ginčijamo sprendimo rezultatui.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia panaikinti skundžiamą sprendimą. Taigi trečiojo pagrindo nagrinėti nereikia.

Dėl bylos grąžinimo Bendrajam Teismui
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, jei Teisingumo Teismas panaikina Bendrojo Teismo sprendimą, jis gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą.
Nagrinėjamoje byloje Teisingumo Teismas turi reikiamus duomenis, kad galėtų priimti galutinį sprendimą dėl argumentų, pateiktų dėstant ieškinio šeštojo pagrindo trečiąjį kaltinimą dėl suinteresuotųjų šalių procesinių teisių pažeidimo šioje byloje dėl to, kad joms nebuvo suteikta galimybė prieš priimant ginčijamą sprendimą pareikšti nuomonės dėl naujos teisinės tvarkos svarbos. Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad tie argumentai turi būti atmesti kaip nereikšmingi, nes dėl šio sprendimo 70–95 ir 132–156 punktuose išdėstytų motyvų aplinkybė, kad Komisija nepaprašė tų šalių pateikti pastabų dėl 2014 m. gairių svarbos vertinant pagalbos veiklai suderinamumą su vidaus rinka, bet kuriuo atveju negali lemti šio sprendimo panaikinimo.
Dėl likusios dalies Teisingumo Teismas laikosi nuomonės, kad šioje bylos stadijoje negalima priimti galutinio sprendimo.
Konkrečiai kalbant, pirma, dėl Gdynės savivaldybės ir bendrovės PLGK galimybės Bendrajame Teisme remtis Lenkijos Respublikos teisės į gynybą pažeidimu ir jos, kaip pirmojoje instancijoje į bylą įstojusios šalies, galimybe remtis tokiu pažeidimu reikia pažymėti, kad, kaip galima teigti atsižvelgiant į šio sprendimo 62 ir 63 punktus, Bendrasis Teismas nepriėmė sprendimo dėl šių dviejų galimybių. Beje, nors Teisingumo Teisme Lenkijos Respublika nurodė priežastis, dėl kurių ji turėjo būti laikoma turinčia tokią galimybę, Komisija šiuo klausimu iš esmės tik nurodė, kad Lenkijos Respublika nepareiškė ieškinio dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, grindžiamo jos teisės į gynybą arba teisės į rungimosi principu paremtus ginčus pažeidimu, ir kad kaip į bylą įstojusi šalis ji negali pateikti tokio pagrindo.
Kita vertus, ieškinio pirmasis–penktasis pagrindai nebuvo nagrinėti Bendrajame Teisme ir neaptarti Teisingumo Teisme.
Dėl tos priežasties reikia grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl šio sprendimo 164 ir 165 punktuose nurodytų ieškinio dalių.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi byla grąžintina Bendrajam Teismui, reikia atidėti su šiuo apeliaciniu procesu susijusių bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1.
Panaikinti 2017 m. lapkričio 17 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą
Gmina Miasto Gdynia ir Port Lotniczy Gdynia Kosakow
o / K
omisija
(T
‑
263/15).
2.
Atmesti ieškinio dėl panaikinimo šeštojo pagrindo trečiąjį kaltinimą tiek, kiek šis kaltinimas grindžiamas suinteresuotųjų šalių šioje byloje procesinių teisių pažeidimu dėl to, kad pastarosioms nebuvo suteikta galimybė prieš priimant 2015 m. vasario 26 d. Komisijos sprendimą (ES) 2015/1586 dėl priemonės SA.35388 (13/C) (ex 13/NN ir ex 12/N) – Lenkija – Gdynės–Kosakovo oro uosto pertvarkymas pateikti nuomonę dėl Komisijos komunikato „Valstybės pagalbos oro uostams ir oro transporto bendrovėms gairės“ svarbos.
3.
Grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą, pirma, dėl ieškinio dėl panaikinimo šeštojo pagrindo trečiojo kaltinimo aspektų, dėl kurių jis nenusprendė 2017 m. lapkričio 17 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendime
Gmina Miasto Gdynia ir Port Lotniczy Gdynia Kosakow
o / K
omisija
(T
‑
263/15), ir, kita vertus, dėl to ieškinio pirmojo–penktojo pagrindų.
4.
Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
Parašai.
*
Proceso kalba: lenkų.