CELEX: 62016CJ0634
Apeliacinis skundas
Europos Sąjungos prekių ženklas
Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra
Žodinis prekių ženklas FITNESS
Prašymo pripažinti registraciją negaliojančia atmetimas

Apeliaciniu skundu Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO) prašo panaikinti 2016 m. rugsėjo 28 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą
European Food / EUIPO – Société des produits Nestlé (FITNESS)
(
T‑476/15
,
EU:T:2016:568
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas panaikino 2015 m. birželio 19 d. EUIPO ketvirtosios apeliacinės tarnybos sprendimą (R 2542/2013-4) (toliau – ginčijamas sprendimas), priimtą per registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrą tarp
European Food SA
ir
Société des produits Nestlé SA
.
Teisinis pagrindas
Reglamentas Nr. 2868/95
1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Reglamentą Nr. 40/94 (
OL L 303, 1995, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių kalba, 17 sk., 1 t., p. 189), iš dalies pakeisto 2005 m. birželio 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1041/2005 (
OL L 172, 2005, p. 4
) (toliau – Reglamentas Nr. 2868/95), 37 taisyklės b punkto iv papunktyje numatyta:
„Tarnybai paduodamame prašyme [Europos Sąjungos prekių ženklo] registraciją panaikinti arba paskelbti negaliojančia pagal Reglamento 55 straipsnį nurodoma:
<…>
b)
duomenys apie pagrindus, kuriais grindžiamas prašymas:
<…>
iv)
nuoroda į faktus, įrodymus ir argumentus, kuriais grindžiamas prašymas.“
Šio reglamento 40 taisyklėje nustatyta:
„1.
Apie kiekvieną pateiktu laikomą prašymą panaikinti registraciją arba paskelbti ją negaliojančia pranešama [Europos Sąjungos prekių ženklo] savininkui. Jei Tarnyba nustato, kad prašymas yra priimtinas, ji paprašo [Europos Sąjungos prekių ženklo] savininką per jos nurodytą laiką pateikti pastabas.
2.
Jei savininkas nepateikia jokio atsakymo, Tarnyba dėl registracijos panaikinimo arba paskelbimo negaliojančia gali nuspręsti turimų įrodymų pagrindu.
3.
Apie kiekvieną [Europos Sąjungos prekių ženklo] savininko pateiktą atsakymą pranešama pareiškėjui, iš kurio Tarnyba savo nuožiūra per Tarnybos nurodytą terminą pareikalauja atsiliepimo.“
Minėto reglamento 50 taisyklės 1 dalyje nustatyta:
„1.
Jei nenustatyta kitaip, apeliacijos nagrinėjimui
mutatis mutandis
taikomos nuostatos, reglamentuojančios to skyriaus, kuris priėmė ginčijamą sprendimą, procesinius veiksmus.
Ypač kai apeliacija pateikiama dėl sprendimo, priimto su protestu susijusiuose procesiniuose veiksmuose, Reglamento 78a straipsnis netaikomas terminui, nustatytam Reglamento 61 straipsnio 2 dalyje.
Kai apeliacija pateikiama dėl Protestų skyriaus sprendimo, Taryba nagrinėja tik tuos apeliacijos faktus ir įrodymus, kurie buvo pateikti per Protesto skyriaus pagal Reglamento nuostatas ir šias taisykles nustatytą ar nurodytą laiką, nebent Taryba laikytųsi nuomonės, kad, remiantis Reglamento 74 straipsnio 2 dalimi, reikėtų atsižvelgti ir į papildomus arba pridėtinius faktus bei įrodymus.“
Reglamentas (EB) Nr. 207/2009
2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 207/2009 dėl [Europos Sąjungos prekių ženklo] (
OL L 78, 2009, p. 1
) 7 straipsnio „Absoliutūs atsisakymo registruoti pagrindai“ 1 dalyje numatyta:
„1.   Neregistruojami šie žymenys:
<…>
b)
neturintys jokio skiriamojo požymio prekių ženklai;
c)
prekių ženklai, sudaryti tiktai iš žymenų arba nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti rūšiai, kokybei, kiekiui, paskirčiai, vertei, geografinei kilmei arba prekių pagaminimo ar paslaugų suteikimo laikui, ar kitoms prekių ar paslaugų savybėms;
<…>“
Šio reglamento 41 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Per tris mėnesius nuo paraiškos [Europos Sąjungos prekių ženklui] paskelbimo dienos, remdamiesi tuo, kad 8 straipsnio pagrindu prekių ženklas negali būti įregistruotas, šie asmenys gali paduoti protestą dėl prekių ženklo įregistravimo <…>
<…>“
Minėto reglamento VI dalies 3 skyriaus „Negaliojimo pagrindai“ 52 straipsnyje „Absoliutūs negaliojimo pagrindai“ numatyta:
„1.   Padavus prašymą Tarnybai arba priešieškinį teisių pažeidimo byloje, [Europos Sąjungos prekių ženklas] paskelbiamas negaliojančiu:
a)
jeigu [Europos Sąjungos prekių ženklas] buvo įregistruotas nesilaikant 7 straipsnio reikalavimų;
b)
jeigu pareiškėjas, paduodamas paraišką prekių ženklui, buvo nesąžiningas.
2.   Jeigu [Europos Sąjungos prekių ženklas] buvo įregistruotas pažeidžiant 7 straipsnio 1 dalies b, c arba d punktų reikalavimus, įregistravimo vis dėlto negalima paskelbti negaliojančiu, kai ženklas, naudojamas po įregistravimo, įgyja skiriamąjį požymį toms prekėms ar paslaugoms, kurioms jis buvo įregistruotas.
<…>“
To paties reglamento 57 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„1. Nagrinėdama prašymą panaikinti teises arba paskelbti negaliojančiu, Tarnyba tiek kartų, kiek reikia, pasiūlo šalims per savo nustatytą laiką pateikti atsiliepimus į kitų šalių arba jos pastabas.“
Pagal Reglamento Nr. 207/2009 VII dalies „Apeliacijos“ 60 straipsnį:
„Pranešimas apie apeliaciją Tarnybai turi būti paduodamas raštu per du mėnesius nuo pranešimo apie sprendimą, dėl kurio buvo paduota apeliacija, dienos. Apeliacija laikoma pateikta tik po to, kai sumokamas apeliacijos mokestis. Per keturis mėnesius nuo pranešimo apie sprendimą dienos turi būti paduodamas rašytinis prašymas, kuriame nurodomi apeliacijos pagrindai.“
Minėto reglamento 63 straipsnio „Apeliacijų nagrinėjimas“ 2 dalyje nustatyta:
„Nagrinėdama apeliaciją, Apeliacinė taryba tiek kartų, kiek reikia, pasiūlo šalims per savo nustatytą laiką pateikti atsiliepimus į kitų šalių arba jos pačios pastabas.“
IX dalies „Procedūra“ 1 skyriaus „Bendrosios nuostatos“ 76 straipsnyje „Faktų nagrinėjimas Tarnybos iniciatyva“ nustatyta:
„1.   Procedūrų metu Tarnyba faktus nagrinėja savo iniciatyva; tačiau procedūros dėl atsisakymo registruoti paraiškas santykinių pagrindų atveju Tarnyba nagrinėja tiktai šalių nurodytus faktus, įrodymus bei argumentus bei siekiamą reikalavimų patenkinimo būdą.
2.   Tarnyba gali neatsižvelgti į faktus ar įrodymus, kurie nebuvo pateikti laiku.“
To paties reglamento 78 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Kiekviename Tarnybos nagrinėjime įrodymų pateikimo ir gavimo priemonės yra:
a)
šalių paaiškinimai;
b)
prašymai pateikti informaciją;
c)
dokumentų ir įrodymų pateikimas;
d)
liudytojų parodymai;
e)
ekspertų nuomonės;
f)
pareiškimai, padaryti raštu prisiekus ar iškilmingai patvirtinus, arba turintys panašią galią pagal tos valstybės, kurioje pareiškimas padaromas, įstatymus.“
Ginčo aplinkybės
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas taip apibendrino jame iškeltos bylos faktines aplinkybes:
„1
2001 m. lapkričio 20 d. įstojusi į bylą šalis [
Société des produits Nestlé
], pagal [Reglamentą Nr. 207/2009] pateikė [EUIPO] paraišką įregistruoti Europos Sąjungos prekių ženklą.
Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra žodinis žymuo FITNESS.
Prekės, kurioms prašoma registracijos, priskiriamos prie peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 29, 30 ir 32 klasių ir pagal kiekvieną iš jų atitinka šį aprašymą:
–
29 klasė: „Pienas, grietinėlė, sviestas, sūris, jogurtai ir kiti pieno produktai, pieno produktų pakaitalai, kiaušiniai, želė, vaisiai, daržovės, žmonėms vartoti skirti baltymų produktai“;
–
30 klasė: „Grūdai ir grūdų produktai; vartoti paruošti grūdai; pusryčiams skirti grūdai; maisto produktai iš ryžių arba miltų“;
–
32 klasė: „Negazuotas vanduo, gazuotas vanduo, šaltinio vanduo, mineralinis vanduo, aromatizuotas vanduo, vaisių gėrimai, vaisių sultys, nektarai, limonadai, sodos vanduo ir kiti nealkoholiniai gėrimai, sirupai ir kiti gaminiai, skirti sirupams gaminti, kiti gaminiai, skirti gėrimams gaminti“.
2005 m. gegužės 30 d. prašomas įregistruoti prekių ženklas kaip Europos Sąjungos prekių ženklas buvo įregistruotas numeriu 2470326 šio sprendimo 3 punkte nurodytoms prekėms (toliau – ginčijamas prekių ženklas).
2011 m. rugsėjo 2 d. ieškovė [
European Food
] pateikė prašymą pripažinti ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia pagal Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies a punktą, siejamą su to paties reglamento 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktais.
2013 m. spalio 18 d. Anuliavimo skyrius atmetė prašymą pripažinti registraciją negaliojančia.
2013 m. gruodžio 16 d. ieškovė pateikė apeliaciją EUIPO dėl Anuliavimo skyriaus sprendimo.
2015 m. birželio 19 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) EUIPO ketvirtoji apeliacinė taryba atmetė apeliaciją.
Apeliacinė taryba nusprendė, jog, vykstant anuliavimo procedūrai, būtent prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikusi šalis turi įrodyti, kad ginčijamas prekių ženklas neturi skiriamojo požymio arba yra apibūdinamasis pagal Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktus. Ji pridūrė, kad svarbi data, su kuria turi būti susiję įrodymai, yra ginčijamo prekių ženklo paraiškos padavimo diena, t. y. 2001 m. lapkričio 20 d. Be kita ko, jos nuomone, kadangi kalbama apie nebrangias plataus vartojimo prekes, atitinkamos visuomenės pastabumo laipsnis yra žemesnis už vidutinį.
Dėl tariamo apibūdinamojo pobūdžio Apeliacinė taryba nusprendė, kad daugelis Anuliavimo skyriui pateiktų įrodymų vėlesni už svarbią datą arba yra susiję su Rumunijos teritorija iki jos įstojimo į Europos Sąjungą. Dėl ištraukų iš žodynų, susijusių su žodžiu „fitness“, ji nusprendė, kad, vartotojų požiūriu, 2001 m. šis žodis neapibūdino susijusioms prekėms būdingos savybės. Ji manė, jog nagrinėjamoms prekėms minėtas žodis yra sugestyvus ir ne itin išraiškingas. Todėl, jos nuomone, Anuliavimo skyriui pateiktų įrodymų nepakanka, kad būtų įrodytas ginčijamo prekių ženklo apibūdinamasis pobūdis.
Be kita ko, Apeliacinė taryba atmetė kaip pavėluotus kai kuriuos pirmą kartą jai pateiktus įrodymus, į kuriuos ji neatsižvelgė. Šiuo klausimu ji taikė Reglamento [Nr. 2868/95] 50 taisyklės 1 dalies trečią pastraipą, siejamą su to paties reglamento 37 taisyklės b punkto iv papunkčiu.
Be to, Apeliacinė taryba nusprendė, kad žodis „fitness“ yra užsimenamojo pobūdžio ir dviprasmis, todėl ginčijamu prekių ženklu žymimas prekes gali identifikuoti kaip įstojusios į bylą šalies prekes ir atskirti nuo kitų įmonių prekių. Taigi ji nusprendė, jog ieškovė neįrodė, kad šis prekių ženklas neturi skiriamojo požymio.“
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
Ieškiniu, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2015 m. rugpjūčio 19 d.,
European Food
siekė, kad būtų panaikintas ginčijamas sprendimas.
Ieškinį
European Food
grindė trimis pagrindais, susijusiais su, pirma, Apeliacinės tarybos atsisakymu atsižvelgti į jai pirmą kartą pateiktus įrodymus, antra, ginčijamo prekių ženklo apibūdinamuoju pobūdžiu ir, trečia, minėto prekių ženklo skiriamojo požymio nebuvimu.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas panaikino ginčijamą sprendimą ir nurodė EUIPO padengti jos pačios ir
European Food
pateiktas bylinėjimosi išlaidas.
Šalių reikalavimai Teisingumo Teisme
Savo apeliaciniu skundu EUIPO Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą ir
–
priteisti iš
European Food
bylinėjimosi išlaidas.
European Food
Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš EUIPO su šiuo procesu susijusias bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalies, siejamos su Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalimi, pažeidimu
Šalių argumentai
Pirmąjį pagrindą iš esmės sudaro keturios dalys.
Remdamasi pirmąja šio pagrindo dalimi EUIPO tvirtina, kad skundžiamo sprendimo 56 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nurodė, jog reglamentuose Nr. 207/2009 ir Nr. 2868/95 nėra nuostatų, kuriomis nustatomas terminas įrodymams pateikti tuo atveju, kai paduodamas prašymas pripažinti registraciją negaliojančia, grindžiamas absoliučiais negaliojimo pagrindais.
Nors reglamentuose Nr. 207/2009 ir Nr. 2868/95 nėra aiškiai nustatytų konkrečių terminų, pagal Reglamento Nr. 207/2009 57 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 2868/95 40 taisyklę EUIPO kompetentinga nustatyti terminus taikydama procedūros organizavimo priemones.
Taigi Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalyje EUIPO suteikta galimybė neatsižvelgti į faktus ar įrodymus, kurie nebuvo pateikti laiku, taikoma ir terminams, tiesiogiai nustatytiems reglamentuose Nr. 207/2009 ir Nr. 2868/95, ir terminams, kuriuos EUIPO nustatė taikydama procedūros organizavimo priemones.
Be to, minėtas straipsnis taikomas bet kuriai EUIPO procedūrai ir jame neatskiriamos protesto procedūros nuo registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrų.
Remdamasi antrąja minėto pagrindo dalimi EUIPO nurodo, kad skundžiamo sprendimo 57 ir 58 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog, nesant laiko apribojimų, įrodymai gali būti pateikti bet kuriuo metu, įskaitant apeliacinę procedūrą.
Remdamasi trečiąja pirmojo pagrindo dalimi EUIPO nurodo, kad Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalis skirta ne tik protesto procedūroms, nes šioje nuostatoje nepatikslinamas nagrinėjamos procedūros pobūdis. Daugiausiai dėmesio savo argumentuose skirdamas Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalies trečiai pastraipai, kurioje aiškiai nurodytos protesto procedūros, Bendrasis Teismas pažeidė minėtos taisyklės pirmoje pastraipoje įtvirtintą taisyklę, pagal kurią, jei nenustatyta kitaip, apeliacijos nagrinėjimui
mutatis mutandis
taikomos nuostatos, reglamentuojančios to skyriaus, kuris priėmė ginčijamą sprendimą, procesinius veiksmus. Todėl Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalis taip pat taikytina registracijos pripažinimo negaliojančia procedūros kontekste.
Remdamasi ketvirtąja pirmojo pagrindo dalimi EUIPO tvirtina, kad skundžiamu sprendimu iš Apeliacinės tarybos atimami įgaliojimai, jai suteikti pagal Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį. Šiuo klausimu EUIPO tvirtina, jog tai, ar papildomi įrodymai, pateikti Anuliavimo skyriui pasibaigus rašytinei procedūros daliai, yra priimtini, priklauso nuo Anuliavimo skyriaus įgyvendinamos diskrecijos, jam suteiktos pagal Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį.
EUIPO nuomone, atsižvelgdama į Anuliavimo skyriaus nustatytus terminus ir siekdama leisti
European Food
pateikti pastabų dėl
Société des produits Nestlé
pateiktų faktų ir argumentų, Apeliacinė taryba turėjo įgyvendinti savo diskreciją pagal Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį, kad nuspręstų, ar reikėjo atsižvelgti į pirmą kartą jai pateiktus įrodymus. Tačiau EUIPO nurodo, jog, atlikusi išsamią visų svarbių šios bylos aplinkybių analizę, Apeliacinė taryba konstatavo, kad atitinkami įrodymai nebuvo nei papildomi nei pridėtiniai, o tik nauji, todėl nepriimtini.
Taigi Apeliacinė taryba neturėjo atsižvelgti į su negaliojimo pagrindu susijusius įrodymus, nes šie įrodymai nebuvo pateikti laiku vykstant registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrai.
European Food
ginčija EUIPO argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmoje ir antroje pirmojo pagrindo dalyse, kurias reikia nagrinėti kartu, EUIPO tvirtina, pirma, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 56 punkte klaidingai konstatavo, kad reglamentuose Nr. 207/2009 ir Nr. 2868/95 nėra nuostatų, kuriose būtų nustatytas terminas įrodymams pateikti prašymo pripažinti registraciją negaliojančia, grindžiamo absoliučiais negaliojimo pagrindais, atveju, ir, antra, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 57 ir 58 punktuose, kai nusprendė, kad, nesant terminų įrodymams pateikti prašymo pripažinti registraciją negaliojančia, grindžiamo absoliučiais negaliojimo pagrindais, atveju, įrodymai gali būti pateikiami bet kuriuo metu, įskaitant apeliacinę procedūrą.
Pagal Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnį, įregistravus prekių ženklą kaip Europos Sąjungos prekių ženklą, minėto prekių ženklo registracija tam tikrais atvejais gali būti pripažinta negaliojančia EUIPO pateikus prašymą, ir, be kita ko, jeigu prekių ženklas buvo įregistruotas nesilaikant šio reglamento 7 straipsnio nuostatų. Pagal Reglamento Nr. 2868/95 37 taisyklės b punkto iv papunktį šiame prašyme turi būti nurodyti šiam prašymui pagrįsti pateikti faktai, įrodymai ir pastabos. Be to, pagal Reglamento Nr. 207/2009 57 ir 78 straipsnius, vykstant tokiai procedūrai EUIPO tiek kartų, kiek reikia, pasiūlo šalims per nustatytą terminą pateikti savo pastabas, taip pat gali nuspręsti dėl tyrimo priemonių, prie kurių priskiriamas ir faktinių aplinkybių arba įrodymų pateikimas.
Iš šių nuostatų matyti, kad net jeigu, vykstant registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrai, grindžiamai absoliučiais negaliojimo pagrindais, nėra nustatyta termino prašymui panaikinti prekių ženklo registraciją pateikti, priešingai, nei numatyta Reglamento Nr. 207/2009 41 straipsnyje, susijusiame su protestu dėl prekių ženklo įregistravimo, grindžiamo santykinių atmetimo pagrindais, pagal kurį protestui pateikti numatytas trijų mėnesių terminas, EUIPO, remdamasi savo kompetencija organizuoti procedūrą, nustato arba gali nustatyti terminą įrodymams pateikti prašymo pripažinti registraciją negaliojančia atveju.
Taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 56 punkte nusprendė, kad Reglamente Nr. 207/2009 nėra jokių nuostatų, įtvirtinančių terminą įrodymams pateikti. Vis dėlto iš suformuotos Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad, jeigu Bendrojo Teismo sprendimo motyvais pažeidžiama Sąjungos teisė, o šio sprendimo rezoliucinė dalis yra pagrįsta dėl kitų teisinių motyvų, apeliacinį skundą reikia atmesti (2016 m. liepos 21 d. Sprendimo EUIPO / Grau Ferrer,
C‑597/14 P
,
EU:C:2016:579
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taip yra nagrinėjamu atveju. Konkrečiai Bendrasis Teismas ginčijamo sprendimo panaikinimą grindė ne tuo, kad nėra termino įrodymams pateikti, bet tuo, kad Apeliacinė taryba klaidingai nusprendė, jog į įrodymus, kuriuos ieškovė pirmą kartą pateikė Apeliacinei tarybai, negali būti atsižvelgiama dėl to, kad jie pateikti pavėluotai.
Šiuo klausimu primintina, kad, priešingai, nei tvirtina EUIPO, skundžiamo sprendimo 58 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, jog Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalimi, siejama su Reglamento Nr. 2868/95 37 taisyklės b punkto iv papunkčiu, nereikalaujama, kad pirmą kartą Apeliacinei tarybai pateiktus įrodymus ši taryba laikytų pateiktais pavėluotai.
Be to, iš jurisprudencijos matyti, kad nėra esminių priežasčių, susijusių su Apeliacinėje taryboje vykstančios procedūros pobūdžiu arba šios instancijos kompetencija, neleidžiančių Apeliacinei tarybai, priimant sprendimą dėl jai pateiktos apeliacijos, atsižvelgti į faktines aplinkybes ar įrodymus, pirmą kartą pateiktus per šią apeliacinę procedūrą (2007 m. kovo 13 d. Sprendimo VRDT / Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
punktas).
Be to, iš Reglamento Nr. 207/2009 64 straipsnio 1 dalies matyti, kad tuo atveju, kai jai pateikta apeliacija, Apeliacinė taryba gali įgyvendinti skyriaus, priėmusio ginčijamą sprendimą, įgaliojimus, todėl turi iš naujo visapusiškai išnagrinėti su apeliacija susijusias teisines ir faktines aplinkybes (2007 m. kovo 13 d. Sprendimo VRDT / Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
punktas).
Kaip matyti iš Reglamento Nr. 207/2009 63 ir 78 straipsnių, siekdama iš esmės išnagrinėti jai pateiktą apeliaciją Apeliacinė taryba tiek kartų, kiek reikia, pasiūlo šalims per jos nustatytą terminą pateikti pastabas dėl Apeliacinės tarybos joms pateiktų arba kitų šalių pateiktų pareiškimų, ir kad ji taip pat gali nuspręsti dėl tyrimo priemonių, prie kurių priskiriamas ir faktinių aplinkybių arba įrodymų pateikimas. Tokios nuostatos patvirtina galimybę papildyti faktines aplinkybes įvairiuose EUIPO vykstančios procedūros etapuose (2007 m. kovo 13 d. Sprendimo VRDT / Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
punktas).
2007 m. kovo 13 d. Sprendimo VRDT / Kaul (
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
) 60 ir 61 punktuose Teisingumo Teismas nurodė, kad 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 11, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių kalba, 17 sk., 1 t., p. 146) 59 straipsnyje, kurio turinys tapatus Reglamento Nr. 207/2009 60 straipsnio, kuriame nurodytos apeliacijos pateikimo Apeliacinei tarybai sąlygos, turiniui, susijęs ne su faktų ar įrodymų pateikimu, bet tik su pareiškimo, kuriame išdėstyti apeliacijos pagrindai, pateikimu per keturių mėnesių terminą, todėl negali būti aiškinamas kaip suteikiantis apeliantui naują terminą protestą pagrindžiantiems faktams ir įrodymams pateikti.
Vis dėlto iš 2007 m. kovo 13 d. Sprendimo VRDT / Kaul (
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
) nematyti, kad visi Apeliacinei tarybai pateikti įrodymai bet kuriuo atveju laikomi pateiktais pavėluotai.
Pirma, reikia konstatuoti, kad, kitaip nei šioje byloje, byla, kurioje buvo priimtas 2007 m. kovo 13 d. Sprendimas VRDT / Kaul (
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
), susijusi su protesto dėl prekių ženklo registracijos nagrinėjimo procedūra. Tačiau pagal Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalies trečią pastraipą, kai apeliacija pateikiama dėl Protestų skyriaus sprendimo, Apeliacinė taryba nagrinėja tik tuos apeliacijos faktus ir įrodymus, kurie buvo pateikti per Protestų skyriaus nustatytus arba patikslintus terminus. Taigi šiomis aplinkybėmis Apeliacinei tarybai pateikti įrodymai laikytini pavėluotais, tačiau prireikus į juos gali būti atsižvelgiama pagal Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį.
Antra, nepažeidžiant Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalies trečioje pastraipoje įtvirtintos protesto procedūroms taikomos specialios nuostatos, įrodymai gali būti laiku pirma kartą pateikiami Apeliacinei tarybai, jei šiais įrodymais siekiama užginčyti ginčijamame sprendime pateiktus Anuliavimo skyriaus motyvus. Taigi šie įrodymai yra arba papildantys Anuliavimo skyriui pateiktus įrodymus, arba susiję su naujomis aplinkybėmis, kurios negalėjo būti nurodytos per procedūrą Anuliavimo skyriuje.
Be to, pažymėtina, kad šalis, pirmą kartą pateikusi įrodymus Apeliacinei tarybai, turi pagrįsti, dėl kokių priežasčių šie įrodymai buvo pateikti šiame procedūros etape, ir įrodyti, kad toks pateikimas buvo neįmanomas vykstant procedūrai Anuliavimo skyriuje.
Pagaliau, kaip buvo minėta šio sprendimo 38 punkte, pirmą kartą Apeliacinei tarybai pateikti įrodymai gali būti pateikti jos prašymu kaip tyrimo priemonės per šalims nustatytą terminą.
Iš to matyti, kad skundžiamo sprendimo 58 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad pirmą kartą Apeliacinei tarybai pateiktų įrodymų ši taryba negali bet kuriuo atveju laikyti pavėluotais.
Taigi pirmą ir antrą pirmojo pagrindo dalis reikia atmesti.
Remdamasi trečia pirmojo pagrindo dalimi EUIPO tvirtina, kad skundžiamame sprendime yra teisės klaida, nes jo 60 punkte nuspręsta, jog Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalies trečia pastraipa yra skirta tik protesto procedūroms.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad nors Reglamento Nr. 2868/95 X antraštinėje dalyje „Apeliacijos“ esančios 50 taisyklės 1 dalies pirmoje pastraipoje įtvirtintas principas, pagal kurį nuostatos, susijusios su skundžiamą sprendimą priėmusios instancijos procedūromis,
mutatis mutandis
taikomos apeliacinei procedūrai, tos pačios nuostatos trečioje pastraipoje įtvirtinta nuo šio principo nukrypstanti speciali taisyklė. Ši speciali taisyklė galioja apeliacinei procedūrai dėl Protestų skyriaus sprendimo ir ja paaiškinama, kaip Apeliacinėje taryboje vertinami faktai ir įrodymai, pateikti pasibaigus pirmojoje instancijoje nustatytiems terminams (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Rintisch / VRDT,
C‑120/12 P
,
EU:C:2013:638
,
punktą).
Taigi skundžiamo sprendimo 60 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad ši speciali taisyklė, įtvirtinta Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalies trečioje pastraipoje, netaikytina per registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrą, grindžiamą absoliučiais negaliojimo pagrindais.
Iš to matyti, kad reikia atmesti pirmojo pagrindo trečią dalį.
Remdamasi ketvirta pirmojo pagrindo dalimi EUIPO tvirtina, kad skundžiamas sprendimas iš Apeliacinės tarybos atima pagal Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį jai suteiktus įgaliojimus vertinti, ar gali būti atsižvelgiama į pirmą kartą jai pateiktus įrodymus.
Šiuos argumentus EUIPO grindžia klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu.
Iš skundžiamo sprendimo 66 punkto matyti ne tai, kad EUIPO negalėjo įgyvendinti savo diskrecijos, bet tai, kad Apeliacinė taryba padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog į įrodymus, kuriuos
European Food
pirmą kartą pateikė Apeliacinei tarybai, negali būti atsižvelgiama dėl to, kad jie pateikti pavėluotai.
Šiuo klausimu primintina, kad pagal Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį EUIPO gali neatsižvelgti į faktus ar įrodymus, kurių šalys nepateikė laiku.
Iš šio straipsnio formuluotės matyti, kad paprastai, jeigu nenurodyta priešingai, šalys faktines aplinkybes ir įrodymus gali pateikti pasibaigus jiems pateikti nustatytam terminui pagal Reglamento Nr. 207/2009 nuostatas ir kad EUIPO nedraudžiama atsižvelgti į pavėluotai pateiktus faktus ir įrodymus (šiuo klausimu žr. 2007 m. kovo 13 d. Sprendimo VRDT / Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
punktą).
Vis dėlto iš šios formuluotės taip pat aiškiai matyti, kad pavėluotai pateikti faktai ir įrodymai nesuteikia juos pateikiančiai šaliai besąlyginės teisės reikalauti, jog EUIPO į tokius faktus ar įrodymus atsižvelgtų. Nurodžius, kad pastaroji „gali“ tokiu atveju nuspręsti neatsižvelgti į tokius faktus ir įrodymus, pagal Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį EUIPO iš esmės suteikiama didelė diskrecija nuspręsti, pateikiant tokį sprendimą pagrindžiančius motyvus, ar reikia į juos atsižvelgti (šiuo klausimu žr. 2007 m. kovo 13 d. Sprendimo VRDT / Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
punktą).
Reikia nurodyti, kad EUIPO atsižvelgimas į pavėluotai pateiktus faktus ir įrodymus gali būti pateisinamas, jei EUIPO mano, kad, pirma, pavėluotai pateikti įrodymai gali būti iš tikrųjų svarbūs, ir, antra, kad toks atsižvelgimas nedraudžiamas procedūros etape, per kurį jie pateikiami, ir tam neprieštarauja aplinkybės, kuriomis pateikimas įvyko (šiuo klausimu žr. 2007 m. kovo 13 d. Sprendimo VRDT / Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
punktą ir 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Rintisch / VRDT,
C‑120/12 P
,
EU:C:2013:638
,
punktą).
Taigi atsižvelgimas į šiuos papildomus įrodymus laikytinas ne „nauda“ vienai ar kitai šaliai, bet objektyviai ir pagrįstai įgyvendinamos diskrecijos, kuri pagal minėto 76 straipsnio 2 dalį suteikiama EUIPO, rezultatu (2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Centrotherm Systemtechnik / VRDT ir centrotherm Clean Solutions,
C‑610/11 P
,
EU:C:2013:593
,
punktas).
Iš to matyti, kad reikia atmesti ir ketvirtą pirmojo pagrindo dalį.
Taigi pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo pagrindo, susijusio su šalių procesinių teisių pusiausvyros trikdymu ir proceso ekonomiškumo ir gero administravimo principų pažeidimu
Šalių argumentai
EUIPO tvirtina, kad skundžiamas sprendimas trikdo šalių procesinių teisių pusiausvyrą per
inter partes
procedūras EUIPO, be to, prieštarauja proceso ekonomiškumo ir gero administravimo principams, nes šalys gali pasirinkti nepateikti įrodymų ar pastabų arba nenurodyti tam tikrų aspektų „dėl aplaidumo arba vilkinimo tikslais“.
European Food
atsikerta, kad antrasis pagrindas nepagrįstas ir paremtas paprasčiausiomis prielaidomis, nepateikiant jokios nuorodos į atitinkamą teisinę nuostatą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies b punktą ir 169 straipsnio 2 dalį apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, skundžiamos dalys ir teisiniai argumentai, konkrečiai pagrindžiantys šį prašymą, antraip apeliacinis skundas ar atitinkamas pagrindas būtų nepriimtini (šiuo klausimu žr. 2014 m. liepos 10 d. Sprendimo Telefónica ir Telefónica de España / Komisija,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
,
punktą).
Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad kaip akivaizdžiai nepriimtinas turi būti atmestas pagrindas, kuriame apsiribojama bendrais teiginiais ir nepateikiama tikslių nuorodų į skundžiamo sprendimo punktus, kuriuose galbūt padaryta teisės klaida (šiuo klausimu žr. 2014 m. liepos 10 d. Sprendimo Telefónica ir Telefónica de España / Komisija,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
,
punktą).
Antrasis apeliacinio skundo pagrindas nėra susijęs su konkrečiais skundžiamo sprendimo punktais ir jame pateikiama tik bendra skundžiamo sprendimo kritika, nenurodant punktų, kuriuose padaryta teisės klaida. Todėl tokį pagrindą reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, matyti, kad turi būti atmestas visas apeliacinis skundas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal to paties reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi EUIPO pralaimėjo bylą, o
European Food
reikalavo iš jos priteisti bylinėjimosi išlaidas, ji turi padengti su apeliaciniu procesu susijusias bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Priteisti iš Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.