CELEX: 62021CJ0150
Predhodno odločanje
Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah
Vzajemno priznavanje
Okvirni sklep 2005/214/PNZ
Izvršitev denarnih kazni
Člen 1(a)(ii)
Odločba o naložitvi denarne kazni, ki jo sprejme upravni organ
Odločba, zoper katero je mogoče vložiti pritožbo pri državnem tožilcu, ki dela po navodilih ministra za pravosodje
Poznejše pravno sredstvo pred sodiščem, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 1(a)(ii) Okvirnega sklepa Sveta 2005/214/PNZ z dne 24. februarja 2005 o uporabi načela vzajemnega priznavanja denarnih kazni (UL 2005, L 76, str. 16), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 (UL 2009, L 81, str. 24, v nadaljevanju: Okvirni sklep 2005/214).
Ta predlog je bil vložen v okviru postopka, ki ga je začel Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Justitie en Veiligheid  (osrednji urad za sodno izterjavo, ministrstvo za pravosodje in varnost, Nizozemska) (v nadaljevanju: CJIB), da bi se na Poljskem priznala in izvršila denarna kazen, ki je bila D. B. na Nizozemskem naložena zaradi kršitve predpisov o varnosti v prometu.

Pravni okvir

Pravo Unije
Člen 1 Okvirnega sklepa 2005/214, naslovljen „Opredelitve“, določa:
„V tem okvirnem sklepu:
(a)      ,odločba‘ pomeni dokončno odločbo, s katero je fizični ali pravni osebi naloženo plačilo denarne kazni, pri čemer gre za odločbo:
[…]
(ii)      organa države izdajateljice, razen sodišča, v zvezi s kaznivim dejanjem po pravu države izdajateljice, pod pogojem, da je zadevna oseba imela možnost zadevo predložiti v razsojanje sodišču, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve;
(iii)      organa države izdajateljice, razen sodišča, za dejanja, ki se po pravu države izdajateljice kaznujejo[,] ker pomenijo kršitev pravnih predpisov, pod pogojem, da je zadevna oseba imela možnost zadevo predložiti v razsojanje sodišču, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve;
[…]
(b)      ,denarna kazen‘ pomeni obveznost plačila:
(i)      denarnega zneska iz odločbe o obsodbi zaradi kršitve;
[…]“
Člen 3  tega okvirnega sklepa, naslovljen „Temeljne pravice“, določa:
„Ta okvirni sklep ne vpliva na obveznost spoštovanja temeljnih pravic in temeljnih pravnih načel, določenih v členu 6 Pogodbe [EU].“
Člen 4 navedenega okvirnega sklepa, naslovljen „Posredovanje odločb in vključitev osrednjega organa“, v odstavku 1 določa:
„Odločbo skupaj s potrdilom iz tega člena, je mogoče posredovati pristojnim organom države članice, v kateri ima fizična ali pravna oseba, zoper katero je bila izdana odločba, premoženje ali dohodke, tam običajno prebiva ali ima, v primeru pravne osebe, tam registriran sedež.“
Člen 5 istega okvirnega sklepa, naslovljen „Področje uporabe“, v odstavku 1 določa:
„Če so naslednje kršitve kaznive v skladu z opredelitvijo po zakonodaji države izdajateljice, imajo pod pogoji iz tega okvirnega sklepa in brez preverjanja dvojne kaznivosti dejanja, za posledico priznanje in izvršbo odločb:
[…]
–        ravnanja, ki so v nasprotju s predpisi o varnosti v prometu, vključno s kršitvami pravil o številu ur vožnje in času počitka, ter predpisov o nevarnem blagu,
[…]“
Člen 6 Okvirnega sklepa 2005/214, naslovljen „Priznavanje in izvršba odločb“, določa:
„Pristojni organi v državi izvršiteljici priznajo odločbo, ki jim je bila posredovana v skladu s členom 4, brez nadaljnjih formalnosti in nemudoma ukrenejo vse potrebno za njeno izvršbo, razen če pristojni organ sklene, da bo uveljavljal enega izmed razlogov za zavrnitev priznanja ali izvršbe, ki so predvideni v členu 7.“
Člen 7 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Razlogi za zavrnitev priznanja ali izvršitve“, določa:
„[…]
2.      Poleg tega lahko pristojni organ v državi izvršiteljici priznanje ali izvršbo odločbe zavrne, če:
[…]
(g)      glede na potrdilo iz člena 4 zadevna oseba v pisnem postopku v skladu s pravom države izdajateljice ni bila obveščena osebno ali prek zastopnika, pooblaščenega v skladu z nacionalnim pravom, o pravici, da izpodbija odločbo, in o rokih za takšno pravno sredstvo;
[…]
3.      Preden pristojni organ v državi izvršiteljici v primerih iz odstavkov 1 ter 2(c), (g), (i) in (j) odloči, da bo bodisi v celoti bodisi delno zavrnil priznanje in izvršbo odločbe, se na kakršen koli primeren način posvetuje s pristojnim organom v državi izdajateljici in ga, kadar je to ustrezno, zaprosi, da mu brez odlašanja posreduje informacije, ki jih potrebuje.“
Člen 20(3) istega okvirnega sklepa določa:
„Če je potrdilo iz člena 4 razlog za domnevo, da so bile kršene temeljne pravice ali temeljna pravna načela iz člena 6 Pogodbe, lahko vsaka država članica ugovarja priznavanju in izvršbi odločb. Uporabi se postopek iz člena 7(3).“

Poljsko pravo
Člen 611ff(1) ustawa – Kodeks postępowania karnego (zakonik o kazenskem postopku) z dne 6. junija 1997 (prečiščena različica Dz.  U. iz leta 2020, pozicija 30) določa:
„Če država članica Unije, ki je v tem poglavju navedena kot ‚država izdajateljica‘, zahteva izvršitev pravnomočne odločbe o naložitvi denarnih kazni, to odločbo izvrši okrožno sodišče, v katerega sodnem okraju ima storilec premoženje ali prejema dohodke ali ima stalno ali začasno prebivališče. […]“

Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
CJIB je 22. septembra 2020 pri predložitvenem sodišču, to je Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (okrožno sodišče v Lodžu –  center mesta, Poljska), vložil zahtevo za priznanje in izvršitev svoje odločbe z dne 17. januarja 2020, ki je postala pravnomočna 28. februarja 2020 in s katero je bila D. B. naložena globa v višini 92 EUR zaradi kršitve pravil o varnosti v prometu, in sicer prekoračitve dovoljene hitrosti, ki je bila storjena 5. januarja 2020.
Predložitveno sodišče je 6. novembra 2020 CJIB postavilo vprašanja v zvezi s pravnim sredstvom, ki je v nizozemski ureditvi določeno zoper tako odločbo, in v zvezi s statusom organa, ki to pravno sredstvo  obravnava. To sodišče je odgovor CJIB prejelo 22. februarja 2021.
D. B. ni prišel na nobeno od obravnav, ki jih je predložitveno sodišče razpisalo za 6. november in 8. december 2020 ter 23. februar 2021. D. B. tudi ni vložil nobene vloge.
Predložitveno sodišče navaja, da je v skladu z nizozemsko ureditvijo globo, ki jo je naložil CJIB, mogoče izpodbijati pred državnim tožilcem na Nizozemskem v roku šestih tednov. Če se ta državni tožilec ne bi strinjal s stališčem zadevne osebe, bi imela ta pravico do vložitve pravnega sredstva pri kantonrechter (okrajno sodišče, Nizozemska). Če pa bi se zadeva nanašala na globo v višini 225 EUR ali več, je obravnava zadeve na tem sodišču pogojena s plačilom varščine v znesku, ki je enak naloženi globi.
V teh okoliščinah predložitveno sodišče dvomi o tem, ali se lahko državni tožilec v skladu z nizozemsko ureditvijo šteje za „sodišče, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve“ v smislu člena 1(a)(ii) Okvirnega sklepa 2005/214.
Navedeno predložitveno sodišče meni, da je treba ob upoštevanju člena 3 in člena 20(3) Okvirnega sklepa 2005/214 ter člena 6 PEU v zvezi z varstvom temeljnih pravic pri razlagi člena 1(a)(ii) tega okvirnega sklepa upoštevati člen 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu, in razlago tega člena, ki izhaja iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice.
V skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice pa bi moralo za ohranitev poštenosti postopka zadevo preučiti nepristransko sodišče, ki ni podrejeno izvršilni veji oblasti (ESČP, 23. junij 1981, Le Compte, Van Leuven in De Meyer proti Belgiji, CE:ECHR:1981:0623JUD000687875, in ESČP,  29. april 1988, Belilos proti Švici, CE:ECHR:1988:0429JUD001032883). Poleg tega naj bi bilo v zvezi s tem bistveno, da ne obstajajo pretirane davčne ali pravne ovire, ki bi lahko ogrozile dostop do takega sodišča.
V zvezi z razlago pojma „sodišče, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve“ iz člena 1(a)(iii) Okvirnega sklepa 2005/214 naj bi Sodišče že razsodilo, da je treba pri presoji, ali je organ, določen z nacionalno ureditvijo, tako sodišče, upoštevati vse elemente, kot so zakonska podlaga tega organa, njegova stalnost, obveznost njegove sodne pristojnosti, kontradiktornost postopka, uporaba pravnih pravil s strani organa in njegova neodvisnost (sodba z dne 14. novembra 2013, Baláž, C‑60/12, EU:C:2013:733, točka 32).
Zahteva po neodvisnosti sodišč naj bi vključevala dva vidika. Prvi, zunanji vidik, zahteva, da zadevni organ svoje funkcije izvaja povsem samostojno, ne da bi bil s komer  koli kakor koli hierarhično povezan ali mu podrejen in ne da bi prejemal kakršne koli ukaze ali navodila, ter da je s tem zaščiten pred zunanjimi posegi ali pritiski, ki lahko ogrozijo neodvisnost presoje njegovih članov in vplivajo na njihove odločitve (sodba z dne 25. julija 2018, Minister for Justice and Equality (Pomanjkljivosti v pravosodnem sistemu), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, točka 63).
Drugi, notranji vidik, je povezan s pojmom „nepristranskost“ in se nanaša na to, da je zagotovljena enaka distanca do strank spora in njihovih posamičnih interesov glede predmeta spora (sodba z dne 25. julija 2018, Minister for Justice and Equality (Pomanjkljivosti v pravosodnem sistemu), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, točka 65).
Sodišče naj bi se natančneje izreklo o tem, ali je mogoče državnega tožilca šteti za „odreditveni pravosodni organ“ v smislu člena 6(1) Okvirnega sklepa sveta z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (2002/584/PNZ) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 34), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299. Tako možnost naj bi izključilo v primeru, v katerem je državno tožilstvo države članice izpostavljeno tveganju, da bo v okviru sprejetja odločitve o izdaji evropskega naloga za prijetje neposredno ali posredno podrejeno posameznim ukazom ali navodilom izvršilne veje oblasti, kot je minister za pravosodje (sodba z dne 27. maja 2019, OG in PI (Državni tožilstvi v Lübecku in Zwickauu), C‑508/18 in C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, točka 90).
Hkrati naj bi Sodišče razsodilo, da je „sodna odločba“ v smislu člena 1(1) Okvirnega sklepa 2002/584 odločitev o izdaji evropskega naloga za prijetje, ki jo sprejme državno tožilstvo države članice, če je navedeni evropski nalog za prijetje obvezno potrdilo sodišče, ki neodvisno in objektivno nadzira pogoje izdaje in sorazmernost istega naloga za prijetje (sodba z dne 9. oktobra 2019, NJ (Državno tožilstvo na Dunaju), C‑489/19 PPU, EU:C:2019:849, točka 49).
Predložitveno sodišče meni, da ob upoštevanju te sodne prakse in položaja državnega tožilstva v nizozemskem pravnem redu tega ni mogoče šteti za „sodišče, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve“ v smislu člena 1(a)(ii) in (iii) Okvirnega sklepa 2005/214.
V zvezi s tem predložitveno sodišče poudarja pomen možnosti iz teh določb, da se zadeva predloži sodišču, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve, kadar je odločba o ugotovitvi krivde zadevne osebe in o naložitvi sankcije popolnoma avtomatizirana, pri čemer je nacionalni organ, ki sprejme to odločbo, omejen na preverjanje podatkov lastnika vozila in na posredovanje dokumenta, ki ga ustvari računalniški sistem, tej osebi.
Nizozemska ureditev, v skladu s katero se, če državni tožilec ne ugodi pritožbi zadevne osebe zoper odločbo CJIB, lahko vloži pravno sredstvo pri kantonrechter (okrajno sodišče), naj ne  bi izpolnjevala zahteve iz člena 1(a)(ii) Okvirnega sklepa 2005/214, da mora biti zoper odločbo organa države izdajateljice, razen sodišča, mogoče vložiti pravno sredstvo pri „sodišču, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve“.
Ta okvirni sklep naj bi namreč določal možnost vložitve pravnega sredstva neposredno pri sodišču, ne da bi bilo treba najprej izčrpati vse druge postopke.
V zvezi s tem naj bi iz sodbe z dne 14. novembra 2013, Baláž (C‑60/12, EU:C:2013:733, točka 46), izhajalo, da za dostop do sodišča, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve, v smislu Okvirnega sklepa 2005/214 ne smejo veljati pogoji, zaradi katerih bi bil ta dostop onemogočen ali pretirano otežen.
Poleg tega predložitveno sodišče ugotavlja, da je v skladu z nizozemsko ureditvijo, če je znesek naložene globe 225 EUR ali več, preizkus pravnega sredstva, ki ga opravi sodišče, pogojen s tem, da zadevna oseba plača varščino v višini tega zneska. Ta postopkovna pravila pa bi lahko pomenila oviro, ki državljana države članice odvrača od vložitve pravnega sredstva v državi članici izdajateljici.
V teh okoliščinah je Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi (okrožno sodišče v Lodžu –  center mesta) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.      Ali odločba o naložitvi denarne kazni, ki jo je izdal nizozemski osrednji upravni organ, določen v skladu s členom 2 Okvirnega sklepa [2005/214], na katero se je mogoče pritožiti pri tožilstvu, organizacijsko podrejenem ministrstvu za pravosodje, izpolnjuje merila ‚odločbe, zoper katero se je mogoče pritožiti pri sodišču, pristojnem za kazenske zadeve‘ v smislu člena 1(a)(ii) Okvirnega sklepa?
2.      Ali se lahko šteje, da je merilo, da je zoper odločbo o denarni kazni mogoče vložiti pravno sredstvo pri ‚sodišču, pristojnem za kazenske zadeve‘, izpolnjeno, če je pritožba pri okrajnem sodišču mogoča šele v poznejši fazi postopka, to je po tem, ko jo je zavrnil  tožilec, poleg tega pa je v nekaterih primerih to povezano z obveznostjo plačila takse, enakovredne izrečeni kazni?“

Vprašanji za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjema, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, prvič, ali je treba člen 1(a)(ii) Okvirnega sklepa 2005/214 razlagati tako, da odločba, s katero je fizični osebi pravnomočno naložena denarna kazen in ki jo je sprejel organ države članice izdajateljice, razen sodišča, zaradi kaznivega dejanja po pravu te države članice, pomeni „odločbo“ v smislu te določbe v primeru, v katerem ureditev navedene države članice določa, da pritožbo zoper to odločbo najprej preizkusi državni tožilec, ki je organizacijsko podrejen ministru za pravosodje, nato pa lahko zadevna oseba, če državni tožilec sprejme odločbo o zavrnitvi te pritožbe, pri sodišču, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve, vloži pravno sredstvo. Drugič, predložitveno sodišče sprašuje, ali je treba to določbo razlagati tako, da je imela zadevna oseba „možnost zadevo predložiti v razsojanje sodišču, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve“ v smislu te določbe, če je v skladu z ureditvijo države članice izdajateljice, kadar je znesek naložene globe 225 EUR ali več, preizkus pravnega sredstva, ki ga opravi sodišče, pogojen s tem, da ta zadevna oseba plača varščino v višini tega zneska.
Najprej je treba opozoriti, da imajo v skladu s členom 5(1), triintrideseta alinea, Okvirnega sklepa 2005/214 ravnanja, ki so v nasprotju s predpisi o varnosti v prometu, če so kazniva v skladu z opredelitvijo po zakonodaji države izdajateljice, pod pogoji iz tega okvirnega sklepa in brez preverjanja dvojne kaznivosti dejanja za posledico priznanje in izvršitev odločb.
Člen 1(a)(ii) Okvirnega sklepa pojem „odločba“ opredeljuje kot „dokončno odločbo, s katero je fizični ali pravni osebi naloženo plačilo denarne kazni, pri čemer gre za odločbo organa države izdajateljice, razen sodišča, v zvezi s kaznivim dejanjem po pravu države izdajateljice, pod pogojem, da je zadevna oseba imela možnost zadevo predložiti v razsojanje sodišču, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve“.
V skladu s členom 1(a)(iii) tega okvirnega sklepa je „odločba“ tudi  „dokončna odločba, s katero je fizični ali pravni osebi naloženo plačilo denarne kazni, pri čemer gre za odločbo organa države izdajateljice, razen sodišča, za dejanja, ki se po pravu države izdajateljice kaznujejo[,] ker pomenijo kršitev pravnih predpisov, pod pogojem, da je zadevna oseba imela možnost zadevo predložiti v razsojanje sodišču, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve“.
Kot je razvidno iz spisa, predloženega Sodišču, in zlasti iz potrdila iz člena 4 Okvirnega sklepa 2005/214, ki je priloženo odločbi CJIB, ki je predmet postopka v glavni stvari, je bila D. B. na podlagi prava države članice izdajateljice naložena globa zaradi kaznivega dejanja, in sicer kršitve, ki pomeni ravnanje v nasprotju s predpisi o varnosti v prometu, kakor so določeni v zakonodaji navedene države članice.
Čeprav se v teh okoliščinah v obravnavanem primeru uporablja člen 1(a)(ii) Okvirnega sklepa 2005/214 in ne člen 1(a)(iii) tega okvirnega sklepa, pa ti določbi z enakim besedilom zahtevata, da mora zadevna oseba imeti „možnost zadevo predložiti v razsojanje sodišču, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve“.
Na prvem mestu, glede vprašanja, ali je pravica do pravnega sredstva zagotovljena ne glede na obveznost spoštovanja predhodnega upravnega postopka, preden zadevo preuči sodišče, pristojno zlasti za kazenske zadeve, v smislu Okvirnega sklepa 2005/214, je Sodišče že razsodilo, da člen 1(a)(iii) tega okvirnega sklepa ne zahteva, da je zadevo mogoče neposredno predložiti takemu sodišču (glej v tem smislu sodbo z dne 14. novembra 2013, Baláž, C‑60/12, EU:C:2013:733, točka 45).
Ker se Okvirni sklep 2005/214 uporablja tudi za denarne kazni, ki jih naložijo upravni organi, je mogoče glede na posebnosti pravosodnih sistemov držav članic zahtevati izvedbo predhodne upravne faze. Vendar za dostop do sodišča, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve v smislu tega okvirnega sklepa, ne smejo biti določeni taki pogoji, zaradi katerih bi bil ta dostop onemogočen ali pretirano otežen (sodba z dne 14. novembra 2013, Baláž, C‑60/12, EU:C:2013:733, točka 46 in navedena sodna praksa).
Na drugem mestu, glede obsega in narave nadzora, ki ga opravlja sodišče, ki mu je mogoče predložiti zadevo, mora biti zadnjenavedeno neomejeno pristojno, da preuči zadevo tako glede pravne presoje kot glede presoje dejanskih okoliščin, in mora imeti zlasti možnost, da se preučijo dokazi in da se na tej podlagi ugotovi odgovornost zadevne osebe in ustreznost kazni (sodba z dne 14. novembra 2013, Baláž, C‑60/12, EU:C:2013:733, točka 47).
Kot je razvidno iz predložitvene odločbe, ne glede na to, da pritožbo zoper odločbo CJIB, s katero je bila naložena sankcija, v skladu z nizozemsko ureditvijo obravnava državni tožilec, ki je organizacijsko podrejen ministru za pravosodje, ta ureditev določa, da lahko zadevna oseba pri kantonrechter (okrajno sodišče) vloži pravno sredstvo zoper odločbo tega državnega tožilca.
V teh okoliščinah je treba, ne da bi bilo treba presoditi, ali je državni tožilec, pristojen za preučitev pritožbe zoper odločbo CJIB, s katero je bila naložena sankcija za kršitev, ki je ravnanje v nasprotju s predpisi o varnosti v prometu, „sodišče, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve“ v smislu člena 1(a)(ii) Okvirnega sklepa 2005/214, preveriti, ali je morda kantonrechter (okrajno sodišče), navedeno v prejšnji točki, tako sodišče.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je pojem „sodišče, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve“ iz navedene določbe avtonomen pojem prava Unije in ga je treba razlagati tako, da zajema vsa sodišča, ki uporabljajo postopek, ki ima bistvene značilnosti kazenskega postopka, zlasti pa imajo neomejeno pristojnost in uporabljajo postopek, v katerem se spoštujejo ustrezna procesna jamstva v kazenskih zadevah (glej v tem smislu sodbo z dne 14. novembra 2013, Baláž, C‑60/12, EU:C:2013:733, točki 39 in 42).
Sodišče, ki je bilo pozvano, naj nacionalnemu sodišču zagotovi koristne odgovore, je pristojno na podlagi spisa v postopku v glavni stvari in stališč, ki so mu bila predložena, podati napotke, tako da lahko predložitveno sodišče odloči v konkretnem sporu, o katerem odloča (glej po analogiji sodbo z dne 26. januarja 2021, Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie, C‑16/19, EU:C:2021:64, točka 38).
Kot je razvidno iz spisa, predloženega Sodišču, lahko v obravnavani zadevi kantonrechter (okrajno sodišče), navedeno v točki 39 te sodbe, odloča o pravnih in dejanskih vprašanjih ter o sorazmernosti naložene globe glede na storjeno kršitev, pri čemer so v postopku pred tem sodiščem zagotovljena ustrezna procesna jamstva v kazenskih zadevah. Natančneje, ta jamstva se nanašajo na način, kako je zadevna oseba seznanjena z dokumenti v zvezi z zadevo, zaslišanje na javni obravnavi, na katero je ta zadevna oseba vabljena, možnost pravne pomoči ali zastopanja, zaslišanje prič in sodnih izvedencev ter uporabo tolmača.
Navedeno kantonrechter (okrajno sodišče) je torej treba opredeliti kot „sodišče, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve“ v smislu člena 1(a)(ii) Okvirnega sklepa 2005/214.
Okoliščina, ki jo navaja predložitveno sodišče, da je v skladu z nizozemsko ureditvijo v primeru, v katerem je znesek naložene globe 225 EUR ali več, preizkus pravnega sredstva s strani sodišča pogojen s tem, da zadevna oseba plača varščino, ki je enaka temu znesku, v obravnavanem primeru ni upoštevna. Ugotoviti je namreč treba, da je bil v postopku v glavni stvari znesek globe, ki jo je CJIB naložil D. B., 92 EUR.
Ob upoštevanju vseh zgornjih preudarkov je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba člen 1(a)(ii) Okvirnega sklepa 2005/214 razlagati tako, da odločba, s katero je fizični osebi pravnomočno naložena denarna kazen in ki jo sprejme organ države članice izdajateljice, razen sodišča, zaradi kaznivega dejanja po pravu te države članice, pomeni „odločbo“ v smislu te določbe v primeru, v katerem ureditev navedene države članice določa, da pritožbo zoper to odločbo najprej preizkusi državni tožilec, ki je organizacijsko podrejen ministru za pravosodje, nato pa lahko zadevna oseba, če ta državni tožilec sprejme odločbo o zavrnitvi te pritožbe, pri sodišču, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve, vloži pravno sredstvo, če za dostop do tega sodišča niso določeni pogoji, ki ta dostop onemogočajo oziroma pretirano otežujejo.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
Člen 1(a)(ii) Okvirnega sklepa Sveta 2005/214/PNZ z dne 24. februarja 2005 o uporabi načela vzajemnega priznavanja denarnih kazni, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009, je treba razlagati tako, da odločba, s katero je fizični osebi pravnomočno naložena denarna kazen in ki jo sprejme organ države članice izdajateljice, razen sodišča, zaradi kaznivega dejanja po pravu te države članice, pomeni „odločbo“ v smislu te določbe v primeru, v katerem ureditev navedene države članice določa, da pritožbo zoper to odločbo najprej preizkusi državni tožilec, ki je organizacijsko podrejen ministru za pravosodje, nato pa lahko zadevna oseba, če ta državni tožilec sprejme odločbo o zavrnitvi te pritožbe, pri sodišču, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve, vloži pravno sredstvo, če za dostop do tega sodišča niso določeni pogoji, ki ta dostop onemogočajo oziroma pretirano otežujejo.
Podpisi
*
Jezik postopka: poljščina.