CELEX: 62015CJ0280
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Europos Sąjungos prekių ženklas
Reglamentas (EB) Nr. 207/2009
9 straipsnio 3 dalis ir 102 straipsnio 1 dalis
Europos Sąjungos prekių ženklų teismo pareiga priimti nutartį, kuria trečiajai šaliai uždraudžiama atlikti teises pažeidžiančius veiksmus
Prašymo priimti tokią nutartį nebuvimas
Sąvoka „ypatingos priežastys“ nenustatyti tokio draudimo
Sąvoka „pagrįsto dydžio kompensacija“ už veiksmus, atliekamus po Europos Sąjungos prekių ženklo registracijos paraiškos paskelbimo dienos ir prieš paskelbiant apie tokio prekių ženklo registraciją

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (
OL L 78, p. 1
) 9 straipsnio 3 dalies ir 102 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Irina Nikolajeva ir
Multi Protect OÜ
ginčą dėl I. Nikolajeva šiai bendrovei pareikšto ieškinio dėl teises į Europos Sąjungos prekių ženklą pažeidžiančių veiksmų.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 207/2009
Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnyje „Europos Sąjungos prekių ženklų suteikiamos teisės“ nurodyta:
„1.   Europos Sąjungos prekių ženklas suteikia savininkui išimtines teises į jį. Savininkas turi teisę uždrausti visoms trečiosioms šalims be jo sutikimo komercinėje veikloje naudoti:
a)
bet kokį žymenį, tapatų Europos Sąjungos prekių ženklui, kuriuo ženklinamos prekės ar paslaugos yra tapačios toms prekėms ar paslaugoms, kurioms Europos Sąjungos prekių ženklas yra įregistruotas;
b)
bet kokį žymenį, kai dėl savo tapatumo Europos Sąjungos prekių ženklui ar panašumo į jį ir dėl Europos Sąjungos prekių ženklu ir tuo žymeniu ženklinamų prekių ar paslaugų tapatumo ar panašumo yra tikimybė, kad visuomenė bus suklaidinta; tikimybė suklaidinti apima galimybę susieti žymenį su prekių ženklu;
<...>
2.   Vadovaujantis 1 dalies nuostatomis galima,
inter alia
, uždrausti:
a)
tokiu žymeniu žymėti prekes arba jų pakuotes;
b)
siūlymas pirkti tokiu žymeniu pažymėtas prekes, jų išleidimas į rinką arba sandėliavimas tuo tikslu, taip pat juo pažymėtų paslaugų siūlymas ar teikimas;
c)
importuoti arba eksportuoti tokiu žymeniu pažymėtas prekes;
d)
vartoti tokį žymenį komercinės veiklos dokumentuose arba reklamoje.
3.   Europos Sąjungos prekių ženklo suteikiamos teisės nuo paskelbimo apie prekių ženklo įregistravim[ą] dienos turi pirmenybę trečiųjų šalių atžvilgiu. Tačiau galima reikalauti pagrįsto dydžio kompensacijos už po Europos Sąjungos prekių ženklo paraiškos paskelbimo dienos atliekamus veiksmus, kurie dėl paskelbimo nuo tada tampa draudžiamais. Iki paskelbimo apie registraciją teismas negali byloje priimti sprendimo nagrinėjant bylą iš esmės.“
Reglamento Nr. 207/2009 14 straipsnyje „Papildomas nacionalinių įstatymų taikymas pažeidimų atvejais“ nustatyta:
„1.   Europos Sąjungos prekių ženklo suteikiamas teises reglamentuoja tik šio reglamento nuostatos. Visais kitais atvejais Europos Sąjungos prekių ženklo pažeidimo klausimus X dalyje nustatyta tvarka reglamentuoja nacionalinių prekių ženklų pažeidimams skirti nacionaliniai įstatymai.
2.   Šis reglamentas nekliudo imtis valstybių narių įstatymų numatytų veiksmų prieš Europos Sąjungos prekių ženklą [nekliudo remiantis valstybių narių teise pareikšti ieškinių dėl Europos Sąjungos prekių ženklo], ypač civilinės atsakomybės ir nesąžiningos konkurencijos atvejais.
3.   Taikytinos procesinės taisyklės nustatomos vadovaujantis X dalies nuostatomis.“
Šio reglamento 96 straipsnyje „Teismingumas teisių pažeidimo ir galiojimo atvejais“ nurodyta:
„Išskirtinai Europos Sąjungos prekių ženklų teismams teismingos:
a)
visos teisių pažeidimo bylos <...>;
<...>
c)
visos bylos, iškeltos dėl 9 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje nurodytų veiksmų;
<...>“
Šio reglamento 101 straipsnyje „Taikoma teisė“ numatyta:
„1.   Europos Sąjungos prekių ženklų teismai taiko šio reglamento nuostatas.
2.   Visais šio reglamento nereglamentuojamais klausimais Europos Sąjungos prekių ženklų teismas taiko savo nacionalinę teisę, taip pat ir savo tarptautinės privatinės teisės normas.
3.   Jeigu šiame reglamente nenurodyta kitaip, Europos Sąjungos prekių ženklų teismas taiko tokias procesines teisės normas, kurios teismo buvimo vietos valstybėje narėje taikomos tokio pat pobūdžio byloms dėl nacionalinio prekių ženklo.“
Šio paties reglamento 102 straipsnyje „Sankcijos“ nustatyta:
„1.   Jeigu Europos Sąjungos prekių ženklų teismas nustato, kad atsakovas pažeidė arba galėjo pažeisti teises į Europos Sąjungos prekių ženklą, jis, išskyrus atvejus, kai dėl ypatingų priežasčių galima nuspręsti kitaip, priima nutarimą uždrausti atsakovui toliau atlikti teises į Europos Sąjungos prekių ženklą pažeidžiančius ar galinčius pažeisti veiksmus. Jis taip pat imasi savo nacionalinių įstatymų nustatytų priemonių, kurios užtikrina šio draudimo laikymąsi.
2.   Visais kitais atvejais Europos Sąjungos prekių ženklų teismas taiko tos valstybės narės, kurioje buvo arba galėjo būti atlikti teisių pažeidimo veiksmai, įstatymus, taip pat ir jos tarptautinės privatinės teisės normas.“
Direktyva 2004/48/EB
2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/48/EB dėl intelektinės nuosavybės teisių gynimo (
OL L 157, p. 45
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 2 t., p. 32) 13 straipsnyje „Žala“ numatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad kompetentingos teismo institucijos nukentėjusiojo asmens prašymu, reikalautų [iš] pažeidėjo, kuris, žinodamas arba turėdamas pakankamą pagrindą žinoti, dalyvavo teises pažeidžiančioje veikloje, atlyginti teisių turėtojui žalą, kuri atitiktų faktiškai jo patirtus nuostolius dėl pažeidimo.
Nustatydamos nuostolių [žalos] dydį, teismo institucijos:
a)
atsižvelgia į visus atitinkamus aspektus, tokius kaip neigiamos ekonominės pasekmės, įskaitant negautas pajamas, kurių neįgijo nukentėjusioji šalis, neteisėtai gautą pažeidėjo naudą ir atitinkamais atvejais kitus ne ekonominius veiksnius, tokius kaip dėl pažeidimo teisių turėtojo patirta moralinė žala,
arba
b)
kaip alternatyvą a punktui, jos gali atitinkamais atvejais nustatyti vienkartinę žalos atlyginimo sumą, remdamosi tokiais elementais kaip bent autorinis atlyginimas ar vienkartinis mokestis, kuris būtų sumokėtas, jei pažeidėjas būtų prašęs leidimo naudotis atitinkama intelektinės nuosavybės teise.
2.   Kai pažeidėjas dalyvavo teises pažeidžiančioje veikloje nežinodamas arba neturėdamas pagrindo žinoti, valstybės narės gali nustatyti, kad teismo institucijos galėtų reikalauti atiduoti pelną arba atlyginti žalą, ir tai galėtų būti iš anksto nustatyta.“
Estijos teisė
Pagrindinei bylai taikytinos redakcijos 2002 m. gegužės 22 d.
kaubamärgiseadus
(Prekių ženklų įstatymas) (RT, I, 2002, 49, 308) 8 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Įregistruotas prekių ženklas yra teisiškai saugomas nuo registracijos paraiškos pateikimo dienos <...> iki 10 metų termino, skaičiuojamo nuo įregistravimo dienos, pabaigos.“
Šio įstatymo 57 straipsnio „Išimtinių teisių apsauga“ 1 dalyje numatyta:
„Prekių ženklo savininkas gali asmeniui, kuris pažeidė išimtines teises, įskaitant licencijos gavėją, kuris pažeidė licencijos sutarties sąlygas, pareikšti ieškinį dėl:
1)
teisių pažeidimo nutraukimo;
2)
tyčia ar neatsargiai sukeltos turtinės žalos, įskaitant negautą pelną, ir neturtinės žalos atlyginimo.
<...>“
Pagrindinei bylai taikytinos redakcijos 2005 m. balandžio 20 d.
tsiviilkohtumenetluse seadustikus
(Civilinio proceso kodeksas) (RT, I, 2005, 26, 197) (toliau – Civilinio proceso kodeksas) 4 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Ieškinio teisenos atveju bylos šalys nustato ginčo dalyką ir proceso eigą ir sprendžia dėl pateiktinų prašymų ir teisinės gynybos priemonių.“
Šio kodekso 5 straipsnio „Dispozityvumo principas“ 1 dalyje nurodyta:
„Ieškinys nagrinėjamas remiantis bylos šalių pateiktomis faktinėmis aplinkybėmis ir prašymais ir laikantis reikalavimų.“
Šio kodekso 439 straipsnyje „Kompetencijos priimti sprendimą dėl ieškinio ribos“ numatyta:
„Teismas sprendime negali viršyti reikalavimų ir priimti sprendimo dėl reikalavimų, kurie jam nebuvo pateikti.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
I. Nikolajeva yra Europos Sąjungos žodinio prekių ženklo „HolzProf“ savininkė. Prekių ženklo registracijos paraiška buvo pateikta 2010 m. balandžio 24 d., paskelbta 2010 m. gegužės 31 d. Prekių ženklas buvo įregistruotas 2010 m. rugsėjo 14 d. numeriu 00905381, ir ši registracija buvo paskelbta 2010 m. rugsėjo 16 d.
2010 m. balandžio 24 d. I. Nikolajeva sudarė licencijos sutartį, pagal kurią suteikė
Holz Prof OÜ
teisę naudoti savo prekių ženklą už mėnesinį 1278 eurų licencinį mokestį.
I. Nikolajeva pareiškė ieškinį
Multi Protect Harju Maakohus
(Harju pirmosios instancijos teismas, Estija), kuriame teigė, kad ši bendrovė neteisėtai naudojo jos prekių ženklą per laikotarpį nuo 2010 m. gegužės 3 d. iki 2011 m. spalio 28 d. imtinai, nes visų pirma naudojo šiam prekių ženklui tapatų žymenį kaip „paslėptą raktinį žodį“ interneto svetainėje.
I. Nikolajeva prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikė tris reikalavimus.
Pirma, ji prašė konstatuoti pažeidimą, kurį
Multi Protect
padarė neteisėtai naudodama jos prekių ženklą, ir tvirtino, kad šis naudojimas pažeidžia Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies a punktą ir 2 dalies d punktą.
Antra, ji rėmėsi nepagrįstu praturtėjimu dėl šio pažeidimo ir prašė sumokėti 22791 euro sumą kaip dėl nurodomo pažeidimo netinkamai gautos naudos atlyginimą, apskaičiuotą pažeidimo trukmę, t. y. iš viso 17 mėnesių ir 25 dienas, padauginus iš nagrinėjamoje licencijos sutartyje nustatyto mėnesio licencinio atlyginimo sumos.
Trečia, I. Nikolajeva paprašė patirtos neturtinės žalos atlyginimo, kurio dydį turėjo nustatyti bylą nagrinėjantis teismas. Šiuo aspektu ji pirmiausia teigė, kad bylos nagrinėjimas teisme ir baudžiamosios bylos dėl tų pačių pažeidimo veiksmų iškėlimas jai sukėlė moralinių kančių. Dėl tokių pačių veiksmų suprastėjo jos sveikatos būklė, o nagrinėjama byla turėjo neigiamų pasekmių komerciniams santykiams.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pagrindinėje byloje pirmiausia kyla klausimas, ar Reglamento Nr. 207/2009 102 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį reikia aiškinti taip, kad šis teismas, kaip Europos Sąjungos prekių ženklų teismas, turi priimti nutartį uždrausti toliau atlikti teises pažeidžiančius veiksmus, nors ieškovė savo ieškinyje neprašė nustatyti tokio draudimo ir net nesirėmė jos prekių ženklo suteikiamų išimtinių teisių pažeidimu po 2011 m. spalio 28 d., o tik apsiribojo prašymu konstatuoti teises pažeidžiančius veiksmus, atliktus iki šios datos.
Šiuo aspektu ji nurodo, kad pagal taikytiną nacionalinę teisę, ypač dispozityvumo principą, įtvirtintą Civilinio proceso kodekso 4 straipsnio 2 dalyje, ir
ne ultra petita
principą, įtvirtintą šio kodekso 439 straipsnyje, nacionalinis teismas gali priimti nutartį, kaip antai nurodytą Reglamento Nr. 207/2009 102 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje, tik tuomet, kai jam pateiktas prašymas priimti tokią nutartį.
Remdamasis 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimu Nokia (
C‑316/05
,
EU:C:2006:789
), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad tam tikru atveju taip pat kyla klausimas, ar tai, kad ieškovė pagrindinėje byloje nepateikė prašymo uždrausti toliau vykdyti pažeidimą, gali būti „ypatinga priežastis“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 102 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį, kuri pateisintų tai, kad šis teismas gali patenkinti šios ieškovės pirmąjį reikalavimą nepriimdamas nutarties dėl šio uždraudimo.
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl sąvokos „pagrįsto dydžio kompensacija“, nurodytos šio reglamento 9 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje, apimties, ypač dėl to, ar šią kompensaciją galima gauti dėl veiksmų, atliktų iki Europos Sąjungos prekių ženklo registracijos paraiškos dienos, ir ar ši kompensacija yra skirta visai nagrinėjamo prekių ženklo savininko patirtai žalai, įskaitant neturtinę žalą, atlyginti.
Būtent tokiomis aplinkybėmis
Harju Maakohus
(Harju pirmosios instancijos teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Europos Sąjungos prekių ženklų teismas turi priimti [Reglamento Nr. 207/2009] 102 straipsnio 1 dalyje numatytą nutartį ir tuomet, kai pareiškėjas to neprašo ir bylos šalys neteigia, kad atsakovas pažeidė arba ketino pažeisti teises į Europos Sąjungos prekių ženklą po tam tikros buvusios datos, ir ar yra „ypatinga priežastis“, kaip ji suprantama pagal šios nuostatos pirmą sakinį, kai nepateikiamas atitinkamo turinio reikalavimas ir ši aplinkybė nenurodoma?
2.
Ar [Reglamento Nr. 207/2009] 9 straipsnio 3 dalį reikia aiškinti taip, kad Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas iš trečiosios šalies už prekių ženklui tapataus žymens naudojimą nuo prekių ženklo paraiškos paskelbimo dienos iki prekių ženklo registracijos paskelbimo dienos gali reikalauti tik pagrįsto dydžio kompensacijos pagal [Reglamento Nr. 207/2009] 9 straipsnio 3 dalies antrą sakinį, o ne to, kas gauta dėl pažeidimo, įprastos vertės ir žalos atlyginimo, ir kad už laikotarpį iki Europos Sąjungos prekių ženklo registracijos paskelbimo dienos nėra teisės į pagrįsto dydžio kompensaciją?
3.
Kokių rūšių išlaidas ir kitas kompensacijas apima pagrįsto dydžio kompensacija pagal [Reglamento Nr. 207/2009] 9 straipsnio 3 dalies antrą sakinį ir ar ji gali apimti prekių ženklo savininko neturtinės žalos atlyginimą, be kita ko, ir kokiomis aplinkybėmis?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo pirmuoju klausimu iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 207/2009 102 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad Europos Sąjungos prekių ženklų teismas turi priimti nutartį, kuria trečiajai šaliai būtų uždraudžiama toliau atlikti teises pažeidžiančius veiksmus, net jeigu prekių ženklo savininkas šiam teismui dėl to nepateikė prašymo.
Šis teismas nurodo, kad taikant konkrečius nacionalinėje teisėje nustatytus civilinio proceso organizavimo principus, ypač dispozityvumo ir
ne ultra petita
principus, įtvirtintus Civilinio proceso kodekso 4, 5 ir 439 straipsniuose, jam draudžiama priimti nutartį, kaip antai nurodytą Reglamento Nr. 207/2009 102 straipsnio 1 dalyje, jeigu dėl to jam nepateiktas prašymas.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 207/2009 101 straipsnio 3 dalį, jeigu šiame reglamente nenurodyta kitaip, Europos Sąjungos prekių ženklų teismas taiko tokias procesines teisės normas, kurios šio teismo buvimo vietos valstybėje narėje taikomos tokio pat pobūdžio byloms dėl nacionalinio prekių ženklo.
Taigi, kadangi šiame reglamente nenurodyta kitaip, juo nedraudžiama taikyti minėtų dispozityvumo ir
ne ultra petita
principų.
Todėl Reglamento Nr. 207/2009 102 straipsnio 1 dalimi nedraudžiama tai, kad, taikydamas šiuos nacionalinėje teisės proceso principus, Europos Sąjungos prekių ženklų teismas atsisakytų priimti nutartį uždrausti trečiajai šaliai toliau atlikti teises pažeidžiančius veiksmus dėl to, kad atitinkamo prekių ženklo savininkas to neprašė.
Kadangi nėra pareigos priimti Reglamento Nr. 207/2009 102 straipsnio 1 dalyje nurodytą nutartį, nes taikomos nacionalinės teisės procesinės taisyklės, kurios nesuderinamos su šiuo reglamentu, nereikia nagrinėti klausimo, ar šios pareigos nebuvimas pateisinamas „ypatinga priežastimi“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
Bet kokiu atveju aplinkybė, kad Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas savo ieškinyje, pateiktame Europos Sąjungos prekių ženklų teismui, prašė tik konstatuoti teises pažeidžiantį veiksmą, bet neprašė nurodyti jį nutraukti, negali būti laikoma „ypatinga priežastimi“, kaip ji suprantama pagal šio reglamento 102 straipsnio 1 dalį.
Ši sąvoka apima tik išskirtines situacijas, kai, atsižvelgiant į ypatingus elgesio, kuriuo kaltinama trečioji šalis, požymius, ypač į tai, kad ji negali toliau atlikti teises pažeidžiančių veiksmų, kuriais ji kaltinama, arba ketinti jų atlikti, toks teismas neturi priimti nutarties uždrausti trečiajai šaliai toliau atlikti tokius veiksmus, nors Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas dėl to pateikė prašymą (šiuo klausimu žr. 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Nokia,
C‑316/05
,
EU:C:2006:789
,
punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 207/2009 102 straipsnio 1 dalis aiškintina kaip nedraudžianti to, kad, taikydamas konkrečius nacionalinėje teisėje nustatytus proceso principus, Europos Sąjungos prekių ženklų teismas atsisakytų priimti nutartį uždrausti trečiajai šaliai toliau atlikti teises pažeidžiančius veiksmus dėl to, kad atitinkamo prekių ženklo savininkas to neprašė.
Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo antruoju ir trečiuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, iš esmės siekia sužinoti, ar, pirma, Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 3 dalies antrą sakinį reikia aiškinti taip, jog jis prieštarauja tam, kad Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas galėtų reikalauti kompensacijos už trečiosios šalies veiksmus iki nagrinėjamo prekių ženklo registracijos paraiškos paskelbimo, ir, antra, ar, kalbant apie trečiosios šalies veiksmus po šio prekių ženklo registracijos paraiškos paskelbimo, bet iki jo registracijos paskelbimo, šios nuostatos sąvoka „pagrįsto dydžio kompensacija“ apima nuostolius, skirtus visai šio savininko patirtai žalai, įskaitant reikalavimą atlyginti įprastinę vertę, prarastą dėl trečiosios šalies atlikto šio prekių ženklo naudojimo, atlyginti, ir patirtos neturtinės žalos atlyginimą.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad pagal Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 3 dalies pirmą sakinį Europos Sąjungos prekių ženklo suteikiamomis teisėmis prieš trečiąsias šalis galima remtis tik nuo paskelbimo apie prekių ženklo registraciją.
Todėl Europos Sąjungos prekių ženklo savininkui suteikiamos išimtinės teisės, kurios jam pirmiausia suteikia galimybę uždrausti trečiosioms šalims naudoti nagrinėjamą prekių ženklą pareiškiant ieškinį dėl pažeidimo pagal Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 ir 2 dalis, gali būti siejamos tik su veiksmais po šio prekių ženklo registracijos paskelbimo.
Siekiant suteikti prekių ženklo paraišką pateikiančiam subjektui konkrečią apsaugos priemonę laikotarpiu nuo šios paraiškos paskelbimo dienos, nuo kurios laikoma, kad trečiosios šalys žino apie šią paraišką, iki jo registracijos paskelbimo dienos, Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje numatyta teisė į „pagrįsto dydžio kompensaciją“ dėl veiksmų per šį laikotarpį, kurie, jeigu būtų buvę atlikti po šio prekių ženklo įregistravimo dienos, būtų buvę uždrausti.
Ši apsauga taikoma visoms turtinėms teisėms, kurias šis reglamentas sieja su Europos Sąjungos prekių ženklo registracijos paraiška.
Pagal Reglamento Nr. 207/2009 4 skyriuje „Europos Sąjungos prekių ženklai kaip nuosavybės objektai“ pateikiamą 24 straipsnį Europos Sąjungos prekių ženklų paraiškos gali būti kelių rūšių teisinių veiksmų, kaip antai perdavimo, daiktinių teisių suteikimo arba licencijų, kurie turi bendrą tikslą arba poveikį suteikti arba perkelti teises į nagrinėjamą prekių ženklą, objektas (šiuo klausimu žr. 2016 m. vasario 4 d. Sprendimo Hassan,
C‑163/15
,
EU:C:2016:71
,
punktą).
Šiuo atveju pagrindinėje byloje nagrinėjama prekių ženklo registracijos paraiška buvo licencijos objektas nuo jos pateikimo.
Europos Sąjungos prekių ženklo paraiškos tikroji ekonominė vertė taip pat matyti iš kitų su tokia paraiška susijusių teisių. Pagal Reglamentą Nr. 207/2009 pareiškėjas iš principo turi pirmenybę nuo savo prekių ženklo registracijos paraiškos pateikimo dienos atsižvelgiant į vėliau pateiktas paraiškas.
Be to, remdamasis tokiais argumentais dėl visų su prekių ženklo registracijos paraiška siejamų teisių, Europos Žmogaus Teisių Teismas, be kita ko, nusprendė, kad, kaip matyti iš visų kartu vertinamų bylos aplinkybių, tokia paraiška gali būti esminis interesas, saugomas kaip pagrindinė nuosavybės teisė, įtvirtinta 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių konvencijos Papildomo protokolo Nr. 1 1 straipsnyje (šiuo klausimu žr. 2007 m. sausio 11 d. EŽTT sprendimo
Anheuser‑Busch Inc. prieš Portugaliją
, CE:ECHR:2007:0111JUD007304901, 73–78 punktus).
Atsižvelgiant į šiuos argumentus reikia konstatuoti, kad dėl to, jog Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje nustatyta griežta taisyklės, pagal kurią Europos Sąjungos prekių ženklu negalima remtis iki jo registracijos paskelbimo, išimtis, negali būti reikalaujama kompensacijos pagal šią nuostatą dėl veiksmų, kurie atlikti iki tokio prekių ženklo registracijos paraiškos paskelbimo.
Be to, kadangi Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje nėra aiškios nuorodos į valstybių narių teisę apibrėžiant šios nuostatos prasmę ir apimtį, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką šios nuostatos sąvoka „pagrįsto dydžio kompensacija“ paprastai turi būti aiškinama autonomiškai ir vienodai, atsižvelgiant į šios nuostatos kontekstą ir nagrinėjamo teisės akto siekiamą tikslą (pagal analogiją žr. 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Nokia,
C‑316/05
,
EU:C:2006:789
,
punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Atliekant tokį išaiškinimą, reikia atsižvelgti, kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, į tai, jog apsauga, suteikiama kaip „pagrįsto dydžio kompensacija“, nurodyta Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje, dėl šioje nuostatoje nurodytų veiksmų dėl savo pobūdžio turi būti labiau ribota negu ta, kuria prekių ženklo savininkas naudojasi dėl veiksmų po šio prekių ženklo registracijos paskelbimo dienos, nes interesas apsaugoti remiantis prekių ženklo registracijos paraiška yra mažesnis už interesą apsaugoti prekių ženklą po jo įregistravimo.
Šio reglamento 9 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje nurodyti veiksmai atliekami tuomet, kai dar nėra aišku, ar prekių ženklas, dėl kurio pateikta registracijos paraiška, bus veiksmingai įregistruotas, nes tam dar gali visiškai arba iš dalies prieštarauti absoliutūs arba santykiniai atsisakymo įregistruoti pagrindai.
Taigi Europos Sąjungos prekių ženklo registracijos paraiškos suteikiamos teisės iki nagrinėjamo prekių ženklo registracijos gali būti laikomos „sąlyginio“ pobūdžio.
Sąlyginis pobūdis, be kita ko, aiškiai matomas iš Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 3 dalies trečio sakinio, nes jame numatyta, kad ieškinys pagal šio reglamento 9 straipsnio 3 dalies antrą sakinį Europos Sąjungos prekių ženklų teisme gali būti pareiškiamas tik po nagrinėjamo prekių ženklo registracijos paskelbimo.
Iš to matyti, kad „pagrįsto dydžio kompensacija“, kurios galima reikalauti ieškinyje pagal Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 3 dalies antrą sakinį, turi būti mažesnė už nuostolių atlyginimą, kurio Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas gali reikalauti už pažeidimo padarytą žalą.
Šis dviejų rūšių ieškinių skirtumas taip pat matyti iš Reglamento Nr. 207/2009 96 straipsnyje išvardytų Europos Sąjungos prekių ženklų teismų skirtingų išimtinių įgaliojimų, nes šiame straipsnyje atskirai nurodomos: a) „pažeidimo bylos“ ir c) „bylos, iškeltos dėl [šio reglamento] 9 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje nurodytų veiksmų“.
Be to, reikia konstatuoti, kad dėl to, jog Reglamente Nr. 207/2009 nėra nuostolių atlyginimo, kurio Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas gali reikalauti dėl teises pažeidžiančių veiksmų, taisyklių, iš šio reglamento 101 straipsnio 2 dalies matyti, kad iš principo Europos Sąjungos prekių ženklų teismas taiko šios srities savo nacionalinę teisę, įskaitant savo tarptautinę privatinę teisę. Beje, iš šio reglamento 14 straipsnio 2 dalies matyti, kad šiuo reglamentu, be kita ko, nedraudžiama papildomai taikyti nacionalinės teisės pažeidimų srityje, ypač nacionalinės teisės dėl civilinės atsakomybės.
Šiomis aplinkybėmis Direktyvos 2004/48 13 straipsnyje numatytos konkrečios taisyklės dėl nuostolių, patirtų dėl teises pažeidžiančių veiksmų, kuriais siekiama atlyginimo, kuris skiriasi pagal tai, ar turi būti nustatyta, ar ne, kad trečioji šalis vykdė teises pažeidžiančią veiklą žinodama arba turėdama pagrįstų priežasčių žinoti.
Šios direktyvos 13 straipsnio 1 dalyje numatytas iš principo visiškas realiai patirtos žalos, kurią gali sudaryti neturtinė žala, atlyginimas dėl tyčia atliktų teises pažeidžiančių veiksmų, nors pagal šios direktyvos 13 straipsnio 2 dalį leidžiama tik kompensuoti negautą pelną arba sumokėti nuostolius, kurie turi būti nustatyti iš anksto, jeigu teises pažeidžiantys veiksmai nebuvo atlikti tyčia.
Jeigu šios nuostatos savaime taikomos tik teises pažeidžiantiems veiksmams, taigi veiksmams, atliktiems po nagrinėjamo prekių ženklo registracijos paskelbimo, bet ne veiksmams iki šio paskelbimo, nurodytiems Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje, vis dėlto galima daryti išvadą, kad, kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados 51 punkte, žalos atlyginimas, mokėtinas kaip „pagrįsto dydžio kompensacija“, negali būti didesnis už sumažintą kompensaciją, numatytą Direktyvos 2004/48 13 straipsnio 2 dalyje.
Kadangi Reglamento Nr. 2007/2009 9 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje siekiama sąlyginio pobūdžio teises susieti su prekių ženklu nuo jo registracijos paraiškos paskelbimo ir iki jo registracijos paskelbimo, „pagrįsto dydžio kompensacija“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, turi būti mažesnė už nuostolių atlyginimą, kurio Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas gali reikalauti dėl teises pažeidžiančių veiksmų, atliktų po šio prekių ženklo registracijos paskelbimo, ir kuriuo iš principo siekiama užtikrinti visišką realiai patirtos žalos, kuri prireikus gali apimti neturtinę žalą, atlyginimą.
Taigi siekiant apibrėžti „pagrįsto dydžio kompensaciją“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 3 dalies antrą sakinį, reikia taikyti negauto pelno kompensavimo kriterijų ir į šią kompensaciją neįtraukti didesnės žalos, kurią nagrinėjamo prekių ženklo savininkas gali patirti dėl šio prekių ženklo naudojimo ir kuri konkrečiai gali apimti neturtinę žalą, atlyginimo.
Negauto pelno kompensavimo kriterijus, kiek jis taikomas siekiant kompensuoti trečiųjų šalių neteisėtai gautą pelną dėl nagrinėjamo prekių ženklų naudojimo per Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje nurodytą laikotarpį, susijęs su šios nuostatos tikslu užkirsti kelią trečiosioms šalims nepagrįstai pasipelnyti iš tikrosios ekonominės vertės, kurią suteikia prekių ženklo registracijos paraiška, kai laikoma, kad apie šią paraišką jie sužinojo po paskelbimo.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį ir trečiąjį klausimus reikia atsakyti: Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 3 dalies antrą sakinį reikia aiškinti taip, kad juo draudžiama tai, kad Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas turėtų teisę reikalauti žalos atlyginimo dėl veiksmų, trečių šalių atliktų iki prekių ženklo registracijos paraiškos paskelbimo. Trečiųjų šalių veiksmų, atliktų po nagrinėjamo prekių ženklo registracijos paraiškos paskelbimo, bet iki jo registracijos paskelbimo, atveju šios nuostatos sąvoka „pagrįsto dydžio kompensacija“ apima trečiųjų šalių pelno, realiai gauto dėl šio prekių ženklo naudojimo per minėtą laikotarpį, kompensavimą. Tačiau sąvoka „pagrįsto dydžio kompensacija“ neapima didesnės žalos, įskaitant galimos neturtinės žalos, kurią šio prekių ženklo savininkas gali patirti, atlyginimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

1.
2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo 102 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad ji neprieštarauja tam, kad, taikydamas konkrečius nacionalinėje teisėje nustatytus proceso principus, Europos Sąjungos prekių ženklų teismas atsisakytų priimti nutartį uždrausti trečiajai šaliai toliau atlikti teises pažeidžiančius veiksmus, nes nagrinėjamo prekių ženklo savininkas dėl to jam nepateikė prašymo.

2.
Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 3 dalies antrą sakinį reikia aiškinti taip, kad juo draudžiama tai, kad Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas turėtų teisę reikalauti žalos atlyginimo dėl veiksmų, trečiųjų šalių atliktų iki prekių ženklo registracijos paraiškos paskelbimo. Trečiųjų šalių veiksmų, atliktų po nagrinėjamo prekių ženklo registracijos paraiškos paskelbimo, bet iki jo registracijos paskelbimo, atveju šios nuostatos sąvoka „pagrįsto dydžio kompensacija“ apima trečiųjų šalių pelno, realiai gauto dėl šio prekių ženklo naudojimo per minėtą laikotarpį, kompensavimą. Tačiau sąvoka „pagrįsto dydžio kompensacija“ neapima didesnės žalos, įskaitant galimos neturtinės žalos, kurią šio prekių ženklo savininkas gali patirti, atlyginimą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: estų.