CELEX: 62019CJ0410
Trimitere preliminară
Agenți comerciali independenți
Directiva 86/653/CE
Articolul 1 alineatul (2)
Noțiunea de «agent comercial»
Furnizarea de programe informatice către clienți în format electronic
Acordarea unei licențe perpetue de utilizare
Noțiunile de «vânzare» și «mărfuri»

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 1 alineatul (2) din Directiva 86/653/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1986 privind coordonarea legislației statelor membre referitoare la agenții comerciali independenți (
JO 1986, L 382, p. 17
, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 176).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între The Software Incubator Ltd, pe de o parte, și Computer Associates (UK) Ltd (denumită în continuare „Computer Associates”), pe de altă parte, în legătură cu plata unei indemnizații ca urmare a încetării contractului dintre aceste două societăți.
Cadrul juridic
Legislația Uniunii
Acordul de retragere
Prin Decizia (UE) 2020/135 din 30 ianuarie 2020 referitoare la încheierea Acordului privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice (
JO 2020, L 29, p. 1
, denumit în continuare „Acordul de retragere”), Consiliul Uniunii Europene, în numele Uniunii Europene și al Comunității Europene a Energiei Atomice, a aprobat Acordul de retragere, care a fost anexat la decizia menționată.
Articolul 86 din Acordul de retragere, intitulat „Cauzele aflate pe rolul Curții de Justiție a Uniunii Europene”, prevede la alineatele (2) și (3):
„(2)   Curtea de Justiție a Uniunii Europene este în continuare competentă să se pronunțe cu privire la cererile de decizie preliminară introduse de instanțe judecătorești din Regatul Unit înainte de încheierea perioadei de tranziție.
(3)   În sensul prezentului capitol, o procedură este considerată ca fiind inițiată în fața Curții de Justiție a Uniunii Europene, iar o cerere de decizie preliminară este considerată ca fiind introdusă în momentul în care actul de sesizare a fost înregistrat de grefa Curții de Justiție […]”
Conform articolului 126 din Acordul de retragere, perioada de tranziție a început la data intrării în vigoare a acestui acord și s‑a încheiat la 31 decembrie 2020.
Directiva 86/653
Al doilea și al treilea considerent ale Directivei 86/653 au următorul cuprins:
„întrucât diferențele dintre legislațiile interne privind reprezentarea comercială afectează în mod considerabil condițiile de concurență și de derulare a activității respective în cadrul [Uniunii Europene] și dăunează atât protecției agenților comerciali în raporturile cu comitenții lor, cât și siguranței tranzacțiilor comerciale; întrucât, în plus, diferențele respective inhibă în mod substanțial încheierea și derularea contractelor de reprezentanță comercială în care comitentul și agentul comercial sunt stabiliți în state membre diferite;
întrucât schimbul de mărfuri între statele membre trebuie să aibă loc în condiții similare celor de pe piața unică, iar acest lucru necesită apropierea sistemelor juridice din statele membre în asemenea măsură încât să satisfacă buna funcționare a pieței comune; întrucât, în această privință, regulile referitoare la conflictul dintre legi nu înlătură, în materie de reprezentare comercială, incompatibilitățile sus‑menționate și nici nu ar putea să o facă chiar dacă ar fi uniformizate și, prin urmare, armonizarea propusă este necesară făcând abstracție de existența regulilor respective.”
Articolul 1 din această directivă prevede:
„(1)   Armonizarea măsurilor prevăzute în prezenta directivă se aplică actelor cu putere de lege și actelor administrative din statele membre, care reglementează relațiile dintre agenții comerciali și comitenții lor.
(2)   În sensul prezentei directive, «agentul comercial» reprezintă intermediarul care desfășoară o activitate independentă și care este în permanență autorizat să negocieze vânzarea sau cumpărarea produselor în numele altei persoane, denumită în continuare «comitent», sau să negocieze și să încheie astfel de tranzacții pentru și în numele comitentului în cauză.
(3)   În sensul prezentei directive, agentul comercial nu include, în mod special:
–
o persoană care, în calitatea sa de angajat cu funcție superioară, este împuternicită să contracteze angajamente care sunt obligatorii pentru o companie sau asociație;
–
un partener care este autorizat legal să contracteze angajamente care devin obligatorii pentru partenerii săi;
–
un administrator judiciar, un lichidator sau un judecător sindic.”
Articolul 2 alineatul (1) din directiva menționată prevede:
„Prezenta directivă nu se aplică:
–
agenților comerciali ale căror activități nu sunt remunerate;
–
agenților comerciali, în măsura în care aceștia operează la bursa de mărfuri sau pe piața de mărfuri, sau
–
organismului cunoscut sub denumirea de «Crown Agents for Overseas Governments and Administrations», înființat în Regatul Unit în temeiul Legii privind agenții Coroanei din 1979, sau filialelor acestora.”
Articolul 3 din aceeași directivă are următorul cuprins:
„(1)   În exercițiul activității, agentul comercial trebuie să promoveze interesele comitentului său și să acționeze loial și de bună credință.
(2)   Agentul comercial trebuie, în special:
(a)
să depună eforturile necesare pentru negocierea și, după caz, încheierea tranzacțiilor de care a fost mandatat să se ocupe;
(b)
să comunice comitentului său toate informațiile necesare pe care le deține;
(c)
să respecte instrucțiunile rezonabile primite de la comitentul său.”
Articolul 4 alineatul (2) din Directiva 86/653 prevede:
„Comitentul trebuie, în special:
(a)
să îi furnizeze agentului comercial documentația necesară referitoare la produsele în cauză;
(b)
să obțină pentru agentul său comercial informațiile necesare pentru executarea contractului de agenție și, în special, să îl înștiințeze pe agentul comercial într‑o perioadă de timp rezonabilă în cazul în care anticipează că volumul tranzacțiilor comerciale va fi cu mult mai mic decât cel la care s‑ar fi așteptat în mod normal agentul comercial.”
Articolul 6 alineatul (1) din această directivă prevede:
„În absența unui acord între părți asupra acestei probleme și fără să aducă atingere aplicării dispozițiilor obligatorii ale statelor membre cu privire la nivelul remunerației, agentul comercial are dreptul la remunerația de care agenții comerciali numiți pentru comercializarea produsele care fac obiectul contractului său de agenție beneficiază în mod obișnuit în locul în care acesta își desfășoară activitățile. În lipsa unei astfel de uzanțe, agentul comercial este îndreptățit să primească o remunerație rezonabilă, având în vedere toate aspectele tranzacției.”
Dreptul Regatului Unit
Directiva 86/653 a fost transpusă în dreptul Regatului Unit prin Commercial Agents (Council Directive) Regulations 1993 (Statutory Instruments 1993/3053) [Regulamentul din 1993 privind agenții comerciali (de transpunere a directivei Consiliului) (Regulamentul 1993/3053)]. Articolul 2 alineatul (1) din acest regulament prevede:
„În sensul prezentului regulament:
«agentul comercial» reprezintă intermediarul care desfășoară o activitate independentă și care este în permanență autorizat să negocieze vânzarea sau cumpărarea produselor în numele altei persoane (denumită în continuare «comitent») sau care este în permanență autorizat să negocieze vânzarea sau cumpărarea produselor în numele comitentului respectiv […]”
Litigiul principal și întrebările preliminare
Computer Associates este o societate care comercializează un program informatic de automatizare a serviciilor de aplicații, pentru derularea și gestionarea aplicațiilor prin intermediul unui centru de date (denumit în continuare „programul în cauză”). Scopul acestui program constă în coordonarea și realizarea automată a derulării actualizărilor pentru alte aplicații, în cadrul diferitor medii de operare în mari organizații cum sunt băncile și societățile de asigurări, astfel încât aplicațiile subiacente să fie pe deplin integrate în mediul de operare al programelor informatice.
Computer Associates acorda clienților săi, în format electronic, licențe de utilizare a programului în cauză pe un teritoriu specificat pentru un număr autorizat de utilizatori finali.
Acordarea licenței pentru acest program era subordonată respectării unor obligații în sarcina clientului, în special obligația de a nu accesa o parte a programului menționat pe care nu a fost autorizat să o utilizeze, de a nu cauza sau de a nu permite decompilarea sau modificarea acestuia și de a nu îl închiria, cesiona ori transfera sau de a nu acorda sublicențe.
Din informațiile furnizate de instanța de trimitere reiese că licența de utilizare a programului în cauză putea fi acordată fie cu titlu perpetuu, fie pentru o durată limitată. În cazul rezilierii contractului pentru o neîndeplinire gravă a obligațiilor imputabilă celeilalte părți sau pentru motivul insolvenței acestei societăți, programul respectiv trebuia să fie restituit Computer Associates sau să fie șters ori distrus de client. În practică, majoritatea licențelor erau acordate însă cu titlu perpetuu. Computer Associates păstra, în această privință, toate drepturile, și anume în special drepturile de autor, titlurile, brevetele, drepturile asupra mărcilor comerciale și celelalte interese patrimoniale aferente acestui program.
La 25 martie 2013, Computer Associates a încheiat un contract cu The Software Incubator. Potrivit clauzei 2.1 din contractul menționat, această din urmă societate acționa în numele Computer Associates pentru a aborda potențiali clienți din Regatul Unit și în Irlanda în scopul de a „promova, comercializa și vinde [programul în cauză]”. Potrivit contractului menționat, obligațiile The Software Incubator se limitau la promovarea și comercializarea acestui program. The Software Incubator nu avea autoritatea de a transfera proprietatea asupra programului respectiv.
Printr‑o scrisoare datată 9 octombrie 2013, Computer Associates a reziliat contractul încheiat cu The Software Incubator.
The Software Incubator a formulat o acțiune în despăgubire, în temeiul dispozițiilor reglementării naționale de transpunere a Directivei 86/653, împotriva Computer Associates la High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division [Înalta Curte de Justiție (Anglia și Țara Galilor), Secția Queen’s Bench, Regatul Unit]. Computer Associates a contestat calificarea relației sale cu The Software Incubator drept contract de agenție comercială, susținând că furnizarea de programe informatice în format electronic către un client împreună cu o licență perpetuă pentru utilizarea programului menționat nu constituia o „vânzare a produselor” în sensul articolului 1 alineatul (2) din directiva menționată.
Prin decizia din 1 iulie 2016, High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division [Înalta Curte de Justiție (Anglia și Țara Galilor), Secția Queen’s Bench] a admis cererea The Software Incubator și a dispus ca acestei societăți să i se acorde o sumă de 475000 de lire sterline (GBP) (aproximativ 531000 de euro) cu titlu de despăgubire. Această instanță a apreciat în acest context că „vânzarea produselor”, în sensul Regulamentului 1993/3053, făcea trimitere la o definiție autonomă care trebuia să includă furnizarea unui program.
Computer Associates a declarat apel împotriva acestei hotărâri la Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) [Curtea de Apel (Anglia și Țara Galilor) (Secția civilă), Regatul Unit]. Prin decizia din 19 martie 2018, această instanță a statuat că un program furnizat unui client în format electronic nu se încadra în noțiunea de „produse” în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 86/653, astfel cum aceasta este interpretată de Curte. Instanța amintită a concluzionat că Software Incubator nu avea calitatea de „agent comercial”, în sensul acestei dispoziții, și a respins cererea sa de despăgubire.
The Software Incubator a atacat această decizie în fața Supreme Court of the United Kingdom (Curtea Supremă a Regatului Unit).
Această instanță solicită Curții o interpretare a articolului 1 alineatul (2) din Directiva 86/653, care îi este necesară pentru a stabili dacă noțiunea de „agent comercial” autorizat să negocieze „vânzarea produselor” se aplică în cazul furnizării către client a unui program informatic în format electronic, a cărui utilizare este reglementată de o licență acordată cu titlu perpetuu.
În aceste condiții, Supreme Court of the United Kingdom (Curtea Supremă a Regatului Unit) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Atunci când copiile unui program informatic sunt furnizate clienților unui comitent în format electronic, iar nu pe un suport material, acestea constituie «produse» în sensul noțiunii respective astfel cum apare în definiția agentului comercial de la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 86/653?
2)
Dacă programul informatic este furnizat clienților unui comitent prin acordarea unei licențe perpetue către client pentru utilizarea unei copii a programului informatic respectiv, aceasta constituie o «vânzare a produselor» în sensul noțiunii menționate astfel cum apare în definiția agentului comercial de la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 86/653?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu titlu introductiv, este necesar să se constate că din articolul 86 alineatul (2) din Acordul de retragere, care a intrat în vigoare la 1 februarie 2020, rezultă că Curtea este în continuare competentă să se pronunțe cu privire la cererile de decizie preliminară introduse de instanțe judecătorești din Regatul Unit înainte de încheierea perioadei de tranziție, stabilită la 31 decembrie 2020, situație în care se regăsește prezenta cerere de decizie preliminară.
Prin intermediul întrebărilor formulate, care trebuie examinate împreună, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă noțiunea de „vânzare a produselor”, prevăzută la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 86/653, trebuie interpretată în sensul că poate acoperi furnizarea, în schimbul plății unui preț, a unui program informatic în format electronic către un client, atunci când această furnizare este însoțită de acordarea unei licențe perpetue pentru utilizarea programului respectiv.
Articolul 1 alineatul (2) din Directiva 86/653 definește „agentul comercial” în sensul acesteia ca fiind intermediarul care desfășoară o activitate independentă și care este în permanență autorizat să negocieze vânzarea sau cumpărarea produselor în numele altei persoane, denumită „comitent”, sau să negocieze și să încheie astfel de tranzacții pentru și în numele comitentului în cauză.
Această dispoziție prevede trei condiții necesare și suficiente pentru ca o persoană să poată fi calificată drept „agent comercial”. În primul rând, respectiva persoană trebuie să aibă calitatea de intermediar independent. În al doilea rând, ea trebuie să aibă un contract permanent cu comitentul. În al treilea rând, ea trebuie să desfășoare o activitate care să constea fie în negocierea vânzării sau a cumpărării de mărfuri pentru comitent, fie în negocierea și încheierea respectivelor tranzacții în numele și pe seama acestuia (Hotărârea din 21 noiembrie 2018, Zako,
C‑452/17
,
EU:C:2018:935
, punctul
).
În speță, este în discuție numai a treia dintre aceste condiții, în măsura în care privește negocierea unei „vânzări a produselor” în numele comitentului. În această privință, trebuie să se constate că Directiva 86/653 nu definește noțiunea de „vânzare a produselor” și nu face nicio trimitere la dreptul național în ceea ce privește semnificația care urmează a fi reținută pentru această noțiune.
În aceste condiții, noțiunea de „vânzare a produselor” trebuie să primească în întreaga Uniune Europeană o interpretare autonomă și uniformă, având în vedere cerințele aplicării uniforme a dreptului Uniunii în raport cu principiul egalității. Această noțiune constituie astfel o noțiune autonomă de drept al Uniunii a cărei domeniu de aplicare nu poate fi determinat prin referire la noțiunile cunoscute din dreptul statelor membre sau prin clasificări realizate pe plan național [a se vedea prin analogie Hotărârea din 9 iulie 2020, RL (Directiva privind combaterea întârzierii în efectuarea plăților),
C‑199/19
,
EU:C:2020:548
, punctul
și jurisprudența citată].
În această privință, trebuie amintit că stabilirea semnificației și a domeniului de aplicare al termenilor pentru care dreptul Uniunii nu oferă nicio definiție trebuie realizată în conformitate cu sensul obișnuit al acestora în limbajul curent, ținând seama și de contextul în care sunt utilizați și de obiectivele urmărite de reglementarea din care fac parte (Hotărârea din 4 iunie 2020, Trendsetteuse,
C‑828/18
,
EU:C:2020:438
, punctul
și jurisprudența citată).
În raport cu aceste elemente este necesar să se stabilească dacă noțiunea de „vânzare a produselor”, care figurează la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 86/653, poate acoperi furnizarea, în schimbul plății unui preț, a unui program informatic în format electronic către un client, atunci când această furnizare este însoțită de acordarea unei licențe perpetue pentru utilizarea acestui program.
În ceea ce privește modul de redactare a acestei dispoziții, trebuie subliniat că ea face trimitere în mod general la noțiunea de „vânzare a produselor”, fără a defini termenii „vânzare” sau „produse”, aceștia nefiind de altfel definiți în nicio altă dispoziție din directiva menționată.
În primul rând, în ceea ce privește termenul de „produse”, potrivit jurisprudenței Curții, acesta trebuie înțeles ca reprezentând produsele evaluabile în bani și care pot face, ca atare, obiectul unor tranzacții comerciale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 octombrie 2006, Comisia/Grecia,
C‑65/05
,
EU:C:2006:673
, punctul
și jurisprudența citată).
Rezultă de aici că termenul menționat, datorită definiției sale generale, poate acoperi un program informatic precum programul în cauză, din moment ce acesta are o valoare comercială și poate face obiectul unei tranzacții comerciale.
În plus, trebuie precizat că un program poate fi calificat ca reprezentând un „produs”, independent de faptul că este furnizat pe un suport material sau, precum în speță, în format electronic prin descărcare.
Astfel, pe de o parte, după cum a arătat domnul avocat general la punctul 55 din concluzii, utilizarea termenului „produse” în diferitele versiuni lingvistice ale Directivei 86/653 nu indică nicio distincție în funcție de caracterul material sau imaterial al bunului în cauză.
Pe de altă parte, Curtea a statuat deja că, din punct de vedere economic, vânzarea unui program pentru calculator pe CD‑ROM sau pe DVD și vânzarea unui program pentru calculator prin descărcare de pe internet sunt similare, întrucât modul de transmitere online este echivalentul funcțional al predării unui suport material (Hotărârea din 3 iulie 2012, UsedSoft,
C‑128/11
,
EU:C:2012:407
, punctul
).
Prin urmare, termenul „produse”, în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 86/653, poate acoperi un program informatic, independent de suportul pe care este furnizat programul respectiv.
În al doilea rând, potrivit unei definiții general acceptate, „vânzarea” este un contract prin care o persoană transmite altei persoane, în schimbul plății unui preț, drepturile sale de proprietate asupra unui bun corporal sau necorporal care îi aparține (Hotărârea din 3 iulie 2012, UsedSoft,
C‑128/11
,
EU:C:2012:407
, punctul
).
În cazul particular al vânzării unei copii de program informatic, Curtea a statuat că descărcarea unei copii a unui program pentru calculator și încheierea unui contract de licență de utilizare referitor la aceasta constituie un tot indivizibil. Astfel, descărcarea unei copii a unui asemenea program este lipsită de utilitate dacă respectiva copie nu poate fi folosită de către deținătorul său. Cele două operațiuni trebuie, așadar, să fie examinate împreună pentru a putea fi calificate din punct de vedere juridic (a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 iulie 2012, UsedSoft,
C‑128/11
,
EU:C:2012:407
, punctul
).
Astfel, Curtea a apreciat că punerea la dispoziție a unei copii a programului informatic, prin descărcare, și încheierea contractului de licență de utilizare aferent, care urmărește să facă utilizabilă copia respectivă de către clienți în mod permanent, cu plata unui preț destinat să îi permită titularului dreptului de autor să obțină o remunerație care să corespundă valorii economice a copiei operei al cărei proprietar este, implică transferul dreptului de proprietate asupra acestei copii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 iulie 2012, UsedSoft,
C‑128/11
,
EU:C:2012:407
, punctele
și
).
În consecință, având în vedere modul de redactare a articolului 1 alineatul (2) din Directiva 86/653, trebuie să se considere că furnizarea, în schimbul plății unui preț, a unui program informatic în format electronic către un client, atunci când această furnizare este însoțită de acordarea unei licențe perpetue pentru utilizarea acestui program, poate intra sub incidența noțiunii de „vânzare a produselor”, în sensul dispoziției menționate.
Această interpretare este susținută de contextul în care se înscrie articolul respectiv.
Astfel, articolul 1 alineatul (3) și articolul 2 din Directiva 86/653 prevăd anumite cazuri bine definite de excludere din sfera noțiunii „agent comercial” și, respectiv, din domeniul de aplicare al acestei directive (Hotărârea din 21 noiembrie 2018, Zako,
C‑452/17
,
EU:C:2018:935
, punctul
).
Or, niciunul dintre aceste cazuri de excludere nu privește natura „vânzării produselor” care face obiectul activității de „agent comercial”, prevăzută la articolul 1 alineatul (2) din directiva menționată.
În plus, după cum a arătat domnul avocat general în esență la punctele 66 și 67 din concluzii, o „vânzare a produselor” de tipul celei descrise la punctul 43 din prezenta hotărâre nu se opune nici ca drepturile și obligațiile care revin agentului comercial și, respectiv, comitentului să fie puse în executare în conformitate cu dispozițiile articolelor 3-5 din Directiva 86/653, nici ca agentul comercial să primească o remunerație care să fie conformă cu dispozițiile articolului 6 din această directivă.
În sfârșit, interpretarea menționată este confirmată de obiectivele Directivei 86/653, care urmărește, în conformitate cu cel de al doilea și cel de al treilea considerent ale acesteia, protejarea agenților comerciali în raporturile cu comitenții, promovarea securității tranzacțiilor comerciale și facilitarea schimburilor de mărfuri între state membre prin apropierea sistemelor juridice ale acestora din urmă în domeniul reprezentării comerciale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 noiembrie 2018, Zako,
C‑452/17
,
EU:C:2018:935
, punctul
și jurisprudența citată).
În această privință, efectul util al protecției acordate prin Directiva 86/653 ar fi afectat dacă furnizarea unui program, în condițiile menționate la punctul 43 din prezenta hotărâre, ar trebui exclusă din noțiunea de „vânzare a produselor”, în sensul articolului 1 alineatul (2) din această directivă.
Astfel, această interpretare a dispoziției menționate ar exclude de la acordarea beneficiului acestei protecții persoanele care exercită, cu ajutorul mijloacelor tehnologice moderne, sarcini comparabile cu cele exercitate de agenți comerciali, a căror sarcină constă în vânzarea de bunuri corporale, în special prin prospectarea și prin contactarea directă a clientelei.
Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că este necesar să se răspundă la întrebările adresate că noțiunea de „vânzare a produselor”, prevăzută la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 86/653, trebuie interpretată în sensul că poate acoperi furnizarea, în schimbul plății unui preț, a unui program informatic în format electronic către un client atunci când această furnizare este însoțită de acordarea unei licențe perpetue pentru utilizarea acestui program.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:

Noțiunea de „vânzare a produselor”, prevăzută la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 86/653/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1986 privind coordonarea legislației statelor membre referitoare la agenții comerciali independenți, trebuie interpretată în sensul că poate acoperi furnizarea, în schimbul plății unui preț, a unui program informatic în format electronic către un client atunci când această furnizare este însoțită de acordarea unei licențe perpetue pentru utilizarea acestui program.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.