CELEX: 62014TJ0548
Carinska unija
Uvoz izdelkov iz tuna iz Ekvadorja
Naknadna izterjava uvoznih dajatev
Zahteva za neizterjavo uvoznih dajatev
Člena 220(2)(b) in 236 Uredbe (EGS) št. 2913/92
Obvestilo uvoznikom, objavljeno v Uradnem listu
Dobra vera
Zahteva za odpust uvoznih dajatev
Člen 239 Uredbe (EGS) št. 2913/92

Dejansko stanje
Družba ACTEMSA SA (v nadaljevanju: zavezanka), ki je podjetje s sedežem v Španiji, je med 30. junijem 2009 in 24. septembrom 2010 v Evropsko unijo uvozila izdelke, nastale s predelavo tuna, in sicer konzervirani tun in zamrznjene filete tuna, deklarirane, da imajo poreklo iz Ekvadorja (v nadaljevanju: sporni uvozi).
Zavezanka je pri španskih carinskih organih vložila zahtevo za uporabo sheme splošnih tarifnih preferencialov (v nadaljevanju: GSP) za sporne uvoze, pri čemer je v utemeljitev svojih carinskih deklaracij predložila potrdila o poreklu „obrazec A“, ki so jih izdali ekvadorski organi na podlagi obrazca, ki ga je vložil izvoznik in na katerem je bilo deklarirano, da je poreklo izdelkov Ekvador in da so pogoji za pridobitev potrdil o poreklu izpolnjeni.
Španski carinski organi so na podlagi potrdil o poreklu, ki jih je predložila zavezanka, priznali upravičenost do preferencialne tarifne obravnave za sporne uvoze.
Evropska komisija je v obdobju spornih uvozov, navedenem v točki 1 zgoraj, 21. maja 2010 objavila obvestilo uvoznikom, naslovljeno „Uvoz tuna iz Kolumbije in Salvadorja v [Unijo]“ (
UL 2010, C 132, str. 15
, v nadaljevanju: obvestilo), v katerem so ti odlomki, ki so za namene obravnavane zadeve upoštevni pri razmejitvi obsega obvestila in pri ugotavljanju, ali se to obvestilo nanaša na sporne uvoze:
„[…] [K]omisija obvešča gospodarske subjekte […] [U]nije o obstoju utemeljenega dvoma glede pravilne uporabe preferencialne obravnave in uporabnosti dokazila o poreklu, predloženega v […] [U]niji za tuna v pločevinkah in zamrznjene filete tuna […] iz tarifne podštevilke HS 1604 14, ki se uvažajo iz Kolumbije in Salvadorja.
Številne preiskave so pokazale, da so znatne količine tuna v pločevinkah in zamrznjenih filetov tuna iz tarifne podštevilke HS 1604 14 prijavljene kot blago s poreklom iz Kolumbije ali Salvadorja, do česar pa niso upravičene.
Poleg tega ni izključeno, da se pošiljke uvažajo iz drugih držav, za katere velja [shema GSP], ne da bi bile izpolnjene zahteve pravil [sheme GSP] o poreklu glede kumulacije porekla.“
Skupna misija, v kateri so bili združeni predstavniki Evropskega urada za boj proti goljufijam (OLAF) in nekaterih držav članic, se je za obdobje od 14. do 30. septembra 2010 odpravila v Ekvador, da bi ugotovila poreklo surovin, uporabljenih pri proizvodnji izdelkov, nastalih s predelavo tuna, ki so prišli iz te države in bili uvoženi v Unijo s potrdili o poreklu „obrazec A“, izdanimi v tej državi upravičenki do preferencialne tarifne obravnave.
V končnem poročilu urada OLAF je bilo ugotovljeno, da so ekvadorski organi napačno izdali potrdila o poreklu obrazec A za izdelke iz tuna, predelanega v Ekvadorju iz surovin, ulovljenih s salvadorskimi in panamskimi ribiškimi ladjami, saj niso bila spoštovana pravila, ki omogočajo, da se šteje, da gre za blago s poreklom iz Ekvadorja.
Urad OLAF je v zvezi s surovimi ribami, ulovljenimi s salvadorskimi ladjami, ugotovil, da organi te države niso dokazali porekla rib v skladu s členoma 72a in 80 Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 6, str. 3), in v zvezi s surovimi ribami, ulovljenimi s panamskimi ladjami, da so panamski organi sicer izdali potrdila o poreklu „obrazec A“, da pa ni bilo upoštevano pravilo o dodani vrednosti iz člena 70 Uredbe št. 2454/93.
Španski organi so v delu, v katerem za sporne uvoze ni bilo mogoče uporabiti preferencialne tarifne obravnave, leta 2012 začeli postopek naknadne izterjave uvoznih dajatev in za zadevne postopke uporabili skupno carinsko tarifo v višini 24 %, tako da je bila višina zahtevanega zneska carine 2.094.850,62 EUR.
Zavezanka je z več dopisi, od katerih je zadnji z dne 7. februarja 2013, od španskih organov zahtevala odpust uvoznih dajatev v skladu s členom 236 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307, v nadaljevanju: CZS) v povezavi s členom 220(2)(b) te uredbe ali, podredno, v skladu s členom 239 CZS.
Španski organi so z dopisom z dne 18. aprila 2013 od Komisije zahtevali, naj ugotovi, ali je upravičena izvedba odpusta uvoznih dajatev v skladu s členom 236 CZS v povezavi z njegovim členom 220(2)(b) ter členoma 869 in 871 Uredbe št. 2454/93 ali, podredno, v skladu s členom 239 CZS in členom 905 Uredbe št. 2454/93.
Komisija je z dopisoma z dne 8. maja 2013 in z dne 17. septembra 2013 zahtevala dodatne informacije, ki so jih španski organi posredovali z dopisoma z dne 28. maja 2013 in z dne 21. oktobra 2013. Zavezanka se je lahko seznanila s tema zahtevama za posredovanje informacij in je lahko podala stališče o odgovoru, ki so ga španski organi nameravali posredovati.
Komisija je z dopisom z dne 12. februarja 2014 pozvala zavezanko, naj v skladu s členoma 873 in 906a Uredbe št. 2454/93 poda stališča o vseh dejanskih in pravnih vprašanjih, zaradi katerih bi se lahko po njenem mnenju njena zahteva zavrnila. Zavezanka je odgovorila z dopisom z dne 5. marca 2014, v katerem je menila, da ji ni treba nositi odgovornosti za napako ekvadorskih organov. Poudarila je tudi svojo dobro vero in nestrinjanje z ugotovitvami Komisije v zvezi s pomanjkljivo skrbnostjo glede uvozov, izvedenih po 21. maju 2010.
Skupina strokovnjakov, sestavljena iz predstavnikov držav članic, se je v skladu s členoma 873 in 907 Uredbe št. 2454/93 sestala 8. maja 2014, da bi preučila spis.
Komisija je 15. maja 2014 s Sklepom C(2014) 3007 final ugotovila, da je v konkretnem primeru odpust uvoznih dajatev upravičen za nek znesek, ni pa upravičen za nek drug znesek (REM 03/2013) (v nadaljevanju: izpodbijani sklep).
Pri preučitvi zahteve na podlagi člena 236 CZS v povezavi z njegovim členom 220(2)(b) je Komisija v točki 26 obrazložitve izpodbijanega sklepa na eni strani ugotovila, da so ekvadorski organi napačno uporabili pravila glede izdaje potrdil o poreklu „obrazec A“, in da na drugi strani to, da je izvozna družba pri zahtevi za izdajo podala nenatančne izjave, ne zadostuje za izključitev obstoja napake, za katero so odgovorni ekvadorski organi. Komisija je zato menila, da mora to, ali bi lahko zavezanka napako razumno ugotovila, preveriti ob upoštevanju okoliščin obravnavanega primera, narave napake ter poklicnih izkušenj in skrbnosti zavezanke.
V zvezi z naravo napake je Komisija v točki 28 obrazložitve izpodbijanega sklepa menila, da je ponavljanje napake, namreč da so ekvadorski organi dolgo izdajali potrdila o poreklu „obrazec A“, potrjevalo dobro vero zavezanke in da ni bilo mogoče ugotoviti, ali bi ta lahko ugotovila napako pri uvozih, izvedenih pred 21. majem 2010.
Komisija je v točki 29 obrazložitve izpodbijanega sklepa menila, da je bila zavezanka poklicno zelo izkušena, saj je delovala v sektorju uvoza in izvoza ribiških izdelkov s poreklom iz Latinske Amerike, Afrike in vzhodnoazijskih držav.
V zvezi s skrbnostjo zavezanke je Komisija v točkah od 30 do 36 obrazložitve izpodbijanega sklepa ločila uvoze, ki jih je zavezanka izvedla pred 21. majem 2010, torej datumom, ko je objavila obvestilo, od uvozov, izvedenih po tem datumu. Ob sklicevanju na to, da je iz obvestila razvidno, da „ni bilo izključeno, da se pošiljke uvažajo iz drugih držav, za katere velja shema GSP, ne da bi bile izpolnjene zahteve pravil sheme GSP o poreklu glede kumulacije porekla“, je ugotovila, da bi morala zavezanka po 21. maju 2010 sprejeti vse previdnostne ukrepe, potrebne za preverjanje dokazil o poreklu, da bi se prepričala o pravilni uporabi pravil glede preferencialne obravnave in, natančneje, glede na pravila o regionalni kumulaciji. Zato naj za zavezanko po objavi obvestila ne bi več bilo mogoče šteti, da je v dobri veri. Glede uvozov, izvedenih pred objavo obvestila, pa naj, nasprotno, nič ne bi omogočalo dvomov o dobri veri zavezanke in njeni skrbnosti.
Komisija je nato v točkah od 39 do 48 obrazložitve izpodbijanega sklepa preučila pogoje iz člena 239 CZS za odobritev odpusta dajatev za uvoze po 21. maju 2010. V zvezi s prvim pogojem je Komisija, potem ko je opozorila, da zaupanje v veljavnost potrdil o poreklu, ki so se izkazala za neveljavna, ni pomenilo obstoja posebnega položaja, menila, da zavezanka v primerjavi s preostalimi gospodarskimi subjekti enake gospodarske dejavnosti ni bila v posebnem položaju. Komisija je prav tako pojasnila, da tudi drugi pogoj, ki se nanaša na skrbnost, ki se zahteva od izkušenega uvoznika, ni bil izpolnjen, in napotila na ugotovitve glede skrbnosti zavezanke, preučene v zvezi z uporabo člena 220 CZS.
Komisija je zato v izpodbijanem sklepu odločila tako:
„Člen 1
Izvede se odpust uvoznih dajatev v znesku 999.863,58 EUR, ki ga je predlagala Kraljevina Španija 18. aprila 2013, v zvezi z uvozi, izvedenimi med 1. januarjem 2009 in 20. majem 2010.
Člen 2
Ne izvede se odpust uvoznih dajatev v znesku 1.094.987,04 EUR, ki ga je predlagala Kraljevina Španija 18. aprila 2013, v zvezi z uvozi, izvedenimi med 21. majem 2010 in 24. septembrom 2010.“
Postopek in predlogi strank
Kraljevina Španija je 24. julija 2014 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo. Komisija je 7. oktobra 2014 predložila odgovor na tožbo. Kraljevina Španija je 22. decembra 2014 vložila repliko, Komisija pa 17. februarja 2015 dupliko.
Splošno sodišče (peti senat) je na predlog sodnika poročevalca odločilo, da začne ustni del postopka.
Stranki sta na obravnavi 6. aprila 2016 ustno podali stališča in odgovorili na vprašanja Splošnega sodišča.
Kraljevina Španija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
—
člen 2 izpodbijanega sklepa razglasi za ničen;
—
Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
—
tožbo v celoti zavrne;
—
Kraljevini Španiji naloži plačilo stroškov.
Pravo
Kraljevina Španija v utemeljitev tožbe navaja tri tožbene razloge. Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 220(2)(b), peti odstavek, CZS, drugi na kršitev člena 239 CZS in tretji, ki je naveden podredno, na kršitev člena 220(2)(b), peti odstavek, CZS v delu, v katerem se nanaša na pravilo glede regionalne kumulacije, določeno z Uredbo št. 2454/93.
Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 220(2)(b), peti odstavek, CZS
Najprej je treba opozoriti, da člen 220(2)(b) CZS za opustitev naknadne izterjave uvoznih dajatev s strani nacionalnih organov določa tri kumulativne pogoje (glej po analogiji sodbo z dne 14. novembra 2002, Ilumitrónica,
C‑251/00
,
EU:C:2002:655
, točka
in navedena sodna praksa).
Tako, prvič, dajatve niso smele biti pobrane zaradi napake pristojnih organov. Drugič, napaka, ki so jo storili, mora biti taka, da je zavezanka v dobri veri ni mogla razumno ugotoviti kljub svojim poklicnim izkušnjam in skrbnosti, s katero je morala ravnati. Tretjič, zavezanka je morala upoštevati vse določbe veljavnih predpisov v zvezi s svojo carinsko deklaracijo (glej po analogiji sodbo z dne 14. novembra 2002, Ilumitrónica,
C‑251/00
,
EU:C:2002:655
, točka
in navedena sodna praksa).
Spoštovanje teh pogojev se ugotavlja ob upoštevanju cilja člena 220(2)(b) CZS, ki je varstvo legitimnega pričakovanja zavezanca glede utemeljenosti vseh dejavnikov, ki se upoštevajo pri odločitvi, ali se carine naknadno izterjajo (glej po analogiji sodbo z dne 14. novembra 2002, Ilumitrónica,
C‑251/00
,
EU:C:2002:655
, točka
in navedena sodna praksa).
Vendar pa se zavezanec v skladu s členom 220(2)(b), peti odstavek, CZS ne more sklicevati na to, da je ravnal v dobri veri, če je Komisija v
Uradnem listu Evropske unije
objavila obvestilo uvoznikom in navedla, da obstaja utemeljen dvom o pravilni uporabi preferencialnih režimov v tretji državi upravičenki (glej v tem smislu sklep z dne 1. oktobra 2009, Agrar-Invest-Tatschl/Komisija,
C‑552/08 P
,
EU:C:2009:605
, točki
in
), pri čemer ta določba ne vsebuje možnosti, da bi zavezanec dobro vero dokazal s sprejetjem dodatnih ukrepov za zagotovitev pristnosti in pravilnosti potrdil za namene preferencialne obravnave (sodba z dne 8. oktobra 2008, Agrar-Invest-Tatschl/Komisija,
T‑51/07
,
EU:T:2008:420
, točka
).
Prvi tožbeni razlog je treba preučiti glede na navedene preudarke.
Kraljevina Španija v bistvu zatrjuje, da mora Komisija, če se namerava oddaljiti od stališča, ki so ga zavzeli nacionalni organi, na podlagi upoštevnega dejanskega stanja dokazati, da je gospodarski subjekt ravnal očitno malomarno. Komisija naj bi se zadovoljila s sklicevanjem na obveznost izvoznikov, da sprejmejo vse previdnostne ukrepe, potrebne za preverjanje dokazil o poreklu, določeno v obvestilu, ne da bi dokazala, s čim je zavezanka kršila svojo obveznost skrbnosti ali dobre vere. Po mnenju Kraljevine Španije pa se z objavo obvestila zavezanki ne preprečuje, da bi se sklicevala na dobro vero, saj naj bi se to obvestilo nanašalo le na uvoze iz Kolumbije in Salvadorja, njegovih učinkov pa naj ne bi bilo mogoče razširiti na preostale države iz regionalne skupine II, kot je Ekvador, med katerimi se uporabi pravilo regionalne kumulacije (glej tudi točko 48 spodaj).
Komisija meni, da je treba trditve Kraljevine Španije zavrniti. V bistvu najprej opozarja, da morajo pristojni organi, kadar blago, za katero je morda bila uporabljena preferencialna tarifna obravnava, nima zatrjevanega porekla ali njegovega porekla ni mogoče preveriti, opraviti naknadno vknjižbo uvoznih dajatev.
Po mnenju Komisije je prvi pogoj, določen s členom 220(2)(b) CZS, za to, da se ne opravi naknadna izterjava, izpolnjen s tem, da so ekvadorski organi naredili napako z izdajo potrdil o poreklu „obrazec A“, ne glede na nespoštovanje pravil o regionalni kumulaciji.
Čeprav bi bila preostala pogoja, določena s tem členom, pred 21. majem 2010 izpolnjena, naj pozneje ne bi več bila. Po tem datumu naj se zavezanka na podlagi člena 220(2)(b), peti odstavek, CZS ne bi več mogla sklicevati na dobro vero, ker naj bi se obvestilo uporabilo tudi za Ekvador in ker naj se ne bi skrbno prepričala, da so bili izpolnjeni pogoji za preferencialno obravnavo.
Komisija meni, da v sodni praksi Unije ni bilo odločeno o tem, ali člen 220(2)(b), peti odstavek, CZS določa neizpodbojno domnevo. Po mnenju Komisije se lahko gospodarski subjekt v nekaterih izjemnih okoliščinah sklicuje na dobro vero, potem ko je dokazal, da so bila po objavi obvestila uvoznikom opravljena dodatna preverjanja.
Komisija poleg tega meni, da v primeru objave obvestila uvoznikom dokazno breme glede dobre vere in skrbnosti nosi zavezanec. Kraljevina Španija naj v obravnavanem primeru ne bi predložila nobenega dokaza o tem, da bi zavezanka sprejela dodatne ukrepe, da bi se po objavi obvestila prepričala o poreklu blaga.
Komisija poudarja, da sta v obvestilu navedena Kolumbija in Salvador, za preostalih devet držav iz regionalne skupine II pa možnost nepravilnosti glede proizvodov, ki se uvrščajo pod isto tarifno podštevilko kot sporni uvozi. Tako se po njenem mnenju v obvestilu sklicuje na teh devet preostalih držav, ne da bi se izrecno poimenovale. Izkušen gospodarski subjekt naj bi iz obvestila sklepal, da obstaja tveganje za vse države iz regionalne skupine II, kar zadeva regionalno kumulacijo. Komisija opozarja tudi, da se lahko v obvestilu uvoznikom zakonito in splošno sklicuje na več držav, kar je prej naredila v dveh primerih.
Z obvestilom naj bi se pozornost uvoznikov usmerila na potrebo po sprejetju previdnostnih ukrepov pri uvozih iz vseh držav iz skupine II. Surovine s poreklom iz Kolumbije in Salvadorja naj bi se lahko izvozile v drugo državo iz skupine II, da bi se uporabile pri proizvodnji izdelkov, ki nastanejo s predelavo tuna in ki so namenjeni za uvoz v Unijo. Z uporabo načela regionalne kumulacije naj bi se lahko za te izdelke štelo, da imajo poreklo iz Ekvadorja, ne da bi uvoznik v Unijo poznal poreklo surovine.
Komisija poleg tega zatrjuje, da niti iz besedila člena 220(2)(b) CZS niti iz njenih sporočil z dne 5. decembra 2000 o določitvi pogojev v okviru preferencialnih tarifnih režimov za obveščanje gospodarskih subjektov in uprav držav članic v primeru upravičenega dvoma glede porekla blaga (
UL 2000, C 348, str. 4
) in z dne 30. oktobra 2012 o določitvi pogojev v okviru preferencialnih tarifnih režimov za obveščanje gospodarskih subjektov in uprav držav članic v primeru upravičenega dvoma glede porekla blaga (
UL 2012, C 332, str. 1
), na katere se Kraljevina Španija sklicuje pred Splošnim sodiščem, ne izhaja, da je treba upravičeni dvom izraziti glede držav ali izdelkov s področja uporabe obvestila, če je s tem dvomom, izraženim glede nekaterih držav, zajet tudi obstoj nepravilnosti, ki se nanašajo na druge države iz iste regionalne skupine.
Komisija v zvezi z obdobjem po objavi obvestila meni, da bi morala zavezanka sprejeti ukrepe, da bi se prepričala o poreklu blaga. Meni, da se je z obvestilom pozvalo k povečanju previdnosti glede uvozov iz vseh držav iz regionalne skupine II, saj bi lahko izdelek z domnevnim poreklom iz Ekvadorja vseboval surovino s potencialno nezakonitim poreklom iz Kolumbije ali Salvadorja. Glede na to, da je Komisija objavila zelo malo obvestil uvoznikom, zavezanke, ki uvaža izdelke iz države, ki spada v isto regionalno skupino kot država, na katero se nanaša obvestilo, in tega obvestila ne upošteva, ni mogoče šteti za skrbno. Zavezanka naj vsekakor ne bi sprejela previdnostnih ukrepov, potrebnih za zagotovitev ustreznega preverjanja dokazil o poreklu za uporabo preferencialne tarifne obravnave.
Komisija v dupliki zatrjuje, da se, čeprav je v končnem poročilu urada OLAF določena možnost, da se obvestilo razveljavi ali spremeni, če Salvador spremeni svoje ravnanje, to nanaša le na to državo, obvestilo pa se še naprej uporablja za preostale države iz regionalne skupine II. Po mnenju Komisije obvestila uvoznikom, ki jih navaja, ne povzročajo pomanjkljive pravne varnosti in ne pomenijo izjeme od splošne ureditve. Komisija v zvezi s skrbnostjo gospodarskega subjekta dodaja, da bi se morala zavezanka, ker je bil z obvestilom izražen dvom o pravilni uporabi določb glede regionalne kumulacije, v skladu s sodno prakso pozanimati in poiskati vsa mogoča pojasnila, da ne bi kršila zadevnih določb, česar pa ni naredila.
Komisija nazadnje meni, da je, tudi če bi ji bilo naloženo, da dokaže pomanjkljivo skrbnost zavezanke, to obveznost izpolnila, ker je pojasnila vsebino obvestila s tem, da je poudarila obsežne izkušnje zavezanke pri uvozu zadevnih izdelkov, zaradi katerih bi morala dvomiti o pravilnosti uporabe pravil o poreklu, in da je poudarila neobstoj dodatnih previdnostnih ukrepov, ki bi jih sprejela zavezanka po objavi obvestila.
V skladu z ustaljeno sodno prakso morajo med drugim institucije Unije spoštovati načeli pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo (glej sodbo z dne 9. julija 2015, Salomie in Oltean,
C‑183/14
,
EU:C:2015:454
, točka
in navedena sodna praksa). Iz tega zlasti izhaja, da mora biti zakonodaja Unije jasna in njena uporaba za posameznike predvidljiva, pri čemer je to načelo pravne varnosti še zlasti pomembno, kadar gre za predpise, ki lahko vključujejo finančno breme, da bi se zadevnim osebam omogočilo natančno prepoznati obseg obveznosti, ki so jim s temi predpisi naložene (sodbi z dne 15. decembra 1987, Irska/Komisija,
325/85
,
EU:C:1987:546
, točka
, in z dne 9. julija 2015, Salomie in Oltean,
C‑183/14
,
EU:C:2015:454
, točka
).
Poleg tega je bilo odločeno, da popolna izključitev dobre vere ob objavi obvestila uvoznikom zagotavlja zelo visoko raven pravne varnosti (sodba z dne 8. oktobra 2008, AgrarInvestTatschl/Komisija,
T‑51/07
,
EU:T:2008:420
, točka
).
Iz besedila člena 220(2)(b) CZS namreč izhaja, da se z objavo obvestila uvoznikom v
Uradnem listu Evropske unije
z navedbo, da obstaja utemeljen dvom o pravilni uporabi preferencialnih režimov v tretji državi upravičenki, uvoznikom prepove, da bi se po objavi sklicevali na dobro vero, s čimer se zagotavlja zelo visoka raven pravne varnosti in so nacionalni organi ali Komisija privedeni do tega, da zavrnejo zahtevo za neizterjavo uvoznih dajatev.
V obravnavani zadevi je s členom 2 izpodbijanega sklepa zavrnjena zahteva za neizterjavo uvoznih dajatev za obdobje po 21. maju 2010, torej po objavi obvestila.
Ker Kraljevina Španija izpodbija uporabo objave za sporne uvoze, ki prihajajo iz Ekvadorja, in ne iz Kolumbije in Salvadorja, torej držav, na kateri se nanaša obvestilo, je treba ugotoviti obseg obvestila, preden se po potrebi odgovori na trditve, v skladu s katerimi naj bi zavezanka ravnala v dobri veri. V zvezi s tem je treba najprej in ob upoštevanju trditev Komisije, ki jih je ta predstavila pred Splošnim sodiščem, poudariti, da je v skladu s členom 72(3)(b) Uredbe št. 2454/93 regionalna skupina II za namene regionalne kumulacije sestavljena iz teh držav: Bolivija, Kolumbija, Kostarika, Ekvador, Salvador, Gvatemala, Honduras, Nikaragva, Panama, Peru in Venezuela.
Prvič, poudariti je treba, da je obvestilo namenjeno gospodarskim subjektom, ki v Unijo uvažajo izdelke iz tuna, torej strokovnjakom, od katerih je lahko določeno število izkušenih ali zelo izkušenih.
Drugič, ugotoviti je treba, da v obvestilu Ekvador ni z ničimer omenjen niti v naslovu niti v besedilu. Nasprotno, iz prvega odstavka je jasno razvidno, da se sklicuje na uvoze izdelkov iz tuna, za katere je bilo deklarirano, da imajo poreklo iz Kolumbije ali Salvadorja, v Unijo.
Tretjič, v obvestilu je brez nadaljnjih pojasnil naveden „utemeljen dvom“ v zvezi s pravilno uporabo preferencialne obravnave in uporabnostjo dokazil o poreklu, predloženih v Uniji, ker so številne preiskave pokazale, da je bilo za znatno količino uvoženih izdelkov iz tuna deklarirano, da imajo poreklo iz Kolumbije ali Salvadorja, in da niso bili upravičeni do preferencialne obravnave.
Četrtič, z obvestilom ni izključena možnost, da se pošiljke uvažajo iz drugih držav, za katere velja shema GSP, ne da bi bile izpolnjene zahteve pravil sheme GSP o poreklu glede kumulacije porekla. V zvezi s tem je treba poudariti, da ni podan noben dodaten izrecen podroben opis zadevne sheme GSP.
Ugotoviti je treba, da zadnjenavedena elementa nista jasna, čeprav bi bilo treba upoštevati razumevanje izkušenega ali zelo izkušenega strokovnjaka. Ne omogočata namreč na eni strani razumeti, zakaj uvozi, za katere je bilo deklarirano, da imajo poreklo iz Kolumbije in Salvadorja, niso upravičeni do preferencialne obravnave, in na drugi, ali se izjava glede uvozov iz drugih držav nanaša na izdelke, ki so bili deklarirani kot taki pri uvozu v Unijo, ali pa na izdelke, za katere je bilo deklarirano, da imajo poreklo iz Kolumbije ali Salvadorja, ki pa dejansko prihajajo iz drugih držav upravičenk do sheme GSP. Nazadnje, kot pravilno zatrjuje Kraljevina Španija, se je mogoče vprašati, ali se obvestilo z omembo sheme GSP nanaša na vse države upravičenke do takega režima ali samo na države iz iste regionalne skupine kot Kolumbija in Salvador, to je iz regionalne skupine II.
Da bi se natančno ugotovila pomen in obseg obvestila, je treba glede tega preveriti druge jezikovne različice, iz katerih bi morda lahko bila jasneje razvidna vsebina informacije, posredovane uvoznikom. Vendar je zgolj to, da je treba primerjati različne jezikovne različice obvestila uvoznikom, da bi se pravilno razumel obseg, negativen indic glede jasnosti in natančnosti navedenega obvestila. Načeloma bi morala namreč vsaka posamezna jezikovna različica zadevnemu gospodarskemu subjektu omogočiti zadostno obveščenost o upoštevnih točkah in tveganjih, na katere se sklicuje Komisija, saj od teh gospodarskih subjektov ni mogoče zahtevati, da na splošno naredijo primerjalno razlago pomena obvestila ob upoštevanju njegovih različnih jezikovnih različic.
V obravnavanem primeru je v drugem odstavku obvestila, katerega pomen in obseg nista očitno razvidna iz francoske različice (glej točko 53 zgoraj), v španski različici, ki je v obravnavanem primeru zaradi zadevnih gospodarskih subjektov in držav posebej upoštevna, navedeno: „Diversas investigaciones han permitido constatar que cantidades importantes de atún en conserva y de lomos de atún congelados de la subpartida 1604 14 del SA se declaran como originarias de Colombia o El Salvador, sin cumplir las condiciones para ello.“ Iz tega je razvidno, da uvozi, za katere je bilo deklarirano, da imajo poreklo iz Kolumbije ali Salvadorja, ne izpolnjujejo pogojev, da bi se deklarirali kot blago s poreklom iz teh dveh držav. Iz angleške različice je razvidno enako: „From various investigations, it results that significant quantities of canned tuna and frozen tuna loins of HS subheading 1604 14 are declared as having origin of Colombia or El Salvador, for which they are not eligible.“
Iz teh jezikovnih različic obvestila je razvidno, da za uvoze izdelkov iz tuna, za katere je bilo deklarirano, da imajo poreklo iz Kolumbije in Salvadorja, ni mogoče upravičeno priznati takega porekla, kar pomeni neko razlago zavrnitve upravičenosti do preferencialnega režima, ki v francoski različici ni naveden tako, da bi se pravilno razumel obseg tega obvestila. Vendar je treba ugotoviti, da v preostalih zgoraj navedenih jezikovnih različicah ni dodano ničesar glede natančne utemeljitve navedene zavrnitve. Natančen razlog, iz katerega za zadevne uvoze ni bilo mogoče pravilno priznati navedenega porekla, namreč ni bil podan.
Zato je treba iz prvih dveh odstavkov obvestila sklepati samo, da so se uvozi proizvodov iz tuna, za katere je bilo deklarirano, da imajo poreklo iz Kolumbije ali Salvadorja, zaradi utemeljenega dvoma o uporabnosti dokazil o poreklu, predloženih v Uniji, šteli za neupravičene do preferencialnega režima, ker s temi dokazili ni bilo dokazano, da bi se lahko ob uporabi sheme GSP zadevnim proizvodom priznalo tako poreklo.
Povedano drugače, z obvestilom se uvoznikom sporoča, da za izdelke, za katere je bilo deklarirano, da imajo poreklo iz Kolumbije in Salvadorja, ni mogoče šteti, da imajo tako poreklo, pri čemer tak sklep izhaja bodisi iz tega, da so bili ti izdelki ulovljeni in predelani v drugih državah, bodisi iz tega, da se je za te izdelke štelo, da so blago s poreklom iz teh dveh držav, potem ko so bili ulovljeni in predelani v drugi državi upravičenki do sheme GSP. Kot je že bilo ugotovljeno, je v obvestilu omenjen preferencialni režim GSP brez dodatnih pojasnil, zlasti glede zadevne skupine držav.
Z enim od možnih razumevanj obvestila pa je sicer mogoče sklepati, da se s to navedbo želi v bistvu napotiti na regionalno skupino II, v katero spadata zadevni državi, in to zlasti na podlagi omembe „kumulacije porekla“, vendar zaradi nenatančnosti besedila obvestila prav tako ni mogoče izključiti, da bi si lahko nekateri gospodarski subjekti, tudi zelo izkušeni, obvestilo razlagali tako, da se nanaša na vse uvoze, ki prihajajo iz katere koli države upravičenke do sheme GSP, ne izpolnjujejo pa meril, ki se zahtevajo s pravili o poreklu te sheme GSP v zvezi s kumulacijo porekla, čeprav je bilo zanje deklarirano, da imajo poreklo iz Kolumbije in Salvadorja. Ta razlaga ostaja mogoča, ker je na eni strani v obvestilu brez dodatnih pojasnil navedeno le, da zadevni uvozi „ne […] izpolnj[ujejo] [zahtev pravil] [sheme GSP] o poreklu glede kumulacije porekla“, in je treba na drugi upoštevati, da se tretji odstavek nujno razlaga ob upoštevanju prvih dveh odstavkov, iz katerih je razvidno, da so problemi povezani z uvozi, za katere je bilo deklarirano, da imajo poreklo iz Kolumbije in Salvadorja.
V zvezi s tem in glede na posebno pomembnost obvestila uvoznikom v skladu z ugotovitvami iz točk 44 in 45 zgoraj mora biti to obvestilo posebej jasno, zlasti glede tega, na katere države se nanaša. To je še toliko bolj tako, ker neposredno iz besedila člena 220(2)(b), peti odstavek, CZS izhaja, da mora biti s takim obvestilom sporočen obstoj utemeljenega dvoma o pravilni uporabi preferencialnega režima „v državi uporabnici“. Tako se z zadevno določbo ne napotuje niti na „skupino držav“ niti na več držav, ki bi jih moral gospodarski subjekt prepoznati s sklepanjem na podlagi splošnih trditev Komisije, ki se nanašajo na morebiten obstoj drugih tveganj, ki niso natančneje opisana. Poleg tega je treba ugotoviti, da bi lahko Komisija brez velikih nevšečnosti pojasnila obseg obvestila od države do države, in to še toliko bolj, ker je, kot priznava, pred tem izdala le omejeno količino obvestil uvoznikom (glej točko 41 zgoraj), kar je dejstvo, iz katerega je razvidno, da ni mogoče upoštevati katere koli potrebe po upravni poenostavitvi, zaradi katere bi morala zaradi pospešitve označbo opraviti po skupinah držav.
V teh okoliščinah je treba v zvezi s tretjim odstavkom obvestila še podrobneje ugotoviti, da njegov pomen ni dovolj jasen, da bi bilo mogoče razumeti natančen obseg obvestila, in to bodisi v francoski različici, katere besedilo je zelo splošno, bodisi v nekaterih drugih upoštevnih jezikovnih različicah.
V španski različici je navedeno: „Por otro lado, no se puede excluir que haya importaciones procedentes de otros países que se acojan al sistema de preferencias generalizadas (SPG) sin cumplir los requisitos fijados en las normas de origen del SPG relativas a la acumulación de origen.“ Iz tega je razvidno, da ni mogoče izključiti, da obstajajo pošiljke, ki se uvažajo iz drugih držav, upravičenih do sheme GSP, ne da bi bili glede te izpolnjeni pogoji, zahtevani glede na pravila o poreklu v zvezi s kumulacijo porekla. Tudi tako besedilo pa ostaja posebej široko in nenatančno glede držav, na katere se konkretno nanaša, ali natančnih pogojev, ki niso bili izpolnjeni, torej glede podlage, na kateri je bilo ugotovljeno, da ni bilo mogoče priznati kumulacije porekla.
Kar zadeva angleško različico, iz nje niso razvidna dodatna pojasnila: „Moreover, it cannot be excluded that consignments are imported from other countries benefitting from the generalized system of preferences (GSP) without fulfilling requirements of GSP rules of origin concerning cumulation of origin.“ Uvozi, za katere gre, bi lahko bili uvozi, za katere je bilo deklarirano, da imajo poreklo iz Kolumbije ali Salvadorja, ki pa dejansko prihajaoj iz neke druge države.
Tako prvi trije odstavki obvestila, tudi če se berejo skupaj, ne vsebujejo dovolj podatkov, da bi se natančno opredelil obseg obvestila.
Kot je že bilo navedeno, iz prvih dveh odstavkov obvestila izhaja samo, da so se uvozi proizvodov iz tuna, za katere je bilo deklarirano, da imajo poreklo iz Kolumbije ali Salvadorja, zaradi utemeljenega dvoma o uporabnosti dokazil o poreklu, predloženih v Uniji, šteli za neupravičene do preferencialnega režima, ker s temi dokazili ni bilo dokazano, da bi se lahko ob uporabi sheme GSP zadevnim proizvodom priznalo tako poreklo (glej točko 57 zgoraj). Ugotovljena je torej bila kršitev pravil o poreklu v zvezi z uvozi, za katere je bilo deklarirano, da prihajajo iz dveh držav iz regionalne skupine II za uporabo sheme GSP.
Poleg tega je v tretjem odstavku obvestila navedeno, da „ni izključeno“, da uvozi prihajajo iz drugih držav upravičenk do sheme GSP, da pa ne izpolnjujejo pogojev, zahtevanih glede na pravila o poreklu v zvezi s kumulacijo porekla, kot je zlasti razvidno iz španske različice. Kot pa je bilo, na eni strani, že poudarjeno, čeprav se v členu 220(2)(b), peti odstavek, CZS sklicuje prav na „državo uporabnico“, v tretjem odstavku obvestila taka država ali take države poimensko niso navedene. Na drugi strani, v nasprotju s trditvami Komisije ob neobstoju dodatnih pojasnil glede storjene napake, katere posledica je bila nemožnost izpolnitve pogojev za kumulacijo porekla, ni mogoče, vsaj ne z zadostno gotovostjo, sklepati, da bi vsak gospodarski subjekt razumel, da se obvestilo nanaša samo na države iz regionalne skupine II, torej na države iz iste skupine kot Kolumbija in Salvador.
V zvezi z zadnjenavedenim je namreč treba poudariti še, da bi morala Komisija, če je imela tak namen, besedilo obvestila napisati vsaj z natančno omejitvijo na skupino II sheme GSP, tako da bi lahko vsak zadevni gospodarski subjekt nedvomno identificiral „države upravičenke“. Te navedbe pa v obvestilu ni in je ni mogoče nujno izvesti, kot je bilo navedeno zgoraj, zgolj iz tega, da se sklicuje na „regionalno kumulacijo“. V teh okoliščinah ni mogoče izključiti, da bi lahko gospodarski subjekt obvestilo razumel tako, da vsebuje splošno sklicevanje na vse položaje, ki lahko nastanejo za katero koli shemo GSP in ki zajemajo vse ukrepe, s katerimi se želijo zaobiti pravila v zvezi s kumulacijo porekla.
Zato je treba ugotoviti, da celo izkušenemu uvozniku pri branju obvestila ni bilo treba nujno razumeti, da se dvomi, izraženi glede dokazil o poreklu, nanašajo le na zadevne uvoze izdelkov iz tuna, ki prihajajo iz držav iz iste regionalne skupine kot Kolumbija in Salvador, to je regionalne skupine II. Nezadostna jasnost obvestila, ki je vsebovalo le splošno navedbo, da ni mogoče izključiti nepravilnosti v drugih državah, ni omogočala odprave dvomov glede obsega njegove geografske uporabe.
Nazadnje, to, da morajo gospodarski subjekti natančno preučiti obvestilo, tako da ga poskusijo interpretirati v vseh morebitnih pomenih ali da primerjajo njegove različne jezikovne različice, je dodaten indic, da besedila tega obvestila ni mogoče šteti za dovolj natančno za uporabo načel, določenih s sodno prakso, na katero je bilo opozorjeno v točkah 44 in 45 zgoraj, to je za zagotovitev pravne varnosti in varstva legitimnega pričakovanja gospodarskih subjektov. Poleg tega je Komisija na obravnavi priznala, da bi bilo bolj natančno, če bi se poimensko navedle države, na katere se obvestilo nanaša. V teh okoliščinah, čeprav se v zadnjem odstavku obvestila sklicuje na to, da gospodarski subjekti Unije sprejmejo „vse potrebne ukrepe“, ki se nanašajo na „zadevno blago“, ni mogoče šteti, da je bilo mogoče te pojme glede na besedilo obvestila razumeti tako, da se nanašajo tudi na sporne uvoze s poreklom iz Ekvadorja.
Komisija zato ob napačni uporabi prava zatrjuje, da se obvestilo nanaša na sporne uvoze s poreklom iz Ekvadorja, torej države, ki za namene sheme GSP spada v regionalno skupino II, pri čemer naj bi bilo brezpredmetno, da ta država ni navedena v obvestilu. Komisija je zato ob upoštevanju presoje iz točk od 49 do 69 zgoraj napačno uporabila pravo, tudi ko je menila, da se zavezanka tako ne more sklicevati na dobro vero.
S preostalimi trditvami Komisije te ugotovitve ni mogoče izpodbiti. Prvič, vprašanje njene prakse pri drugih obvestilih uvoznikom, v katerih naj prav tako ne bi bile vedno poimensko navedene zadevne države, je namreč brezpredmetno, tudi če se šteje, da je tako, saj so na eni strani pogoji, določeni z besedilom člena 220(2)(b), peti odstavek, CZS, jasni, in je na drugi za to, da bi se ugotovilo, ali določeno obvestilo uvoznikom izpolnjuje pogoje, določene z zakonodajo, potrebna presoja
ad hoc
, in ne presoja glede na domnevno predhodno prakso Komisije.
Drugič, v delu, v katerem se Komisija sklicuje na namen obvestila, ki je zlasti omogočiti na eni strani državam članicam, da zavarujejo finančne interese Unije, in na drugi gospodarskim subjektom, da zavarujejo svoje gospodarske interese, je treba ugotoviti, da nenatančnost obvestila ne omogoča doseganja navedenih ciljev. Če je Komisija menila, da je treba ravnati tako, da se ne bi zaobšel namen obvestila, ki se nanaša na Kolumbijo in Salvador, bi morala to obvestilo oblikovati bolj natančno glede drugih zadevnih držav, da bi izključila vse možne primere goljufivih sprememb trgovinskih tokov v zvezi z ribolovom zadevnih izdelkov.
Tretjič, kar zadeva številna sklicevanja na to, da so zadevni gospodarski subjekti v obravnavanem primeru zelo izkušeni strokovnjaki in da delujejo na različnih geografskih območjih sveta, je treba poudariti, da pri tem ne gre za okoliščino, na podlagi katere bi bilo treba sklepati, da bi jim bilo treba naložiti odgovornost za to, da je Komisija precej nejasno oblikovala prav obvestilo, ki bi jim moralo služiti kot vodnik pri njihovih dejavnostih.
Iz vsega navedenega izhaja, da Komisija ob uporabi obvestila v izpodbijanem sklepu ni mogla trditi, da se zavezanka ni mogla sklicevati na svojo dobro vero pri uveljavljanju člena 220(2)(b) CZS, da bi dosegla neizterjavo uvoznih dajatev v zvezi s položajem po 21. maju 2010.
Iz izpodbijanega sklepa, zlasti iz točke 30 in naslednjih njegove obrazložitve, ter odgovorov, ki jih je Komisija podala na vprašanja Splošnega sodišča na obravnavi, je razvidno, da je Komisija dobro vero zavezanke in njeno skrbnost izključila na podlagi uporabe člena 220(2)(b), peti odstavek, CZS in mnenja, da se je obvestilo nanašalo tudi na sporne uvoze s poreklom iz Ekvadorja. Dodati je treba, da je Komisija, kot je razvidno iz točke 28 obrazložitve izpodbijanega sklepa in njenega člena 1, menila, da zavezanka napake ni mogla ugotoviti pred objavo obvestila. Poleg tega med strankama ni sporno, da je zavezanka ravnala z enako skrbnostjo pred in po obvestilu z dne 21. maja 2010, pri čemer ji Komisija prej očita, da po objavi obvestila ni opravila natančnejšega preverjanja (glej v tem smislu točko 33 in naslednje obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Ker pa tega obvestila, kot je bilo ugotovljeno, ni mogoče razlagati tako, da se dovolj natančno nanaša tudi na uvoze s poreklom iz Ekvadorja, od zavezanke ni mogoče zahtevati, da bi po objavi navedenega obvestila svoj pristop spremenila. Drugačen pristop bi zmanjšal pravno varnost gospodarskih subjektov, ker bi morali ti v primeru dvomov o obsegu katerega koli obvestila uvoznikom vedno iz previdnosti uporabiti dodatne previdnostne ukrepe, in to tudi za uvoze s poreklom iz države, ki ni jasno identificirana kot država, na katero se dvomi Komisije nanašajo.
Zato je treba ugoditi prvemu tožbenemu razlogu Kraljevine Španije in – ne da bi bilo treba odločiti o preostalih tožbenih razlogih – člen 2 izpodbijanega sklepa, s katerim je Komisija odločila, da se ne izvede odpust uvoznih dajatev v znesku 1.094.987,04 EUR, razglasiti za ničen.
Stroški
V skladu s členom 134(1) Poslovnika Splošnega sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
Ker Komisija ni uspela, nosi svoje stroške in stroške Kraljevine Španije v skladu z njenimi predlogi.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (peti senat),
razsodilo:

1.
Člen 2 Sklepa Komisije C(2014) 3007 final z dne 15. maja 2014, s katerim je bilo ugotovljeno, da je v konkretnem primeru odpust uvoznih dajatev upravičen za nek znesek, ni pa upravičen za nek drug znesek (REM 03/2013), se razglasi za ničen.

2.
Evropski komisiji se naloži plačilo stroškov.

A. Dittrich
J. Schwarcz
V. Tomljenović
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 15. decembra 2016.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.