CELEX: 62010TJ0426
Konkurents
Keelatud kokkulepped
Euroopa pingestusteraseturg
Hindade kindlaksmääramine, turu jagamine ja tundliku äriteabe vahetamine
ELTL artikli 101 rikkumise tuvastamise otsus
Majandusüksus
Otsene osalemine rikkumises
Emaettevõtjate tuletatud vastutus
Ettevõtjate õigusjärglus
Mitmeosaline rikkumine
Üks ja vältav rikkumine
2006. aasta suunised trahvide arvutamise meetodi kohta
Tagasiulatuva jõu puudumise ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõtted
Kergendavad asjaolud
Maksevõime
Kaitseõigused
Põhjendamiskohustus
Uuesti hindamise taotlus
Faktiliste asjaolude arengu puudumine
Rahuldamata jätmist käsitlev kiri
Vastuvõetamatus

)
[…]
Õiguslik käsitlus
[…]
II –
Kolmanda rühma kohtuasjad
[…]
A – B –
Hagide vastuvõetavus
Komisjon vaidleb vastu kolmanda rühma kohtuasjade vastuvõetavusele, esitades vastuvõetamatuse väited. Need väited, millele hagejad vastu vaidlevad, liideti asja sisuliste küsimuste lahendamisega.
Olgu meenutatud, et liidu mõne institutsiooni kirjalik arvamusavaldus ei kujuta endast otsust, mille peale saaks ELTL artikli 263 esimese lõigu alusel esitada tühistamishagi, kuna see ei loo õiguslikke tagajärgi ega ole ka sellele suunatud (vt selle kohta kohtuotsused, 27.3.1980, Sucrimex ja Westzucker vs. komisjon,
133/79
,
EU:C:1980:104
, punktid
–
, ja 27.9.1988, Ühendkuningriik vs. komisjon,
114/86
,
EU:C:1988:449
, punktid
–
).
Samuti ei ole liidu mõne organi kirjad, mis on saadetud vastuseks selle kirja saaja esitatud taotlusele, aktid, mille peale saaks ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel esitada tühistamishagi (vt selle kohta kohtumäärus, 27.1.1993, Miethke vs. parlament,
C‑25/92
,
EU:C:1993:32
, punkt
).
Kuid väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab tühistamishagi ELTL artikli 263 alusel esitada selliste meetmete peale, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi kolmandate isikute huve puudutaval viisil, tuues kaasa selge muutuse nende õiguslikus seisundis (vt kohtuotsused, 11.11.1981, IBM vs. komisjon,
60/81
,
EU:C:1981:264
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 17.4.2008, Cestas vs. komisjon,
T‑260/04
,
EU:T:2008:115
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks tuleb selle kindlakstegemiseks, kas meetme peale saab ELTL artikli 263 alusel esitada tühistamishagi, vaadelda selle meetme sisu, mille tühistamist taotletakse, kuna selles suhtes ei ole põhimõtteliselt tähtsust vormil, milles meede on võetud (vt kohtuotsused, 11.11.1981, IBM vs. komisjon,
60/81
,
EU:C:1981:264
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ja 17.4.2008, Cestas vs. komisjon,
T‑260/04
,
EU:T:2008:115
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Ainult niisugune mõne liidu organi akt, millega selle koostaja määrab ühemõtteliselt ja lõplikult kindlaks oma seisukoha vormis, mis võimaldab kindlaks teha selle olemuse, kujutab endast otsust, mille peale saab ELTL artikli 263 alusel esitada tühistamishagi, kuid seda siiski tingimusel, et selle otsuse puhul ei ole tegemist üksnes varasema akti kinnitamisega (vt selle kohta kohtuotsus, 26.5.1982, Saksamaa ja Bundesanstalt für Arbeit vs. komisjon,
44/81
,
EU:C:1982:197
, punkt
).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on hagi, mis on esitatud akti peale, mis üksnes kinnitab mõnda muud, lõplikuks muutunud otsust, vastuvõetamatu. Akti peetakse varasemat otsust üksnes kinnitavaks, kui see ei sisalda võrreldes varasema otsusega ühtegi uut asjaolu ja kui selle varasema otsuse adressaadi olukorda eelnevalt uuesti ei hinnatud (kohtuotsused, 7.2.2001, Inpesca vs. komisjon,
T‑186/98
,
EU:T:2001:42
, punkt
; 22.5.2012, Sviluppo Globale vs. komisjon,
T‑6/10
, ei avaldata,
EU:T:2012:245
, punkt
, ning 2.10.2014, Euro-Link Consultants ja European Profiles vs. komisjon,
T‑199/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:848
, punkt
).
Siiski ei saa seda, kas akt on kinnitav või mitte, hinnata ainult sõltuvalt selle sisust võrreldes selle varasema otsuse sisuga, mida see kinnitab. Nimelt tuleb hinnata ka vaidlustatud otsuse laadi võrreldes selle taotluse laadiga, mille vastus see akt on (kohtuotsused, 7.2.2001, Inpesca vs. komisjon,
T‑186/98
,
EU:T:2001:42
, punkt
; 22.5.2012, Sviluppo Globale vs. komisjon,
T‑6/10
, ei avaldata,
EU:T:2012:245
, punkt
, ning 2.10.2014, Euro-Link Consultants ja European Profiles vs. komisjon,
T‑199/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:848
, punkt
).
Eelkõige juhul, kui akt on vastus uusi ja olulisi asjaolusid sisaldavale taotlusele, milles haldusasutusel palutakse varasem otsus läbi vaadata, ei saa sellist akti pidada üksnes kinnitavaks osas, milles käsitletakse neid asjaolusid ja mis sisaldab seega võrreldes varasema otsusega uusi asjaolusid (kohtuotsused, 7.2.2001, Inpesca vs. komisjon,
T‑186/98
,
EU:T:2001:42
, punkt
; 22.5.2012, Sviluppo Globale vs. komisjon,
T‑6/10
, ei avaldata,
EU:T:2012:245
, punkt
, ning 2.10.2014, Euro-Link Consultants ja European Profiles vs. komisjon,
T‑199/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:848
, punkt
).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võivad uued ja olulised faktilised asjaolud põhjendada taotluse esitamist varasema, lõplikuks muutunud otsuse läbivaatamiseks. Kui lõplikuks muutunud otsuse läbivaatamise taotluse aluseks on uued ja olulised asjaolud, siis on institutsioon kohustatud selle läbi vaatama. Läbivaatamise tulemusel peab institutsioon tegema uue otsuse, mille õiguspärasust on vajaduse korral võimalik vaidlustada liidu kohtus. Kui aga läbivaatamise taotluse aluseks ei ole uued ja olulised asjaolud, ei ole institutsioon kohustatud seda rahuldama (vt kohtuotsused, 7.2.2001, Inpesca vs. komisjon,
T‑186/98
,
EU:T:2001:42
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika, ning 2.10.2014, Euro-Link Consultants ja European Profiles vs. komisjon,
T‑199/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:848
, punkt
).
Hagi, mis on esitatud otsuse peale, millega keelduti lõplikuks muutunud otsuse läbivaatamisest, tunnistatakse vastuvõetavaks, kui ilmneb, et taotlus tugineb tõepoolest uutele ja olulistele asjaoludele. Kui aga ilmneb, et taotluse aluseks ei olnud niisugused asjaolud, siis tunnistatakse taotletud läbivaatamisest keeldumise otsuse peale esitatud hagi vastuvõetamatuks (vt kohtuotsused, 7.2.2001, Inpesca vs. komisjon,
T‑186/98
,
EU:T:2001:42
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 2.10.2014, Euro-Link Consultants ja European Profiles vs. komisjon,
T‑199/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:848
, punkt
).
Mis puutub küsimusse, milliste kriteeriumide kohaselt tuleb asjaolud kvalifitseerida „uueks“ ja „oluliseks“, siis nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et selleks, et asjaolu saaks pidada „uueks“, on vajalik, et ei hageja ega haldusasutus ei olnud ega võinud olla varasema otsuse tegemise ajal asjaolust teadlik (vt kohtuotsused, 7.2.2001, Inpesca vs. komisjon,
T‑186/98
,
EU:T:2001:42
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 2.10.2014, Euro-Link Consultants ja European Profiles vs. komisjon,
T‑199/12
, ei avaldata,
EU:T:2014:848
, punkt
).
Selleks et asjaolu oleks „oluline“, peab see olema võimeline muutma oluliselt selle esialgse taotluse esitaja olukorda, mille alusel tehti varasem, lõplikuks muutunud otsus (vt kohtuotsused, 7.2.2001, Inpesca vs. komisjon,
T‑186/98
,
EU:T:2001:42
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 2.10.2014, Euro-Link Consultants ja European Profiles vs. komisjon,
T‑199/12
,
EU:T:2014:848
, punkt
).
Käesolevate hagide vastuvõetavust tuleb osas, milles need on esitatud 25. juuli 2012. aasta kirjaga seoses, hinnata selle kohtupraktika alusel.
Kohe tuleb tõdeda, et teisena esitatud taotluste rahuldamata jätmiseks tugines peadirektor 25. juuli 2012. aasta kirjas samadele põhjustele kui need, mille komisjoni volinike kolleegium esitas vaidlustatud otsuses.
Seega asus peadirektor käesolevas asjas seisukohale, et pärast vaidlustatud otsuse vastuvõtmist hagejate edastatud tõenditest ilmnes, et nende finantsolukord oli paranenud võrreldes sellega, mida komisjon oli arvesse võtnud, kui ta leidis, et nad on suutelised trahvi maksma, pöördudes vajaduse korral krediidiasutuste poole.
Mis puudutab vaidlustatud otsuses esitatud teist põhjendust, st võimalus pöörduda juriidilistest või füüsilistest isikutest aktsionäride poole, siis kordas peadirektor seda täpselt samal kujul, leides, et teisena esitatud taotluste hindamise ajal aset leidnud Rub’i surm ei olnud laadilt oluline, kuna tema isiklik vara läks üle tema õigusjärglastele.
Kuigi komisjonil ei ole alust väita, et maksevõime hindamise uue taotluse esitamist ettevõtja poolt võib põhjendada üksnes tema finantsolukorra halvenemine, tuleb siiski asuda seisukohale, et kui ainus muutus võrreldes faktilise olukorraga, mida komisjon analüüsis ettevõtja maksevõime hindamise ajal, seisneb tema finantsolukorra paranemises, ei saa ettevõtja komisjonilt nõuda, et ta hindaks uuesti oma seisukohta, millele ta varem asus. Järelikult ei kujuta sellises olukorras see, et komisjon jätab uuesti hindamise taotluse rahuldamata, endast vaidlustatavat akti.
Kui haldusasutusele esitatakse taotlus vaadata läbi varem vastuvõetud otsus, tuleb niisiis vahet teha huvitatud isiku faktilise ja õigusliku olukorra hindamise küsimusel ja varasema otsuse läbivaatamise küsimusel. Ainult siis, kui huvitatud isiku olukorra hindamise tulemusel tuvastab haldusasutus huvitatud isiku olukorra olulise faktilise või õigusliku muutuse, on ta kohustatud oma otsuse läbi vaatama. Kui aga faktilised või õiguslikud asjaolud ei ole oluliselt muutunud, ei ole haldusasutus kohustatud oma otsuseid läbi vaatama ning seisukohal, millega ta jätab nendel asjaoludel esitatud läbivaatamise taotluse rahuldamata, ei ole otsusele omast laadi, mistõttu tuleb sellise seisukoha suhtes esitatud hagi jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna see on esitatud vaidlustamatu akti peale. Siiski on võimalik pöörduda liidu kohtusse, et ta kontrolliks haldusasutuse hinnangut, mille kohaselt ei esita huvitatud isik ühtegi uut asjaolu ega tõenda oma faktilise või õigusliku olukorra olulist muutust.
Seega tuleb analüüsida, kas – nagu väidab komisjon – hagejate finantsolukord paranes võrreldes olukorraga, mille komisjon võttis arvesse vaidlustatud otsuses; hagejad sellega ei nõustu.
Sissejuhatuseks olgu meenutatud, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel võttis komisjon põhjendatult aluseks hagejate olukorra sellisena, nagu see ilmnes viimastes kättesaadavates raamatupidamise aastaaruannetes 2009. aasta majandusaasta kohta (vt punkt 518 eespool). Veel esitasid hagejad teisena esitatud taotluste põhjendamiseks oma finantsolukorra kohta arvukaid andmeid (vt punkt 532 eespool). Esimesed andmed esitati nende taotluste tegemise ajal, st 2011. aasta juulis, ning need puudutasid 2011. aasta algust. Teisena esitatud taotlusi menetleti peaaegu aasta aega ja komisjon küsis ja sai selle aja jooksul teavet, mistõttu tugines peadirektor 25. juuli 2012. aasta kirjas 2011. aasta lõpus olemasolevatele finantsandmetele.
Kuid selleks, et põhjendada oma väidet, mille kohaselt nende olukord pärast vaidlustatud otsuse vastuvõtmist halvenes, ei võrdle hagejad 2001. aasta lõpu andmeid – ehk viimased andmed, mis olid kättesaadavad peadirektori otsuse tegemise ajal – 2009. aasta andmetega – ehk andmed, mille komisjon võttis arvesse vaidlustatud otsuses –, vaid 2011. aasta alguse andmeid 2008. aasta andmetega, mis on aasta, mil majanduskriis saavutas haripunkti.
Siiski tuleb tõdeda, et 2012. aasta juulis teada oleva hagejate olukorra võrdlus olukorraga 2009. aastal, mille komisjon võttis arvesse vaidlustatud otsuses, toob ilmsiks märkimisväärse paranemise. Selle kohta komisjoni esitatud andmetele hagejad aga vastu ei vaidle.
Seega, kui trahvide kogusumma koos intressiga oli 2010. aastal 54,26 miljonit eurot ja 2011. aasta lõpus 58,6 miljonit eurot, siis GSW ülemaailmne käive samal ajavahemikul suurenes 543 miljonilt eurolt 823 miljonile eurole. Trahvisummade ja GSW käibe suhe seega vähenes 10%-lt vaidlustatud otsuse vastuvõtmise kuupäeval 7,1%-le peadirektori otsuse tegemise kuupäeval.
Tuleb tõdeda, et samal ajavahemikul püsis trahvisummade ja GSW ja TQ kumuleeritud varade väärtuse suhe stabiilne ja jäi 6 ja 7% vahele.
Kuigi on tõsi, et ajavahemikus 2009–2011 vähenes hagejate omakapital 212 miljonilt eurolt 196 miljoni euroni, mistõttu ka trahvide kogusumma ja omakapitali suhe veidi vähenes, 26 protsendilt 30 protsendile, tuleb siiski arvesse võtta prognoose, mille hagejad komisjonile esitasid ja mille kohaselt oli omakapitali prognoositav tase 2015. aastal 244 miljonit eurot ehk 2009. aasta majandusaasta omast kõrgem.
Pealegi paranesid samal ajavahemikul GSW kasumlikkuse väljavaated oluliselt. Näiteks sai GSW 2009. aastal kahjumit pärast viit järjestikust aastat, mille jooksul oli tulemus positiivne. 2009. aasta lõpus koostatud 2010. ja 2011. aasta tulemuste prognoos näitas vastavalt 6 miljoni euro ja 5 miljoni euro suurust kahjumit. Saadud tulemused aga ületasid neid prognoose, st 2010. aastal saadi kasumit 1 miljon eurot ja 2011. aastal 25 miljonit eurot. Kui „earnings before interest, taxes, depreciation, and amortization“ (intressi-, maksu- ja amortisatsioonieelne kasum, EBITDA) oli 2009. aastal ‑20 miljonit eurot, küündis see 2010. aastal 51 miljoni euroni ja 2011. aastal 90 miljoni euroni. GSW riskiprofiil, mille moodustab ühelt poolt tema netovõla (koos või ilma trahvita) ja teiselt poolt EBITDA suhe, paranes ajavahemikus 2009–2011 märkimisväärselt.
Lisaks paranes ajavahemikul 2009–2011 ka likviidsus, käibekapital suurenes –51 miljonilt eurolt 2010. aastal –42 miljoni euroni 2011. aastal. Kui pankrotiriski näitava Altman Z-score testi tulemus, mille aluseks on tagasivaatelised andmed, oli 2009. aastal murettekitav (0,59 ilma trahvita ja 0,44 trahvidega), ei olnud see enam nii 2011. aastal (1,35 trahvita ja 1,29 trahvidega), kusjuures tootmisharu puhul on künnis 1,23.
Lõpetuseks, kui 2009. aastal oli GSW‑l pangalaene kogusummas üle 160 miljoni euro, millest 22 miljonit 2011. aastal ei kasutatud, peeti ettevõtja pangavõlgade osas edukalt läbirääkimisi 3 miljardi euro ulatuses, millest trahvid moodustasid ligikaudu 2%.
Hagejad ei vaidle vastu nende finantsandmete õigsusele. Nimelt piirduvad nad sellega, et pakuvad muid võrdlusi, mis puudutavad erinevate aastate andmeid. Eespool punktis 559 esitatud põhjustel on komisjonil alust väita, et hagejate olukorra arengu küsimuse hindamiseks 25. juuli 2012. aasta seisuga on võrdluse alused ühelt poolt olukord 2009. aasta lõpus, mida võeti arvesse vaidlustatud otsuses, ning teiselt poolt peadirektori 25. juuli 2012. aasta kirja vastuvõtmise ajal esinenud olukord. Tuleb aga tõdeda, et nende kahe kuupäeva vahelisel ajal hagejate olukord paranes märgatavalt.
Arvestades eespool punktidest 556 ja 557 esitatud kaalutlusi, järeldub sellest, et teisena esitatud taotlustes ei saanud hagejate väidetavad asjaolud vaidlustatud otsuses nende maksevõimele antud hinnangut oluliselt muuta. Seega ei ole 25. juuli 2012. aasta kirjal otsusele omast laadi ning kuna hagid, mis moodustavad kolmanda rühma kohtuasjad (kohtuasjad T‑438/12–T‑441/12), on esitatud selle kirja peale, siis tuleb need vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.
Kõigest eeltoodust nähtub, et kõik käesolevad hagid tuleb jätta rahuldamata.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kuues koda)
otsustab:

1.
Jätta hagid rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Moreda-Riviere Trefilerías, SA‑lt, Trefilerías Quijano, SA‑lt, Trenzas y Cables de Acero PSC, SL‑ilt ja Global Steel Wire, SA‑lt.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 2. juunil 2016 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.
(
)	Käesolev kohtuotsus avaldatakse väljavõtetena.