CELEX: 62019CJ0193
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti
Hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo
Dohovor, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda
Nahliadnutie do Schengenského informačného systému (SIS) pri posudzovaní žiadosti o povolenie na pobyt podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny, na ktorého bol v tomto systéme vydaný zápis na účely odopretia vstupu
Článok 25 ods. 1
Kódex schengenských hraníc
Podmienky pre vstup štátnych príslušníkov tretej krajiny
Článok 6 ods. 1 a 5
Charta základných práv Európskej únie
Článok 7 a článok 24 ods. 2
Odmietnutie obnovenia povolenia na pobyt na účely zlúčenia z dôvodu, že totožnosť žiadateľa nie je s istotou preukázaná

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda zo 14. júna 1985 uzatvorená medzi vládami štátov hospodárskej únie Beneluxu, Nemeckej spolkovej republiky a Francúzskej republiky o postupnom zrušení kontrol na ich spoločných hraniciach, podpísaného 19. júna 1990 v Schengene (Luxembursko), ktorý nadobudol platnosť 26. marca 1995 (
Ú. v. ES L 239, 2000, s. 19
; Mim. vyd. 19/002, s. 9), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 265/2010 z 25. marca 2010 (
Ú. v. EÚ L 85, 2010, s. 1
) (ďalej len „nariadenie „DVSD“), ako aj nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/399 z 9. marca 2016, ktorým sa ustanovuje kódex Únie o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc) (
Ú. v. EÚ L 77, 2016, s. 1
; ďalej len „Kódex schengenských hraníc“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi A, štátnym príslušníkom Gambie, a Migrationsverket (Migračný úrad, Švédsko) vo veci rozhodnutia tohto úradu o zamietnutí žiadosti o predĺženie povolenia na pobyt na účely zlúčenia rodiny, podanej A, z dôvodu, že jeho totožnosť nemohla byť s istotou preukázaná.
Právny rámec
Právo Únie
DVSD
Článok 25 ods. 1 DVSD stanovuje:
„Ak členský štát zvažuje udelenie povolenia na pobyt, uskutoční systematické vyhľadávanie v Schengenskom informačnom systéme [(SIS)]. Ak členský štát zamýšľa udeliť povolenie na pobyt cudzincovi, na ktorého bol vydaný zápis na účely odopretia vstupu, prekonzultuje to najskôr s členským štátom, ktorý vydal zápis, a zohľadní jeho záujmy; povolenie na pobyt sa udelí len v prípade závažných, najmä humanitárnych dôvodov, alebo na základe medzinárodných záväzkov.
Pokiaľ sa udelí povolenie na pobyt, členský štát, ktorý vydal zápis, tento zápis zruší, avšak môže dotknutého cudzinca zapísať do svojho vnútroštátneho zoznamu zápisov.“
Kódex schengenských hraníc
Podľa článku 1 druhého odseku Kódexu schengenských hraníc toto nariadenie „stanovuje pravidlá, ktorými sa spravuje hraničná kontrola osôb, ktoré prekračujú vonkajšie hranice členských štátov Únie“.
Článok 6 tohto kódexu s názvom „Podmienky pre vstup štátnych príslušníkov tretej krajiny“ stanovuje:
„1.   Na plánovaný pobyt na území členských štátov, ktorý nepresiahne 90 dní v rámci akéhokoľvek 180‑dňového obdobia, čo zahŕňa posúdenie obdobia 180 dní predchádzajúcich každému jednotlivému dňu pobytu, musia štátni príslušníci tretej krajiny spĺňať tieto podmienky:
a)
majú platný cestovný doklad, ktorý držiteľa oprávňuje prekročiť hranicu…;
…
d)
nejde o osoby, na ktoré bolo vydané v SIS upozornenie na účely odopretia vstupu;
e)
nepokladajú sa za hrozbu pre verejný poriadok, vnútornú bezpečnosť, verejné zdravie alebo medzinárodné vzťahy ktoréhokoľvek členského štátu, a najmä na nich z takéhoto dôvodu nebolo vo vnútroštátnych databázach členských štátov vydané upozornenie na účely odopretia vstupu.
…
5.   Odchylne od odseku 1:
…
c)
štátnym príslušníkom tretej krajiny, ktorí nespĺňajú jednu alebo viac podmienok stanovených v odseku 1, môže členský štát povoliť vstup na svoje územie z humanitárnych dôvodov, z dôvodov štátneho záujmu alebo z dôvodu medzinárodných záväzkov. Ak je na štátneho príslušníka tretej krajiny vydané upozornenie podľa odseku 1 písm. d), členský štát, ktorý schvaľuje vstup takejto osoby na svoje územie, oznámi túto skutočnosť zodpovedajúcim spôsobom ďalším členským štátom.“
Švédske právo
§ 1 kapitoly 2 utlänningslag (zákon o cudzincoch) (SFS 2005, č. 716) stanovuje:
„Cudzinec, ktorý vstupuje do Švédska alebo sa zdržiava vo Švédsku, musí mať cestovný pas.“
§ 3 prvý odsek kapitoly 5 tohto zákona stanovuje:
„Povolenie na pobyt sa s výhradou ustanovení § 17 až 17b vydá:
(1)
cudziemu štátnemu príslušníkovi, ktorého manžel alebo spolužijúci partner má bydlisko vo Švédsku alebo mu bolo udelené povolenie na pobyt vo Švédsku;
…“
§ 8 kapitoly 5 uvedeného zákona stanovuje:
„Povolenie na pobyt vydané cudzincovi podľa § 3 prvého odseku bodu 1… sa časovo obmedzí v čase vydania prvého rozhodnutia, okrem prípadu
(1)
ak cudzinec dlhodobo žije v zahraničí v jednej domácnosti so svojím manželským partnerom alebo partnerom, alebo
(2)
ak je z iného dôvodu jasné, že vzťah je dobre založený.
…“
§ 16 prvý odsek kapitoly 5 zákona o cudzincoch znie:
„Cudzinec, ktorému bolo podľa § 8 udelené povolenie na prechodný pobyt z dôvodu rodinných vzťahov, môže získať nové povolenie na prechodný alebo trvalý pobyt z tohto dôvodu len vtedy, ak takéto vzťahy pretrvávajú.“
§ 17a prvý a druhý odsek kapitoly 5 tohto zákona stanovuje:
„V situáciách uvedených v § 3 možno vydanie povolenia na pobyt zamietnuť:
(1)
v prípade nepravdivých vyhlásení urobených úmyselne alebo v prípade okolností, ktoré boli svojvoľne zamlčané a ktoré sú významné pre získanie povolenia na pobyt, [alebo]
(2)
v prípade adopcie, uzavretia manželstva alebo spolužitia s cudzincom výlučne na účely toho, aby mal cudzinec právo na pobyt, alebo
(3)
ak cudzinec predstavuje hrozbu pre verejný poriadok alebo verejnú bezpečnosť.
Vydanie povolenia na pobyt možno zamietnuť aj v situáciách uvedených v § 3 prvom odseku bode 1…, ak:
(1)
manželia alebo partneri spolu nežijú alebo nemajú takýto úmysel,
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Dňa 9. decembra 2013 švédske orgány udelili A, ktorý je štátnym príslušníkom Gambie, povolenie na prechodný pobyt na účely pripojenia sa k svojej manželke so švédskou štátnou príslušnosťou.
A podal pred svojím vstupom na švédske územie žiadosť o povolenie na pobyt a preukázal svoju totožnosť predložením cestovného pasu krajiny svojho pôvodu.
Dňa 9. novembra 2015 A podal na Migračný úrad žiadosť o predĺženie tohto povolenia na prechodný pobyt.
Pri skúmaní tejto žiadosti Migračný úrad získal informácie od nórskych orgánov, podľa ktorých bola dotknutá osoba zaistená v Nórsku a použila tam viaceré predstierané totožnosti. Okrem toho dotknutá osoba bola pod jednou z týchto totožností odsúdená v Nórsku na trest odňatia slobody za držbu a predaj omamných látok, bola z tejto krajiny doživotne vyhostená a zapísaná v SIS na účely odopretia vstupu do schengenského priestoru. Navyše ďalšia žiadosť o povolenie na pobyt podaná v Dakare (Senegal) bola zaregistrovaná vo Švédsku pod touto totožnosťou a bola zamietnutá z dôvodu, že bola založená na účelovom manželstve.
Z odpovedí vnútroštátneho súdu na žiadosti Súdneho dvora o objasnenie okrem toho vyplýva, že od 13. februára 2018 sú A a jeho manželka so švédskou štátnou príslušnosťou rozvedení a nemajú spoločné deti. Vnútroštátny súd uvádza, že A teraz žije v spoločnej domácnosti s nórskou štátnou príslušníčkou, s ktorou má dve maloleté deti tiež nórskej štátnej príslušnosti.
Vnútroštátny súd vo svojich odpovediach na žiadosti o vysvetlenie tiež spresňuje, že nórski štátni príslušníci majú vo Švédsku „takmer rovnaké práva na pobyt ako švédski občania“ na základe Severskej pasovej únie, ktorej zmluvnými stranami sú okrem iného Švédske kráľovstvo a Nórske kráľovstvo, a že ku dňu podania žiadosti o predĺženie povolenia na pobyt, je jedinou väzbou, na ktorú odkazuje A, väzba s týmito nórskymi štátnymi príslušníkmi. Dodáva, že aj keď je v národných registroch obyvateľstva uvedené, že tieto posledné uvedené osoby nemajú bydlisko vo Švédsku, táto informácia „sa môže kedykoľvek zmeniť, a teda nie je nevyhnutne presná“, „pričom viaceré dôvody môžu odôvodniť skutočnosť registrovať sa ako prisťahovalec“. Tento súd naopak spresňuje, že A je stále zaregistrovaný ako osoba s bydliskom v Malmö (Švédsko).
Rozhodnutím z 2. júna 2017 Migračný úrad zamietol žiadosť o predĺženie povolenia na prechodný pobyt, ktorú podal A, najmä z dôvodu, že jeho totožnosť nebola preukázaná.
A podal proti tomuto rozhodnutiu žalobu na Förvaltningsrätten i Malmö – Migrationsdomstolen (Správny súd Malmö rozhodujúci ako imigračný súd, Švédsko).
Vnútroštátny súd sa pýta na požiadavky vyplývajúce z práva Únie v oblasti preukazovania totožnosti štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorého žiadosť o povolenie na pobyt podaná v čase, keď sa tento štátny príslušník už nachádza na vnútroštátnom území, nie je založená ani na dôvodoch medzinárodnej ochrany, ani na humanitárnych dôvodoch, ale na účeloch zlúčenia rodiny žiadateľa. Tento súd sa predovšetkým pýta, či právo Únie vyžaduje, aby bola totožnosť štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý podal žiadosť, s istotou preukázaná na to, aby mu bolo vydané takéto povolenie, aj keď už má bydlisko na vnútroštátnom území.
Tento súd uvádza, že vo švédskom práve vydanie povolenia na pobyt, ktoré nie je založené ani na dôvodoch medzinárodnej ochrany, ani na humanitárnych dôvodoch, závisí od dôkazu, že totožnosť žiadateľa je s istotou preukázaná prostredníctvom cestovného pasu platného počas obdobia povolenia požadovaného pobytu. Výnimky z tohto pravidla sú však prípustné v situáciách, ktoré nezodpovedajú situácii, o ktorú ide vo veci samej.
Vnútroštátny súd uvádza, že Migrationsöverdomstolen (Vyšší imigračný súd, Švédsko) v rozsudku č. MIG 2011:11 z 12. mája 2011 jednak rozhodol, že vydanie povolenia štátnemu príslušníkovi tretej krajiny na pobyt na dobu určitú na základe väzby so Švédskym kráľovstvom, najmä manželstva, predpokladá, že totožnosť žiadateľa je s istotou preukázaná, keďže táto podmienka je nevyhnutná na splnenie povinností vyplývajúcich z DVSD a Kódexu schengenských hraníc. Vnútroštátny súd jednak uvádza, že tento vyšší súd zrušil rozsudok Förvaltningsrätten i Stockholm – Migrationsdomstolen (Správny súd Štokholm rozhodujúci ako imigračný súd, Švédsko), v ktorom rozhodol, že DVSD a Kódex schengenských hraníc bránia uplatneniu nižšej úrovne dokladu totožnosti povolenej § 16 f lag om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige (zákon o dočasných obmedzeniach možnosti získať povolenie na pobyt vo Švédsku) (SFS 2016, č. 752), ktorý sa týka konkrétne udelenie povolenia na pobyt na účely štúdia v rámci stredoškolského vzdelávania. Migrationsöverdomstolen (Vyšší imigračný súd) tiež spresnil, že povinnosť s istotou preukázať totožnosť uvedenú v jeho rozsudku č. MIG 2011:11 z 12. mája 2011 sa vzťahuje len na žiadosti o povolenie na pobyt podané štátnymi príslušníkmi tretích krajín, ktorí ešte nie sú na švédskom území.
Za týchto okolností Förvaltningsrätten i Malmö – Migrationsdomstolen (Správny súd Malmö rozhodujúci vo veciach prisťahovalectva, Švédsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Bránia ustanovenia [DVSD], najmä ustanovenia o systematickom vyhľadávaní v SIS, a Kódexu schengenských hraníc, najmä v ňom upravená požiadavka byť držiteľom platného pasu, udeleniu povolenia na pobyt na základe žiadosti podanej v Švédsku, ktorá nie je založená na dôvodoch ochrany alebo humanitárnych dôvodoch, pokiaľ totožnosť osoby, ktorá žiadosť podala, nie je s istotou preukázaná?
2.
Ak áno, môže výnimku z preukázania totožnosti upraviť vnútroštátna právna úprava alebo judikatúra?
3.
Ak je odpoveď na druhú otázku záporná, aké, ak vôbec nejaké, výnimky upravuje právo Únie?“
Konanie na Súdnom dvore
Súdny dvor po tom, čo rozhodol, že vo veci sa rozhodne bez pojednávania z dôvodu zdravotných rizík spojených s pandémiou koronavírusu, zaslal účastníkom konania a dotknutým osobám uvedeným v článku 23 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie niekoľko otázok, na ktoré sa má odpovedať písomne a na ktoré odpovedali A, Migračný úrad, švédska vláda, ako aj Európska komisia.
O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
Švédska vláda namieta neprípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania jednak z dôvodu, že rozhodnutie vnútroštátneho súdu neobsahuje dostatočný opis skutkového a právneho rámca sporu vo veci samej, ktoré by Súdnemu dvoru umožňovalo užitočne odpovedať na otázky, ktoré mu boli položené. Vzťah medzi požadovaným výkladom práva Únie a existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej jednak nevyplýva z tohto rozhodnutia, a to o to viac, že v tomto spore uplatniteľná vnútroštátna právna úprava vyžaduje, aby žiadateľ o povolenie na pobyt predložil jednoznačný dôkaz o svojej totožnosti, keďže podmienky, za ktorých je neistá identita prípustná, nie sú splnené. Napokon z návrhu na začatie prejudiciálneho konania jasne nevyplýva ani vzťah medzi ustanoveniami práva Únie, ktorých výklad sa požaduje, a ustanoveniami vnútroštátneho práva uplatniteľnými na spor vo veci samej, takže relevantnosť prejudiciálnych otázok pre rozhodnutie sporu je preto ťažko pochopiteľná.
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora v rámci spolupráce medzi týmto súdom a vnútroštátnymi súdmi stanovenej v článku 267 ZFEÚ prináleží iba vnútroštátnemu súdu, ktorý prejednáva spor a ktorý nesie zodpovednosť za následné súdne rozhodnutie, aby so zreteľom na osobitosti veci posúdil tak potrebu rozhodnutia v prejudiciálnom konaní pre vydanie svojho rozsudku, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto pokiaľ sa položené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť [pozri najmä rozsudky z 19. novembra 2019, A. K. a i. (Nezávislosť disciplinárneho senátu Najvyššieho súdu),
C‑585/18, C‑624/18 a C‑625/18
,
EU:C:2019:982
, bod
, ako aj z 19. decembra 2019, Junqueras Vies,
C‑502/19
,
EU:C:2019:1115
, bod
a citovanú judikatúru].
Z toho vyplýva, že pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí v rámci vlastnej zodpovednosti a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o návrhu na začatie prejudiciálneho konania podanom vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, ak ide o hypotetický problém alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na užitočnú odpoveď na položené otázky (pozri najmä rozsudky z 19. decembra 2019, Airbnb Ireland,
C‑390/18
,
EU:C:2019:1112
, bod
, ako aj z 24. októbra 2018, XC a i.,
C‑234/17
,
EU:C:2018:853
, bod
a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci vnútroštátny súd uviedol dôvody, pre ktoré sa domnieva, že výklad ustanovení tak DVSD týkajúcich sa vyhľadávaní v SIS, ako aj Kódexu schengenských hraníc vyžadujúci, aby mal každý štátny príslušník tretej krajiny platný cestovný doklad počas celej dĺžky požadovaného pobytu, je nevyhnutný na rozhodnutie sporu, ktorý mu bol predložený. Súdnemu dvoru tiež poskytol dostatočné skutkové a právne podklady na to, aby užitočne odpovedal na položené otázky. Nezdá sa teda, že by otázky výkladu týchto ustanovení nijako nesúviseli s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej alebo že by sa týkali hypotetického problému. Okrem toho súvislosť medzi ustanoveniami práva Únie, o ktorých výklad sa žiada, a vnútroštátnymi ustanoveniami uplatniteľnými na spor vo veci samej, týkajúcimi sa požiadaviek na preukázanie totožnosti žiadateľa o povolenie na pobyt, je jasná z hľadiska vnútroštátnej judikatúry týkajúcej sa týchto požiadaviek, uvedenej v bode 21 tohto rozsudku, ktorej cieľom, na ktorý poukazuje samotný vnútroštátny súd, je splniť záväzky vyplývajúce z DVSD a Kódexu schengenských hraníc.
Z toho vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa ustanovenia DVSD, najmä jeho článok 25 ods. 1 a/alebo Kódexu schengenských hraníc majú vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave členského štátu, ktorá umožňuje vydanie, predĺženie alebo obnovenie povolenia na pobyt na účely zlúčenia rodiny, o ktoré požiadal z územia tohto členského štátu štátny príslušník tretej krajiny, na ktorého sa v SIS vzťahuje zápis na účely odopretia vstupu do schengenského priestoru a ktorého totožnosť nemohla byť preukázaná prostredníctvom platného cestovného dokladu.
V prvom rade článok 25 ods. 1 prvý pododsek DVSD stanovuje, že členský štát, ktorý zvažuje udelenie povolenia na pobyt, musí uskutočniť systematické vyhľadávanie v SIS a ak je žiadateľ zapísaný na účely odopretia vstupu do schengenského priestoru, tento členský štát mu môže udeliť takéto povolenie len „v prípade závažných, najmä humanitárnych dôvodov, alebo na základe medzinárodných záväzkov“, po konzultácii s členským štátom, ktorý vykonal zápis a zohľadnil jeho záujmy. Z druhého odseku tohto ustanovenia vyplýva, že pokiaľ sa udelí povolenie na pobyt, členský štát, ktorý vykonal záznam, tento záznam v SIS zruší, avšak môže tohto žiadateľa zapísať do svojho vnútroštátneho zoznamu zápisov.
Cieľom týchto ustanovení je teda predísť situáciám, v ktorých bolo štátnemu príslušníkovi tretej krajiny vydané povolenie na pobyt, pričom bol zapísaný v SIS na účely odopretia vstupu do schengenského priestoru (pozri najmä rozsudok zo 16. januára 2018, E,
C‑240/17
,
EU:C:2018:8
, bod
).
Naopak, ustanovenia článku 25 ods. 1 DVSD neurčujú zákonné podmienky, ktoré musí takýto štátny príslušník splniť, aby mohol vstúpiť do schengenského priestoru a zdržiavať sa tam, vrátane stanovenia jeho totožnosti.
Okrem toho, ako uviedol generálny advokát v bode 62 svojich návrhov, mechanizmus predchádzajúcej konzultácie stanovený v článku 25 ods. 1 DVSD nevedie k systematickému zamietnutiu žiadosti o povolenie na pobyt podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny, ktorý je zapísaný v SIS na účely odopretia vstupu do schengenského priestoru. Členský štát, v ktorom tento štátny príslušník podal takúto žiadosť, si totiž po zohľadnení záujmov členského štátu, ktorý vykonal záznam, zachováva možnosť vydať uvedenému štátnemu príslušníkovi toto povolenie na pobyt len zo „závažných dôvodov“.
Aj keď v tejto súvislosti zo samotného znenia tohto ustanovenia vyplýva, že jeho cieľom je obmedziť len na „závažné dôvody“ dôvody, pre ktoré členský štát môže vydať povolenie na pobyt štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorý je zapísaný v SIS na účely odopretia vstupu do schengenského priestoru a že k udeleniu má dôjsť výslovne z „humanitárnych dôvodov alebo v dôsledku medzinárodných záväzkov“, nevyplýva z toho, že tieto dva dôvody sú taxatívne. Keďže totiž týmto dôvodom predchádza príslovka „najmä“, nemôžu mať vyčerpávajúcu povahu.
Ako v podstate uviedol generálny advokát v bode 66 svojich návrhov, dôvody týkajúce sa dodržania základných práv dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny, najmä práva na rešpektovanie rodinného života a práv dieťaťa, ako sú zakotvené v článkoch 7 a 24 Charty základných práv Európskej únie, ktorých rešpektovanie sa ukladá členským štátom pri vykonávaní DVSD, ktorý je neoddeliteľnou súčasťou práva Únie podľa protokolu č. 19 o schengenskom
acquis
začlenenom do rámca Európskej únie, ktorý je pripojený k zmluvám (
Ú. v. EÚ C 83, 2010, s. 290
), môžu patriť pod pojmy „závažné dôvody“ v zmysle tejto smernice.
Z toho vyplýva, že článok 25 ods. 1 DVSD nemožno vykladať v tom zmysle, že zbavuje členské štáty možnosti vydať povolenie na pobyt z dôvodov súvisiacich so zlúčením rodiny len z dôvodu, že totožnosť dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny nemožno s istotou preukázať prostredníctvom platného cestovného dokladu.
Okrem toho, ako uviedol generálny advokát v bode 58 svojich návrhov, článok 25 ods. 1 DVSD treba vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje nielen na žiadosť o vydanie povolenia na pobyt, ale aj na žiadosť o predĺženie alebo obnovenie takéhoto povolenia podanú štátnym príslušníkom tretej krajiny, ktorý sa už nachádza na území dotknutého členského štátu.
Príslušný vnútroštátny orgán preto musí nahliadnuť do SIS pred predĺžením alebo obnovením povolenia na pobyt a ak tam je žiadateľ uvedený na účely odopretia vstupu do schengenského priestoru, tento orgán musí konzultovať s členským štátom, ktorý záznam vykonal, a zohľadniť jeho záujmy, pričom takéto povolenie na pobyt možno predĺžiť alebo obnoviť len zo „závažných dôvodov“ v zmysle článku 25 ods. 1 DVSD, ako je vyložené v bode 35 tohto rozsudku.
Príslušný orgán členského štátu, ktorý vykoná zápis, je tak v súlade so zásadou lojálnej spolupráce stanovenou v článku 4 ods. 3 ZEÚ povinný zaujať stanovisko k vydaniu, predĺženiu alebo obnoveniu povolenia na pobyt dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny, a to v primeranej lehote prispôsobenej konkrétnemu prípadu, aby bol daný tomuto orgánu potrebný čas na zhromaždenie relevantných informácií (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. januára 2018, E,
C‑240/17
,
EU:C:2018:8
, bod
).
Pokiaľ ide v druhom rade o Kódex schengenských hraníc, treba pripomenúť, že článok 6 ods. 1 písm. a) tohto kódexu ukladá štátnym príslušníkom tretej krajiny povinnosť mať pri prekročení vonkajších hraníc členských štátov na pobyt v schengenskom priestore, „ktorý nepresiahne 90 dní v rámci akéhokoľvek 180‑dňového obdobia“ platný cestovný doklad oprávňujúci jeho držiteľa prekročiť hranicu.
Z toho vyplýva, že Kódex schengenských hraníc neupravuje situáciu štátnych príslušníkov tretích krajín, akým je žalobca vo veci samej, ktorí sa už nachádzajú na území členského štátu a majú tam povolenie na pobyt na účely zlúčenia rodiny (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. októbra 2009, Zurita García a Choque Cabrera,
C‑261/08 a C‑348/08
,
EU:C:2009:648
, bod
).
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že:
–
článok 25 ods. 1 DVSD sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni právnej úprave členského štátu, ktorá umožňuje vydanie, predĺženie alebo obnovenie povolenia na pobyt na účely zlúčenia rodiny, o ktoré požiadal z územia tohto členského štátu štátny príslušník tretej krajiny, na ktorého sa v SIS vzťahuje zápis na účely odopretia vstupu do schengenského priestoru a ktorého totožnosť nemohla byť preukázaná prostredníctvom platného cestovného dokladu, ak záujmy členského štátu, ktorý záznam vykonal a bol vopred konzultovaný, boli zohľadnené a ak sa povolenie na pobyt v zmysle tohto ustanovenia vydá, predĺži alebo obnoví len zo „závažných dôvodov“,
–
Kódex schengenských hraníc, najmä jeho článok 6 ods. 1 písm. a), sa má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatňuje na štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý sa nachádza v takejto situácii.
O druhej a tretej otázke
Vzhľadom na odpoveď na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na druhú a tretiu otázku.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

Článok 25 ods. 1 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda zo 14. júna 1985 uzatvorená medzi vládami štátov hospodárskej únie Beneluxu, Nemeckej spolkovej republiky a Francúzskej republiky o postupnom zrušení kontrol na ich spoločných hraniciach, podpísaného 19. júna 1990 v Schengene (Luxembursko), ktorý nadobudol platnosť 26. marca 1995, zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 265/2010 z 25. marca 2010, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni právnej úprave členského štátu, ktorá umožňuje vydanie, predĺženie alebo obnovenie povolenia na pobyt na účely zlúčenia rodiny, o ktoré požiadal z územia tohto členského štátu štátny príslušník tretej krajiny, na ktorého sa v Schengenskom informačnom systéme vzťahuje zápis na účely odopretia vstupu do schengenského priestoru a ktorého totožnosť nemohla byť preukázaná prostredníctvom platného cestovného dokladu, ak záujmy členského štátu, ktorý záznam vykonal a bol vopred konzultovaný, boli zohľadnené a ak sa povolenie na pobyt v zmysle tohto ustanovenia vydá, predĺži alebo obnoví len zo „závažných dôvodov“.

Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/399 z 9. marca 2016, ktorým sa ustanovuje kódex Únie o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc), a najmä jeho článok 6 ods. 1 písm. a), sa má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatňuje na štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý sa nachádza v takejto situácii.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: švédčina.