CELEX: 62023CJ0001
Előzetes döntéshozatal
Sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás
Határellenőrzések, menekültügy és bevándorlás
Bevándorlási politika
2003/86/EK irányelv
Családegyesítési jog
Az 5. cikk (1) bekezdése
Beutazás és tartózkodás iránti kérelem benyújtása a családegyesítési jog gyakorlása céljából
A családegyesítő családtagjait arra kötelező tagállami szabályozás, hogy a kérelmet e tagállam illetékes diplomáciai képviseletén személyesen nyújtsák be
Az említett képviseleten történő megjelenés lehetetlensége vagy túlzott nehézsége
Az Európai Unió Alapjogi Chartája
7. és 24. cikk

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a családegyesítési jogról szóló, 2003. szeptember 22‑i 2003/86/EK tanácsi irányelv (HL 2003. L 251., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 224. o.) 5. cikke (1) bekezdésének,  a harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13‑i 2011/95/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 337., 9. o.; helyesbítések: HL 2017. L 167., 58. o.; HL 2019. L 19., 20. o.) 23. és 24. cikkének, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 7. és 24. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet az X és Y, valamint kiskorú gyermekeik, A és B (a továbbiakban együtt: az alapeljárás felperesei) és az État belge (belga állam) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya, hogy ezen utóbbi megtagadta az X, valamint A és B gyermekek által családegyesítés jogcímén benyújtott, beutazás és tartózkodás iránti kérelem nyilvántartásba vételét.

Jogi háttér

Az uniós jog

A 2003/86 irányelv
A 2003/86 irányelv (2) és (8) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„(2)      A családegyesítéssel kapcsolatos intézkedéseket a több nemzetközi jogi okmányban megállapított, a család védelmére és a családi élet tiszteletben tartására irányuló kötelezettségnek megfelelően kell elfogadni. Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat és betartja különösen [a Rómában, 1950. november 4‑én aláírt,] az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény 8. cikkében és [a Chartában] elismert elveket.
[…]
(8)      Különös figyelmet kell fordítani a menekültek helyzetére, a tekintetben, hogy milyen okok miatt kellett országukat elhagyniuk, és milyen okok akadályozták meg azt, hogy ott rendes családi életet éljenek. Ezért előnyösebb feltételeket kell megállapítani családegyesítési joguk gyakorlására.”
Az említett irányelv 2. cikke értelmében:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
b)      »menekült«: egy harmadik ország olyan állampolgára vagy egy olyan hontalan személy, aki – a New Yorkban 1967. január 31‑én aláírt jegyzőkönyvvel módosított, a menekültek jogállásáról szóló, 1951. július 28‑i genfi egyezmény értelmében – menekültstátusszal rendelkezik;
c)      »családegyesítő«: egy harmadik országnak egy tagállamban jogszerűen tartózkodó állampolgára, és aki vagy akinek családtagjai az együttélés érdekében családegyesítésért folyamodnak;
d)      »családegyesítés«: egy harmadik ország – egy tagállamban jogszerűen tartózkodó – állampolgára családtagjainak a tagállamba történő beutazása és ott tartózkodása a családi egység megőrzése érdekében, függetlenül attól, hogy a családi kapcsolat a családegyesítő beutazása előtt vagy azt követően jött létre.
[…]”
Az említett irányelv 4. cikke, amely az irányelv „Családtagok” című II. fejezetében szereplő egyetlen rendelkezés, a következőket írja elő:
„(1)      A tagállamok – ezen irányelv alapján és a IV. fejezetben, valamint a 16. cikkben megállapított feltételeknek való megfelelésre is figyelemmel – a következő családtagok beutazását és tartózkodását engedélyezik:
a)      a családegyesítő házastársa;
b)      a családegyesítő és házastársa kiskorú gyermekei […];
[…]”
Ugyanezen irányelvnek „A kérelem benyújtása és elbírálása” című III. fejezetében szereplő 5. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A tagállamok határozzák meg, hogy a családegyesítési jog gyakorlása érdekében a beutazásra és a tartózkodásra irányuló kérelmet az érintett tagállam illetékes hatóságaihoz a családegyesítő vagy a családtag, illetve a családtagok nyújtsák‑e be.
[…]
(4)      A tagállam illetékes hatóságai a kérelmet benyújtó személyt a lehető legrövidebb időn belül, de legkésőbb a kérelem benyújtásának időpontjától számított kilenc hónap elteltével írásban értesítik a határozatról.
[…]
(5)      A kérelem elbírálása során a tagállamok megfelelő figyelmet fordítanak a kiskorú gyermekek érdekeire.”
A 2003/86 irányelvnek „A családegyesítési jog gyakorlására vonatkozó követelmények” című IV. fejezetében szereplő 7. cikke az (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„Amikor a családegyesítési kérelmet benyújtják, az érintett tagállam előírhatja a kérelmet benyújtó személy számára, hogy szolgáltasson bizonyítékot arra nézve, hogy a családegyesítő rendelkezik a következőkkel:
a)      az ugyanabban a régióban egy hasonló család számára szabványosnak tekintett, az érintett tagállamban hatályos általános egészségügyi és biztonsági előírásoknak megfelelő szálláshely;
b)      saját maga és családtagjai számára az érintett tagállamban az állampolgárok számára általában biztosított valamennyi kockázatra kiterjedő betegségbiztosítás [helyesen: egészségbiztosítás];
c)      az érintett tagállam szociális segélyek rendszeréhez történő folyamodás nélkül a saját maga és családtagjai eltartásához elégséges állandó és rendszeres források. A tagállamok e forrásokat jellegükre és rendszerességükre hivatkozással értékelik, és figyelembe vehetik a nemzeti minimálbér és minimálnyugdíj szintjét, valamint a családtagok számát.”
Ezen irányelv 12. cikke annak „A menekültek családegyesítése” című V. fejezetében található. E cikk az (1) bekezdésében a következőket írja elő:
„A 7. cikktől eltérve, a tagállamok nem írják elő a menekült, illetve családtagja/családtagjai számára, hogy a 4. cikk (1) bekezdésében említett családtagokra vonatkozó kérelem tekintetében bizonyítékot szolgáltassanak arra nézve, hogy a menekült megfelel a 7. cikkben megállapított követelményeknek.
[…]
A tagállamok előírhatják a menekült számára, hogy tegyen eleget a 7. cikk (1) bekezdésében említett feltételeknek, ha a családegyesítésre irányuló kérelmet nem nyújtják be a menekültstátus megadása után három hónapon belül.”

A 2011/95 irányelv
A 2011/95 irányelv 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
j)      »családtag«: a nemzetközi védelemben részesülő személy alábbi olyan családtagjai, akik a nemzetközi védelem iránti kérelemmel összefüggésben a kérdéses tagállamban tartózkodnak, amennyiben a családi kötelék már a származási országban is fennállt:
–        a nemzetközi védelemben részesülő személy házastársa […],
–        az első franciabekezdésben említett párok […] kiskorú […] gyermekei […],
[…]”

A
belga jog
A  loi du 15 décembre 1980 sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers‑nek (a külföldieknek az ország területére történő beutazásáról, e területen való tartózkodásáról, letelepedéséről és az onnan történő kiutasításáról szóló, 1980. december 15‑i törvény;
Moniteur belge,
1980. december 31., 14584. o.) az alapügyre alkalmazandó változatának (a továbbiakban: 1980. december 15‑i törvény) a 10. cikke átülteti a belga jogrendbe többek között a 2003/86 irányelv 12. cikkének (1) bekezdését.  E 10. cikk szövege a következő:
„1. §      A 9. és 12. cikk rendelkezéseire is figyelemmel a következő személyek a törvény erejénél fogva három hónapnál hosszabb ideig tartózkodhatnak a Királyságban:
[…]
4.      a Királyságba legalább tizenkét hónapja befogadott vagy ott korlátlan időre tartózkodási engedéllyel rendelkező, illetve legalább tizenkét hónapja ott letelepedési engedéllyel rendelkező külföldi következő családtagjai.  Ez a tizenkét hónapos határidő nem alkalmazandó, ha a házastársi kapcsolat vagy a bejegyzett élettársi kapcsolat már fennállt, mielőtt a külföldi a Királyságba beutazott, vagy van közös kiskorú gyermekük.  Ezek a tartózkodás jellegével és idejével kapcsolatos feltételek nem alkalmazandók, ha olyan külföldi személy családtagjairól van szó, akinek a Királyságban való tartózkodását a 49. cikk  1. §‑ának második vagy harmadik albekezdése vagy a 49/2. cikk 2. vagy 3. §‑a alapján nemzetközi védelemben részesülő személyként engedélyezték:
–        a külföldi személy külföldi házastársa […], aki vele él, azzal a feltétellel, hogy mindkét érintett személy betöltötte 21. életévét. Ez a minimális életkor azonban tizennyolc évre csökken, ha ez a házastársi, illetve regisztrált élettársi kapcsolat már fennállt azon külföldinek a Királyságba érkezése előtt, akihez a házastárs, illetve regisztrált élettárs csatlakozik;
–        gyermekeik, akik azért érkeznek, hogy velük éljenek tizennyolcadik életévük betöltése előtt, amennyiben nem házasok; […]
[…]
2. § […]
Az 1. § első bekezdése 4–6. pontjában említett külföldinek bizonyítania kell, hogy olyan megfelelő lakhatással rendelkezik, amely lehetővé teszi számára, hogy a családegyesítésért folyamodó családtagot vagy családtagokat fogadja[…], valamint saját maga és családtagjai számára egészségbiztosítással rendelkezik Belgiumban. […]
[…]
Az 1. § első albekezdésének 4° és 5° pontja szerinti külföldinek továbbá bizonyítania kell, hogy az a külföldi, akihez csatlakozik, az 5. §‑ban előírt, a saját maga és családtagjai eltartásához, valamint annak elkerüléséhez elégséges állandó és rendszeres forrásokkal rendelkezik, hogy terhet jelentsen a hatóságok számára.  Ez a feltétel nem alkalmazható, ha a külföldihez kizárólag az 1. § első albekezdése 4. pontjának második és harmadik franciabekezdésében említett családtagjai csatlakoznak.
[…]
A második, harmadik és negyedik albekezdés nem alkalmazható a menekültként elismert külföldi családtagjaira […], amennyiben a rokoni vagy házassági kötelék, illetve a regisztrált élettársi kapcsolat megelőzi e külföldinek a Királyságba való beutazását, és amennyiben az e cikk alapján benyújtott tartózkodási engedély iránti kérelmet azon személy menekült jogállását elismerő vagy kiegészítő védelmet biztosító határozatot követő egy éven belül nyújtották be, akihez e családtag csatlakozik.
[…]”
Az 1980. december 15‑i törvény 12bis cikke 1. §‑ának első bekezdése, amely a 2003/86 irányelv 5. cikkének (1) bekezdését a belga jogrendbe átülteti, a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben a külföldi állampolgár akként nyilatkozik, hogy ő a 10. cikkben említett valamely eset alá tartozik, kérelmét a külföldi lakóhelye vagy tartózkodási helye szerinti belga diplomáciai vagy konzuli képviselőnél kell előterjesztenie.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
X és Y, akik szír állampolgárok, 2016‑ban kötöttek házasságot Szíriában. Két gyermekük született, 2016‑ban, illetve 2018‑ban.
2019‑ben Y Törökországon keresztül elhagyta Szíriát, és Belgiumba utazott, miközben X és két gyermekük az Északnyugat‑Szíriában található Afrin városában maradt, ahol jelenleg is tartózkodnak. 2022. augusztus 25‑én az illetékes belga hatóság elismerte Y menekült jogállását Belgiumban. Ezt a határozatot 2022. augusztus 29‑én elektronikus levélben kézbesítették Y ügyvédjének.
Az alapeljárás felpereseinek ügyvédje a 2022. szeptember 28‑i és 2022. szeptember 29‑i, az Office des étrangers (idegenrendészeti hivatal, Belgium; a továbbiakban: hivatal) részére küldött elektronikus levelében X, valamint A és B gyermekek nevében családegyesítés jogcímén beutazás és tartózkodás iránti kérelmet nyújtott be annak érdekében, hogy e személyek Belgiumban Y‑hoz csatlakozhassanak (a továbbiakban: 2022. szeptemberi kérelem). E levelezésben az alapeljárás felperesei közölték, hogy e kérelmet az ügyvédjük közvetítésével nyújtották be a hivatalhoz, mivel X és a gyermekei „olyan kivételes körülmények között vannak, amelyek ténylegesen megakadályozzák őket abban, hogy a belga diplomáciai képviseletre utazzanak abból a célból, hogy ott családegyesítés iránti kérelmet nyújtsanak be”, amint azt a belga szabályozás megköveteli.
2022. szeptember 29‑én a hivatal azt válaszolta, hogy e szabályozás szerint a családegyesítés címén előterjesztett, beutazás és tartózkodás iránti kérelmet nem lehet elektronikus levélben benyújtani, és felhívta az alapeljárás felpereseit, hogy lépjenek kapcsolatba az illetékes belga nagykövetséggel.
2022. november 9‑i ideiglenes intézkedés iránti kérelmükkel az alapeljárás felperesei keresetet indítottak a belga állam ellen a kérdést előterjesztő bíróság, a tribunal de première instance francophone de Bruxelles (brüsszeli francia nyelvű elsőfokú bíróság, Belgium) előtt a 2022. szeptemberi kérelem e tagállam általi nyilvántartásba vétele érdekében.
E tekintetben azzal érveltek, hogy mivel X és gyermekei nem tudnak az illetékes belga diplomáciai képviseletre utazni, a hivatalhoz benyújtott kérelmet az uniós jogra tekintettel el kell fogadni. A belga szabályozás ugyanis, amely a menekült családtagjai számára még abban az esetben is csak személyesen és ilyen diplomáciai képviseleten teszi lehetővé a beutazás és tartózkodás iránti kérelem benyújtását, ha e családtagok számára ez nem lehetséges, nem felel meg e jognak.
A kérdést előterjesztő bíróság megerősíti, hogy a belga jog értelmében a családegyesítő házastársának és kiskorú gyermekeinek a családegyesítés iránti kérelmüket a külföldi lakóhelyük vagy tartózkodási helyük szerint illetékes belga diplomáciai vagy konzuli képviselőhöz kell benyújtaniuk, és az alapeljárás tárgyát képezőhöz hasonló helyzetben nincs előírva az eljárás elején való ezen személyes jelenlétre vonatkozó kötelezettség alóli kivétel. E jog alapján X és gyermekei tehát nem nyújthatnak be ilyen kérelmet Belgiumban.
E bíróság azonban rámutat arra, hogy Afrin régió jelenleg Törökország tényleges ellenőrzése alatt áll, és X‑nek és gyermekeinek nincs valós lehetősége arra, hogy elhagyják e várost annak érdekében, hogy  a családegyesítés iránti kérelem benyújtása céljából az illetékes belga diplomáciai képviseletre utazzanak. Így egyrészt X és gyermekei – ellentétben azzal, amit a belga állam sugall – nem utazhatnak az ankarai (Törökország) vagy az isztambuli (Törökország) belga diplomáciai képviseletre, mivel Törökország nem biztonságos a Szíriából menekülő személyek számára, és ezenkívül a török határok e személyek előtt zárva vannak. Másrészt a Libanonba vagy Jordániába Dél‑Szíria felé történő utazás szintén kizárt, mivel ez a frontvonal átlépését vonja maga után.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy mivel a 2003/86 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése a tagállamokra bízza annak meghatározását, hogy a családegyesítő vagy a családtagok közül ki nyújthatja be a családegyesítés iránti kérelmet, a belga jogalkotó választása főszabály szerint összeegyeztethetőnek tűnik e rendelkezéssel. A jelen ügyben azonban ez a választás azt jelentené, hogy a családegyesítő házastársától és kiskorú gyermekeitől megtagadják a családegyesítés iránti kérelem benyújtásának bármely lehetőségét. Meg kell tehát vizsgálni, hogy ilyen helyzetben annak megtagadása, hogy e házastárs és e gyermekek ilyen kérelmet nyújthassanak be Belgiumban, veszélyezteti‑e ezen irányelv hatékony érvényesülését, vagy akár sérti‑e az irányelv által védeni kívánt alapvető jogokat, nevezetesen a Charta 7. cikkében biztosított, a magán‑ és a családi élet tiszteletben tartásához való jogot, a gyermek mindenek felett álló érdekének figyelembevételéhez való jogot, valamint a gyermek ahhoz való jogát, hogy mindkét szülőjével rendszeres, személyes kapcsolatot tartson fenn, amely jogot ezen irányelv 24. cikke rögzíti.
A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy e megtagadás igazolása érdekében a belga állam azt állítja, hogy X‑nek és gyermekeinek a törökországi, libanoni vagy jordániai belga diplomáciai képviseleten való jelenléte elengedhetetlen a személyazonosságuknak a biometrikus azonosítóik felvételével történő ellenőrzéséhez. Bár a családegyesítést kérelmezők azonosításának e célja jogszerűnek tűnik, szükséges, hogy a belga állam által alkalmazott eszköz, azaz, annak megkövetelése, hogy a kérelmezők az eljárás kezdetétől fogva jelen legyenek valamely diplomáciai képviseleten, megfeleljen az arányosság elvének.
E körülmények között a tribunal de première instance francophone de Bruxelles (brüsszeli francia nyelvű elsőfokú bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Összeegyeztethető‑e a [2003/86 irányelv] 5. cikkének (1) bekezdésével – esetlegesen az ugyanezen irányelv által kitűzött, a családegyesítés előmozdítására irányuló céllal, a [2011/95 irányelv] 23. és 24. cikkével, a [Charta] 7. és 24. cikkével és az uniós jog hatékony érvényesülésének biztosítására vonatkozó kötelezettséggel együttesen értelmezve –  az a tagállami jogszabály, amely a menekültként elismert személy családtagjainak csak az adott állam diplomáciai képviseleténél teszi lehetővé a beutazás és tartózkodás iránti kérelem benyújtását, még akkor is, ha e családtagok nem tudnak az adott képviseletre utazni?”

A sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás alkalmazása iránti kérelemről
A kérdést előterjesztő bíróság a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemnek a Bíróság eljárási szabályzatának 107. cikke szerinti sürgősségi eljárásban történő elbírálását kérte.
E bíróság a kérelmének alátámasztása érdekében a szíriai biztonsági helyzettel kapcsolatos okokra, valamint arra a körülményre hivatkozott, hogy a családegyesítés céljából benyújtott, beutazás és tartózkodás iránti kérelem nyilvántartásba vételére vonatkozó  határozat késedelmessége megnehezítheti e családegyesítést, mivel a belga jog fokozott követelményeket ír elő arra az esetre, ha a családegyesítés iránti kérelmet több mint egy évvel a családegyesítő menekült jogállásának elismerése után nyújtják be.
E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem többek között a 2003/86 irányelv rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozik, amely irányelvet az EK 63. cikk első bekezdése 3. pontjának a) alpontja alapján fogadták el, amely utóbbi jelenleg az EUMSZ 79. cikk. Így ezen jogi aktus az EUM‑Szerződés harmadik részének a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségre vonatkozó V. címe alá tartozik. Az eljárási szabályzat 107. cikkének (1) bekezdése szerint e kérelem tehát sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás tárgyát képezheti.
Másodszor, ami a sürgősségre vonatkozó feltételt illeti, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból többek között kitűnik, hogy A és B kiskorú gyermekek több mint három éve el vannak választva az apjuktól, és e helyzetnek a 2022. szeptemberi kérelem nyilvántartásba vételének elmaradásából eredő meghosszabbítása súlyosan sértheti e gyermekeknek az apjukkal való jövőbeli kapcsolatát (lásd analógia útján: 2023. február 16‑i Rzecznik Praw Dziecka és társai [Visszaviteli határozat felfüggesztése] ítélet, C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, 42. pont).
E körülmények között a Bíróság harmadik tanácsa az előadó bíró javaslatára, a főtanácsnok meghallgatását követően 2023. január 11‑én úgy határozott, hogy helyt ad a kérdést előterjesztő bíróság arra irányuló kérelmének, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárásban bírálják el.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tárgyának fennmaradásáról
Az alapeljárás felperesei és a belga kormány által benyújtott írásbeli észrevételekből kitűnik, hogy a hivatal a 2023. február 3‑i elektronikus levelében tájékoztatta az alapeljárás felpereseit, hogy helyzetükre tekintettel kivételes jelleggel engedélyezi a számukra, hogy a családegyesítés címén előterjesztett, beutazás és tartózkodás iránti kérelmüket a választásuk szerinti belga diplomáciai vagy konzuli képviseleten nyújtsák be, anélkül hogy a benyújtás szakaszában személyesen meg kellene jelenniük.
A belga kormány e levél alapján elsődlegesen arra hivatkozik, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem okafogyottá vált, mivel már nem áll fenn az a követelmény, hogy az alapeljárás felpereseinek a családegyesítés címén előterjesztett, beutazás és tartózkodás iránti  kérelmük benyújtása érdekében személyesen meg kell jelenniük az illetékes diplomáciai vagy konzuli képviseleten.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 267. cikkel bevezetett eljárás a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés eszköze, amelynek révén az előbbi az uniós jog értelmezéséhez támpontokat nyújt az utóbbinak, amelyek szükségesek az utóbbi által eldöntendő jogvita megoldásához (2022. június 30‑i Valstybės sienos apsaugos tarnyba és társai ítélet, C‑72/22 PPU, EU:C:2022:505, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az előzetes döntéshozatalra utalás indoka nem az általános vagy hipotetikus kérdésekről való véleménynyilvánítás, hanem az adott jogvita tényleges megoldásának szükségessége.  Következésképpen amennyiben kiderül, hogy a feltett kérdés a jogvita megoldását illetően nyilvánvalóan nem bír jelentőséggel, a Bíróságnak meg kell állapítania a kérelem okafogyottságát (2022. június 30‑i Valstybės sienos apsaugos tarnyba és társai ítélet, C‑72/22 PPU, EU:C:2022:505, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben az alapjogvita az ideiglenes intézkedés iránti 2022. november 9‑i kérelemből ered, amely a 2022. szeptemberi kérelem nyilvántartásba vételére irányul, és arra, hogy e nyilvántartásba vétel bármely késedelmére vonatkozóan állapítsanak meg napi kényszerítő bírságot. Amint arra az alapeljárás felperesei az írásbeli észrevételeikben és a Bíróság előtti tárgyaláson hivatkoztak, továbbra is bizonyos érdekük fűződik e kérelem nyilvántartásba vételéhez.
A 2003/86 irányelv 5. cikkének (4) bekezdéséből ugyanis kitűnik, hogy az illetékes nemzeti hatóságok a lehető legrövidebb időn belül, de legkésőbb a kérelem benyújtásának időpontjától számított kilenc hónap elteltével értesítést küldenek a családegyesítés címén benyújtott,  beutazás és tartózkodás iránti kérelemmel kapcsolatos határozatukról. Így, amint arra a főtanácsnok az indítványának a 28. pontjában rámutatott, X, valamint A és B gyermekek biztonsági helyzetére, valamint arra a körülményre tekintettel, hogy több mint három éve el vannak választva Y‑tól, az az időpont, amikor e kérelmet érvényesen benyújtottnak kell tekinteni, bizonyos jelentőséggel bír ezen utóbbiak számára. Az alapeljárás felpereseinek így még mindig érdekük fűződik ahhoz, hogy az ezen irányelv 5. cikkének (4) bekezdésében előírt határidő, amely az illetékes nemzeti hatóságok rendelkezésére áll e felperesek kérelmének az elbírálására, a lehető leghamarabb megkezdődjön.
Márpedig meg kell állapítani, hogy a 2023. február 3‑i elektronikus levél nem minősül a 2022. szeptemberi kérelem nyilvántartásba vételének a hivatal általi elfogadásának, hanem pusztán felhívás arra, hogy családegyesítés címén nyújtsanak be új beutazás és tartózkodás iránti kérelmet, anélkül hogy ezen új kérelem benyújtásának időpontjában személyesen meg kellene jelenniük a választott diplomáciai vagy konzuli képviseleten.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy az alapjogvita eldöntéséhez továbbra is szükséges, hogy a Bíróság választ adjon a kérdést előterjesztő bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre.
Következésképpen az előzetes döntéshozatal iránti kérelemről határozni kell.

Az ügy érdeméről
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság az egyetlen kérdésével mind a 2003/86 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése tekintetében, mind pedig a 2011/95 irányelvnek a család egységének fenntartására és a tartózkodási engedélyre vonatkozó 23. és 24. cikke tekintetében kérdést tesz fel a Bíróságnak. Márpedig, amint arra a főtanácsnok az indítványának a 31. pontjában rámutatott, ezen utóbbi rendelkezések nem tűnnek relevánsnak az alapügy tárgyát képező helyzet szempontjából, mivel ezen irányelv 2. cikkének j) pontja szerint az említett rendelkezések nem alkalmazandók a menekült azon családtagjaira, akik nem az érintett tagállam területén, hanem továbbra is valamely harmadik ország területén tartózkodnak.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy e kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2003/86 irányelv 5. cikkének (1) bekezdését a Charta 7. cikkével, valamint 24. cikkének (2) és (3) bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a beutazás és tartózkodás iránti kérelem családegyesítés jogcímén történő benyújtásához megköveteli, hogy a családegyesítő – konkrétan egy elismert menekült – családtagjai személyesen jelenjenek meg a külföldi lakóhelyük vagy tartózkodási helyük szerint illetékes tagállam diplomáciai vagy konzuli képviseletén, abban az esetben is, ha e családtagok számára lehetetlen vagy rendkívül nehéz, hogy e képviseleten megjelenjenek.
Ezen irányelv 5. cikke az (1) bekezdésében azt írja elő, hogy a tagállamok határozzák meg, hogy a családegyesítési jog gyakorlása érdekében a beutazásra és a tartózkodásra irányuló kérelmet az érintett tagállam illetékes hatóságaihoz a családegyesítő vagy a családtag, illetve a családtagok nyújtsák‑e be.
E rendelkezésből az következik, hogy a tagállamoknak kell meghatározniuk egyrészt azt a személyt, aki a családegyesítési jog gyakorlása érdekében  beutazásra és  tartózkodásra irányuló kérelmet nyújthat be, másrészt pedig azokat a hatóságokat, amelyek hatáskörrel rendelkeznek az ilyen kérelem nyilvántartásba vételére.
Ugyanakkor először is emlékeztetni kell arra, hogy bár a 2003/86 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése ily módon mérlegelési mozgásteret biztosít a tagállamok számára e tekintetben, e mozgásteret nem gyakorolhatják oly módon, hogy az veszélyeztesse ezen irányelv célját és hatékony érvényesülését (lásd analógia útján: 2019. március 13‑i E. ítélet, C‑635/17, EU:C:2019:192, 53. pont; 2019. december 12‑i G. S. és V. G. [A közrendre jelentett veszély] ítélet, C‑381/18 és C‑382/18, EU:C:2019:1072, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Márpedig a 2003/86 irányelv által követett célt illetően a Bíróság több alkalommal megállapította, hogy ezen irányelv a családegyesítés elősegítésére és a harmadik országokbeli állampolgárok – különösen a kiskorúak –  védelmére irányul. E cél megvalósítása érdekében az említett irányelv 4. cikkének (1) bekezdése a tagállamok részére pontos, pozitív kötelezettségeket ír elő, amelyeknek világosan meghatározott alanyi jogok felelnek meg. Ily módon arra kötelezi őket, hogy mérlegelési mozgásterük gyakorlásának lehetősége nélkül engedélyezzék a családegyesítő egyes családtagjainak családegyesítését, amennyiben az ugyanezen irányelv IV. fejezetében előírt feltételek teljesülnek (2019. december 12‑i G. S. és V. G. [A közrendre jelentett veszély] ítélet, C‑381/18 és C‑382/18, EU:C:2019:1072, 60. és 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ezenfelül a 2003/86 irányelv célja – amint az a (8) preambulumbekezdéséből kitűnik –, hogy fokozott védelmet biztosítson a harmadik országok menekült jogállásban részesülő állampolgárai számára oly módon, hogy előnyösebb feltételeket ír elő családegyesítési joguk gyakorlására, mivel helyzetük különös figyelmet igényel azon okok miatt, amelyek arra kényszerítették őket, hogy országukat elhagyják, és amelyek megakadályozzák őket abban, hogy ott rendes családi életet éljenek.
Másodszor, amint az a 2003/86 irányelv (2) preambulumbekezdéséből kitűnik, ezen irányelv elismeri az alapvető jogokat és tiszteletben tartja a Chartában elismert elveket. Következésképpen a tagállamoknak, amellett hogy saját nemzeti jogukat az uniós joggal összhangban kell értelmezniük, arra is ügyelniük kell, hogy a másodlagos uniós jog valamely szabályának ne olyan értelmezését vegyék alapul, amely ellentétes az uniós jogrend révén védelemben részesített alapvető jogokkal (2019. március 13‑i E. ítélet, C‑635/17, EU:C:2019:192, 53. és 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Charta 7. cikke, amely megfelel az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt európai egyezménynek (kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény) az említett irányelv (2) preambulumbekezdésében kifejezetten említett 8. cikkének (1) bekezdésében biztosított jogoknak, elismeri a magán‑ és a családi élet tiszteletben tartásához való jogot. A Charta e rendelkezését a 24. cikkének (2) bekezdésében elismert, a gyermek mindenek felett álló érdekének figyelembevételére vonatkozó kötelezettséggel összefüggésben kell értelmezni, figyelembe véve a gyermeknek a mindkét szülőjével való rendszeres és személyes kapcsolattartásra vonatkozó, ugyanezen cikk (3) bekezdésében kifejezett szükségét (2020. július 16‑i État belge [Családegyesítés – Kiskorú gyermek] ítélet, C‑133/19, C‑136/19 és C‑137/19, EU:C:2020:577, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Következésképpen a 2003/86 irányelv rendelkezéseit a Charta 7. cikkének és 24. cikke (2) és (3) bekezdésének fényében kell értelmezni és alkalmazni, amint az ezen irányelv (2) preambulumbekezdéséből és 5. cikkének (5) bekezdéséből következik, amely rendelkezések arra kötelezik a tagállamokat, hogy a családegyesítés iránti kérelmeket az érintett gyermekek érdekeinek figyelembevételével vizsgálják, a családi élet elősegítése érdekében (2020. július 16‑i État belge [Családegyesítés – Kiskorú gyermek] ítélet, C‑133/19, C‑136/19 és C‑137/19, EU:C:2020:577, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Így az illetékes nemzeti hatóságok feladata, hogy az összes szóban forgó érdek kiegyensúlyozott és méltányos értékelését elvégezzék, különösen figyelembe véve az érintett gyermekek érdekeit  (lásd ebben az értelemben: 2019. március 13‑i E. ítélet, C‑635/17, EU:C:2019:192, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A fenti megfontolások összességére tekintettel kell megvizsgálni, hogy a 2003/86 irányelv 5. cikkének a Charta 7. cikkével, valamint 24. cikkének (2) és (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésével ellentétes‑e az, hogy valamely tagállam a családegyesítés iránti kérelem benyújtásának időpontjában akkor is megköveteli a családegyesítő családtagjainak az e tagállam illetékes diplomáciai vagy konzuli képviseletén való személyes megjelenését, ha az ilyen megjelenés a konkrét helyzetük miatt lehetetlen vagy rendkívül nehéz.
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy az 1980. december 15‑i törvény 12bis cikke 1. §‑ának első albekezdése, amely átülteti a belga jogba a 2003/86 irányelv 5. cikkének (1) bekezdését, azt írja elő, hogy családegyesítés jogcímén a családegyesítő családtagjainak – és nem magának a családegyesítőnek – kell beutazás vagy tartózkodás iránti kérelmet benyújtani, és e családtagoknak az ilyen kérelmet a külföldi lakóhelyük vagy tartózkodásuk helye szerint illetékes belga diplomáciai vagy konzuli képviseleten kell elterjeszteniük.
Amint azt a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, a belga jog nem ír elő eltérést a családegyesítés iránti kérelem benyújtásakor való személyes megjelenésre vonatkozó ezen követelménytől olyan helyzeteket érintően, amikor az ilyen megjelenés lehetetlen vagy rendkívül nehéz, különösen amikor a családegyesítő családtagjai háborús övezetben élnek, és az utazással embertelen vagy megalázó bánásmód kockázatának teszik ki magukat, vagy akár az életüket is veszélyeztethetik.
Márpedig meg kell állapítani, hogy a 2003/86 irányelv által követett, a családegyesítés elősegítésére irányuló, a jelen ítélet 42. pontjában felidézett cél elérése érdekében elengedhetetlen, hogy a tagállamok ilyen helyzetekben biztosítsák a családegyesítés iránti kérelmeknek az érintettek által megfelelő időben történő, tényleges benyújtásához szükséges rugalmasságot e kérelem benyújtásának a megkönnyítésével, és különösen a távközlő eszközök igénybevételének az elfogadásával.
Ilyen rugalmasság hiányában ugyanis az alapügy tárgyát képező nemzeti szabályozásban előírthoz hasonló, a kérelem benyújtásakor való személyes megjelenésre vonatkozó, kivétel nélküli követelmény nem teszi lehetővé azon esetleges akadályok figyelembevételét, amelyek megakadályozhatják az ilyen kérelem tényleges benyújtását, és így  lehetetlenné tehetik a családegyesítési jog gyakorlását, ily módon fenntartva a családegyesítőnek a családtagjaitól való elválasztását és ez utóbbiak gyakran bizonytalan helyzetét. Konkrétan, ha e családtagok fegyveres konfliktus által sújtott országban tartózkodnak, az illetékes diplomáciai vagy konzuli képviseletre való utazás lehetőségei meglehetősen korlátozottak lehetnek, így a személyes megjelenés követelményének való megfelelés érdekében e személyek, akik ráadásul kiskorúak is lehetnek, kénytelenek lennének megvárni, hogy a biztonsági helyzet lehetővé tegye számukra az utazást, máskülönben embertelen vagy megalázó bánásmódnak teszik ki magukat, vagy akár az életüket veszélyeztetik.
Az olyan  menekültek sajátos helyzetét illetően, mint az alapügyben Y, hozzá kell tenni, hogy az érintett tagállam rugalmasságának hiánya, amely a körülmények figyelembevétele nélkül megakadályozza e menekültek családtagjait abban, hogy családegyesítés iránti kérelmüket benyújtsák, azzal a következménnyel járhat, hogy az érintettek nem tudják betartani a 2003/86 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdésében vagy az azt átültető nemzeti jogi rendelkezésben előírt határidőt, és így  a családegyesítésükre az ezen irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében említett feltételeknél nehezebben teljesíthető további feltételek vonatkozhatnak, ami ellentétes lenne a jelen ítélet 43. pontjában felidézett, azon célkitűzéssel, hogy a menekültek helyzetére különös figyelmet kell fordítani.
E megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy a családegyesítés iránti kérelem benyújtásának időpontjában való személyes megjelenésre vonatkozó követelmény, amennyiben nem megengedett az e követelménytől való eltérés a családegyesítő családtagjai konkrét helyzetének figyelembevétele érdekében, és különösen azon tény figyelembevétele érdekében, hogy az említett követelménynek lehetetlen vagy rendkívül nehéz megfelelni, a gyakorlatban lehetetlenné teszi a családegyesítési jog gyakorlását, így a szükséges rugalmasság nélkül alkalmazott ilyen szabályozás sérti a 2003/86 irányelv célját, és megfosztja azt hatékony érvényesülésétől.
Másodszor, amint arra a jelen ítélet 44. pontja emlékeztetett, a 2003/86 irányelv elismeri az alapvető jogokat, és tiszteletben tartja a Chartában rögzített elveket.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az olyan nemzeti rendelkezés, amely, anélkül hogy kivétel engedélyezne, a családegyesítés iránti kérelem benyújtásához megköveteli a családegyesítő családtagjainak személyes megjelenését, még akkor is, ha e megjelenés lehetetlen vagy rendkívül nehéz, sérti a Chartának – adott esetben a 24. cikkének (2) és (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett – 7. cikkében biztosított, a család egységének tiszteletben tartásához való jogot.
Amint ugyanis arra a főtanácsnok az indítványának a 65. pontjában rámutatott, az ilyen kötelezettség a család egységének tiszteletben tartásához való jogba történő aránytalan beavatkozásnak minősül a családegyesítéshez kapcsolódó csalások elleni küzdelemnek a belga kormány által hivatkozott, kétségkívül jogszerű céljához képest, és az ilyen beavatkozás sérti a Charta 52. cikkének (1) bekezdését.
A jelen ítélet 56. és 57. pontjában kifejtett megfontolásokat megerősíti az a körülmény, hogy a családegyesítés iránti kérelemre irányuló eljárás szakaszokban zajlik, amint az a 2003/86 irányelv 5. cikkének szerkezetéből kitűnik. Így a tagállamok kérhetik a családegyesítő családtagjainak személyes megjelenését ezen eljárás későbbi szakaszában, többek között az érintettek családi kapcsolatainak és személyazonosságának ellenőrzése érdekében, anélkül hogy a családegyesítés iránti kérelem elbírálása érdekében a kérelem benyújtásától kezdve kötelezővé kellene tenni az ilyen megjelenést.
Ahhoz azonban, hogy ne érje sérelem a 2003/86 irányelv által követett, a családegyesítés elősegítésére irányuló célt és az ezen irányelv által védeni kívánt alapvető jogokat, abban az esetben, ha a tagállam az eljárás későbbi szakaszában megköveteli a családegyesítő családtagjainak személyes megjelenését, e tagállamnak meg kell könnyítenie az ilyen megjelenést, többek között konzuli dokumentumok vagy laissez‑passer okmányok kiállításával, és a megjelenések számát a feltétlenül szükséges mértékre kell csökkentenie. Így e tagállamnak  elő kell írnia annak lehetőségét, hogy a családi kötelékek és a személyazonosság olyan ellenőrzését, amely e családtagok jelenlétét igényli,  az eljárás végén végezzék el, és amennyiben lehetséges, abban az időpontban, amikor az érintett tagállam területére történő beutazást engedélyező okmányokat kiállítják e családtagok számára.
A fenti indokokra tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2003/86 irányelv 5. cikkének (1) bekezdését a Charta 7. cikkével, valamint 24. cikkének (2) és (3) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a beutazás és tartózkodás iránti kérelem családegyesítés jogcímén történő benyújtásához megköveteli, hogy a családegyesítő – konkrétan egy elismert menekült – családtagjai személyesen jelenjenek meg a külföldi lakóhelyük vagy tartózkodási helyük szerint illetékes tagállam diplomáciai vagy konzuli képviseletén, abban az esetben is, ha e családtagok számára lehetetlen vagy rendkívül nehéz, hogy e képviseleten megjelenjenek, ami azonban nem érinti e tagállam azon lehetőségét, hogy e családtagok személyes megjelenését a családegyesítés iránti kérelemre vonatkozó eljárás valamely későbbi szakaszában megkövetelje.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
A családegyesítési jogról szóló, 2003. szeptember 22
‑
i 2003/86/EK tanácsi irányelv 5. cikkének (1) bekezdését az Európai Unió Alapjogi Chartájának 7. cikkével, valamint 24. cikkének (2) és (3) bekezdésével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a beutazás és tartózkodás iránti kérelem családegyesítés jogcímén történő benyújtásához megköveteli, hogy a családegyesítő – konkrétan egy elismert menekült – családtagjai személyesen jelenjenek meg a külföldi lakóhelyük vagy tartózkodási helyük szerint illetékes tagállam diplomáciai vagy konzuli képviseletén, abban az esetben is, ha e családtagok számára lehetetlen vagy rendkívül nehéz, hogy e képviseleten megjelenjenek, ami azonban nem érinti e tagállam azon lehetőségét, hogy e családtagok személyes megjelenését a családegyesítés iránti kérelemre vonatkozó eljárás valamely későbbi szakaszában megkövetelje.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: francia.