CELEX: 62021CJ0319
Zahtjev za prethodnu odluku
Poljoprivreda
Zajednička organizacija tržišta
Uredba (EZ) br. 1234/2007
Svježe pakirano voće i povrće
Provedbena uredba (EU) br. 543/2011
Kontrola usklađenosti
Prijevoz prema prodajnom mjestu koje pripada istom trgovačkom društvu
Popratna isprava
Oznaka zemlje podrijetla

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članaka 113. i 113.a Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 od 22. listopada 2007. o uspostavljanju zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta i o posebnim odredbama za određene poljoprivredne proizvode (Uredba o jedinstvenom ZOT‑u) (
SL 2007., L 299, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 9., str. 61.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 361/2008 od 14. travnja 2008. (
SL 2008., L 121, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 35., str. 33.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 1234/2007), te članaka 5. i 8. Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 543/2011 od 7. lipnja 2011. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 za sektore voća i povrća te prerađevina voća i povrća (
SL 2011., L 157, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 24., str. 186.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između Agecontrola SpA, s jedne strane, i osobe ZR i društva Lidl Italia Srl, s druge strane, u vezi s upravnom novčanom kaznom koju je Agecontrol izrekao zbog pogrešne oznake zemlje podrijetla voća i povrća koje su osoba ZR i Lidl Italia stavili na tržište i koja se nalazi na dvjema popratnim ispravama tih proizvoda.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba br. 1234/2007
U članku 113. Uredbe br. 1234/2007, pod naslovom „Tržišni standardi”, predviđeno je:
„1.   [Europska k]omisija može predvidjeti tržišne standarde za jedan ili više proizvoda iz sljedećih sektora:
[…]
(b) voće i povrće;
[…]
2.   Standardi iz stavka 1.:
(a)
utvrđuju se posebno uzimajući u obzir:
i.
specifičnost proizvoda;
[…]
(b)
mogu se naročito odnositi na kakvoću, razvrstavanje u razrede, masu, veličinu, pakiranje, zamatanje, skladištenje, prijevoz, predstavljanje, stavljanje na tržište, podrijetlo i označivanje.
3.   Ako Komisija ne predvidi drukčije u skladu s mjerilima iz stavka 2. točke (a), proizvodi za koje su utvrđeni tržišni standardi mogu se stavljati na tržište [Europske unije] samo ako su u skladu s tim standardima.
Ne dovodeći u pitanje bilo koju posebnu odredbu koju Komisija eventualno donese u skladu s člankom 194., države članice provjeravaju jesu li ti proizvodi u skladu s tim standardima i prema potrebi primjenjuju sankcije.”
Članak 113.a te uredbe, naslovljen „Dodatni zahtjevi za stavljanje na tržište proizvoda iz sektora voća i povrća”, propisuje:
„1.   Proizvodi iz sektora voća i povrća koji se svježi prodaju potrošaču, mogu se staviti na tržište samo ako su zdravi i primjerene tržišne kakvoće te ako je navedena država podrijetla.
2.   Tržišni standardi iz stavka 1. ovog članka i iz točaka (b) i (c) članka 113. stavka 1. primjenjuju se u svim fazama stavljanja na tržište, uključujući uvoz i izvoz, osim ako Komisija ne predvidi drukčije.
3.   Posjednik proizvoda iz sektora voća i povrća i prerađevina voća i povrća koji su obuhvaćeni tržišnim standardima ne smije unutar [Unije] takve proizvode izlagati, nuditi na prodaju, isporučivati ili na bilo koji način stavljati na tržište, osim u skladu s tim standardima te je odgovoran za ispunjavanje tih standarda.
4.   Pored drugog podstavka članka 113. stavka 3. i ne dovodeći u pitanje nikakve posebne odredbe koje Komisija može donijeti u skladu s člankom 194., posebno u pogledu dosljedne primjene provjera usklađenosti u državama članicama, države članice u sektorima voća i povrća i prerađevina voća i povrća, na temelju analize rizik[â], selektivno provjeravaju jesu li predmetni proizvodi u skladu s odgovarajućim tržišnim standardima. Te se provjere provode s naglaskom na fazu prije otpreme iz područja proizvodnje, kada se proizvodi pakiraju ili utovaruju. Proizvodi iz trećih država se provjeravaju prije puštanja u slobodni promet.”
Provedbena uredba br. 543/2011
Uvodna izjava 10. Provedbene uredbe br. 543/2011 glasi:
„Kako bi se osigurala propisna i učinkovita provedba kontrole, računi i popratna dokumentacija, koji nisu namijenjeni potrošačima, trebaju sadržavati određene glavne podatke koji su sastavni dio tržišnog standarda.”
Člankom 4. te provedbene uredbe, naslovljenim „Odstupanja i izuzeci od primjene tržišnih standarda”, u stavku 2. određuje se:
„Odstupajući od odredaba članka 113.a stavka 3. Uredbe [br. 1234/2007], sljedeći proizvodi ne moraju biti u skladu s tržišnim standardima unutar određenog proizvodnog područja:
(a)
proizvodi koje uzgajivač prodaje ili isporučuje stanicama za pripremu i pakiranje ili objektima za skladištenje, ili otprema sa svog gospodarstva u takve stanice; i
(b)
proizvodi koji se otpremaju iz objekata za skladištenje u stanice za pripremu i pakiranje.”
U skladu s člankom 5. navedene provedbene uredbe, naslovljenim „Pojedinosti podataka”:
„1.   Pojedinosti podataka koji su propisani ovim poglavljem moraju biti čitljivo i vidljivo naznačeni na jednoj strani pakiranja, neizbrisivo otisnuti izravno na pakiranje ili na naljepnici koja je sastavni dio pakiranja ili je na njega pričvršćena.
2.   Za robu koja se prevozi u rasutom stanju i tovari izravno na prijevozno sredstvo, pojedinosti podataka iz stavka 1. moraju biti naznačene u ispravi koja prati robu ili prikazane na obavijesti postavljenoj na vidljivo mjesto unutar prijevoznog sredstva.
[…]
4.   Na računima i popratnim ispravama, osim na potvrdama o kupovini za potrošače, mora se naznačiti naziv i zemlja podrijetla proizvoda i prema potrebi klasa, sorta ili trgovački tip, ako se to zahtijeva posebnim tržišnim standardom, ili činjenica da je roba namijenjena za preradu.”
Članak 8. Provedbene uredbe br. 543/2011, naslovljen „Područje primjene”, određuje:
„Ovim se poglavljem utvrđuju pravila za kontrole usklađenosti, što znači za provedbu kontrola voća i povrća u svim tržišnim fazama kako bi se provjerilo da ispunjava tržišne standarde i ostale odredbe iz ove glave i članaka 113. i 113.a Uredbe [br. 1234/2007].”
Članak 11. navedene provedbene uredbe, naslovljen „Kontrole usklađenosti”, u stavcima 1. i 4. predviđa:
„1.   Države članice osiguravaju da se kontrole usklađenosti provode selektivno na temelju analize rizika s primjerenom učestalosti, kako bi se osiguralo poštovanje tržišnih standarda i drugih propisa ove glave te članaka 113. i 113.a Uredbe [br. 1234/2007].
[…]
4.   Trgovci dostavljaju inspekcijskim tijelima sve informacije koje ta tijela smatraju potrebnima za organizaciju i provedbu kontrola usklađenosti.”
Članak 17. navedene provedbene uredbe, naslovljen „Postupci kontrole”, sadržava stavak 1., koji glasi:
„Kontrole usklađenosti predviđene u ovom poglavlju, s izuzetkom kontrola u fazi prodaje na malo krajnjem potrošaču, provode se u skladu s postupcima kontrole utvrđenim u Prilogu V., osim ako nije drukčije predviđeno ovom Uredbom.
[…]”
U Prilogu V. Provedbenoj uredbi br. 543/2011, naslovljenom „Metode kontrole iz članka 17. stavka 1.”, pojam „pošiljka” u točki 1.4. definira se na sljedeći način:
„Količina proizvoda koji pojedini trgovac prodaje ustanovljena u vrijeme kontrole i koja je navedena u popratnom dokumentu. Pošiljka se može sastojati od jednog ili nekoliko vrsta proizvoda, može sadržavati jedan ili veći broj partija svježeg, suhog ili osušenog voća i povrća.”
Taj prilog također sadržava dio posvećen „Provedbi kontrole usklađenosti”, u kojem se predviđa:
„2.1. Opća napomena
Kontrola usklađenosti se provodi vrednovanjem nasumično uzetih uzoraka s različitih mjesta partije koja se provjerava. Polazi se od pretpostavke da je kakvoća uzorka u načelu reprezentativna za kakvoću partije.
2.2. Mjesto kontrole
Kontrola usklađenosti može se provoditi u vrijeme pakiranja, na mjestu otpreme, za vrijeme prijevoza, na odredištu, u fazi veleprodaje i maloprodaje.
[…]
2.3. Identifikacija partija i/ili dobivanje općeg dojma o pošiljci
Identifikacija partija provodi se na temelju njihovih oznaka ili drugih kriterija, kao što su podaci utvrđeni u okviru Direktive Vijeća 89/396/EEZ [od 14. lipnja 1989. o oznakama ili znakovima za određivanje serije u koju pripada hrana (
SL 1989., L 186, str. 21
.)]. Kad se pošiljka sastoji od nekoliko partija potrebno je da inspektor dobije opći dojam o toj pošiljci na temelju popratne dokumentacije ili deklaracija o toj pošiljci. Inspektor potom utvrđuje do koje su mjere prezentirane partije u skladu s podacima u tim dokumentima.
Ako se proizvodi moraju utovariti ili su već utovareni na neko prijevozno sredstvo, za identifikaciju te pošiljke služi registracijski broj toga vozila.”
Talijansko pravo
Članak 4. decreta legislativo n. 306 – Disposizioni sanzionatorie in attuazione del regolamento (CE) n. 1148/2001 relativo ai controlli di conformità alle norme di commercializzazione applicabili nel settore degli ortofrutticoli freschi, a norma dell’articolo 3 della legge 1 marzo 2002, n. 39. (Zakonodavna uredba br. 306 od odredbama kojima se propisuju sankcije na temelju Uredbe (EZ) br. 1148/2001 o kontrolama poštovanja tržišnih standarda primjenjivih u sektoru svježeg voća i povrća, u skladu s člankom 3. Zakona od 1. ožujka 2002., br. 39) od 10. prosinca 2002. (GURI br. 25 od 31. siječnja 2003.) u stavku 1. predviđa:
„Osim ako činjenice predstavljaju kazneno djelo, tko povrijedi pravila koja se primjenjuju na svježe proizvode iz sektora voća i povrća koja je usvojila Komisija […] na temelju članaka 113. i 113.a Uredbe [br. 1234/2007] i njezinih naknadnih izmjena, kaznit će se upravnom novčanom kaznom od 550 do 15500 eura.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
Agecontrol je nacionalna agencija koja je u Italiji zadužena za kontrolu usklađenosti voća i povrća s tržišnim standardima. Tijekom provjere provedene 25. rujna 2013. inspektori te agencije utvrdili su da dvije popratne isprave, od 3. lipnja i 29. srpnja 2013., koje su bile priložene dvjema pošiljkama voća i povrća otpremljenima s platforme za distribuciju Lidla Italia i upućenima na prodajno mjesto tog društva, sadržavaju pogrešnu oznaku zemlje podrijetla partije jagoda i partije rajčica u grozdovima. Dok su pakiranja tih proizvoda upućivala na njihovu zemlju podrijetla, odnosno Španjolsku i Italiju, na njihovim popratnim ispravama navodile su se druge zemlje podrijetla, odnosno Nizozemska i Belgija.
Smatrajući da je pogrešna oznaka zemlje podrijetla tih proizvoda na tim popratnim ispravama protivna zahtjevima članaka 5. i 8. Provedbene uredbe br. 543/2011, Agecontrol je rješenjem od 30. travnja 2018. izrekao upravnu novčanu kaznu na temelju članka 4. stavka 1. Zakonodavne uredbe br. 306 od 10. prosinca 2002., navedene u točki 13. ove presude.
Društvo Lidl Italia i ZR, njegov pravni zastupnik, podnijeli su protiv tog rješenja prigovor Tribunaleu di Treviso (Sud u Trevisu, Italija), koji ga je prihvatio i poništio navedeno rješenje.
Agecontrol je protiv presude tog suda podnio žalbu pred sudom koji je uputio zahtjev, Corteom d’appello di Venezia (Žalbeni sud u Veneciji, Italija), tvrdeći da na popratnim ispravama koje se odnose na prijevoz proizvoda iz sektora voća i povrća s platforme za distribuciju do prodajnog mjesta koje pripada istom trgovačkom društvu mora biti označena zemlja podrijetla prevezenih proizvoda. Naime, iz članaka 5. i 8. Provedbene uredbe br. 543/2011 proizlazi da popratne isprave tih proizvoda moraju sadržavati takvu oznaku u svim tržišnim fazama navedenih proizvoda, uključujući fazu unutarnjeg prijevoza između platforme za distribuciju i supermarketa koji pripada istom gospodarskom subjektu, u kojem se prodaju potrošaču.
Osoba ZR i društvo Lidl Italia ističu da u posebnom slučaju pretpakirane robe ili robe stavljene u pakiranje pravo Unije ne zahtijeva da se u popratnim ispravama navede zemlja podrijetla te robe, s obzirom na to da se ta oznaka već nalazi na pakiranju ili na naljepnici koja je sastavni dio pakiranja ili je na njega pričvršćena. To vrijedi
a fortiori
za proizvode koji se prevoze s platforme za distribuciju do prodajnog mjesta koje pripada istom gospodarskom subjektu.
Sud koji je uputio zahtjev dvoji o tome zahtijeva li pravo Unije od posjednika svježih proizvoda iz sektora voća i povrća da raspolaže popratnom ispravom za te proizvode u kojoj se navodi njihova zemlja podrijetla kada se, kao prvo, navedeni proizvodi otpremaju u izvornom pakiranju s vanjskom oznakom zemlje podrijetla (neizbrisivo otisnutom ili na naljepnici), kao drugo, prijevoz tih proizvoda odvija između polazišne točke i odredišne točke koje pripadaju istom gospodarskom subjektu te, kao treće, oznaka zemlje podrijetla navodi na obavijesti vidljivo istaknutoj unutar prijevoznog sredstva kojim se proizvod prevozi kao i na računima koje je izdao treći dobavljač.
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, članak 5. stavak 4. Provedbene uredbe br. 543/2011 ne predviđa slučajeve u kojima treba izdati popratnu ispravu u kojoj se navodi zemlja podrijetla predmetnih proizvoda. Slijedom toga, smatra da se ta odredba može različito tumačiti. Prema prvom tumačenju, obveza izdavanja takve isprave postoji samo u slučaju zamjene robe s trećim dobavljačima, kao što je to priznato sudskom praksom Cortea suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud, Italija), ili u slučaju robe koja je isporučena u rasutom stanju, kao što to tvrde osoba ZR i društvo Lidl Italia. Prema drugom tumačenju, koje zagovara Agecontrol, iz te odredbe proizlazi opća obveza izdavanja popratne isprave s oznakom zemlje podrijetla predmetnih proizvoda u svim fazama prijevoza obavljenog radi stavljanja tih proizvoda na tržište, uključujući u slučaju kad su navedeni proizvodi prevezeni između jedinica koje pripadaju istom gospodarskom subjektu.
U tim je okolnostima Corte d’appello di Venezia (Žalbeni sud u Veneciji) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 5. stavak 4. [Provedbene uredbe br. 543/2011], u vezi s člankom 5. stavkom 1. i člankom 8. te uredbe te člancima 113. i 113.a Uredbe [br. 1234/2007], tumačiti na način da se njime nalaže izdavanje popratne isprave koja sadržava naziv i zemlju podrijetla svježih proizvoda iz sektora voća i povrća, koji su poslani pretpakirani ili u izvornom pakiranju koje je izradio proizvođač, tijekom njihova prijevoza s platforme za distribuciju jednog trgovačkog društva za stavljanje na tržište na prodajno mjesto tog istog društva, neovisno o okolnosti da su vanjski podaci predviđeni glavom I. [Provedbene uredbe br. 543/2011] (među kojima su oni koji se odnose na naziv i zemlju podrijetla proizvodâ) čitljivo i vidljivo naznačeni na jednoj strani pakiranja, neizbrisivo otisnuti izravno na pakiranje ili na naljepnici koja je sastavni dio pakiranja ili je na njega pričvršćena te da se ti podaci nalaze i na računima koje je izdao dobavljač od kojeg je društvo koje na tržište stavlja proizvod nabavilo proizvod i koji se čuvaju u njegovu knjigovodstvenom uredu te se nalaze i na obavijesti položenoj na vidljivom mjestu unutar prijevoznog sredstva kojim se prevozi proizvod?”
O prethodnom pitanju
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 5. stavak 4. Provedbene uredbe br. 543/2011, u vezi s njezinim člankom 8. i člancima 113. i 113.a Uredbe br. 1234/2007, tumačiti na način da kontrola usklađenosti s tržišnim standardima proizvoda iz sektora voća i povrća zahtijeva od posjednika tih proizvoda da u svim njihovim tržišnim fazama izdaje popratnu ispravu u kojoj se navodi naziv i zemlja podrijetla navedenih proizvoda, čak i ako su ti proizvodi pakirani te ako su vanjski podaci koji se zahtijevaju Provedbenom uredbom br. 543/2011, odnosno oznaka i zemlja podrijetla predmetnih proizvoda, čitljivo i vidljivo naznačeni na jednoj strani pakiranja, na obavijesti vidljivo istaknutoj unutar prijevoznog sredstva kojim se proizvodi prevoze kao i na računima koje je izdao njihov dobavljač.
Prije svega, valja podsjetiti na to da članak 5. Provedbene uredbe br. 543/2011, naslovljen „Pojedinosti podataka”, u stavku 1. propisuje da, u pogledu tržišnih standarda, potrebni podaci – među kojima je, u skladu s dijelom B Priloga I. toj uredbi, navođenje zemlje podrijetla predmetnih proizvoda – moraju biti čitljivo i vidljivo naznačeni na jednoj strani pakiranja, neizbrisivo otisnuti izravno na pakiranje ili na naljepnici koja je sastavni dio pakiranja ili je na njega pričvršćena. Stavkom 2. tog članka za poseban slučaj robe koja se prevozi u rasutom stanju i tovari izravno na prijevozno sredstvo predviđa se da ti podaci moraju biti naznačeni u ispravi ili prikazani na obavijesti postavljenoj na vidljivo mjesto unutar prijevoznog sredstva. Stavak 4. navedenog članka samo zahtijeva da se na računima i popratnim ispravama mora naznačiti naziv i zemlja podrijetla proizvoda.
Tako iz teksta članka 5. Provedbene uredbe br. 543/2011, promatranog u cjelini, proizlazi da njegov cilj nije zahtijevati izdavanje popratne isprave u kojoj mora biti naveden podatak o zemlji podrijetla proizvoda iz sektora voća i povrća, nego se samo zahtijeva da se ta oznaka nalazi na određenim ispravama koje prate te proizvode, ako su one izdane.
Nadalje, valja istaknuti da članak 8. navedene provedbene uredbe samo podsjeća na to da se kontrole usklađenosti voća i povrća provode u svim tržišnim fazama te upućuje na članke 113. i 113.a Uredbe br. 1234/2007 a da se pritom ne navodi nikakva popratna isprava ni ikakva obveza njezina izdavanja.
Usto, članak 113.a Uredbe br. 1234/2007, u vezi s člankom 3. stavkom 1. Provedbene uredbe br. 543/2011, samo utvrđuje opća pravila koja se odnose na tržišne standarde i na kontrolu usklađenosti s njima a da pritom ne zahtijeva izdavanje popratne isprave.
Naposljetku, članak 113. stavak 2. točka (b) Uredbe br. 1234/2007, u vezi s člankom 3. stavkom 2. Provedbene uredbe br. 543/2011, u biti predviđa da Komisija može donijeti posebne tržišne standarde za proizvode iz sektora voća i povrća kao što su jagode i rajčice. Ti standardi mogu se odnositi na određene značajke tih proizvoda, kao što su njihovo pakiranje, prijevoz, opremanje, stavljanje na tržište, podrijetlo ili čak etikete, a za jagode i rajčice predviđeni su u dijelovima 7. i 10. dijela B Priloga I. Provedbenoj uredbi br. 543/2011. U skladu s člankom 113. stavkom 3. Uredbe br. 1234/2007, države članice provode kontrole usklađenosti tih proizvoda s navedenim standardima. Međutim, nijedna od tih odredbi ne predviđa da je dotični gospodarski subjekt obvezan izdati popratnu ispravu.
Stoga se ni članci 5. i 8. Provedbene uredbe br. 543/2011 ni članci 113. i 113.a Uredbe br. 1234/2007 ne mogu tumačiti na način da se njima gospodarskom subjektu nalaže izdavanje popratne isprave u kojoj mora biti navedena zemlja podrijetla proizvoda koje stavlja na tržište.
S obzirom na to, kao što to Komisija ističe u svojim pisanim očitovanjima, ako se izda popratna isprava, u njoj se mora navesti zemlja podrijetla i ta se obveza primjenjuje neovisno o činjenici da je zemlja podrijetla već navedena na pakiranjima, računima ili obavijesti koja se nalazi unutar prijevoznog sredstva.
U tom pogledu valja pojasniti da zahtjev koji se odnosi na navođenje zemlje podrijetla proizvoda na računima i popratnim ispravama iz članka 5. stavka 4. Provedbene uredbe br. 543/2011 treba tumačiti s obzirom na uvodnu izjavu 10. te uredbe, u dijelu u kojem se njome želi olakšati provedba kontrola usklađenosti pružajući inspektoru određene glavne podatke u dokumentima koji nisu namijenjeni potrošačima.
U skladu s člankom 17. stavkom 1. Provedbene uredbe br. 543/2011, kontrole usklađenosti provode se u skladu s metodama navedenima u točki 2. Priloga V. toj uredbi, vrednovanjem nasumično uzetih uzoraka s različitih mjesta partije koja se provjerava. U tom pogledu iz te točke Priloga V. proizlazi da se ta kontrola provodi u nekoliko uzastopnih stadija, koji se sastoje, u biti, od prve faze, odnosno identifikacije partija koje treba provjeriti ili, u slučaju pošiljke sastavljene od nekoliko partija, od stjecanja općeg dojma o pošiljci, od druge faze, odnosno prezentacije proizvoda koje treba provjeriti, i od treće i posljednje faze, odnosno fizičke kontrole tih proizvoda.
U slučaju pošiljke koja se sastoji od nekoliko partija, u točki 2.3. Priloga V. navedenoj uredbi pojašnjeno je, s jedne strane, da je potrebno da inspektor dobije opći dojam o toj pošiljci na temelju popratnih isprava ili deklaracija o toj pošiljci te, s druge strane, da taj inspektor potom utvrđuje do koje su mjere prezentirane partije u skladu s podacima u tim dokumentima.
Stoga, s obzirom na to da popratna isprava predstavlja jedan od dvaju referentnih dokumenata na temelju kojih inspektor stječe opći dojam o partijama koje treba provjeriti, svaka oznaka zemlje podrijetla u tim dokumentima koja se razlikuje od oznake na pakiranjima proizvoda od kojih se sastoje partije koje treba provjeriti može utjecati na taj opći dojam i stoga smanjiti učinkovitost kontrole usklađenosti.
Usto, valja istaknuti da je, u skladu s člankom 11. stavkom 4. Provedbene uredbe br. 543/2011, na trgovcima da dostave inspekcijskim tijelima sve informacije koje ta tijela smatraju potrebnima za organizaciju i provedbu kontrola usklađenosti.
U tom kontekstu, premda popratna isprava ili deklaracija o pošiljci predstavljaju referentne dokumente koji moraju vjerno odražavati podatke koji se nalaze na pakiranjima partija koje treba provjeriti, ostaje činjenica da ni članak 17. stavak 1. Provedbene uredbe br. 543/2011, ni njezin članak 11. stavak 4., ni točka 2.3. Priloga V. toj uredbi ne ograničavaju načine dokazivanja kojima se gospodarski subjekt može poslužiti kako bi se inspektoru omogućilo stjecanje općeg dojma o predmetnoj pošiljci.
Stoga, iako je ključno da popratna isprava ne sadržava pogrešku i da gospodarski subjekt inspektoru dostavi točne podatke, kako bi on mogao pravilno utvrditi partije koje treba provjeriti, taj subjekt u načelu ima slobodu u pogledu dokaza koje treba dostaviti tom inspektoru kako bi mu omogućio da dobije vjeran opći dojam o pošiljci i partijama koje ju čine.
Iz toga slijedi da, ako popratna isprava sadržava pogrešnu oznaku zemlje podrijetla proizvoda, gospodarski subjekt koji je posjednik tog proizvoda mora na bilo koji način i u najkraćem mogućem roku otkloniti sumnje koje bi inspektor mogao imati u pogledu točnog podrijetla tog proizvoda.
U tom kontekstu, na sudu koji je uputio zahtjev je da u predmetnom slučaju utvrdi jesu li okolnosti poput postojanja oznake zemlje podrijetla na pakiranjima proizvoda, na računima i na obavijesti vidljivo istaknutoj unutar prijevoznog sredstva takve da mogu otkloniti sumnje koje bi inspektor mogao imati prilikom kontrole i, prema tome, mogu li one ublažiti moguće narušavanje inspektorova općeg dojma o pošiljci.
Kad je riječ o pitanju treba li popratna isprava sadržavati oznaku zemlje podrijetla proizvoda čak i ako se taj proizvod prevozi između jedinica koje su dio istog gospodarskog subjekta, osobito između distribucijske platforme i prodajnog mjesta, iz teksta članka 8. Provedbene uredbe br. 543/2011 kao i članka 113.a stavka 2. Uredbe br. 1234/2007 jasno proizlazi da se tržišni standardi primjenjuju „u svim tržišnim fazama”. Stavak 3. članka 113.a te provedbene uredbe također određuje, s jedne strane, da posjednik proizvoda iz sektora voća i povrća koji su obuhvaćeni tržišnim standardima ne smije unutar Unije takve proizvode izlagati, nuditi na prodaju, isporučivati ili na bilo koji način stavljati na tržište, osim u skladu s tim standardima, te, s druge strane, da je odgovoran za ispunjavanje tih standarda.
U tom pogledu dovoljno je utvrditi da izraz „u svim tržišnim fazama”, koji nije popraćen nikakvim ograničenjima, treba shvatiti široko. Budući da je cilj kontrola usklađenosti provjeriti jesu li proizvodi koji se stavljaju na tržište u skladu s propisanim tržišnim standardima, te kontrole načelno treba provesti u svim tržišnim fazama tih proizvoda, odnosno u svakom trenutku razdoblja od njihove proizvodnje do prodaje na malo, što obuhvaća prijevoz tih proizvoda između platforme za distribuciju i maloprodajnog mjesta.
To tumačenje, uostalom, potvrđuje i logika sustava uspostavljenog Provedbenom uredbom br. 543/2011. S jedne strane, u članku 4., naslovljenom „Odstupanja i izuzeci od primjene tržišnih standarda”, taksativno se nabrajaju slučajevi u kojima proizvodi ne podliježu obvezi usklađenosti s tržišnim standardima. Dovoljno je utvrditi da se prijevoz proizvoda između platforme za distribuciju i maloprodajnog mjesta ne nalazi među slučajevima navedenima u toj odredbi. Također, okolnost da platforma za distribuciju i maloprodajno mjesto pripadaju istom poduzetniku ili dvama zasebnim gospodarskim subjektima nije relevantna.
S druge strane, treba naglasiti da se u točki 2.2. Priloga V. Provedbenoj uredbi br. 543/2011 određuje da se kontrola usklađenosti može provoditi u vrijeme pakiranja, na mjestu otpreme, za vrijeme prijevoza, na odredištu te u fazi veleprodaje i maloprodaje. Stoga valja utvrditi da provedba tih kontrola nije ograničena na slučaj prijenosa proizvoda između pravnih osoba niti je uvjetovana prijenosom vlasništva nad proizvodima. Ono što je važno, kao što se to predviđa u članku 113.a stavku 3. Uredbe br. 1234/2007, jest da je posjednik proizvoda, koji je u članku 3. stavku 3. Provedbene uredbe br. 543/2011 definiran kao osoba koja je u stvarnom posjedu proizvoda, odgovoran za poštovanje usklađenosti tih proizvoda. Stoga je okolnost da je proizvod kontroliran prilikom internog prijevoza između dviju jedinica koje su dio istog gospodarskog subjekta nevažna.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 5. stavak 4. Provedbene uredbe br. 543/2011, u vezi s njezinim člankom 8. i člancima 113. i 113.a Uredbe br. 1234/2007, treba tumačiti na način da kontrola usklađenosti s tržišnim normama proizvoda iz sektora voća i povrća ne zahtijeva od posjednika tih proizvoda da izdaje popratnu ispravu. Međutim, kada posjednik izdaje takvu ispravu, on mora u svim tržišnim fazama navedenih proizvoda navesti naziv i zemlju njihova podrijetla, neovisno o okolnosti da su vanjski podaci koji se zahtijevaju Provedbenom uredbom br. 543/2011 već čitljivo i vidljivo naznačeni na jednoj strani pakiranja tih proizvoda, na obavijesti vidljivo istaknutoj unutar prijevoznog sredstva kojim se proizvodi prevoze kao i na računima koje je izdao njihov dobavljač.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) odlučuje:

Članak 5. stavak 4. Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 543/2011 od 7. lipnja 2011. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 za sektore voća i povrća te prerađevina voća i povrća, u vezi s njezinim člankom 8. i člancima 113. i 113.a Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 od 22. listopada 2007.| o uspostavljanju zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta i o posebnim odredbama za određene poljoprivredne proizvode (Uredba o jedinstvenom ZOT‑u), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 361/2008 od 14. travnja 2008., treba tumačiti na način da kontrola usklađenosti s tržišnim normama proizvoda iz sektora voća i povrća ne zahtijeva od posjednika tih proizvoda da izdaje popratnu ispravu. Međutim, kada posjednik izdaje takvu ispravu, on mora u svim tržišnim fazama navedenih proizvoda navesti naziv i zemlju njihova podrijetla, neovisno o okolnosti da su vanjski podaci koji se zahtijevaju Provedbenom uredbom br. 543/2011 već čitljivo i vidljivo naznačeni na jednoj strani pakiranja tih proizvoda, na obavijesti vidljivo istaknutoj unutar prijevoznog sredstva kojim se proizvodi prevoze kao i na računima koje je izdao njihov dobavljač.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski