CELEX: 62021CJ0065
Apellatsioonkaebused
Keskkond
Määrus (EÜ) nr 1272/2008
Ainete ja segude klassifitseerimine, märgistamine ja pakendamine
Määrus (EL) nr 944/2013
Kõrgtemperatuurse pigi ja kivisöetõrva klassifitseerimine veekeskkonda ohustava ägeda mürgisuse 1. kategooriasse (H400) ja veekeskkonda ohustava kroonilise mürgisuse 1. kategooriasse (H410)
Tühistamine
Kahju hüvitamise hagi

SGL Carbon SE, Química del Nalón SA, varem Industrial Química del Nalón, Deza a.s. ja Bilbaína de Alquitranes SA paluvad oma apellatsioonkaebustes tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 16. detsembri 2020. aasta kohtuotsused vastavalt SGL Carbon vs. komisjon (
T‑639/18
, ei avaldata, edaspidi esimene vaidlustatud kohtuotsus,
EU:T:2020:628
), Industrial Química del Nalón vs. komisjon (
T‑635/18
, edaspidi teine vaidlustatud kohtuotsus,
EU:T:2020:624
), Deza vs. komisjon (
T‑638/18
, ei avaldata, edaspidi kolmas vaidlustatud kohtuotsus,
EU:T:2020:627
) ja Bilbaína de Alquitranes vs. komisjon (
T‑645/18
, ei avaldata, edaspidi neljas vaidlustatud kohtuotsus,
EU:T:2020:629
) (edaspidi koos „vaidlustatud kohtuotsused“), millega Üldkohus jättis rahuldamata nende hagid, milles nad palusid hüvitada kahju, mis neile väidetavalt tekkis komisjoni 2. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 944/2013 vastuvõtmisega, millega muudetakse tehnika ja teaduse arenguga kohandamise eesmärgil Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 1272/2008, mis käsitleb ainete ja segude klassifitseerimist, märgistamist ja pakendamist (
ELT 2013, L 261, lk 5
, edaspidi „vaidlusalune määrus“), millega klassifitseeriti kõrgtemperatuurne pigi ja kivisöetõrv veekeskkonda ohustava ägeda mürgisuse 1. kategooriasse (H400) ja veekeskkonda ohustava kroonilise mürgisuse 1. kategooriasse (H410).
Õiguslik raamistik
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 1272/2008, mis käsitleb ainete ja segude klassifitseerimist, märgistamist ja pakendamist ning millega muudetakse direktiive 67/548/EMÜ ja 1999/45/EÜ ja tunnistatakse need kehtetuks ning muudetakse määrust (EÜ) nr 1907/2006 (
ELT 2008, L 353, lk 1
), komisjoni 10. märtsi 2011. aasta määrusega (EL) nr 286/2011 (
ELT 2011, L 83, lk 1
) muudetud redaktsioonis (edaspidi „määrus nr 1272/2008“), põhjendustes 5–8 on märgitud:
„(5)
Eesmärgiga hõlbustada ülemaailmset kaubandust ning kaitsta samal ajal inimeste tervist ja keskkonda, on ühtseid klassifitseerimis- ja märgistamiskriteeriume ÜRO struktuuri raames 12 aastat hoolikalt välja töötatud, mille tulemuseks on kemikaalide klassifitseerimise ja märgistamise globaalselt harmoneeritud süsteem (edaspidi „GHS“).
(6)
Käesoleva määrusega järgitakse erinevaid deklaratsioone, milles ühendus on kinnitanud oma kavatsust aidata kaasa klassifitseerimise ja märgistamise kriteeriumide ühtlustamisele kogu maailmas nii ÜRO tasandil kui ka rahvusvaheliselt kokkulepitud GHSi kriteeriumide inkorporeerimisega ühenduse õigusesse.
(7)
See on ettevõtjatele seda kasulikum, mida rohkem maailma riike GHSi kriteeriumid oma õigusaktidesse üle võtab. Ühendus peaks olema selle protsessi esirinnas, et ergutada ka teisi riike eeskuju võtma ning seada eesmärgiks luua ühenduse tööstusele konkurentsieelist.
(8)
Seepärast on oluline ühtlustada ainete, segude ja teatavate konkreetsete toodete klassifitseerimis- ja märgistamiseeskirjad ja -kriteeriumid ühenduses, võttes arvesse GHSi klassifitseerimiskriteeriume ja märgistamiseeskirju, ent võttes aluseks ka 40-aastase kogemuse, mis on saadud olemasolevate kemikaale käsitlevate ühenduse õigusaktide rakendamisega, ja säilitades kaitsetaseme, mis on saavutatud veel mitte GHSi osaks olevate ühenduse ohuklasside ning praeguste märgistamise ja pakendamise eeskirjade abil.“
Määruse nr 1272/2008 artikli 1 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva määruse eesmärk on tagada inimeste tervise ja keskkonna kaitstuse kõrge tase ning ainete [ja] segude […] vaba liikumine:
a)
ühtlustatakse ainete ja segude klassifitseerimise kriteeriumid ning ohtlike ainete ja segude märgistamise ja pakendamise eeskirjad;
[…]“.
Määruse artikli 3 esimeses lõigus on sätestatud:
„I lisa 2.–5. osas sätestatud füüsikaliste, tervise- või keskkonnaohtude kriteeriumidele vastav aine või segu on ohtlik ja klassifitseeritakse nimetatud lisas loetletud vastavatesse ohuklassidesse.“
Määruse artikkel 37 reguleerib „[a]inete klassifikatsiooni ja märgistuse ühtlustamise menetlust“. Nimetatud artikli lõikes 1 on ette nähtud:
„Pädevad asutused võivad esitada ametile ettepanekuid ainete ühtlustatud klassifikatsiooni ja märgistuse ning vajaduse korral konkreetsete sisalduse piirväärtuste ja korrutustegurite kehtestamiseks või ettepanekuid nende läbivaatamiseks.“
Määruse artikli 37 lõikes 4 on ette nähtud, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ja millega asutatakse Euroopa Kemikaalide Agentuur ning muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93, komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ, (
ELT 2006, L 396, lk 1
, ja parandus
ELT 2007, L 136, lk 3
) artikli 76 lõike 1 punkti c kohaselt moodustatud Euroopa Kemikaaliameti (ECHA) riskihindamise komitee „võtab lõike 1 või 2 alusel esitatud ettepaneku kohta vastu arvamuse 18 kuu jooksul alates ettepaneku saamisest, andes asjaomastele isikutele võimaluse märkusi esitada“ ja ECHA „edastab nimetatud arvamuse koos võimalike märkustega komisjonile.“
Ettepandud klassifikatsioonide vastuvõtmise menetlus on määruse nr 1272/2008 artikli 37 lõikes 5 ette nähtud järgmiselt:
„Kui komisjon peab aine klassifikatsiooni ja märgistuse ühtlustamist asjakohaseks, esitab komisjon põhjendamatu viivituseta otsuse eelnõu, mis käsitleb kõnealuse aine ja vastava klassifikatsiooni ning märgistuselementide lisamist VI lisa 3. osa tabelisse 3.1 ning vajaduse korral konkreetseid sisalduse piirväärtuseid või korrutustegureid.
[…]“.
Selle määruse I lisa kannab pealkirja „Ohtlike ainete ja segude klassifitseerimise ja märgistamise nõuded“. Nimetatud lisa sissejuhatavas osas on muu hulgas täpsustatud, et selles on esitatud ainete ja segude ohuklassidesse klassifitseerimise kriteeriumid.
Nimetatud määruse I lisa punkt 4.1.1.1 on sõnastatud järgmiselt:
„a)
„Veekeskkonda ohustav äge mürgisus“ – aine olemuslik omadus kahjustada veeorganismi selle aine lühiajalisel kokkupuutumisel veekeskkonnaga.
[…]
g)
„Veekeskkonda ohustav krooniline mürgisus“ – aine olemuslik omadus kahjustada veeorganisme nende elutsükliga määratud kokkupuudete kaudu.
[…]“.
Selle lisa punktis 4.1.3 „Segude klassifitseerimise kriteeriumid“ on ette nähtud:
„4.1.3.1.
Segude klassifitseerimise süsteem hõlmab kõiki ainete klassifitseerimise kategooriaid, st ägeda toime 1. kategooriat ja kroonilise toime 1.–4. kategooriat. Kõigi olemasolevate andmete kasutamiseks segu klassifitseerimisel veekeskkonnale ohtlikkuse alusel lähtutakse võimaluse korral järgmisest:
segu „olulised koostisosad“ on need, mis on klassifitseeritud ägeda mürgisuse 1. kategooriasse või kroonilise mürgisuse 1. kategooriasse ja mille sisaldus segus on 0,1% (massist) või suurem, ning need, mis on klassifitseeritud kroonilise mürgisuse 2. kategooriasse, kroonilise mürgisuse 3. kategooriasse või kroonilise mürgisuse 4. kategooriasse ja mille sisaldus segus on 1% (massist) või suurem, kui ei ole põhjust arvata, et koostisosa, mille sisaldus on väiksem, võib siiski olla oluline segu klassifitseerimisel veekeskkonnale ohtlikuks (näiteks kui on tegemist väga toksiliste komponentidega (vt punkt 4.1.3.5.5.5)). Üldiselt on ainete puhul, mis on klassifitseeritud ägeda mürgisuse 1. kategooriasse või kroonilise mürgisuse 1. kategooriasse, arvesse võetav sisaldus (0,1/M)%. (Korrutustegurit (M) selgitatakse punktis 4.1.3.5.5.5.).
4.1.3.2.
Veekeskkonda ohustava mürgisuse klassifitseerimisel kasutatakse astmelist lähenemisviisi, kusjuures oluline on see, millist liiki teavet segu ja selle koostisosade kohta on olemas. Joonisel 4.1.2 on kirjeldatud protsessi, mida tuleks järgida.
Astmeline lähenemisviis koosneb järgmistest elementidest:
–
klassifitseerimine katsetatud segude põhjal;
–
klassifitseerimine seostamispõhimõtete kohaselt;
–
„klassifitseeritud koostisosade summeerimise“ ja/või „summeeritavuse valemi“ kasutamine.“
Nimetatud lisa punktis 4.1.3.5.5 „Summeerimismeetod“ on sätestatud:
„[…]
4.1.3.5.5.1.1.
Aine klassifitseerimisel kroonilise ohu 1.–3. kategooriasse muutub klassifitseerimise aluseks olev mürgisuse kriteerium ühest kategooriast teise liikumisel kümnekordselt. Suure mürgisusega ainete rühma klassifitseeritud ained toetavad seetõttu segu klassifitseerimist madalamasse rühma. Seepärast tuleb nende kategooriate arvutamisel kaaluda kõikide kroonilise ohu 1., 2. või 3. kategooriasse klassifitseeritud ainete kaasmõju.
4.1.3.5.5.1.2.
Kui segu sisaldab ägeda ohu 1. kategooriasse või kroonilise ohu 1. kategooriasse klassifitseeritud koostisaineid, tuleb pöörata tähelepanu sellele, et isegi kui nende koostisainete äge mürgisus on alla 1 mg/l ja/või krooniline mürgisus alla 0,1 mg/l (kui ained ei ole kiiresti lagunevad) ja 0,01 mg/l (kui ained on kiiresti lagunevad) mõjutavad need ka vähese sisalduse korral segu mürgisust. Selline suur mürgisus veekeskkonna suhtes iseloomustab pestitsiidide toimeaineid ja samuti mõnd muud ainet, näiteks metallorgaanilisi ühendeid. Sellisel juhul põhjustab normaalsete üldiste sisalduse piirväärtuste kohaldamine segu „alaklassifitseerimist“. Seetõttu kohaldatakse suure mürgisusega elementide arvesse võtmiseks korrutustegureid, nagu on kirjeldatud punktis 4.1.3.5.5.5.“
Sama lisa punkt 4.1.3.5.5.3. „Klassifitseerimine ägeda ohu 1. kategooriasse“ on sõnastatud järgmiselt:
„4.1.3.5.5.3.1.
Esmalt kaalutakse kõiki ägeda ohu 1. kategooriasse klassifitseeritud koostisaineid. Kui nende koostisainete kontsentratsioonide summa (protsentides) korrutatuna vastavate korrutusteguritega on suurem kui 25%, klassifitseeritakse segu ägeda ohu 1. kategooriasse.
[…]“.
Määruse nr 1272/2008 I lisa punktis 4.1.3.5.5.4 „Klassifitseerimine kroonilise ohu 1., 2., 3. ja 4. kategooriasse“ on ette nähtud:
„4.1.3.5.5.4.1
Esmalt kaalutakse kõiki kroonilise ohu 1. kategooriasse klassifitseeritud koostisaineid. Kui nende koostisainete kontsentratsioonide summa (protsentides) korrutatuna vastavate korrutusteguritega on 25% või rohkem, klassifitseeritakse segu kroonilise ohu 1. kategooriasse. Kui segu saab arvutuste põhjal klassifitseerida kroonilise ohu 1. kategooriasse, on klassifitseerimine lõpetatud.“
Kõnealuse lisa punktis 4.1.3.5.5.5 „Väga mürgiste koostisosadega segud“ on sätestatud:
„4.1.3.5.5.5.1.
Ägeda ohu 1. kategooriasse ja kroonilise ohu 1. kategooriasse kuuluvad koostisained, mille mürgisus on alla 1 mg/l ja/või krooniline mürgisus alla 0,1 mg/l (kui ained ei ole kiiresti lagunevad) ja 0,01 mg/l (kui ained on kiiresti lagunevad), suurendavad segu mürgisust isegi väikese kontsentratsiooni juures ning seetõttu suurendatakse klassifitseerimisel tavaliselt nende osakaalu summeerimise teel. Kui segu sisaldab ägeda või kroonilise ohu 1. kategooriasse klassifitseeritud koostisaineid, kohaldatakse üht järgnevatest viisidest:
–
punktides 4.1.3.5.5.3 ja 4.1.3.5.5.4 kirjeldatud astmelist lähenemisviisi, kasutades kaalutud summat, mille saamiseks ei liideta asjakohaste koostisainete protsendiosi lihtsalt kokku, vaid ägeda ohu 1. kategooria ja kroonilise ohu 1. kategooria koostisainete kontsentratsioone korrutatakse enne liitmist määratud korrutusteguriga. See tähendab, et „ägeda ohu 1. kategooria“ kontsentratsiooni tabeli 4.1.1 vasakus tulbas ja „kroonilise ohu 1. kategooria“ kontsentratsiooni tabeli 4.1.2 vasakus tulbas korrutatakse asjakohase korrutusteguriga. Nende koostisainete suhtes kohaldatavad korrutustegurid määratakse ohu väärtuse abil, nagu tabelis 4.1.3 on kokkuvõtlikult näidatud. Seepärast on ägeda/kroonilise ohu 1. kategooria koostisainete klassifitseerimiseks vaja teada korrutusteguri väärtust, et saaks kasutada summeerimismeetodit;
[…]“.
Vaidluse taust ja vaidlustatud kohtuotsus
SGL Carbon (kohtuasi C‑65/21 P) on sellise kontserni emaettevõtja, mis toodab süsiniku- ja grafiiditooteid, mille üks toorainetest on kõrgtemperatuurne pigi ja kivisöetõrv (edaspidi „CTPHT“). Química del Nalón (kohtuasi C‑73/21 P), Deza (kohtuasi C‑74/21 P) ja Bilbaína de Alquitranes (kohtuasi C‑75/21 P) on selle aine tootjad.
Vaidluse tausta on vaidlustatud kohtuotsuste punktides 16–23 kirjeldatud järgmiselt:
„16
[CTPHT] on määruse nr 1272/2008 VI lisa tabelites 3.1 ja 3.2 esineva kirjelduse kohaselt jääk, mis saadakse kõrgtemperatuurse kivisöetõrva destillatsioonil, must tahke aine, mille pehmenemistemperatuur jääb vahemikku 30 °C–180 °C, ja see koosneb peamiselt kolme või enama kondenseerunud tuumaga aromaatsete süsivesinike segust. […] CTPHTd kasutatakse peamiselt alumiiniumi- ja terasetööstusele mõeldud elektroodide jaoks sideainete tootmiseks.
Madalmaade Kuningriik esitas 2010. aasta septembris määruse nr 1272/2008 artikli 37 kohaselt ECHA-le toimiku ettepanekuga klassifitseerida CTPHT kantserogeense ainena kategooriasse 1A (H350), mutageense ainena kategooriasse 1B (H340), reproduktiivtoksilise ainena kategooriasse 1B (H360FD), veekeskkonda ohustava ägeda mürgisuse 1. kategooriasse (H400) ja veekeskkonda ohustava kroonilise mürgisuse 1. kategooriasse (H410).
Pärast avaliku konsultatsiooni käigus asjaomase toimiku kohta märkuste saamist edastas ECHA toimiku riskihindamise komiteele.
Riskihindamise komitee võttis 21. novembril 2011 vastu arvamuse CTPHT kohta, kiites konsensuse alusel heaks ettepaneku, mille Madalmaade Kuningriik esitas. Arvamusele oli lisatud riskihindamise komitee üksikasjalikku analüüsi sisaldav taustdokument […] ja dokument, mis sisaldas Madalmaade Kuningriigi vastuseid märkustele, mis olid esitatud selle liikmesriigi koostatud toimiku kohta.
Mis puudutab CTPHT klassifitseerimist veekeskkonda ohustava mürgise ainena, siis riskihindamise komitee märkis oma arvamuses, et nagu Madalmaade Kuningriik ECHA-le esitatud toimikus ettepaneku tegi, ei saa klassifitseerimine tugineda andmetele, mis on saadud vastavalt
Water-Accommodated Fraction
’i meetodile (veekeskkonnas kasutatav vesiekstrakti meetod). Riskihindamise komitee põhjendas seda kaalutlust, nentides esiteks, et nende andmete kogumisel ei olnud tehtud kiiritamist UV kiirgusega, kuigi teatavad CTPHT koostisse kuuluvad polütsüklilised aromaatsed süsivesinikud (edaspidi „PAH“) on fototoksilised, ning teiseks, et asjaomastele uuringutele lisaks ei oldud tehtud kontrolluuringuid. Riskihindamise komitee asus seisukohale, et nagu Madalmaade Kuningriik ECHA-le esitatud toimikus välja pakkus, peab selle aine klassifitseerimine tuginema erinevale meetodile, mis seisneb selles, et CTPHTd tuleb pidada seguks. Selle meetodiga analüüsiti mürgisust veekeskkonnale kõigi 16 CTPHTs sisalduva PAH puhul, mille Environmental Protection Agency (EPA, Ühendriikide keskkonnakaitseamet) on määratlenud prioriteetsete ainetena ning mille kohta olid olemas piisavad toime- ja kokkupuuteandmed. Kasutades meetodit, mida on mainitud määruse nr 1272/2008 I lisa punktis 4.1.3.5.5 ja mis seisnes selles, et leiti igale PAH-le määratud korrutustegurite abil saadud tulemuste summa, et omistada CTPHT väga mürgistele koostisosadele suurem kaal [summeerimismeetod], näitas see analüüs riskihindamise komitee arvates seda, et CTPHT tuleb klassifitseerida veekeskkonda ohustava ägeda mürgisuse 1. kategooriasse (H400) ja veekeskkonda ohustava kroonilise mürgisuse 1. kategooriasse (H410).
Euroopa Komisjon võttis ERC arvamuse alusel 2. oktoobril 2013 vastu [vaidlusaluse] määruse. [Vaidlusaluse] määruse artikli 1 punkti 2 alapunkti a alapunkti i ja alapunkti b alapunkti i kohaselt, koostoimes selle määruse II ja IV lisaga, oli CTPHT klassifitseeritud kantserogeense ainena kategooriasse 1A (H350), mutageense ainena kategooriasse 1B (H340), reproduktiivtoksilise ainena kategooriasse 1B (H360FD), veekeskkonda ohustava ägeda mürgisuse 1. kategooriasse (H400) ja veekeskkonda ohustava kroonilise mürgisuse 1. kategooriasse (H410). [Vaidlusaluse] määruse artikli 3 lõike 3 kohaselt kohaldati seda klassifikatsiooni alates 1. aprillist 2016. [Vaidlusaluse] määruse põhjenduse 5 kohaselt nähti seoses CTPHTga enne ühtlustatud klassifikatsiooni kohaldamist ette pikem üleminekuaeg, et ettevõtjad saaksid täita uuest ühtlustatud klassifikatsioonist tulenevaid kohustusi ainete suhtes, mis on väga mürgised veeorganismidele ning mis võivad avaldada pikaajalist veekeskkonda kahjustavat toimet, eriti seoses kohustustega, mis on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. septembri 2008. aasta direktiivi 2008/68/EÜ ohtlike kaupade siseveo kohta (
ELT 2008, L 260, lk 13
) artiklis 3 ja III lisas.
Üldkohtu kantseleisse 20. detsembril 2013 saabunud hagiavaldusega, mis registreeriti numbriga T‑689/13, [esitasid apellandid ja mitu muud äriühingut] hagi, millega [taotlesid] [vaidlusaluse] määruse […] osalist tühistamist osas, milles sellega CTPHT klassifitseeriti veekeskkonda ohustava ägeda mürgisuse 1. kategooriasse (H400) ja veekeskkonda ohustava kroonilise mürgisuse 1. kategooriasse (H410).
Üldkohus tühistas 7. oktoobri 2015. aasta otsusega Bilbaína de Alquitranes jt vs. komisjon (
T‑689/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:767
) [vaidlusaluse] määruse […] selles osas, milles sellega CTPHT klassifitseeriti veekeskkonda ohustava ägeda mürgisuse 1. kategooriasse (H400) ja veekeskkonda ohustava kroonilise mürgisuse 1. kategooriasse (H410).“
Euroopa Kohtu kantseleisse 17. detsembril 2015 saabunud dokumendiga esitas komisjon 7. oktoobri 2015. aasta kohtuotsuse Bilbaína de Alquitranes jt vs. komisjon (
T‑689/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:767
) peale apellatsioonkaebuse.
Euroopa Kohus jättis 22. novembri 2017. aasta kohtuotsusega komisjon vs. Bilbaína de Alquitranes jt (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
) komisjoni apellatsioonkaebuse rahuldamata.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsused
Üldkohtu kantseleisse 23. oktoobril 2018 saabunud hagiavaldustega esitasid apellandid ja kaks muud äriühingut igaüks nõude hüvitada kahju, mis on neile väidetavalt tekitatud seeläbi, et vaidlusaluse määrusega liigitati CTPHT veekeskkonda ohustava ägeda mürgisuse 1. kategooriasse (H400) ja veekeskkonda ohustava kroonilise mürgisuse 1. kategooriasse (H410).
Nad väitsid esiteks, et selle klassifitseerimise õigusvastasus, nagu see on tuvastatud Üldkohtu 7. oktoobri 2015. aasta kohtuotsuses Bilbaína de Alquitranes jt vs. komisjon (
T‑689/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:767
), mille Euroopa Kohus jättis 22. novembri 2017. aasta kohtuotsusega komisjon vs. Bilbaína de Alquitranes jt (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
) muutmata, kujutab endast isikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt selget rikkumist. Teiseks väitsid nad, et see õigusvastasus põhjustas neile rahalise kahju kogusummas 1022172 eurot, mille moodustavad mitmed kulud: esiteks kulud, mis kaasnevad pakendi kohandamise ja veotingimustega, nagu need tulenevad ÜRO näidiseeskirjadest ohtlike kaupade veo kohta, milleks eelkõige on ohtlike kaupade rahvusvahelise autoveo Euroopa kokkulepe, ohtlike kaupade rahvusvaheliste raudteevedude eeskiri ja rahvusvaheline ohtlike kaupade mereveo eeskiri; teiseks täiendavad kulud, mis tulenevad vaidlusaluses määruses ette nähtud klassifikatsioonist, selleks et ajakohastada ohutuskaardid vastavalt määrusele nr 1907/2006; kolmandaks kulud, mis kaasnevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta direktiiviga 2012/18/EL ohtlike ainetega seotud suurõnnetuse ohu ohjeldamise ning nõukogu direktiivi 96/82/EÜ muutmise ja hilisema kehtetuks tunnistamise kohta (
ELT 2012, L 197, lk 1
), mida CTPHT õigusvastane klassifitseerimine muutis nende suhtes kohaldatavaks.
Üldkohus jättis 16. detsembril 2020 identses sõnastuses tehtud kuue kohtuotsusega, sealhulgas vaidlustatud kohtuotsused, need kahju hüvitamise nõuded rahuldamata põhjendusel, et täidetud ei ole liidu lepinguvälise vastutuse tekkimise esimene tingimus, nimelt isikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt selge rikkumise esinemine.
Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
19. oktoobri 2021 aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑65/21 P ja C‑73/21 P–C‑75/21 P suulise menetluse ja kohtuotsuse huvides.
Apellandid paluvad identses sõnastuses esitatud apellatsioonkaebustes Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsused;
–
saata kohtuasjad Üldkohtule tagasi ja
–
jätta käesoleva menetlusega seotud kohtukulude küsimuse lahendamine Üldkohtule, kes otsustab selle küsimuse pärast kohtuasjade uuesti läbivaatamist.
Komisjon, Hispaania Kuningriik ja Euroopa Kemikaaliamet paluvad Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebused rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja apellantidelt.
Apellatsioonkaebus
Oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitavad apellandid kuus väidet.
Esimene väide
Poolte argumendid
Apellandid väidavad, et Üldkohus rikkus esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 71, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 72, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 69 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 72 õigusnormi, kui ta lükkas vastuvõetamatuse tõttu tagasi väite, et komisjon on rikkunud oma hoolsuskohustust, põhjendusel, et seda väidet ei ole hagiavaldustes konkreetselt ja iseseisvalt esitatud. Üldkohus leidis ekslikult, et seda väidet tuleb eristada väitest, mille kohaselt tegi komisjon ilmse hindamisvea, kui ta ei võtnud CTPHT klassifitseerimisel teatavat asjasse puutuvat elementi arvesse. Kuna apellandid tõstatasid oma hagiavaldustes komisjoni ilmse hindamisvea väite, ei olnud neil vaja esitada ka väidet, et komisjon on rikkunud oma hoolsuskohustust.
Komisjon, keda toetavad Euroopa Kemikaaliamet ja Hispaania valitsus, vaidleb neile argumentidele vastu ja leiab, et esimene väide tuleb tagasi lükata.
Euroopa Kohtu hinnang
Käesoleva kohtuotsuse punktis 26 viidatud vaidlustatud kohtuotsuste punktides tunnistas Üldkohus vastuvõetamatuks väite, et komisjon on rikkunud oma hoolsuskohustust, kuna apellandid ei esitanud selle rikkumise kohta konkreetset ja iseseisvat väidet mitte hagiavaldustes, vaid alles repliikides, ning kuna seda väidet ei saa ka pidada nendes hagiavaldustes juba sisalduva väite täienduseks.
Apellandid väidavad sisuliselt, et hoolsuskohustuse rikkumist käsitlev väide ei ole eraldiseisev väitest, mis puudutab ilmset hindamisviga, mille nad esitasid oma hagiavaldustes ja mida nad on üksnes täiendanud.
Hoolsuskohustus, mis on hea halduse põhimõtte lahutamatu osa ja on üldnormina kohaldatav liidu ametiasutuste tegevusele üldsusega suhtlemisel, nõuab ametiasutustelt hoolikat ja ettevaatlikku tegutsemist (16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Masdar (UK) vs. komisjon,
C‑47/07 P
,
EU:C:2008:726
, punktid
ja
, ning 4. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Euroopa Ombudsman vs. Staelen,
C‑337/15 P
,
EU:C:2017:256
, punkt
).
See kohustus lasub liidu institutsioonidel kaalutlusõiguse teostamisel. Seega juhul, kui üks pool väidab, et pädev institutsioon on teinud ilmse hindamisvea, peab liidu kohus kontrollima, kas see institutsioon on hinnanud hoolikalt ja erapooletult kõiki konkreetse juhtumi asjasse puutuvaid asjaolusid (18. juuli 2007. aasta kohtuotsus Industrias Químicas del Vallés vs. komisjon,
C‑326/05 P
,
EU:C:2007:443
, punkt
, ja 22. novembri 2017. aasta kohtuotsus komisjon vs. Bilbaína de Alquitranes jt,
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
, punkt
).
Nimetatud Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et väide hoolsuskohustuse rikkumise kohta langeb sageli kokku ilmset hindamisviga puudutava väitega. On tõsi, et konkreetse juhtumi kõigi asjasse puutuvate asjaolude hoolas ja erapooletu arvesse võtmine ei ole iseenesest piisav, et tagada, et asjaomane institutsioon ei ole ilmset hindamisviga teinud. Siiski on institutsiooni hoolsuskohustuse rikkumine selle kõige tavalisem põhjus.
Nii on see eelkõige käesolevas asjas käsitletaval juhul, kui komisjon on teinud ilmse hindamisvea, klassifitseerides CTPHT selle koostisosade alusel veekeskkonda ohustava ägeda mürgisuse 1. kategooriasse (H400) ja veekeskkonda ohustava kroonilise mürgisuse 1. kategooriasse (H410), mille Üldkohus tuvastas 7. oktoobri 2015. aasta kohtuotsuse Bilbaína de Alquitranes jt vs. komisjon (
T‑689/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:767
) punktis 30, kuivõrd komisjon „jättis täitmata oma kohustuse kaaluda kõiki asjakohaseid elemente ja asjaolusid“. Euroopa Kohus jättis Üldkohtu selle hinnangu 22. novembri 2017. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Bilbaína de Alquitranes jt (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
, punkt
) punktis 55 muutmata.
SGL Carboni, Química del Nalóni, Deza ja Bilbaína de Alquitranesi hagiavalduste vastavatest punktidest 55, 46, 46 ja 45 nähtub, et viimased heidavad komisjonile ette ilmse hindamisvea tegemist. See viga on ka nende kahju hüvitamise nõuete aluseks, nagu Üldkohus esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 61, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 59 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62 tõdes.
Järelikult rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta lükkas väite hoolsuskohustuse rikkumise kohta vastuvõetamatuse tõttu tagasi põhjendusel, et see ei kujuta endast hagiavaldustes juba sisalduva väite täiendust, vaid hilinenult esitatud iseseisvat väidet.
Siiski ei mõjutanud asjaolu, et hoolsuskohustuse rikkumisest tulenevat väidet peeti ekslikult autonoomseks ja lükati seetõttu hilinenult esitatuna tagasi, hagiavalduse läbivaatamist esimeses kohtuastmes, kuna see argument kattub – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 32 ja 33 – ilmse hindamisvea kohta esitatud argumendiga, mis oli hagiavaldustes esitatud, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 34 ja mille Üldkohus läbi vaatas ning tagasi lükkas. Lisaks on esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkti 114, teise vaidlustatud kohtuotsuse punkti 115, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punkti 112 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punkti 115 viimases lauses Üldkohus igal juhul vastanud sisulisele väitele hoolsuskohustuse rikkumise kohta, isegi kui ta tegi seda ammendavuse huvides, asudes seisukohale, et see rikkumine ei ole piisavalt selge, et tuua kaasa liidu vastutus.
Seega tuleb esimene väide edutuna tagasi lükata.
Neljas väide
Poolte argumendid
Oma vastavate apellatsioonkaebuste neljandas väites – mida tuleb analüüsida pärast esimest väidet, kuna selles on nagu esimeseski väites tuginetud hoolsuskohustuse rikkumisele – märgivad apellandid, et Üldkohus kohaldas ettevaatlikkuse ja hoolsuse kriteeriumi vääralt. Väite põhjendamiseks viitavad nad esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 104 ja 105, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 105 ja 106, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 102 ja 103 ning neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 105 ja 106.
Asjaomase väite esimeses osas heidavad nad Üldkohtule ette, et viimane analüüsis riskihindamise komitee arvamusele tuginedes, kas vees lahustuvust on määruses nr 1272/2008 ühe asjakohase elemendina sõnaselgelt mainitud, selle asemel, et analüüsida, kas komisjon järgis väljakujunenud õiguspõhimõtet, mille kohaselt tuleb arvesse võtta kõiki asjasse puutuvaid elemente. Seega ei puutu Üldkohtu argumentatsioon nende hagiavalduste sõnastust arvestades asjasse.
Kõnealuse väite teises osas leiavad apellandid, et Üldkohus ei oleks pidanud arvesse võtma üksnes riskihindamise komitee arvamust, et hinnata, kas komisjon tegutses ettevaatlikult ja hoolsalt, kui sellel komiteel endal ei olnud ettevaatus- ja hoolsuskohustust.
Komisjon, keda toetavad Euroopa Kemikaaliamet ja Hispaania valitsus, väidab, et see väide ei ole põhjendatud.
Euroopa Kohtu hinnang
Neljanda väite esimeses osas väidavad apellandid sisuliselt, et Üldkohus eksis, kui ta leidis, et komisjoni toime pandud rikkumine seisnes määruse nr 1272/2008 vastu eksimises, kui see rikkumine tegelikult seisneb, nagu nad oma hagiavaldustes selgitasid, kõigi asjasse puutuvate asjaolude arvesse võtmata jätmises, st hoolsuskohustuse rikkumises.
Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsustes märkis, on liidu lepinguvälise vastutuse tekkimise eeldus see, et samal ajal on täidetud teatavad tingimused: isikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt selge rikkumine, kahju tegelik tekkimine ning põhjuslik seos akti vastuvõtjale pandud kohustuse rikkumise ja kannatanutele tekkinud kahju vahel (10. septembri 2019. aasta kohtuotsus HTTS vs. nõukogu,
C‑123/18 P
,
EU:C:2019:694
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Esimese tingimuse osas leidis Üldkohus vastavalt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 61, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 59 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 62, et „rikutud õigusnorm, nagu Üldkohus ja seejärel Euroopa Kohus on oma vastavates kohtuotsustes tuvastanud, sisaldub määruse I lisa punktis 4.1.3.5.5 ning tegemist on summeerimismeetodiga“.
Tuleb märkida, et veekeskkonda ohustavate segude mürgisuse klassifitseerimise meetod seisneb ägeda ja kroonilise mürgisuse kategooriatesse kuuluvate koostisosade kontsentratsioonide summade arvutamises, millest igaühte on korrigeeritud nende mürgisusele vastava korrutusteguriga M. Nagu Euroopa Kohus märkis 22. novembri 2017. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Bilbaína de Alquitranes jt (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
) punktis 51, põhineb see meetod eeldusel, et arvesse võetavad koostisosad on 100% vees lahustuvad. CTPHT koostisosasid saab CTPHTst aga eraldada vaid piiratud ulatuses ning see aine on väga stabiilne, nagu Üldkohus 7. oktoobri 2015. aasta kohtuotsuse Bilbaína de Alquitranes jt vs. komisjon (
T‑689/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:767
) punktis 32 õigesti märkis.
Sellest tõdemusest ei järeldanud Üldkohus viimati nimetatud kohtuotsuse punktis 30 mitte seda, et komisjon oli rikkunud summeerimismeetodit, vaid et komisjon tegi selle meetodi kohaldamisel seoses CTPHT veekeskkonda ohustava mürgisuse arvutamisega ilmse hindamisvea. Euroopa Kohus leidis 22. novembri 2017. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Bilbaína de Alquitranes jt (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
) punktides 49–55, et Üldkohtu sellises hinnangus ei ole ühtegi õigusnormi rikutud.
Siinkohal tuleb meelde tuletada, et liidu lepinguväline vastutus võib tekkida ilma, et rikutud oleks mõnda konkreetset õigusnormi. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast nähtub nimelt, et kui liidu institutsioon kohaldab isikutele õigusi andvat konkreetset õigusnormi, võib see vastutus tekkida ka seeläbi, et institutsioon on ilmselgelt ja raskelt eiranud oma kaalutlusõiguse piire (vt selle kohta 5. märtsi 1996. aasta kohtuotsus Brasserie du pêcheur ja Factortame,
C‑46/93 ja C‑48/93
,
EU:C:1996:79
, punkt
; 4. juuli 2000. aasta kohtuotsus Bergaderm ja Goupil vs. komisjon,
C‑352/98 P
,
EU:C:2000:361
, punkt
, ning 30. mai 2017. aasta kohtuotsus Safa Nicu Sepahan vs. nõukogu,
C‑45/15 P
,
EU:C:2017:402
, punkt
).
Kõnealusel juhul nähtub, et käesoleva kohtuotsuse punktis 44 viidatud Üldkohtu järeldus, mille kohaselt rikkus komisjon summeerimismeetodit, on vastuolus nii Üldkohtu 7. oktoobri 2015. aasta kohtuotsuse Bilbaína de Alquitranes jt vs. komisjon (
T‑689/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:767
) kui ka Euroopa Kohtu 22. novembri 2017. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Bilbaína de Alquitranes jt (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
) ulatusega.
Vaidlustatud kohtuotsustest tervikuna ilmneb siiski, et komisjoni toime pandud rikkumise käsitamine summeerimismeetodi eeskirja rikkumisena ei vasta nendes kohtuotsustes esitatud Üldkohtu lõplikule seisukohale.
Sellega seoses tuleb märkida, et Üldkohus soovis esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 89, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 90, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 87 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 90 väljendatud sõnul analüüsida, kas „komisjoni kohustuste rikkumine“ oli piisavalt selge, arvestades kaalutlusi, mille alusel Üldkohus 7. oktoobri 2015. aasta kohtuotsuses Bilbaína de Alquitranes jt vs. komisjon (
T‑689/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:767
) ja seejärel Euroopa Kohus 22. novembri 2017. aasta kohtuotsuses komisjon vs. Bilbaína de Alquitranes jt (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
) tuvastas, et komisjon on CTPHT klassifitseerimisel toime pannud ilmse hindamisvea. Lisaks tuletas Üldkohus selle analüüsi raames esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 100, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 101, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 98 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 101 meelde, et tühistamisotsuste kohaselt tegi komisjon ilmse hindamisvea „summeerimismeetodi kohaldamisel“.
Kuigi Üldkohus mainis vaidlustatud kohtuotsuste teatavates punktides neil asjaoludel, et rikutud on summeerimismeetodi eeskirja, soovis ta tegelikult viidata sellele, et komisjon kohaldas seda eeskirja valesti.
Nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 62, ei seadnud Üldkohus järelikult kahtluse alla tühistamisotsustes tehtud järeldusi, mille kohaselt tulenes vaidlusaluse akti õigusvastasus komisjoni ilmsest hindamisveast, mis seisneb selles, et CTPHT klassifitseerimisel ei võetud arvesse kõiki asjasse puutuvaid elemente ja asjaolusid.
Siinkohal tuleb märkida, et vastupidi sellele, mida väidavad apellandid neljanda väite esimeses osas, oli vaidlustatud kohtuotsuste vaidlusalustes punktides selle küsimuse analüüsimine, kas lahustuvust oli määruses nr 1272/2008 sõnaselgelt mainitud, tegelikult asjakohane selle hindamisel, kas komisjoni tehtud viga, mille olemasolu tegi kindlaks Üldkohus ja seejärel Euroopa Kohus, oli tahtlik või lubamatu.
Seega tuleb neljanda väite esimene osa tagasi lükata.
Sama väite teises osas, mis on suunatud esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktide 104 ja 105, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktide 105 ja 106, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktide 102 ja 103 ning neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktide 105 ja 106 vastu, heidavad apellandid Üldkohtule ette, et ta viitas üksnes riskihindamise komitee arvamusele, järeldades, et komisjon tegutses nii, nagu oleks tegutsenud tavapäraselt ettevaatlik ja hoolas ametiasutus, jättes tähelepanuta, et sellel komiteel ei olnud ettevaatus- ega hoolsuskohustust.
Esiteks tuleb märkida, et Üldkohus analüüsis CTPHT klassifitseerimisel toime pandud komisjoni hindamisvea tõsidust hinnates esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 88–108, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 89–109, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 86–106 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 89–109 muid elemente kui riskihindamise komitee aruanne, mida käsitleti konkreetselt eelmises punktis viidatud vaidlustatud kohtuotsuste punktides. Järelikult ei saa väita, et Üldkohus tugines üksnes riskihindamise komitee arvamusele, kui ta järeldas, et komisjon tegutses nii, nagu oleks tegutsenud tavapäraselt ettevaatlik ja hoolas ametiasutus.
Teiseks tuleb tõdeda, et Üldkohus ei märkinud käesoleva kohtuotsuse punktis 56 viidatud vaidlustatud kohtuotsuste punktides, et riskihindamise komiteel lasub ettevaatus- ja hoolsuskohustus. Järelikult, kui apellandid heitsid Üldkohtule ette, et viimane asus seisukohale, et komisjon võis lähtuda riskihindamise komitee arvamusest ja vabaneda sellele tuginedes enda ettevaatus- ja hoolsuskohustusest, siis ei toeta need punktid kuidagi seda väidet.
Eespool esitatud kaalutlustest tuleneb, et neljanda väite teine osa tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Sellest järeldub, et apellatsioonkaebuste neljas väide tuleb tervikuna tagasi lükata.
Teine väide
Poolte argumendid
Apellandid väidavad, et esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 98, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 99, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 96 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 99 asus Üldkohus seisukohale, et määruse nr 1272/2008 I lisa punkti 4.1.3.5.5 ei saanud vaidlusaluse määruse vastuvõtmise ajal pidada selgeks eeskirjaks kaalutlusruumi kohta, mis komisjonil summeerimismeetodi kohaldamisel on. Apellantide sõnul on sellise järelduse tegemisel nende argumente vääralt tõlgendatud. Nende sõnul väitsid nad oma hagiavaldustes, et komisjon ei võtnud arvesse asjasse puutuvat elementi, nimelt CTPHT vees lahustuvust, samas kui väljakujunenud kohtupraktika kohaselt oleks komisjon pidanud arvesse võtma kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid nagu lahustuvus. Vastates küsimusele, kas asjaomane säte on selge norm, keskendus Üldkohus seega argumendile, mida apellandid ei olnud esitanud.
Üldkohus tuvastas seejärel, et nimetatud sättes ei ole sõnaselgelt mainitud, et arvesse tuleb võtta konkreetse aine lahustuvust. Apellantide sõnul ei vabasta see, kui liidu õigusakti sõnastuses puudub otsene märge teatava punkti kohta, komisjoni kohustusest võtta arvesse kõiki asjasse puutuvaid elemente. Üldkohus eiras nende sõnul õiguse üldpõhimõtet, mille kohaselt tuleb sõltumata teksti sõnastusest arvesse võtta kõiki asjasse puutuvaid elemente.
Lisaks leiavad apellandid, et ainete klassifitseerimisel esile kerkinud faktilised ja teaduslikud raskused, nagu Üldkohus neid kirjeldas, ei ole asjasse puutuvad, kuna käesoleval juhul oli selge, et CTPHT „veekeskkonda ohustava mürgisuse“ hindamisel tuli selle aine lahustuvust arvesse võtta. Seega ei ole Üldkohtu seisukohad, mis on esitatud esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 96 ja 97, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 97 ja 98, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 94 ja 95 ning neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 97 ja 98 asjakohased, võttes arvesse selget ja väljakujunenud kohtupraktikat, mida on meelde tuletatud Euroopa Kohtu 22. novembri 2017. aasta kohtuotsuse komisjon vs. Bilbaína de Alquitranes jt (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
) punktis 35 ja milles on ette nähtud, et komisjon peab oma hindamispädevuse teostamise raames võtma aine klassifitseerimisel arvesse kõiki asjasse puutuvaid elemente.
Komisjon, keda toetavad Euroopa Kemikaaliamet ja Hispaania valitsus, vaidleb neile argumentidele vastu.
Euroopa Kohtu hinnang
Nagu on käesoleva kohtuotsuse punktis 43 märgitud, toob liidu institutsiooni toime pandud rikkumine kaasa liidu vastutuse ainult siis, kui see on piisavalt selge.
Asjaolude hulgas, mida liidu kohus võib arvesse võtta selle hindamisel, kas vastav tingimus on täidetud, on Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt rikutud või valesti kohaldatud õigusnormi selguse ja täpsuse astet, selle normiga liidu ametiasutusele jäetud kaalutlusruumi ulatust ning võimaliku õigusnormi rikkumise või hindamisvea lubatavust või lubamatust (vt selle kohta eelkõige 5. märtsi 1996. aasta kohtuotsus Brasserie du pêcheur ja Factortame,
C‑46/93 ja C‑48/93
,
EU:C:1996:79
, punktid
ja
; 25. jaanuari 2007. aasta kohtuotsus Robins jt,
C‑278/05
,
EU:C:2007:56
, punkt
, ning 19. juuni 2014. aasta kohtuotsus Specht jt,
C‑501/12–C‑506/12, C‑540/12 ja C‑541/12
,
EU:C:2014:2005
, punkt
).
Järelikult peab liidu kohus juhul, kui ta peab hindama, kas institutsiooni toime pandud rikkumine võib kaasa tuua liidu vastutuse, analüüsima kõiki selles osas asjasse puutuvaid asjaolusid, nagu eelkõige eespool mainitud asjaolud, isegi kui pooled ei ole neile viidanud.
Sellest järeldub, et apellandid ei saa Üldkohtule ette heita seda, et ta võttis käesoleva kohtuotsuse punktis 60 viidatud vaidlustatud kohtuotsuste punktides seisukoha summeerimismeetodi selguse astme kohta seetõttu, et nad ei olnud ise seda asjaolu oma menetlusdokumentides maininud.
Isegi kui apellandid soovisid sisuliselt kritiseerida vaidlustatud kohtuotsuste samades punktides esitatud Üldkohtu sisulist hinnangut, mille kohaselt määruse nr 1272/2008 I lisa punktis 4.1.3.5.5 sisalduv eeskiri ei ole selge, ei ole nad siiski esitanud argumente, mis seaksid kahtluse alla selle hinnangu, mis tugines tõdemusele, et kõnealuse eeskirja sõnastuses ei ole mainitud, et selle kohaldatavus võib sõltuda olenevalt asjaomase segu lahustuvusest vees.
Eeltoodust tuleneb, et apellatsioonkaebuste teine väide tuleb tagasi lükata.
Kolmas väide
Poolte argumendid
Apellandid heidavad Üldkohtule ette, et ta otsustas esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 105 ja 107, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 106 ja 108, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 103 ja 105 ning neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 106 ja 108, et käesoleva asja õiguslik raamistik on keeruline ja et see keerukus võib vabandada asjaolu, et komisjon ei võtnud summeerimismeetodi kohaldamisel CTPHT vees lahustuvust arvesse.
Nimelt otsustas Üldkohus kohtukulude jaotamise piiramiseks 25. septembri 2019. aasta kohtumääruse Bilbaína de Alquitranes jt vs. komisjon (
T‑689/13 DEP
, ei avaldata,
EU:T:2019:698
) punktis 22 ise, et sama õigusnorm on selge. Seetõttu leiavad apellandid, et kuna Üldkohus ei esitanud ühtegi sellist seisukohtade lahknevust õigustavat põhjendust, siis on ta oma otsust ebapiisavalt põhjendanud, rikkudes Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklit 36 ja artikli 53 esimest lõiku.
Komisjon, keda toetavad Euroopa Kemikaaliamet ja Hispaania valitsus, leiab, et see väide tuleb tagasi lükata.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsustes ei ole vastuolu ühelt poolt CTPHT klassifitseerimist puudutava õigusliku raamistiku keerukuse ning teiselt poolt 25. septembri 2019. aasta kohtumääruse Bilbaína de Alquitranes jt vs. komisjon (
T‑689/13 DEP
, ei avaldata,
EU:T:2019:698
) punktis 22 esitatud argumentatsiooni vahel, mille kohaselt ei olnud CTPHT klassifitseerimise peale esitatud kaebuse raames selle klassifitseerimisega tõstatatud küsimused ebatavalised või keerulised sellisel määral, et see oleks õigustanud kohtuasja üleandmist laiendatud kohtukoosseisule.
Lisaks ei selgita apellandid, kuidas vaidlustatud kohtuotsustes ja selles kohtumääruses märgitud seisukohtade lahknevus, mis puudutab summeerimismeetodi selguse astet, võib iseenesest – eeldusel, et see on tõendatud – muuta need kohtuotsused õigusvastaseks.
Kohtupraktikast ilmneb, et Üldkohtu kohustus põhjendada oma otsuseid ei saa põhimõtteliselt ulatuda nii kaugele, et ta peaks põhjendama ühes kohtuotsuses kohaldatud lahendust võrreldes lahendusega teises kohtuasjas, ehkki see puudutab sama lahendit (vt selle kohta 11. juuli 2013. aasta kohtuotsus Team Relocations jt vs. komisjon,
C‑444/11 P
, ei avaldata,
EU:C:2013:464
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Duravit jt vs. komisjon,
C‑609/13 P
,
EU:C:2017:46
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eeltoodust tuleneb, et apellatsioonkaebuse kolmas väide tuleb tagasi lükata.
Viies väide
Poolte argumendid
Viiendas väites heidavad apellandid ette põhjenduste ebapiisavust esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 101 ja 112, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 102 ja 113, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 99 ja 110 ning neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 102 ja 113.
Selle väite esimeses osas leiavad nad, et Üldkohus ei saanud, nagu ta tegi esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 101, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 102, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 99 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 102, kvalifitseerida komisjoni lähenemisviisi „rangeks“ ja „ettevaatlikuks“, kui komisjon tegi selles lähenemisviisis ilmse hindamisvea.
Väite teises osas märgivad apellandid, et esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkti 112, teise vaidlustatud kohtuotsuse punkti 113, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punkti 110 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punkti 113 põhjendused on vastuolulised, kuna Üldkohus tuvastas esiteks, et põhjused, miks CTPHTd ei klassifitseeritud uuesti, kui seda klassifitseerimist oli kritiseeritud, ei olnud teada, ja teiseks ilmestab uue kvalifitseerimise läbi viimata jätmine summeerimismeetodi õige kohaldamise keerukust ja see omakorda välistab võimaluse, et komisjoni viga saaks pidada „lubamatuks“.
Komisjon, keda toetavad Euroopa Kemikaaliamet ja Hispaania valitsus, leiab, et selle väitega ei saa nõustuda.
Euroopa Kohtu hinnang
Väite esimeses osas heidavad apellandid Üldkohtule ette, et viimane leidis käesoleva kohtuotsuse punktis 78 viidatud vaidlustatud kohtuotsuste punktides, et komisjon kasutas kõnealuses asjas ranget ja ettevaatlikku lähenemisviisi, kuna ta „kohaldas summeerimismeetodit rangelt [määruse nr 1272/2008 I lisa punkti 4.1.3.5.5] sõnastust järgides“, et ta „kavatses tegutseda oma pädevuse piires, mida võib üldjuhul pidada ettevaatlikuks lähenemisviisiks“, ning kohtujurist Bobeki ettepaneku kohtuasjas komisjon vs. Bilbaína de Alquitranes jt (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:646
) punktile 75 viidates, et „selline lähenemine [on] väga kiiduväärt“.
Tuleb märkida, et nendes argumentides on aluseks võetud vaidlustatud kohtuotsuste väär tõlgendus.
Esiteks, vastupidi sellele, mida väidavad apellandid, ei kvalifitseerinud Üldkohus komisjoni lähenemisviisi käesolevas asjas „ettevaatlikuks“, vaid üksnes selliselt, et institutsioon üldiselt oli tegutsenud oma pädevuse piires. Üldkohus rõhutas eelkõige, et komisjoni kavatsus oli tegutseda oma pädevust järgides ning seetõttu ei olnud tema hindamisviga tahtlik ega lubamatu.
Teiseks ei ole Üldkohus esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkti 101, teise vaidlustatud kohtuotsuse punkti 102, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punkti 99 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punkti 102 lõpus ning nende kohtuotsuste järgnevate punktide alguses jätnud meelde tuletama, et on tuvastatud, et käesolevas asjas oli komisjoni lähenemisviis väär ning et Üldkohus ja Euroopa Kohus on leidnud, et selles on tehtud ilmne hindamisviga.
Järelikult ei ole hagejate viienda väite esimeses osas esitatud etteheide põhjendatud.
Sama väite teine osa puudutab väidetavat vastuolulist põhjendamist käesoleva kohtuotsuse punktis 79 mainitud vaidlustatud kohtuotsuste punktides, milles Üldkohus tegi järeldused esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 111, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 112, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 109 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 112 mainitud asjaolust, mille kohaselt ei olnud komisjon vaidlustatud kohtuotsuste tegemise ajaks ja pärast Euroopa Kohtu 22. novembri 2017. aasta kohtuotsust komisjon vs. Bilbaína Alquitranes jt (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), milles jäeti vaidlusaluse määruse osaline tühistamine muutmata, CTPHTd uuesti klassifitseerinud.
Tuleb tõdeda, nagu väidavad hagejad, et nende punktide põhjendused on vastuolulised. Seega, kuigi Üldkohus möönab esimeses lauses, et ta ei saa teha mingeid järeldusi sellest, et pärast eelnenud kriitikat ei ole uut klassifitseerimist läbi viidud, kuna ta tea selle põhjusi, kinnitab ta järgnevates lausetes, et see asjaolu „võib näitlikustada summeerimismeetodi õige kohaldamisega seotud raskusi“, ning et „[a]sjaolu, et komisjoni tehtud viga on raske parandada – mida võimalik et näitab käesolev juhtum –, räägib […] vastu sellele, et seda viga saaks pidada lubamatuks“.
See vastuolu ei saa siiski õigustada vaidlustatud kohtuotsuste tühistamist.
Nimelt tuleb märkida, et Üldkohus järeldas, et komisjoni ilmne hindamisviga on lubatav, kui võtta arvesse asjaolusid, mis on tuvastatud esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 99–113, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 100–114, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 97–111 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 100–114.
Järelikult puudutavad käesoleva kohtuotsuse punktis 79 viidatud vaidlustatud kohtuotsuste punktid, mida kritiseeritakse viienda väite teises osas, nende põhjenduste üksnes täiendavat aspekti, mille Üldkohus esitas vaidlustatud kohtuotsuste resolutsiooni põhjendamiseks ja milles on põhjendatud peamiselt komisjoni ilmse hindamisvea lubatavust aine klassifitseerimise toimingu mitmetahulise laadi ja summeerimiseeskirja tõlgendamise keerukusega. Apellatsioonkaebustes ei ole aga ühtegi argumenti, millega püütaks tõendada, et see põhjendus tervikuna on puudulik. Sellest järeldub, et viienda väite teine osa ei saa põhjendada vaidlustatud kohtuotsuste tühistamist ja tuleb seega tagasi lükata.
Kuues väide
Poolte argumendid
Apellandid heidavad Üldkohtule ette õigusnormi rikkumist esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 106 ja 108, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 107 ja 109, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 104 ja 106 ning neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktides 107 ja 109, kui ta leidis, et komisjoni lähenemisviis võis ettevaatuspõhimõtte alusel olla lubatav.
Apellantide sõnul eeldab ettevaatuspõhimõtte kohaldamine, et püsib ebaselgus inimeste tervisele esinevate ohtude olemasolu või ulatuse osas ning et kaitsemeetmeid võib võtta, ootamata ära, et nende ohtude tegelikkus ja tõsidus oleksid täielikult tõendatud.
Seda põhimõtet ei saa kohaldada aine klassifitseerimisel, nagu nähtub sellest, et asjaomast põhimõtet ei ole määruses nr 1272/2008 mainitud. Nimelt saab sellele põhimõttele tugineda alles pärast ohtude hindamist, nagu Euroopa Kohus 1. oktoobri 2019. aasta kohtuotsuses Blaise jt (
C‑616/17
,
EU:C:2019:800
) otsustas. Alles pärast ohtude hindamist võivad pädevad asutused piirangute põhjendamisel tugineda ettevaatuspõhimõttele. Ettevaatuspõhimõttele ei saa aga tugineda varasemas etapis.
Komisjon, keda toetavad Euroopa Kemikaaliamet ja Hispaania valitsus, vaidleb neile argumentidele vastu.
Euroopa Kohtu hinnang
Sissejuhatuseks tuleb märkida, et kuigi ELTL artikli 191 lõikes 2 on ette nähtud, et keskkonnapoliitika rajaneb eelkõige ettevaatuspõhimõttel, kohaldatakse seda põhimõtet ka teiste liidu poliitikasuundade raames, eeskätt rahvatervise kaitse poliitika raames ja juhul, kui liidu institutsioonid võtavad ühise põllumajandus- või siseturupoliitika rakendamisel meetmeid inimeste tervise kaitseks (vt 1. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Blaise jt,
C‑616/17
,
EU:C:2019:800
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Ettevaatuspõhimõte tähendab, et kui on kahtlusi inimeste tervisele esinevate ohtude olemasolu või ulatuse osas, võib võtta kaitsemeetmeid, ilma et oodataks ära, et nende ohtude tegelikkus ja tõsidus oleksid täielikult tõendatud. Kui väidetava ohu olemasolu või ulatuse üle ei ole võimalik kindlalt otsustada, kuna tehtud uurimuste tulemused ei ole lõplikud, kuid riski realiseerumise korral on tegelik kahju rahvatervisele tõenäoline, õigustab ettevaatuspõhimõte piiravate meetmete võtmist (1. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Blaise jt,
C‑616/17
,
EU:C:2019:800
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Järelikult on see põhimõte kohaldatav eelkõige aine klassifitseerimisel määruse nr 1272/2008 alusel, kui selle ainega keskkonnale ja inimeste tervisele avalduvate ohtude hindamise järel säilib ebakindlus.
Nii leidis Üldkohus käesoleva kohtuotsuse punktis 91 viidatud vaidlustatud kohtuotsuste punktides õigesti, et ettevaatuspõhimõtet „ei saa […] jätta tähelepanuta keemiliste ainete ja segude klassifitseerimisel“, et sama põhimõte „lubab pädevatel asutusel kahtluse korral võtta sobivaid meetmeid, et ennetada teatud võimalikke ohte rahvatervisele, julgeolekule ja keskkonnale, ootamata ära, et nende ohtude tegelik olemasolu ja raskusaste oleksid täielikult tõendatud“ ning et keemiliste ainete ja segude klassifitseerimise „eesmärk [on] tagada keskkonnakaitse kõrge tase, järgides täielikult ettevaatuspõhimõtet“.
Neil põhjustel leidis Üldkohus vähemalt kaudselt, et ettevaatuspõhimõte on käesolevas asjas kohaldatav ja võib põhjendada CTPHT klassifitseerimist veekeskkonda ohustava ägeda mürgisuse 1. kategooriasse (H400) ja veekeskkonda ohustava kroonilise mürgisuse 1. kategooriasse (H410). Seda vaidlustatud kohtuotsuste tõlgendust, mille esitasid apellandid, toetavad esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 105, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 106, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 103 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 106 märgitud asjaolu, et esineb „ebakindel olukord CTPHT täpse koostise kohta“.
Küll aga ei nähtu Üldkohtu 7. oktoobri 2015. aasta kohtuotsusest Bilbaína de Alquitranes jt vs. komisjon (
T‑689/13
, ei avaldata,
EU:T:2015:767
), milles tuvastati, et komisjon tegi CTPHT klassifitseerimisel ilmse hindamisvea, ega Euroopa Kohtu 22. novembri 2017. aasta kohtuotsusestkomisjon vs. Bilbaína de Alquitranes jt (
C‑691/15 P
,
EU:C:2017:882
), milles jäeti rahuldamata selle esimese kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebus, et esineb ebakindlus CTPHT veekeskkonda ohustava mürgisuse osas, mistõttu komisjoni tuginemine ettevaatuspõhimõttele oli põhjendatud. Kuna Üldkohus ja Euroopa Kohus on leidnud, et komisjon tegi riskihinnangus sellise vea, siis ei saa väita, et sellise väärhinnangu tulemusel säilis nende ohtude ulatuse osas ebakindlus.
Sellest järeldub, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et ettevaatuspõhimõtet saab CTPHT klassifitseerimise kontekstis kohaldada, mistõttu ei saanud komisjoni selles kontekstis tehtud viga tuua kaasa liidu lepinguvälist vastutust.
Siiski nähtub vaidlustatud kohtuotsustest, täpsemini esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktist 106, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktist 107, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse 104 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktist 107, et Üldkohus leidis üksnes ammendavuse huvides, et ka ettevaatuspõhimõte võib sellist klassifitseerimist põhjendada. Nimelt, nagu nähtub eelkõige esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktist 114, teise vaidlustatud kohtuotsuse punktist 115, kolmanda vaidlustatud kohtuotsuse punktist 112 ja neljanda vaidlustatud kohtuotsuse punktist 115, leidis Üldkohus, et komisjoni eksimus ei toonud kaasa liidu lepinguvälist vastutust peamiselt aine klassifitseerimise toimingu mitmetahulise laadi ja summeerimismeetodi eeskirja tõlgendamise keerukuse tõttu.
Järelikult on apellatsioonkaebuste kuues väide tulemusetu ja tuleb tagasi lükata.
Kõigist eespool esitatud kaalutlustest tuleneb, et apellatsioonkaebused tuleb jätta rahuldamata.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse. Sama kodukorra artikli 138 lõike 1 kohaselt, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kodukorra artikli 140 lõike 1 kohaselt, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluse suhtes, kannavad menetlusse astunud liikmesriigid ja institutsioonid ise oma kohtukulud.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 4 on sätestatud, et kui esimeses kohtuastmes menetlusse astunud isik osaleb apellatsioonimenetluses, võib Euroopa Kohus jätta tema kohtukulud tema enda kanda.
Kuna komisjon on nõudnud kohtukulude väljamõistmist apellantidelt ja apellandid on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb komisjoni kohtukulud välja mõista apellantidelt, kes ühtlasi kannavad ise oma kohtukulud.
Jätta esimeses astmes menetlusse astunud Hispaania Kuningriigi ja Euroopa Kemikaaliameti kohtukulud nende endi kanda.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebused rahuldamata.

2.
Jätta SGL Carbon SE, Química del Nalón SA, Deza a.s-i ja Bilbaína de Alquitranes SA kohtukulud nende endi kanda ning mõista neilt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.

3.
Jätta Hispaania Kuningriigi ja Euroopa Kemikaaliameti (ECHA) kohtukulud nende endi kanda.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.