CELEX: 62021CJ0150
Eelotsusetaotlus
Õigusalane koostöö kriminaalasjades
Vastastikune tunnustamine
Raamotsus 2005/214/JSK
Rahaliste karistuste täitmine
Artikli 1 punkti a alapunkt ii
Haldusasutuse tehtud rahalise karistuse määramise otsus
Otsus, mille peale võib esitada kaebuse prokurörile, kes saab juhiseid justiitsministrilt
Edasikaebamine eelkõige kriminaalasjades pädevasse kohtusse

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsuse 2005/214/JSK rahaliste karistuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta (
ELT 2005, L 76, lk 16
), muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK (
ELT 2009, L 81, lk 24
) (edaspidi „raamotsus 2005/214“), artikli 1 punkti a alapunkti ii.
Taotlus on esitatud menetluses, milles Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Justitie en Veiligheid (juriidiliste kulude sissenõudmise keskbüroo, justiits‑ ja julgeolekuministeerium, Madalmaad) (edaspidi „CJIB“) taotleb D. B‑le Madalmaades liikluseeskirja rikkumise eest määratud rahatrahvi tunnustamist ja täitmist Poolas.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Raamotsuse 2005/214 artikkel 1 „Mõisted“ sätestab:
„Käesolevas raamotsuses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
otsus
– lõplik otsus, mille alusel nõutakse füüsiliselt või juriidiliselt isikult rahalise karistuse summa tasumist ning otsuse vastuvõtjaks oli:
[…]
ii)
muu asutus kui kohus otsuse teinud riigis, mille õigusakte rikkudes on toime pandud kuritegu ning tingimusel, et asjaomasel isikul on olnud võimalus juhtumi arutamisele eelkõige kriminaalasjades pädevas kohtus;
iii)
muu asutus kui kohus otsuse teinud riigis, siseriikliku õiguse kohaselt süüteona karistatavate tegude suhtes ning tingimusel, et asjaomasel isikul on olnud võimalus juhtumi arutamisele eelkõige kriminaalasjades pädevas kohtus;
[…]
b)
rahaline karistus
– kohustus maksta:
i)
süüteo eest süüdi mõistva otsusega määratud rahasumma;
[…]“.
Selle raamotsuse artikkel 3 „Põhiõigused“ näeb ette:
„Käesolev raamotsus ei mõjuta kohustust austada põhiõigusi ja õiguse aluspõhimõtteid, mis on kirja pandud [EL] lepingu artiklis 6.“
Sama raamotsuse artikli 4 „Otsuste edastamine ja keskasutusele tuginemine“ lõikes 1 on märgitud:
„Otsuse koos käesolevas artiklis ettenähtud tunnistusega võib edastada pädevatele asutustele liikmesriigis, kus füüsilisel või juriidilisel isikul, kelle kohta otsus on tehtud, on vara või sissetulek, alaline elukoht, või juriidilise isiku korral tema registrijärgne asukoht.“
Sama raamotsuse artikli 5 „Reguleerimisala“ lõige 1 sätestab:
„Käesoleva raamotsuse alusel ja teo kahepoolset karistatavust kontrollimata toimub otsuste vastastikune tunnustamine ja täitmine järgmiste süütegude puhul, kui need on otsuse teinud riigis karistatavad ja nagu need on otsuse teinud riigi õigusaktidega määratletud:
[…]
–
käitumine, millega rikutakse liikluseeskirja, sealhulgas juhtimis‑ ja puhkeaegu ning ohtlikke veoseid käsitlevate eeskirjade rikkumised,
[…]“.
Raamotsuse 2005/214 artikkel 6 „Otsuste tunnustamine ja täitmine“ on sõnastatud järgmiselt:
„Täidesaatva riigi pädevad asutused tunnustavad täiendavate formaalsusteta artikli 4 kohaselt edastatud otsust ja võtavad viivitamata vajalikud meetmed selle täitmiseks, välja arvatud, kui pädev asutus ei otsusta tugineda ühele artiklis 7 sätestatud mittetunnustamise või mittetäitmise põhjustest.“
Selle raamotsuse artikli 7 „Mittetunnustamise või mittetäitmise põhjused“ kohaselt:
„[…]
2.   Samuti võib täidesaatva riigi pädev asutus otsuse tunnustamisest ja täitmisest keelduda, kui on kindlaks tehtud, et:
[…]
g)
vastavalt artiklis 4 sätestatud tunnistusele ei teavitatud asjaomast isikut kirjaliku menetluse korral otsuse teinud riigi õigusaktide kohaselt isiklikult või siseriikliku õiguse alusel pädeva esindaja kaudu tema õigusest otsus vaidlustada ja sellise õiguskaitsevahendi kasutamise tähtaegadest;
[…]
3.   Lõikes 1 ja lõike 2 punktides c, g, i ja j osutatud juhtudel konsulteerib täidesaatva riigi pädev asutus enne otsuse täieliku või osalise mittetunnustamise või mittetäitmise otsuse vastuvõtmist kohasel viisil otsuse teinud riigi pädeva asutusega ja palub endale vajaduse korral viivitamata edastada mis tahes vajalikku teavet.“
Sama raamotsuse artikli 20 lõige 3 näeb ette:
„Kõik liikmesriigid võivad vaidlustada otsuste tunnustamist ja täitmist, kui artiklis 4 viidatud tunnistusest tuleneb Euroopa Liidu lepingu artiklis 6 kirja pandud põhiõiguste või õiguse üldpõhimõtete võimalik rikkumine. Kohaldatakse artikli 7 lõikes 3 osutatud menetlust.“
Poola õigus
6. juuni 1997. aasta kriminaalmenetluse seadustiku (ustawa – Kodeks postępowania karnego) (konsolideeritud redaktsioon,
Dz. U
. 2020, jrk nr 30) artikli 611ff lõige 1 sätestab:
„Kui Euroopa Liidu liikmesriik, keda käesolevas peatükis nimetatakse „otsuse teinud riigiks“, esitab taotluse rahalisi karistusi määrava lõpliku otsuse täitmiseks, pöörab nimetatud otsuse täitmisele rajoonikohus, kelle tööpiirkonnas on teo toimepanijal vara või sissetulek või kus on tema alaline või ajutine elukoht. […].“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
CJIB esitas 22. septembril 2020 eelotsusetaotluse esitanud kohtule Sąd Rejonowy dla Łodzi‑Śródmieścia w Łodzile (Łódź‑Śródmieście rajoonikohus Łódźis, Poola) taotluse tema 17. jaanuaril 2020 tehtud ja 28. veebruaril 2020 lõplikult jõustunud otsuse tunnustamiseks ning täitmiseks, millega määrati D. B‑le 5. jaanuaril 2020 toime pandud liikluseeskirja rikkumise eest, nimelt lubatud suurima sõidukiiruse ületamise eest, 92 euro suurune rahatrahv.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus pöördus 6. novembril 2020 CJIB poole küsimustega, mis puudutasid sellise otsuse peale Madalmaade õigusnormides ette nähtud kaebuse esitamist ja kaebust läbi vaatava asutuse staatust. Kohus sai CJIB‑lt vastuse 22. veebruaril 2021.
D. B. ei ilmunud ühelegi kohtuistungile, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus oli 6. novembriks 2020, 8. detsembriks 2020 ja 23. veebruariks 2021 määranud. D. B. ei esitanud ka ühtegi kirjalikku dokumenti.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus väidab, et Madalmaade õigusnormide kohaselt võib CJIB määratud rahatrahvi peale esitada Madalmaades kaebuse prokurörile kuue nädala jooksul. Kui prokurör kaebuse esitanud isiku seisukohaga ei nõustu, on viimasel õigus esitada kaebus kantonrechterile (esimese astme kohus, Madalmaad). Kui aga asjas määratud rahatrahv on 225 eurot või rohkem, vaadatakse asi kohtus läbi tingimusel, et on tasutud kautsjon võrdväärses summas määratud rahatrahviga.
Neil asjaoludel kahtleb eelotsusetaotluse esitanud kohus selles, kas prokuröri Madalmaade õigusnormide tähenduses võib pidada „eelkõige kriminaalasjades pädevaks kohtuks“ raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunkti ii tähenduses.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et arvestades põhiõiguste kaitset puudutavas osas raamotsuse 2005/214 artiklit 3 ja artikli 20 lõiget 3 ning ELL artiklit 6, tuleb raamotsuse artikli 1 punkti a alapunkti ii tõlgendamisel võtta arvesse Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklit 6 ning sellele artiklile Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikas antud tõlgendust.
Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika järgi peab menetluse õigluse tagamiseks kohtuasja arutama erapooletus kohtus, mis on täitevvõimust sõltumatu (EIK 23. juuni 1981. aasta otsus Le Compte, Van Leuven ja De Meyer
vs
. Belgia, CE:ECHR:1981:0623JUD000687875, ja EIK 29. aprilli 1988. aasta otsus Belilos
vs
. Šveits, CE:ECHR:1988: 0429JUD001032883). Lisaks on sellega seoses oluline, et puuduvad liigsed maksualased või õiguslikud tõkked, mis takistaksid sellesse kohtusse pöördumist.
Raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunktis iii kasutatud mõiste „eelkõige kriminaalasjades pädev kohus“ tõlgendamise kohta on Euroopa Kohus varem otsustanud, et selleks, et hinnata, kas riigisisestes õigusnormides ette nähtud organi puhul on tegemist sellise kohtuga, tuleb arvesse võtta järgmisi asjaolusid nende kogumis: organi asutamine seaduse alusel, tema alalisus, tema kohtualluvuse kohustuslikkus, menetluse võistlevus, õigusnormide kohaldamine organi poolt ning tema sõltumatus (14. novembri 2013. aasta kohtuotsus Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
, punkt
).
Mis puudutab kohtute sõltumatuse nõuet, siis sellel on kaks aspekti. Esimene, väline aspekt eeldab, et asjasse puutuv organ täidab oma ülesandeid täiesti iseseisvalt, olemata kellegagi hierarhilises või alluvussuhtes ja saamata kelleltki korraldusi või juhiseid, ning et ta on seega kaitstud väljastpoolt tuleva sekkumise või surve eest, mis võib kahjustada selle organi liikmete otsustusvabadust ja mõjutada nende otsuseid (25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Minister for Justice and Equality (kohtusüsteemi puudused),
C‑216/18 PPU
,
EU:C:2018:586
, punkt
).
Teine, sisemine aspekt on seotud erapooletuse mõistega ja selle eesmärk on võrdse distantsi säilitamine menetlusosalistega ning nende vastavate huvidega menetluse eset arvestades (25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Minister for Justice and Equality (kohtusüsteemi puudused),
C‑216/18 PPU
,
EU:C:2018:586
, punkt
).
Euroopa Kohus tegi konkreetsemalt otsuse küsimuses, kas riigiprokuröri võib pidada „vahistamismääruse teinud õigusasutuseks“ nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (
EÜT 2002, L 190, lk 1
; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34), mida on muudetud raamotsusega 2009/299, artikli 6 lõike 1 tähenduses. Ta välistas selle võimaluse juhul, kui liikmesriigi prokuratuuri puhul esineb oht, et ta saab Euroopa vahistamismääruse tegemise otsuse vastuvõtmisel otseselt või kaudselt selliselt täitevvõimult nagu justiitsminister individuaalseid korraldusi või juhiseid (27. mai 2019. aasta kohtuotsus OG ja PI (Lübecki ja Zwickau prokuratuurid),
C‑508/18 ja C‑82/19 PPU
,
EU:C:2019:456
, punkt
).
Samal ajal on Euroopa Kohus otsustanud, et liikmesriigi prokuratuuri otsus teha Euroopa vahistamismäärus on raamotsuse 2002/584 artikli 1 lõike 1 tähenduses „kohtuotsus“, tingimusel et sellisele Euroopa vahistamismäärusele on kohustuslik saada luba kohtult, kes kontrollib sõltumatult ja objektiivselt vahistamismääruste tegemise tingimusi ning proportsionaalsust (9. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus NJ (Viini prokuratuur),
C‑489/19 PPU
,
EU:C:2019:849
, punkt
).
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et võttes arvesse seda kohtupraktikat ja prokuratuuri positsiooni Madalmaade õiguskorras, ei saa viimast pidada „eelkõige kriminaalasjades pädevaks kohtuks“ raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunktide ii ja iii tähenduses.
Sellega seoses rõhutab ta seda, kui oluline on nendes sätetes ette nähtud võimalus anda asi arutamiseks eelkõige kriminaalasjades pädevasse kohtusse, kui otsus, millega tuvastatakse asjaomase isiku süü ja määratakse karistus, on täielikult automatiseeritud, kuivõrd otsuse vastu võtnud liikmesriigi ametiasutuse tegevus piirdub vaid mootorsõiduki omaniku andmete kontrollimisega ja sellele isikule arvutisüsteemi loodud dokumendi saatmisega.
Mis puudutab Madalmaade õigusnorme, mille kohaselt juhul, kui prokurör ei rahulda kaebust, mille asjaomane isik CJIB otsuse peale esitas, on seejärel võimalik esitada kaebus kantonrechterile (esimese astme kohus), siis ei vasta need õigusnormid raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunktis ii ette nähtud nõudele, mille kohaselt peab saama esitada muu otsuse teinud asutuse kui kohtu otsuse peale kaebuse „eelkõige kriminaalasjades pädevale kohtule“.
Nimelt näeb nimetatud raamotsus ette võimaluse esitada kaebus otse kohtule, ilma et oleks vaja enne läbi viia mis tahes muud menetlust.
Sellega seoses nähtub 14. novembri 2013. aasta kohtuotsusest Baláž (
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
, punkt
), et võimalus pöörduda eelkõige kriminaalasjades pädevasse kohtusse raamotsuse 2005/214 tähenduses ei tohi olla seatud sõltuvusse tingimustest, mis muudavad kohtusse pöördumise võimatuks või ülemäära raskeks.
Lisaks tõdeb eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Madalmaade õigusnormides on sätestatud, et juhul kui määratud rahatrahv on 225 eurot või rohkem, vaadatakse kaebus kohtus läbi tingimusel, et asjaomane isik on tasunud selle summaga võrdväärse kautsjoni. Selline menetlusnorm võib aga kujutada endast takistust, mis pärsib liikmesriigi kodaniku tahet esitada kaebus vahistamismääruse teinud liikmesriigis.
Neil asjaoludel otsustas Sąd Rejonowy dla Łodzi‑Śródmieścia w Łodzi (Łódź‑Śródmieście rajoonikohus Łódźis) peatada menetluse ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [raamotsuse 2005/214] artikli 2 alusel Madalmaade keskhaldusasutuse tehtud rahalise karistuse määramise otsus, mille peale võib esitada kaebuse justiitsministeeriumi haldusalas asuvale prokuratuurile, vastab raamotsuse artikli 1 punkti a alapunkti ii tähenduses „kriminaalasjades pädevale kohtule“ edasikaevatava otsuse kriteeriumidele?
2.
Kas kriteeriumi, mille kohaselt saab rahalise karistuse määramise otsuse edasi kaevata „kriminaalasjades pädevale kohtule“, võib lugeda täidetuks olukorras, kus otsust on võimalik esimese astme kohtusse edasi kaevata alles menetluse hilisemas etapis, see tähendab pärast seda, kui prokurör on jätnud kaebuse rahuldamata, ja mõnel juhul on see seotud vajadusega maksta määratud karistusega samaväärset tasu?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Oma küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada esiteks, kas raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunkti ii tuleb tõlgendada nii, et lõplik otsus, millega määratakse füüsilisele isikule rahaline karistus ja mille on teinud muu asutus kui kohus otsuse teinud liikmesriigis, mille õigusakte rikkudes on toime pandud kuritegu, on nimetatud sätte tähenduses „otsus“, juhul kui selle liikmesriigi õigusnormid näevad ette, et selle otsuse peale esitatud kaebuse vaatab esmalt läbi justiitsministri haldusalas tegutsev prokurör ja kui prokurör jätab otsusega kaebuse rahuldamata, võib asjaomane isik seejärel pöörduda eelkõige kriminaalasjades pädevasse kohtusse. Teiseks palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, kas seda sätet tuleb tõlgendada nii, et asjaomasel isikul on olnud „võimalus juhtumi arutamisele eelkõige kriminaalasjades pädevas kohtus“ selle sätte tähenduses, juhul kui otsuse teinud liikmesriigi õigusnormid näevad ette, et kui määratud rahatrahv on 225 eurot või rohkem, vaadatakse kaebus kohtus läbi tingimusel, et asjaomane isik on tasunud selle summaga võrdväärse kautsjoni.
Kõigepealt tuleb märkida, et raamotsuse 2005/214 artikli 5 lõike 1 kolmekümne kolmanda taande kohaselt toimub selle raamotsuse alusel ja teo kahepoolset karistatavust kontrollimata otsuste vastastikune tunnustamine ning täitmine liikluseeskirja rikkumises seisnevate süütegude puhul, kui need süüteod on otsuse teinud liikmesriigis karistatavad ja nagu need on selle liikmesriigi õigusaktidega määratletud.
Raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunktis ii on mõiste „otsus“ määratletud kui „lõplik otsus, mille alusel nõutakse füüsiliselt või juriidiliselt isikult rahalise karistuse summa tasumist ning otsuse vastuvõtjaks oli“„muu asutus kui kohus otsuse teinud riigis, mille õigusakte rikkudes on toime pandud kuritegu ning tingimusel, et asjaomasel isikul on olnud võimalus juhtumi arutamisele eelkõige kriminaalasjades pädevas kohtus“.
Selle raamotsuse artikli 1 punkti a alapunkti iii kohaselt on „otsus“ ka „lõplik otsus, mille alusel nõutakse füüsiliselt või juriidiliselt isikult rahalise karistuse summa tasumist ning otsuse vastuvõtjaks oli“„muu asutus kui kohus otsuse teinud riigis, siseriikliku õiguse kohaselt süüteona karistatavate tegude suhtes ning tingimusel, et asjaomasel isikul on olnud võimalus juhtumi arutamisele eelkõige kriminaalasjades pädevas kohtus“.
Nagu nähtub Euroopa Kohtule esitatud toimikust ja eelkõige raamotsuse 2005/214 artiklis 4 osutatud tunnistusest, mis oli lisatud põhikohtuasja esemeks olevale CJIB otsusele, määrati D. B‑le rahatrahv otsuse teinud liikmesriigi õigusakte rikkudes toimepandud kuriteo eest, see tähendab liikluseeskirja rikkumises seisneva süüteo eest, nagu see on selle liikmesriigi õiguses määratletud.
Ehkki neil asjaoludel kuulub praeguses asjas kohaldamisele raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunkt ii, mitte artikli 1 punkti a alapunkt iii, nõuavad siiski mõlemad sätted samas sõnastuses, et asjaomasel isikul peab olema olnud „võimalus juhtumi arutamisele eelkõige kriminaalasjades pädevas kohtus“.
Mis puudutab esimesena küsimust, kas kaebeõigus on tagatud hoolimata sellest, et enne seda, kui juhtumit saab arutada eelkõige kriminaalasjades pädev kohus raamotsuse 2005/214 tähenduses, tuleb ammendada kohtueelse haldusmenetluse võimalused, siis on Euroopa Kohus varem otsustanud, et selle raamotsuse artikli 1 punkti a alapunkt iii ei nõua, et juhtumiga seoses oleks võimalik pöörduda otse sellisesse kohtusse (vt selle kohta 14. novembri 2013. aasta kohtuotsus Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
, punkt
).
Kuna raamotsus 2005/214 on kohaldatav ka haldusasutuste määratud rahaliste karistuste suhtes, võib vastavalt liikmesriikide õigussüsteemide eripärale olla nõutav, et enne toimuks kohtueelne haldusmenetlus. Võimalus pöörduda eelkõige kriminaalasjades pädevasse kohtusse kõnealuse raamotsuse tähenduses ei tohi siiski olla seatud sõltuvusse tingimustest, mis muudavad kohtusse pöördumise võimatuks või ülemäära raskeks (14. novembri 2013. aasta kohtuotsus Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Mis puudutab teisena selle kohtu tehtava kontrolli ulatust ja laadi, kellele võib kaebuse esitada, siis peab sellisel kohtul olema täielik pädevus vaadata kohtuasi läbi nii õigusliku hinnangu kui ka faktiliste asjaolude osas, eeskätt peab tal olema võimalus uurida tõendeid ning tuvastada nende alusel asjaomase isiku süü ja karistuse sobivus (14. novembri 2013. aasta kohtuotsus Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
, punkt
).
Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, on olenemata asjaolust, et Madalmaade õigusnormide kohaselt vaatab CJIB karistuse määramise otsuse peale esitatud kaebuse läbi justiitsministri haldusalas tegutsev prokurör, nendes õigusnormides ette nähtud, et asjaomane isik võib esitada prokuröri otsuse peale kaebuse kantonrechterile (esimese astme kohus).
Neil asjaoludel, ilma et oleks vaja hinnata, kas prokurör, kellel on pädevus vaadata läbi kaebus CJIB otsuse peale, millega määratakse karistus liikluseeskirja rikkumise eest, on raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunkti ii tähenduses „eelkõige kriminaalasjades pädev kohus“, tuleb kontrollida, kas eelmises punktis osutatud kantonrechter (esimese astme kohus) kujutab endast sellist kohut.
Sellega seoses tuleb meenutada, et kõnealuses sättes kasutatud mõiste „eelkõige kriminaalasjades pädev kohus“ on liidu õiguse autonoomne mõiste ja seda tuleb tõlgendada nii, et sellega on hõlmatud iga kohus, kes kohaldab kriminaalmenetluse põhitunnustele vastavat menetlust ning kellel on eelkõige täielik pädevus ja kes kohaldab menetlust, mille puhul tuleb järgida kriminaalasjadele omaseid menetlustagatisi (vt selle kohta 14. novembri 2013. aasta otsus kohtuasjas Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
, punktid
ja
).
Euroopa Kohus, kes peab andma liikmesriigi kohtule tarvilikke vastuseid, on pädev andma põhikohtuasja toimiku ning talle esitatud seisukohtade alusel juhiseid, mis võimaldavad eelotsusetaotluse esitanud kohtul lahendada tema menetluses oleva konkreetse kohtuasja (vt analoogia alusel 26. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie,
C‑16/19
,
EU:C:2021:64
, punkt
).
Käesolevas asjas, nagu ilmneb Euroopa Kohtule esitatud toimikust, võib käesoleva kohtuotsuse punktis 39 nimetatud kantonrechter (esimese astme kohus) otsustada õiguslike ja faktiliste küsimuste üle ning määratud rahatrahvi proportsionaalsuse üle võrreldes toimepandud süüteoga, kusjuures selles kohtus toimuva menetluse suhtes kohaldatakse kriminaalasjadele omaseid menetlustagatisi. Täpsemalt puudutavad need tagatised kohtuasjaga seotud dokumentide huvitatud isikule teatavaks tegemise viisi, avalikku kohtuistungit, kuhu asjaomane isik kutsutakse, võimalust saada abi või olla esindatud, tunnistajate ja ekspertide ärakuulamist ning tõlgi kasutamist.
Seega tuleb kantonrechter (esimese astme kohus) kvalifitseerida „eelkõige kriminaalasjades pädevaks kohtuks“ raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunkti ii tähenduses.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud asjaolu, et Madalmaade õigusnormides on sätestatud, et juhul kui määratud rahatrahv on 225 eurot või rohkem, vaadatakse kaebus kohtus läbi tingimusel, et asjaomane isik on tasunud selle summaga võrdväärse kautsjoni, ei ole praegusel juhul oluline. Tuleb nimelt tõdeda, et CJIB määras D. B‑le põhikohtuasjas rahatrahvi summas 92 eurot.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et raamotsuse 2005/214 artikli 1 punkti a alapunkti ii tuleb tõlgendada nii, et lõplik otsus, millega määratakse füüsilisele isikule rahaline karistus ja mille on teinud muu asutus kui kohus otsuse teinud liikmesriigis, mille õigusakte rikkudes on toime pandud kuritegu, on nimetatud sätte tähenduses „otsus“, juhul kui selle liikmesriigi õigusnormid näevad ette, et selle otsuse peale esitatud kaebuse vaatab esmalt läbi justiitsministri haldusalas tegutsev prokurör ja kui prokurör jätab otsusega kaebuse rahuldamata, võib asjaomane isik seejärel pöörduda eelkõige kriminaalasjades pädevasse kohtusse, tingimusel et sellesse kohtusse pöördumine ei ole seatud sõltuvusse tingimustest, mis muudavad kohtusse pöördumise võimatuks või ülemäära raskeks.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:

Nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsuse 2005/214/JSK rahaliste karistuste vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta (muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK) artikli 1 punkti a alapunkti ii tuleb tõlgendada nii, et lõplik otsus, millega määratakse füüsilisele isikule rahaline karistus ja mille on teinud muu asutus kui kohus otsuse teinud liikmesriigis, mille õigusakte rikkudes on toime pandud kuritegu, on nimetatud sätte tähenduses „otsus“, juhul kui selle liikmesriigi õigusnormid näevad ette, et selle otsuse peale esitatud kaebuse vaatab esmalt läbi justiitsministri haldusalas tegutsev prokurör ja kui prokurör jätab otsusega kaebuse rahuldamata, võib asjaomane isik seejärel pöörduda eelkõige kriminaalasjades pädevasse kohtusse, tingimusel et sellesse kohtusse pöördumine ei ole seatud sõltuvusse tingimustest, mis muudavad kohtusse pöördumise võimatuks või ülemäära raskeks.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: poola.