CELEX: 62021CJ0180
Zahtjev za prethodnu odluku
Zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka
Uredba (EU) 2016/679
Članci 2., 4. i 6.
Primjenjivost Uredbe 2016/679
Pojam ‚legitiman interes’
Pojam ‚zadaća od javnog interesa ili izvršavanje službene ovlasti’
Direktiva (EU) 2016/680
Članci 1., 3., 4., 6. i 9.
Zakonitost obrade osobnih podataka prikupljenih u okviru kaznene istrage
Daljnja obrada podataka o navodnoj žrtvi kaznenog djela u svrhe njezina optuživanja
Pojam ‚svrhe različite od one za koju su osobni podaci prikupljeni’
Podaci koje državno odvjetništvo države članice upotrebljava u svrhe svoje obrane u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti države

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 1. stavka 1. Direktive (EU) 2016/680 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Okvirne odluke Vijeća 2008/977/PUP (
SL 2016., L 119, str. 89
. i ispravak
SL 2018., L 127, str. 14
.) i Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (
SL 2016., L 119, str. 1
. i ispravci
SL 2018., L 127, str. 2
. i
SL 2021., L 74, str. 35
., u daljnjem tekstu: OUZP), a osobito njezina članka 6. stavka 1.
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe VS i Inspektora v Inspektorata kam Visšia sadeben savet (inspektor u inspektoratu Visokog sudbenog vijeća, Bugarska) (u daljnjem tekstu: IVSS) o zakonitosti obrade osobnih podataka koji se na nju odnose, a koju je provelo Općinsko državno odvjetništvo u Petriču (Bugarska).
Pravni okvir
Pravo Unije
OUZP
Uvodne izjave 19., 45. i 47. OUZP‑a glase:
„(19)
[…] Države članice mogu povjeriti nadležnim tijelima u smislu Direktive [2016/680] zadaće koje se ne provode nužno u svrhu sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihovo sprečavanje, tako da je obrada osobnih podataka za te druge svrhe, u mjeri u kojoj potpada pod područje primjene prava Unije, obuhvaćena područjem primjene ove Uredbe.
[…]
[…]
(45)
[A]ko je obrada potrebna za izvršavanje zadaće koja se obavlja u javnom interesu ili pri izvršavanju službene ovlasti, obrada bi se trebala temeljiti na pravu Unije ili pravu države članice. Ovom se Uredbom ne zahtijeva potreba posebnog propisa za svaku pojedinačnu obradu. Jedan propis kao osnova za više postupaka obrade, koji se temelje na pravnoj obvezi kojoj podliježe voditelj obrade ili ako je obrada potrebna za izvršenje zadaće koja se provodi zbog javnog interesa ili pri izvršavanju službene ovlasti, može biti dovoljan. […]
[…]
(47)
Legitimni interesi voditelja obrade, među ostalim on[i] interes[i] voditelja obrade kojem se osobni podaci mogu otkriti ili treće strane, mogu predstavljati pravnu osnovu za obradu pod uvjetom da interesi ili temeljna prava i slobode ispitanika nemaju prednost, uzimajući u obzir razumna očekivanja ispitanika koja se temelje na njihovom odnosu s voditeljem obrade. […] Budući da je zakonodavac dužan zakonski odrediti pravnu osnovu za obradu osobnih podataka koju provode tijela javne vlasti, ta pravna osnova ne bi se smjela primjenjivati na obradu koju provode tijela javne vlasti pri izvršavanju svojih zadaća. […]”
Člankom 2. OUZP‑a, naslovljenim „Glavno područje primjene”, u stavcima 1. i 2. određuje se:
„1.   Ova se uredba primjenjuje na obradu osobnih podataka koja se u cijelosti [ili djelomično] obavlja automatizirano te na neautomatiziranu obradu osobnih podataka koji čine dio sustava pohrane ili su namijenjeni biti dio sustava pohrane.
2.   Ova se Uredba ne odnosi na obradu osobnih podataka:
(a)
tijekom djelatnosti koja nije obuhvaćena opsegom prava Unije;
[…]
(d)
koju obavljaju nadležna tijela u svrhu sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihova sprečavanja.”
Člankom 4. OUZP‑a, naslovljenim „Definicije”, određuje se:
„Za potrebe ove Uredbe:
1.
‚osobni podaci’ znači svi podaci koji se odnose na pojedinca čiji je identitet utvrđen ili se može utvrditi ([u daljnjem tekstu: ispitanik]); pojedinac čiji se identitet može utvrditi jest osoba koja se može identificirati izravno ili neizravno, osobito uz pomoć identifikatora kao što su ime, identifikacijski broj, podaci o lokaciji, mrežni identifikator ili uz pomoć jednog ili više čimbenika svojstvenih za fizički, fiziološki, genetski, mentalni, ekonomski, kulturni ili socijalni identitet tog pojedinca;
2.
,obrada' znači svaki postupak ili skup postupaka koji se obavljaju na osobnim podacima ili na skupovima osobnih podataka, bilo automatiziranim bilo neautomatiziranim sredstvima[,] kao što su prikupljanje, bilježenje, organizacija, strukturiranje, pohrana, prilagodba ili izmjena, pronalaženje, obavljanje uvida, uporaba, otkrivanje prijenosom, širenjem ili stavljanjem na raspolaganje na drugi način, usklađivanje ili kombiniranje, ograničavanje, brisanje ili uništavanje;
[…]
7.
‚voditelj obrade’ znači fizička ili pravna osoba, tijelo javne vlasti, agencija ili drugo tijelo koje samo ili zajedno s drugima određuje svrhe i sredstva obrade osobnih podataka; kada su svrhe i sredstva takve obrade utvrđeni pravom Unije ili pravom države članice, voditelj obrade ili posebni kriteriji za njegovo imenovanje mogu se predvidjeti pravom Unije ili pravom države članice;
[…]”
Člankom 5. OUZP‑a, naslovljenim „Načela obrade osobnih podataka”, u stavku 1. određuje se:
„Osobni podaci moraju biti:
[…]
(b)
prikupljeni u posebne, izričite i zakonite svrhe te se dalje ne smiju obrađivati na način koji nije u skladu s tim svrhama […] (‚ograničavanje svrhe’);
(c)
primjereni, relevantni i ograničeni na ono što je nužno u odnosu na svrhe u koje se obrađuju (‚smanjenje količine podataka’);
[…]”
U skladu s člankom 6. OUZP‑a, naslovljenim „Zakonitost obrade”:
„1.   Obrada je zakonita samo ako i u onoj mjeri u kojoj je ispunjeno najmanje jedno od sljedećega:
[…]
(c)
obrada je nužna radi poštovanja pravnih obveza voditelja obrade;
[…]
(e)
obrada je nužna za izvršavanje zadaće od javnog interesa ili pri izvršavanju službene ovlasti voditelja obrade;
(f)
obrada je nužna za potrebe legitimnih interesa voditelja obrade ili treće strane, osim kada su od tih interesa jači interesi ili temeljna prava i slobode ispitanika koji zahtijevaju zaštitu osobnih podataka […]
Točka (f) prvog podstavka ne odnosi se na obradu koju provode tijela javne vlasti pri izvršavanju svojih zadaća.
[…]
3.   Pravna osnova za obradu iz stavka 1. točaka (c) i (e) utvrđuje se u:
(a)
pravu Unije; ili
(b)
pravu države članice kojem voditelj obrade podliježe.
Svrha obrade određuje se tom pravnom osnovom ili, u pogledu obrade iz stavka 1. točke (e), mora biti nužna za izvršavanje zadaće od javnog interesa ili izvršavanje službene ovlasti voditelja obrade. […]”
Člankom 21. OUZP‑a, naslovljenim „Pravo na prigovor”, u stavku 1. predviđa se:
„Ispitanik ima pravo na temelju svoje posebne situacije u svakom trenutku uložiti prigovor na obradu osobnih podataka koji se odnose na njega, u skladu s člankom 6. stavkom 1. točkom (e) ili (f) […]. Voditelj obrade više ne smije obrađivati osobne podatke osim ako voditelj obrade dokaže da postoje uvjerljivi legitimni razlozi za obradu koji nadilaze interese, prava i slobode ispitanika ili radi postavljanja, ostvarivanja ili obrane pravnih zahtjeva.”
Člankom 23. OUZP‑a, naslovljenim „Ograničenja”, u stavku 1. navodi se da se na temelju prava Unije ili prava države članice, kojem podliježu voditelj obrade podataka ili izvršitelj obrade, zakonskom mjerom može ograničiti opseg obveza i prava iz članaka od 12. do 22. ako se takvim ograničenjem poštuje bit temeljnih prava i sloboda te ono predstavlja nužnu i razmjernu mjeru u demokratskom društvu za zaštitu, među ostalim, određenih važnih ciljeva od općeg javnog interesa Unije ili države članice.
Direktiva 2016/680
U uvodnim izjavama 8. do 12., 27. i 29. Direktive 2016/680 navodi se:
„(8)
Člankom 16. stavkom 2. UFEU‑a Europskom parlamentu i Vijeću [Europske unije] nalaže se utvrđivanje pravila o zaštiti pojedinaca s obzirom na obradu osobnih podataka i pravila o slobodnom kretanju takvih podataka.
(9)
Na temelju toga, [OUZP‑om se] utvrđuju […] opća pravila za zaštitu pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i za osiguravanje slobodnog kretanja osobnih podataka unutar Unije.
(10)
U Izjavi br. 21 o zaštiti osobnih podataka u područjima pravosudne suradnje u kaznenim stvarima i policijske suradnje, priloženoj završnom aktu međuvladine konferencije na kojoj je donesen Ugovor iz Lisabona, na konferenciji je potvrđeno da bi se određena pravila o zaštiti osobnih podataka i slobodnom kretanju osobnih podataka u područjima pravosudne suradnje u kaznenim stvarima i policijske suradnje na temelju članka 16. UFEU‑a mogla pokazati neophodnima zbog specifične prirode tih područja.
(11)
Stoga je primjereno da se ta područja urede posebnom direktivom kojom bi se utvrdila posebna pravila o zaštiti pojedinaca s obzirom na obradu osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihovo sprečavanje, poštujući posebnu prirodu tih aktivnosti. Takva nadležna tijela mogu obuhvaćati ne samo tijela javne vlasti poput pravosudnih tijela, policije ili drugih tijela za izvršavanje zakonodavstva, nego i svako drugo tijelo ili subjekt kojem je pravom države članice povjereno obavljanje javnih nadležnosti i javnih ovlasti za potrebe ove Direktive. Ako takvo tijelo ili subjekt obrađuje osobne podatke u svrhe koje nisu svrhe ove Direktive, primjenjuje se [OUZP]. [OUZP se] primjenjuje […] stoga u slučajevima kad tijelo ili subjekt prikuplja osobne podatke za druge potrebe i dalje ih obrađuje radi poštovanja pravne obveze kojoj podliježe. […]
(12)
Aktivnosti koje provodi policija ili druga tijela za izvršavanje zakonodavstva uglavnom su usmjerene na sprečavanje, istragu, otkrivanje ili progon kaznenih djela, među ostalim na policijske aktivnosti bez prethodnog znanja o tome je li incident kazneno djelo. […] Države članice mogu nadležnim tijelima povjeriti druge zadaće koje se ne provode nužno za potrebe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihovo sprečavanje, tako da je obrada osobnih podataka za te druge potrebe, u mjeri u kojoj potpada pod područje primjene prava Unije, obuhvaćena područjem primjene [OUZP‑a].
[…]
(27)
Radi sprečavanja, istrage i progona kaznenih djela nužno je da nadležna tijela obrađuju osobne podatke prikupljene u kontekstu sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona posebnih kaznenih djela izvan tog konteksta kako bi stekla uvid u kriminalne aktivnosti te kako bi mogla povezati različita otkrivena kaznena djela.
[…]
(29)
Osobni podaci trebali bi se prikupljati u posebne, izričite i zakonite svrhe u području primjene ove Direktive te ih se ne bi smjelo obrađivati u svrhe koje nisu u skladu sa svrhama sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihovo sprečavanje. Ako osobne podatke obrađuje isti ili drugi voditelj obrade u neku svrhu iz područja primjene ove Direktive koja je različita od one za koju su podaci prikupljeni, takva bi obrada trebala biti dopuštena pod uvjetima da je takva obrada odobrena u skladu s primjenjivim pravnim odredbama te da je nužna za tu drugu svrhu i razmjerna toj drugoj svrsi.”
Člankom 1. te direktive, naslovljenim „Predmet i ciljevi”, u stavku 1. određuje se:
„Ovom se Direktivom utvrđuju pravila povezana sa zaštitom pojedinaca u pogledu obrade osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihovo sprečavanje.”
Definicijama pojmova „osobni podaci” i „obrada”, koji se nalaze u stavku 1. odnosno 2. članka 3. navedene direktive, naslovljenog „Definicije”, preuzimaju se definicije navedene u točkama 1. i 2. članka 4. OUZP‑a.
U skladu s člankom 3. stavkom 7. točkom (a) i stavkom 8. Direktive 2016/680:
„Za potrebe ove Direktive:
[…]
7.   ,nadležno tijelo' znači:
(a)
svako tijelo javne vlasti nadležno za sprečavanje, istragu, otkrivanje ili progon kaznenih djela ili izvršavanje kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihovo sprečavanje; […]
[…]
8.   ‚voditelj obrade’ znači nadležno tijelo koje samo ili zajedno s drugima određuje svrhe i sredstva obrade osobnih podataka; kada su svrhe i sredstva obrade utvrđeni pravom Unije ili pravom države članice, voditelj obrade ili posebni kriteriji za njegovo imenovanje mogu se odrediti pravom Unije ili pravom države članice”.
Člankom 4. Direktive 2016/680, naslovljenim „Načela obrade osobnih podataka”, u stavku 1. određuje se:
„Države članice osiguravaju da su osobni podaci:
[…]
(b)
prikupljeni u posebne, izričite i zakonite svrhe te da ih se ne obrađuje na način koji nije u skladu s tim svrhama;
(c)
primjereni i relevantni te da nisu pretjerani u odnosu na svrhe u koje se obrađuju;
[…]”
Člankom 4. stavkom 2. Direktive 2016/680 određuje se:
„Obrada koju obavlja isti ili neki drugi voditelj obrade u svrhu iz članka 1. stavka 1. različitu od one za koju su osobni podaci prikupljeni dopuštena je:
(a)
ako je voditelj obrade ovlašten za obradu takvih osobnih podataka u takvu svrhu u skladu s pravom Unije ili pravom države članice; te
(b)
ako je obrada nužna i proporcionalna toj drugoj svrsi u skladu s pravom Unije ili pravom države članice.”
U skladu s člankom 6. Direktive 2016/680, naslovljenim „Razlika između različitih kategorija ispitanika”:
„Države članice osiguravaju da voditelj obrade, prema potrebi i koliko je god to moguće, radi jasnu razliku između osobnih podataka različitih kategorija ispitanika, kao što su:
(a)
osobe za koje postoje ozbiljni razlozi za vjerovati da su počinile ili će počiniti kazneno djelo;
(b)
osobe osuđene za kazneno djelo;
(c)
žrtve kaznenog djela ili osobe u pogledu kojih postoje određene činjenice koje daju razloge vjerovati da bi ta osoba mogla biti žrtva kaznenog djela; […]
[…]”
Člankom 9. Direktive 2016/680, naslovljenim „Posebni uvjeti obrade”, u stavcima 1. i 2. određuje se:
„1.   Osobni podaci koje nadležna tijela prikupljaju za svrhe utvrđene u članku 1. stavku 1. ne smiju se obrađivati u svrhe koje su različite od onih utvrđenih u članku 1. stavku 1. osim ako je takva obrada odobrena pravom Unije ili pravom države članice. Ako se osobni podaci obrađuju u druge svrhe, primjenjuje se [OUZP], osim ako se obrada obavlja kao djelatnost koja je izvan područja primjene prava Unije.
2.   Ako je pravom države članice nadležnim tijelima povjereno obavljanje zadaća drukčijih od onih koje se obavljaju u svrhe iz članka 1. stavka 1., [OUZP se] primjenjuje […] na obradu u takve svrhe, među ostalim i za arhiviranje u javnom interesu, ili u svrhe znanstvenog ili povijesnog istraživanja ili u statističke svrhe, osim ako se obrada provodi u okviru djelatnosti koja je izvan područja primjene prava Unije.”
Bugarsko pravo
Ustav Republike Bugarske
Člankom 127. Ustava Republike Bugarske određuje se:
„Državno odvjetništvo osigurava poštovanje zakona:
1.   rukovođenjem istrage i nadziranjem njezine zakonitosti;
2.   mogućnošću provođenja istrage;
3.   pripisivanjem odgovornosti osobama koje su počinile kaznena djela i podupiranjem optužbe u kaznenim predmetima u kojima se progon vodi po službenoj dužnosti;
[…]”
ZZLD
Člankom 1. Zakona za zaštita na ličnite danni (Zakon o zaštiti osobnih podataka, DV br. 1 od 4. siječnja 2002., u daljnjem tekstu: ZZLD) osigurava se zaštita prava pojedinaca u vezi s obradom njihovih osobnih podataka koja [ni]je uređena OUZP‑om kao i u vezi s obradom tih podataka koju provode nadležna tijela u svrhe sprečavanja i otkrivanja kaznenih djela, istrage i progona u tom području ili izvršavanja kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i javnom poretku te njihovo sprečavanje.
U skladu s člankom 17. stavkom 1. ZZLD‑a, IVSS osigurava nadzor i poštovanje OUZP‑a, ZZLD‑a i akata u području zaštite osobnih podataka u vezi s obradom tih podataka koju izvršavaju, među ostalim, državno odvjetništvo i istražna tijela prilikom izvršavanja svojih pravosudnih zadaća u svrhu sprečavanja, otkrivanja, istrage ili progona kaznenih djela ili izvršenja kaznenih sankcija. Člankom 38.b ZZLD‑a ispitaniku se u slučaju povrede njegovih prava, osobito od strane tih tijela, utvrđuje pravo na podnošenje pravnog sredstva IVSS‑u.
Člankom 42. stavcima 2. i 3., člankom 45. stavkom 2. i člankom 47. ZZLD‑a provode se odredbe članka 9. stavaka 1. i 2., članka 4. stavka 2. odnosno članka 6. Direktive 2016/680.
Zakonik o kaznenom postupku
Člankom 191. Nakazatelno‑procesualenog kodeksa (Zakonik o kaznenom postupku) (DV br. 86 od 28. listopada 2005.), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, određuje se:
„Prethodni postupak provodi se u predmetima u kojima se progon vodi po službenoj dužnosti.”
Člankom 192. tog zakonika, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, određuje se:
„Prethodni postupak obuhvaća istragu i radnje državnog odvjetnika nakon završetka istrage.”
Zakonik o građanskom postupku
Člancima 8. i 9. Graždansko procesualenog kodeksa (Zakonik o građanskom postupku) (DV br. 59 od 20. srpnja 2007.), u verziji primjenjivoj na glavni postupak, provode se načela kontradiktornosti odnosno jednakosti oružja.
Člankom 154. Zakonika o građanskom postupku, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku, naslovljenim „Teret dokazivanja”, u stavku 1. propisuje se:
„Svaka stranka dužna je iznijeti činjenice na kojima temelji svoje zahtjeve ili prigovore.”
Zakon za otgovornostta na daržavata i obštinite za vredi
Člankom 2.b Zakona za otgovornostta na daržavata i obštinite za vredi (Zakon o odgovornosti državnih tijela i tijela lokalne samouprave za štetu) (DV br. 60 od 5. kolovoza 1988.) određuje se:
„(1)   Država odgovara za štetu prouzročenu građanima i pravnim osobama zbog povrede prava na razmatranje i rješavanje predmeta u razumnom roku u skladu s člankom 6. stavkom 1. [Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950.].
(2)   Zahtjevi iz stavka 1. razmatraju se u skladu sa Zakonikom o građanskom postupku, pri čemu sud uzima u obzir ukupno trajanje i predmet postupka, njegovu činjeničnu i pravnu složenost, ponašanje stranaka i njihovih procesnih ili pravnih zastupnika, ponašanje drugih stranaka u postupku i nadležnih tijela, kao i druge činjenice relevantne za pravilno rješavanje spora.
[…]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
Općinsko državno odvjetništvo u Petriču pokrenulo je 2013. istražni postupak br. 252/2013 protiv nepoznatog počinitelja za počinjenje kaznenog djela iz članka 325. stavka 1. Nakazatelenog Kodeksa (Kazneni zakonik), u vezi s njegovim člankom 20. stavkom 2., u vezi s događajem koji se dogodio u jednom baru. Tužitelj u glavnom postupku, VS, sudjelovao je u tom postupku kao žrtva tog kaznenog djela.
Povodom prijava koje su se odnosile, među ostalim, na osobu VS, Općinsko državno odvjetništvo u Petriču otvorilo je 2016. više spisa koji su sadržavali informacije o toj osobi a da pritom nije pokrenulo istražni postupak zbog nedostatka indicija o počinjenju kaznenog djela.
U okviru istražnog postupka br. 252/2013 državni odvjetnik je 2018. podignuo optužnicu protiv svih osoba koje su sudjelovale u događaju koji je bio predmet tog postupka, uključujući osobu VS.
U okviru građanskog postupka VS je Okržen sadu Blagoevgrad (Okružni sud u Blagoevgradu, Bugarska) podnio tužbu protiv državnog odvjetništva Republike Bugarske radi naknade navodne štete nastale zbog predugog trajanja istražnog postupka br. 252/2013. Na raspravi održanoj 15. listopada 2018. državni odvjetnik Općinskog državnog odvjetništva u Petriču, koji je zastupao državno odvjetništvo, zatražio je da se radi osiguravanja obrane navedenog državnog odvjetništva prilože spisu u okviru tog postupka spisi koje je ono sastavilo 2016., koji su navedeni u točki 28. ove presude. Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je taj državni odvjetnik na taj način želio dokazati da se zdravstveni problemi koje je navodila osoba VS nisu mogli pripisati navedenom istražnom postupku, nego da su bili prouzročeni izvidima koje su provodili policija i Općinsko državno odvjetništvo u Petriču u okviru postupanja u navedenim spisima. Na toj raspravi Okržen sad Blagoevgrad (Okružni sud u Blagoevgradu) naložio je navedenom općinskom državnom odvjetništvu da podnese ovjerene preslike sadržaja predmetnih spisa, što je ono i učinilo.
VS je 12. ožujka 2020. podnio prijavu IVSS‑u ističući da je Općinsko državno odvjetništvo u Petriču povrijedilo odredbe o zaštiti osobnih podataka. S jedne strane, on je u svojem prvom prigovoru tvrdio da se to državno odvjetništvo nezakonito koristilo njegovim osobnim podacima, koji su prikupljeni dok ga se smatralo žrtvom kaznenog djela, u svrhu njegova progona u okviru istog postupka i zbog istih činjenica. S druge strane, on se u okviru svojeg drugog prigovora pozivao na nezakonitost obrade osobnih podataka prikupljenih u okviru spisa navedenih u točki 28. ove presude, koju je to isto državno odvjetništvo provelo u okviru njegove tužbe radi utvrđivanja odgovornosti koju je podnio protiv Državnog odvjetništva Republike Bugarske. Odlukom od 22. lipnja 2020. IVSS je odbio tu prijavu.
VS je 31. srpnja 2020. sudu koji je uputio zahtjev podnio tužbu protiv te odluke u kojoj tvrdi, s jedne strane, da je obrada njegovih osobnih podataka u okviru istražnog postupka br. 252/2013 u suprotnosti, među ostalim, s načelima Direktive 2016/680 i, s druge strane, da su obradom podataka prikupljenih u okviru spisâ iz točke 28. ove presude nakon što je državno odvjetništvo odustalo od pokretanja istražnog postupka povrijeđena načela OUZP‑a.
Smatrajući, s obzirom na sudsku praksu Suda, da se glavni postupak odnosi na obradu osobnih podataka u okviru aktivnosti koje su obuhvaćene područjem primjene OUZP‑a i Direktive 2016/680 sud koji je uputio zahtjev pita se o granicama utvrđenima pravom Unije u pogledu naknadne obrade osobnih podataka koje je prvotno prikupio voditelj obrade u svrhu istrage i otkrivanja kaznenog djela.
Konkretno, s jedne strane, sud koji je uputio zahtjev pita se ispunjava li – u slučaju kada je Državno odvjetništvo Republike Bugarske kao „nadležno tijelo” u smislu članka 3. stavka 7. točke (a) Direktive 2016/680 i kao „voditelj obrade” u smislu njezina članka 3. stavka 8. prikupilo u svrhe istrage i otkrivanja kaznenog djela osobne podatke osobe koju se u trenutku tog prikupljanja smatralo žrtvom – naknadna obrada tih podataka koju provodi isto tijelo radi progona te osobe svrhu koja je obuhvaćena navedenom direktivom, ali koja je različita od one za koju su predmetni podaci bili prikupljeni u smislu njezina članka 4. stavka 2.
S druge strane, sud koji je uputio zahtjev navodi da upućivanje u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti, koju je podnijela osoba VS, na informacije koje se odnose na nju sadržane u spisima koje je otvorilo Općinsko državno odvjetništvo u Petriču 2016. ima različitu svrhu od one za koju su prikupljene te informacije i ističe da u okviru tog postupka državno odvjetništvo kao tuženik ne djeluje u svrhu sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela. Međutim, sud koji je uputio zahtjev pita se može li se samu činjenicu da se nadležnom građanskom sudu naznačuje da se navedeni spisi odnose na osobu VS i podnošenje tom sudu svih ili dijela tih informacija smatrati „obrad[ama] osobnih podataka” u smislu članka 4. točaka 1. i 2. OUZP‑a koje su obuhvaćene njegovim područjem primjene u skladu s njegovim člankom 2. stavkom 1.
Osim toga, sud koji je uputio zahtjev u biti smatra da se u glavnom postupku postavlja pitanje uravnoteženja između zaštite osobnih podataka i prava stranke u sudskom postupku, u slučaju kada je ta stranka prikupila te podatke kao voditelj obrade u smislu članka 3. stavka 8. Direktive 2016/680, osobito s obzirom na članak 6. stavak 1. prvi podstavak točku (f) OUZP‑a, koji se odnosi na nužnost obrade za potrebe legitimnih interesa voditelja obrade.
Naime, sud koji je uputio zahtjev smatra da u okviru glavnog postupka nisu relevantni drugi razlozi zbog kojih se obrada osobnih podataka obuhvaćena OUZP‑om smatra zakonitom, a koji su navedeni u članku 6. stavku 1. prvom podstavku te uredbe. Konkretno, taj sud smatra da pružanje informacija državnog odvjetništva nadležnom sudu koje se odnose na kaznene spise koje je ono pokrenulo, a kako bi osiguralo svoju obranu u okviru građanskog postupka, nije nužno za izvršavanje zadaće od javnog interesa niti je obuhvaćeno izvršavanjem službene ovlasti u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (e) navedene uredbe.
U tim je okolnostima Administrativen sad – Blagoevgrad (Upravni sud u Blagoevgradu, Bugarska) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 1. stavak 1. Direktive [2016/680] tumačiti na način da su, prilikom navođenja ciljeva, pojmovi ‚sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela [ili izvršavanja kaznenih sankcija]’ navedeni kao aspekti općeg cilja?
2.
(a)
Primjenjuju li se odredbe [OUZP‑a] na Državno odvjetništvo Republike Bugarske s obzirom na to da je državno odvjetništvo informacije o osobi koje je prikupilo kao ‚voditelj obrade’ u skladu s člankom 3. [stavkom] 8. Direktive 2016/680 u vezi sa spisom otvorenim protiv te osobe radi provjere indicija o počinjenju kaznenog djela upotrijebilo u okviru svoje obrane pred sudom kao stranka u građanskom postupku navođenjem da je taj spis otvoren ili otkrivanjem njegova sadržaja?
(b)
U slučaju potvrdnog odgovora na to pitanje, treba li izraz ‚legitimni interesi’ iz članka 6. stavka 1. [prvog podstavka točke (f)] [OUZP‑a] tumačiti na način da je njime obuhvaćeno potpuno ili djelomično otkrivanje informacija o osobi koje su prikupljene u spisu državnog odvjetništva, koji se odnosi na tu osobu, u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela, ako su otkrivene radi obrane voditelja obrade kao stranke u građanskom postupku te da se isključuje privola ispitanika?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
Uvodno valja navesti da iako je sud koji je uputio zahtjev formalno ograničio svoje prvo pitanje na tumačenje članka 1. stavka 1. Direktive 2016/680, ta okolnost ne sprečava Sud da mu pruži sve elemente za tumačenje koji mogu biti korisni za odlučivanje u glavnom postupku, izvodeći iz svih elemenata koje mu je taj sud dostavio, osobito iz obrazloženja odluke kojom se upućuju prethodna pitanja, elemente prava Unije koje treba tumačiti uzimajući u obzir predmet spora (vidjeti u tom smislu presudu od 22. travnja 2021., Profi Credit Slovakia,
C‑485/19
,
EU:C:2021:313
, t.
50.
i navedenu sudsku praksu).
Iz toga slijedi da svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti želi doznati treba li članak 1. stavak 1. Direktive 2016/680, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 2. i člankom 6., tumačiti na način da obrada osobnih podataka ispunjava različitu svrhu od one za koju su ti podaci prikupljeni ako je prikupljanje takvih podataka provedeno u svrhe istrage i otkrivanja kaznenog djela, pri čemu se ispitanika u trenutku takvog prikupljanja smatralo žrtvom, dok je pak navedena obrada obavljena radi progona te osobe povodom predmetne kaznene istrage, kao i doznati, ovisno o slučaju, je li ta obrada dopuštena.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, pri tumačenju odredbe prava Unije treba uzeti u obzir ne samo njezin tekst nego i kontekst u kojem se nalazi te ciljeve propisa kojeg je dio. Povijest nastanak odredbe prava Unije može se također pokazati važnim za njezino tumačenje (vidjeti u tom smislu presudu od 1. listopada 2019., Planet49,
C‑673/17
,
EU:C:2019:801
, t.
48.
i navedenu sudsku praksu).
Kao prvo, najprije valja istaknuti da tekst članka 1. stavka 1. Direktive 2016/680, koji se odnosi na njezin predmet, izričito razlikuje različite kategorije aktivnosti u svrhu kojih njome obuhvaćena obrada osobnih podataka može biti provedena. U tom pogledu, iz različitih jezičnih verzija navedene odredbe, osobito verzija na bugarskom, španjolskom, njemačkom, grčkom, engleskom i talijanskom jeziku, proizlazi da različiti ciljevi iz tog članka 1. stavka 1. odgovaraju redom „sprečavanj[u]”, „istra[zi]”, „otkrivanj[u]”, „progon[u]” kaznenih djela, „izvršavanj[u] kaznenih sankcija”, „zaštit[i]” od „prijetnji javnoj sigurnosti” i njihovu „sprečavanj[u]”.
Nadalje, tekst članka 4. stavka 2. te direktive, u kojem se navodi da je obrada „u svrhu iz [njezina] članka 1. stavka 1., različitu od one za koju su podaci prikupljeni”, dopuštena ako se poštuju zahtjevi utvrđeni tom odredbom, izričito potvrđuje da se izrazi navedeni u tom članku 1. stavku 1., odnosno „sprečavanj[e]”, „istrag[a]”, „otkrivanj[e]”, „[progon]”, „izvršavanj[e] kaznenih sankcija”, „zaštit[a] od prijetnji javnoj sigurnosti” i „njihovo sprečavanje”, odnose na višestruke zasebne svrhe obrade osobnih podataka obuhvaćenih područjem primjene te direktive.
Stoga iz samog teksta članka 1. stavka 1. Direktive 2016/680, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 2., proizlazi da u slučaju kada su osobni podaci prikupljeni u svrhe „istrage” i „otkrivanja” kaznenog djela, a zatim obrađeni u svrhe „progona”, navedeno prikupljanje i obrada imaju različite svrhe.
Naposljetku, valja primijetiti da u skladu s člankom 6. iste direktive države članice imaju obvezu predvidjeti da voditelj obrade, prema potrebi i koliko je god to moguće, radi jasnu razliku između osobnih podataka različitih kategorija ispitanika, kao što su to one navedene u točkama (a), (b) i (c) tog članka, odnosno redom, osobe za koje postoje ozbiljni razlozi za vjerovati da su počinile ili će počiniti kazneno djelo, osobe osuđene za kazneno djelo i žrtve kaznenog djela odnosno osobe u pogledu kojih postoje određene činjenice koje daju razloge vjerovati da bi ta osoba mogla biti žrtva kaznenog djela.
Slijedom toga, za osobu čiji se osobni podaci obrađuju u svrhu kaznenog progona mora se smatrati da je obuhvaćena kategorijom osoba za koje postoje ozbiljni razlozi za vjerovati da su počinile kazneno djelo u smislu članka 6. točke (a) Direktive 2016/680. Iz toga slijedi da se u slučaju kada se, kao u situaciji iz prvog pitanja, tu osobu prvotno smatralo žrtvom kaznenog djela u smislu članka 6. točke (c) te direktive, navedenom obradom odražava promjena kategorije navedene osobe, što je na voditelju obrade da uzme u obzir na temelju zahtjeva za jasno razlikovanje podataka različitih kategorija osoba, navedenog u tom članku.
S obzirom na navedeno, valja utvrditi da se ni članak 1. stavak 1. Direktive 2016/680, ni njezin članak 4. stavak 2. ne odnose na njezin članak 6. ni na njegov sadržaj kako bi se odredila svrha obrade osobnih podataka obuhvaćena područjem primjene navedene direktive.
Uostalom, kao što je to u biti naveo nezavisni odvjetnik u točki 62. svojeg mišljenja, izraz „prema potrebi i koliko je god to moguće”, upotrijebljen u članku 6. Direktive 2016/680 jasno upućuje na to da nije nužno moguće jasno razlikovati takve podatke, osobito ako se, kao u ovom slučaju, oni prikupljaju u svrhe „istrage” i „otkrivanja” kaznenog djela, s obzirom na to da ista osoba može biti obuhvaćena većim brojem kategorija na koje se odnosi članak 6. te direktive, a utvrđivanje dotičnih kategorija može se razvijati tijekom istrage, ovisno o postupnom rasvjetljavanju činjenica slučaja.
Iz toga treba zaključiti da se tim člankom 6. utvrđuje zasebna obveza od one predviđene u navedenom članku 4. stavku 2. i, kao što to navodi nezavisni odvjetnik u točkama 61. do 64. svojeg mišljenja, da navedena obveza nije relevantna za utvrđivanje ispunjava li obrada osobnih podataka drugu svrhu od svrhe zbog koje su ti podaci prikupljeni u smislu potonje odredbe.
Kao drugo, kad je riječ o kontekstu propisa o kojem je riječ, valja istaknuti da se člankom 4. stavkom 1. točkama (b) i (c) Direktive 2016/680 određuje, s jedne strane, da se osobni podaci prikupljaju u posebne, izričite i zakonite svrhe te da ih se ne obrađuje na način koji nije u skladu s tim svrhama i, s druge strane, da ti podaci moraju biti primjereni, relevantni i ne pretjerani u odnosu na svrhe u koje se obrađuju. Ta dva zahtjeva navedena su u biti u istom izričaju u članku 5. stavku 1. točkama (b) i (c) OUZP‑a, u kojem se navodi da oni odgovaraju načelima ograničavanja svrhe odnosno smanjenja količine podataka.
Imajući navedeno u vidu valja primijetiti, s obzirom na uvodnu izjavu 29. te direktive, da se njezinim člankom 4. stavkom 2. dopušta daljnja obrada osobnih podataka u svrhu različitu od one za koju su ti podaci prikupljeni ako je to svrha iz članka 1. stavka 1. te direktive i ako ta obrada ispunjava dva uvjeta predviđena tim člankom 4. stavkom 2. točkama (a) i (b). S jedne strane, voditelj obrade mora biti ovlašten za obradu takvih osobnih podataka u takvu svrhu u skladu s pravom Unije ili pravom države članice. S druge strane, obrada mora biti nužna i proporcionalna toj drugoj svrsi.
Konkretno, osobne podatke prikupljene u svrhe „sprečavanja”, „istrage” i „otkrivanja” kaznenih djela mogu dalje obrađivati, ovisno o slučaju, različita nadležna tijela radi „progona kaznenih djela” ili „izvršavanja kaznenih sankcija” kada je kazneno djelo utvrđeno te stoga zahtijeva represivno postupanje.
Međutim, u okviru prikupljanja osobnih podataka u svrhe „istrage” i „otkrivanja” kaznenih djela nadležna tijela moraju prikupiti sve moguće relevantne podatke za utvrđivanje činjenica u vezi s predmetnim kaznenim djelom u fazi u kojoj one još nisu poznate. Suprotno tomu, u okviru obrade osobnih podataka u svrhu „progona”, tim se podacima utvrđuje dovoljna dokazna snaga činjenica koje se stavljaju na teret okrivljenicima kao i točnost njihove kaznene kvalifikacije, kako bi se nadležnom sudu omogućilo odlučivanje.
Slijedom toga, s jedne strane, osobni podaci koji su nužni u svrhe „istrage” i „otkrivanja” kaznenog djela neće to sustavno biti u svrhe „progona”. S druge strane, posljedice obrade osobnih podataka za dotične osobe mogu biti bitno različite, osobito u pogledu stupnja zadiranja u njihovo pravo na zaštitu tih podataka i učinaka te obrade na njihov pravni položaj u okviru kaznenog postupka o kojem je riječ.
Usto, valja istaknuti da područje primjene navedenog članka 4. stavka 2. nije ograničeno na obradu osobnih podataka obavljenu u vezi s istim kaznenim djelom kao što je to ono koje je opravdalo njihovo prikupljanje. Naime, kao što je to navedeno u uvodnoj izjavi 27. Direktive 2016/680, njome se uzima u obzir nužnost da nadležna tijela za borbu protiv kaznenih djela obrađuju osobne podatke u svrhu koja je različita od svrhe za koju su prikupljeni, među ostalim, kako bi stekla uvid u kriminalne aktivnosti te kako bi mogla povezati različita otkrivena kaznena djela.
Iz prethodno navedenog proizlazi da se u cilju ispunjavanja zahtjeva iz članka 4. stavka 2. točaka (a) i (b) Direktive 2016/680 ocjena njihova poštovanja prilikom obrade osobnih podataka koju obavlja isti ili drugi voditelj obrade u jednu od svrha navedenih u članku 1. stavku 1., koja je različita od onih za koje su oni prikupljeni, treba provesti na način da se svaku od svrha navedenih u tom članku 1. stavku 1. smatra posebnom i zasebnom.
Kao treće, kad je riječ o ciljevima predmetnog propisa, valja istaknuti da je zakonodavac Unije, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 10. i 11. Direktive 2016/680, namjeravao donijeti pravila kojima se uzima u obzir posebna priroda područja obuhvaćenih tom direktivom.
U tom se pogledu u uvodnoj izjavi 12. navodi da su aktivnosti koje provodi policija ili druga tijela za izvršavanje zakonodavstva uglavnom usmjerene na sprečavanje, istragu, otkrivanje ili progon kaznenih djela, uključujući policijske aktivnosti bez prethodnog znanja o tome je li incident kazneno djelo.
Iz toga proizlazi da je zakonodavac Unije namjeravao donijeti pravila koja odgovaraju posebnostima koje obilježavaju aktivnosti koje obavljaju nadležna tijela u području koje uređuje ta direktiva, uzimajući u obzir činjenicu da je riječ o zasebnim aktivnostima kojima se nastoje ostvariti vlastite svrhe.
To tumačenje s obzirom na kontekst predmetne odredbe i ciljeve koji se nastoje postići propisom koji se tumači potkrijepljeno je poviješću njezina nastanka, osobito obrazloženjem Vijeća u vezi sa Stajalištem Vijeća (EU) br. 5/2016 u prvom čitanju s ciljem donošenja Direktive Europskog parlamenta i Vijeća o zaštiti pojedinaca pri obradi osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Okvirne odluke Vijeća 2008/977/PUP (
SL 2016., C 158, str. 46
.). Naime, u tom obrazloženju Vijeće opravdava uvođenje navedene odredbe u Direktivu 2016/680 navodeći da se njome „primjerice, tužitelju omogućuje obrada istih osobnih podataka za progon kaznenog djela koje je policija obradila za otkrivanje kaznenog djela, u slučaju da su obje svrhe u primjeru obuhvaćene člankom 1. stavkom 1. [te direktive]”.
Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da radi odlučivanja u glavnom postupku utvrdi može li se obrada osobnih podataka osobe VS, koju je provelo Općinsko državno odvjetništvo u Petriču u svrhu njezina progona, odobriti s obzirom na uvjete iz članka 4. stavka 2. Direktive 2016/680 tako da provjeri dopušta li se, s jedne strane, bugarskim kaznenim pravom tom tijelu da provede tu obradu i, s druge strane, je li ona bila nužna i proporcionalna u svrhu za koju je provedena.
U tom pogledu valja istaknuti da će u svrhu ocjene nužnosti i proporcionalnosti takve obrade sud koji je uputio zahtjev moći, ovisno o slučaju, uzeti u obzir činjenicu da tijelo nadležno za taj progon mora biti u mogućnosti upotrijebiti podatke prikupljene tijekom navedene istrage kao dokaze o činjenicama koje čine kazneno djelo, osobito one koji se odnose na osobe uključene u to djelo, pod uvjetom da su ti podaci nužni za njihovo identificiranje i utvrđivanje njihove umiješanosti.
Uzimajući u obzir sve prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 1. stavak 1. Direktive 2016/680, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 2. i člankom 6., treba tumačiti na način da obrada osobnih podataka ispunjava svrhu različitu od one za koju su ti podaci prikupljeni ako je prikupljanje takvih podataka provedeno u svrhe istrage i otkrivanja kaznenog djela, a navedena je obrada obavljena u svrhe progona osobe povodom predmetne kaznene istrage, i to neovisno o činjenici je li se tu osobu u trenutku navedenog prikupljanja smatralo žrtvom, kao i na način da je takva obrada dopuštena na temelju članka 4. stavka 2. te direktive pod uvjetom da se njome poštuju uvjeti predviđeni tom odredbom.
Drugo pitanje
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita, s jedne strane, trebaju li se članak 3. stavak 8. i članak 9. stavci 1. i 2. Direktive 2016/680 kao i članak 2. stavci 1. i 2. OUZP‑a tumačiti na način da se ta uredba primjenjuje na obrade osobnih podataka koje obavlja državno odvjetništvo države članice u svrhe ostvarivanja svojih prava obrane u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti države, u slučaju kada ono obavijesti nadležni sud o postojanju spisâ koji se odnose na pojedinca koji je stranka tog postupka a koji su otvoreni u svrhe iz članka 1. stavka 1. te direktive i kada ono proslijedi te spise tom sudu i, s druge strane, treba li u slučaju potvrdnog odgovora članak 6. stavak 1. prvi podstavak točku (f) navedene uredbe tumačiti na način da se takva obrada osobnih podataka može smatrati zakonitom za potrebe legitimnih interesa voditelja obrade u smislu te odredbe.
Dopuštenost
Svojim pisanim očitovanjem IVSS dovodi u pitanje dopuštenost drugog pitanja jer ga je postavio sud koji je uputio zahtjev u okviru ispitivanja razloga na koji se poziva VS, a koji je odbačen kao nedopušten odlukom koja je predmet glavnog postupka zbog isteka zakonskog roka za njegovo isticanje.
U skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, za pitanja o tumačenju prava Unije koja je uputio nacionalni sud u pravnom i činjeničnom okviru koji je on sam odgovoran odrediti i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati vrijedi pretpostavka relevantnosti. Sud može odbiti odlučiti o zahtjevu za prethodnu odluku koju je uputio nacionalni sud samo ako je posve očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili glavnim postupkom, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi se mogao dati koristan odgovor na postavljena pitanja (vidjeti u tom smislu presudu od 27. rujna 2017., Puškár,
C‑73/16
,
EU:C:2017:725
, t.
50.
i navedenu sudsku praksu).
U ovom slučaju valja istaknuti, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točkama 76. i 77. svojeg mišljenja, da je pitanje dopuštenosti razloga koje je VS istaknuo u okviru postupka koji je pokrenuo pred IVSS‑om u potpunosti u nadležnosti suda koji je uputio zahtjev. Uostalom, u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje nacionalni je sud naveo da smatra drugo pitanje relevantnim, neovisno o tome što je IVSS odbacio kao nedopušten razlog naveden u točki 65. ove presude. U svakom slučaju, nije na Sudu da preispituje tu ocjenu.
Iz toga slijedi da je drugo pitanje dopušteno.
Meritum
–
Primjena OUZP‑a na obradu osobnih podataka koju obavlja državno odvjetništvo države članice radi ostvarivanja svojih prava obrane u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti države
Kao prvo, valja utvrditi predstavlja li „obrad[u]”„osobni[h] poda[taka]” u smislu članka 4. točaka 1. i 2. OUZP‑a okolnost da se državno odvjetništvo države članice, radi ostvarivanja svojih prava obrane u okviru građanskog postupka, koristi informacijama o pojedincu koje je ono prikupilo i obrađivalo u svrhe iz članka 1. stavka 1. Direktive 2016/680.
Najprije valja podsjetiti na to da su „osobni podaci” u smislu članka 4. točke 1. OUZP‑a definirani kao „svi podaci koji se odnose na pojedinca čiji je identitet utvrđen ili se može utvrditi”, pri čemu se, prema sudskoj praksi, ta definicija primjenjuje ako su, zbog svojeg sadržaja, svrhe i učinka, predmetne informacije povezane s određenom osobom (vidjeti u tom smislu presudu od 20. prosinca 2017., Nowak,
C‑434/16
,
EU:C:2017:994
, t.
35.
). Osim toga, u skladu s člankom 4. točkom 2. OUZP‑a, pojam „obrada” definiran je kao „svaki postupak ili skup postupaka koji se obavljaju na osobnim podacima ili na skupovima osobnih podataka, bilo automatiziranim bilo neautomatiziranim sredstvima”, kao što su, među ostalim, „obavljanje uvida”, „uporaba”, „otkrivanje prijenosom”, „širenjem” ili „stavljanjem na raspolaganje na drugi način”. Tim se definicijama odražava cilj zakonodavca Unije da tim dvama pojmovima prida široko značenje (vidjeti u tom smislu presude od 20. prosinca 2017., Nowak,
C‑434/16
,
EU:C:2017:994
, t.
34.
i od 24. veljače 2022., Valsts ieņēmumu dienests (Obrada osobnih podataka u porezne svrhe),
C‑175/20
,
EU:C:2022:124
, t.
35.
).
U tom pogledu, s jedne strane, činjenica da tuženik u građanskom postupku svojim podnescima ili na raspravi obavještava, makar i sažeto, nadležni sud o otvaranju spisâ, među ostalim, u svrhe „istrage” ili „otkrivanja” kaznenog djela, koji se odnose na pojedinca koji je pokrenuo taj građanski postupak, podrazumijeva da je taj tuženik „obav[io] [uvid]”, „uporab[io]”, „[prenio]” ili „[priopćio]”„osobn[e] podat[ke]” u smislu članka 4. točaka 1. i 2. OUZP‑a. Stoga su te informacije svojim sadržajem, svrhom i učinkom povezane s određenom osobom čiji identitet može utvrditi stranka koja ih je otkrila i sud kojem su one prenesene.
S druge strane, činjenica da je taj tuženik na zahtjev nadležnog suda podnio spise koji se odnose na postupke koji se odnose na navedenog pojedinca podrazumijeva barem „uporab[u]” i „otkrivanje prijenosom”„osobni[h] poda[taka]” u smislu članka 4. točaka 1. i 2. OUZP‑a.
Kao drugo, valja podsjetiti na to da se člankom 2. stavkom 1. OUZP‑a široko definira materijalno područje primjene te uredbe (presuda od 22. lipnja 2021., Latvijas Republikas Saeima (Kazneni bodovi),
C‑439/19
,
EU:C:2021:504
, t.
61.
), koja uključuje svaku „obradu osobnih podataka koja se u cijelosti [ili djelomično] obavlja automatizirano te na neautomatiziranu obradu osobnih podataka koji čine dio sustava pohrane ili su namijenjeni biti dio sustava pohrane”. Posljedica te široke definicije jest da iznimke od primjene OUZP‑a, navedene u njegovu članku 2. stavku 2., treba usko tumačiti. To je osobito slučaj s iznimkom previđenom u stavku 2. točki (d) tog članka koja se odnosi na obradu osobnih podataka u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija (vidjeti u tom smislu presudu od 24. veljače 2022., Valsts ieņēmumu dienests (Obrada osobnih podataka u porezne svrhe),
C‑175/20
,
EU:C:2022:124
, t.
40.
i
41.
i navedenu sudsku praksu).
U tom pogledu, Sud je presudio da je, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 19. te uredbe, ta iznimka motivirana činjenicom da su obrade osobnih podataka koje obavljaju nadležna tijela u svrhe iz članka 2. stavka 2. točke (d) OUZP‑a uređene posebnim aktom Unije, odnosno Direktivom 2016/680, koja je donesena istog dana kada i OUZP (vidjeti u tom smislu presudu od 24. veljače 2022., Valsts ieņēmumu dienests (Obrada osobnih podataka u porezne svrhe),
C‑175/20
,
EU:C:2022:124
, t.
42.
i navedenu sudsku praksu).
Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 12. Direktive 2016/680 zakonodavac Unije predvidio je u članku 9. te direktive pravila o obradi osobnih podataka u druge svrhe osim onih navedenih u članku 1. stavku 1. navedene direktive za koje su ti podaci prikupljeni.
U tom se pogledu člankom 9. stavkom 1. Direktive 2016/680 predviđa, s jedne strane, da se takva obrada osobnih podataka u načelu ne može provesti, osim ako je odobrena pravom Unije ili pravom države članice i, s druge strane, da se OUZP primjenjuje na tu obradu, osim ako se obrada obavlja kao djelatnost koja je izvan područja primjene prava Unije. Osim toga, na temelju članka 9. stavka 2. te direktive, OUZP se primjenjuje na obradu koju obavljaju nadležna tijela u okviru svojih zadaća drukčijih od onih koje se obavljaju u svrhe iz članka 1. stavka 1. navedene direktive, osim ako se obrada odvija u okviru djelatnosti koja je izvan područja primjene prava Unije.
Doista, u slučajevima navedenima u točkama 71. i 72. ove presude, prikupljanje i obrada osobnih podataka koje obavlja državno odvjetništvo države članice u svrhe „sprečavanja”, „istrage”, „otkrivanja” ili „progona” kaznenih djela zasigurno predstavljaju obrade osobnih podataka u svrhe iz članka 1. stavka 1. Direktive 2016/680, u smislu članka 9. stavaka 1. i 2. te direktive.
Međutim, iako podnošenje tužbe za utvrđivanje odgovornosti države proizlazi iz navodnih povreda koje je počinilo državno odvjetništvo u okviru kaznenog postupka, poput, kao u ovom slučaju, navodnih povreda prava na suđenje u razumnom roku, obrana države u okviru takve tužbe za utvrđivanje odgovornosti nema za cilj osigurati, kao takve, zadaće tog državnog odvjetništva u svrhe navedene u članku 1. stavku 1. Direktive 2016/680.
Usto, s obzirom na načelo uskog tumačenja iznimaka u primjeni OUZP‑a, u pogledu istih obrada osobnih podataka ne može se smatrati da su izvršene „tijekom djelatnosti koja nije obuhvaćena opsegom prava Unije” u smislu članka 2. stavka 2. točke (a) OUZP‑a i članka 9. stavaka 1. i 2. Direktive 2016/680. U tom pogledu iz sudske prakse proizlazi da je jedini cilj tog teksta isključivanje iz područja primjene OUZP‑a obrada osobnih podataka koje obavljaju državna tijela u okviru aktivnosti namijenjene zaštiti nacionalne sigurnosti ili neke druge aktivnosti koja se može svrstati u istu kategoriju. Međutim, sudjelovanjem javnog tijela u svojstvu tuženika u građanskom postupku povodom tužbe za utvrđivanje odgovornosti države ne nastoji se zaštititi nacionalna sigurnost niti se to sudjelovanje može svrstati u istu kategoriju aktivnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 22. lipnja 2021., Latvijas Republikas Saeima (Kazneni bodovi),
C‑439/19
,
EU:C:2021:504
, t.
66.
do
68.
i navedenu sudsku praksu).
Kao treće, valja istaknuti da se u svrhu primjene OUZP‑a na obrade podataka iz točaka 71. i 72. ove presude, državno odvjetništvo treba smatrati „voditelj[em] obrade” u smislu članka 4. točke 7. OUZP‑a, ali i članka 3. stavka 8. Direktive 2016/680, s obzirom na to da „[sam] ili zajedno s drugima određuje svrhe i sredstva” tih obrada u smislu potonje odredbe. Naime, to tijelo, kao stranka u postupku, obavještava nadležni sud o postojanju otvorenih spisa u kaznenim stvarima, koji se odnose na drugu stranku, te mu prosljeđuje te spise. Uzimajući u obzir široku definiciju pojma „voditelj obrade”, čiji je cilj osigurati učinkovitu i potpunu zaštitu ispitanika, svojstvo tog tijela kao „voditelj[a] obrade” neovisno je o stupnju njegova sudjelovanja i razini odgovornosti, koji mogu biti različiti od onih nadležnog suda, kojem je zadaća dopustiti ili čak naložiti takve obrade (vidjeti po analogiji presudu od 29. srpnja 2019., Fashion ID,
C‑40/17
,
EU:C:2019:629
, t.
66.
do
70.
).
Međutim, neovisno o tome jesu li obrade podataka iz točke 80. ove presude obuhvaćene stavkom 1. ili stavkom 2. članka 9. Direktive 2016/680, iz teksta tih stavaka i njihova međuodnosa proizlazi da se OUZP primjenjuje na svaku obradu osobnih podataka – koji su prikupljeni u svrhe navedene u članku 1. stavku 1. te direktive – koja se obavlja u svrhe različite od tih svrha, osim ako je predmetna obrada izvan područja primjene prava Unije, uključujući kada je „voditelj obrade” u smislu članka 3. stavka 8. navedene direktive „nadležno tijelo” u smislu njezina članka 3. stavka 7. točke (a) i obavlja obradu osobnih podataka u okviru zadaća drukčijih od onih koje se obavljaju u svrhe iz članka 1. stavka 1. te direktive.
S obzirom na sve prethodno navedeno, valja smatrati da se OUZP primjenjuje na obrade osobnih podataka koje obavlja državno odvjetništvo države članice u svrhu ostvarivanja svojih prava obrane u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti države ako, s jedne strane, obavijesti nadležni sud o postojanju spisâ koji se odnose na pojedinca koji je stranka u tom postupku, koji su otvoreni u svrhe iz članka 1. stavka 1. Direktive 2016/680, i, s druge strane, proslijedi te spise tom sudu.
–
Zakonitost obrade osobnih podataka koju obavlja državno odvjetništvo države članice u svrhe ostvarivanja svojih prava obrane u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti države
Valja podsjetiti na to da se člankom 6. OUZP‑a taksativno navode slučajevi u kojima se obrada osobnih podataka može smatrati zakonitom (vidjeti u tom smislu presudu od 22. lipnja 2021., Latvijas Republikas Saeima (Kazneni bodovi),
C‑439/19
,
EU:C:2021:504
, t.
99.
).
Među tim slučajevima člankom 6. stavkom 1. prvim podstavkom točkom (e) OUZP‑a predviđa se obrada koja je nužna za izvršavanje zadaće od javnog interesa ili pri izvršavanju službene ovlasti voditelja obrade, a člankom 6. stavkom 1. prvim podstavkom točkom (f) te uredbe navodi se obrada koja je nužna za potrebe legitimnih interesa voditelja obrade ili treće strane, osim kada su od tih interesa jači interesi ili temeljna prava i slobode ispitanika koji zahtijevaju zaštitu osobnih podataka. U skladu s člankom 6. stavkom 1. drugim podstavkom navedene uredbe, njezin članak 6. stavak 1. prvi podstavak točka (f) ne primjenjuje se na obradu koju provode tijela javne vlasti pri izvršavanju svojih zadaća.
Valja istaknuti, kao što je to Komisija pravilno napomenula u svojem pisanom očitovanju, da iz teksta članka 6. stavka 1. drugog podstavka OUZP‑a jasno proizlazi da obrada osobnih podataka koju obavlja javno tijelo u okviru izvršavanja svojih zadaća ne može biti obuhvaćena područjem primjene članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (f) OUZP‑a, koji se odnosi na obrade osobnih podataka nužnih za potrebe legitimnih interesa voditelja obrade. Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 47. OUZP‑a i kao što je to Komisija istaknula, potonja odredba ne može se primijeniti na takve obrade podataka s obzirom na to da zakonodavac mora predvidjeti njihovu pravnu osnovu. Iz toga slijedi da u slučaju kada je obrada koju obavlja javno tijelo nužna za izvršavanje zadaće od javnog interesa i stoga je obuhvaćena zadaćama spomenutima u članku 6. stavku 1. drugom podstavku te uredbe, primjena članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (e) OUZP‑a i njegova članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (f) međusobno se isključuju.
Stoga, prije razmatranja pitanja primjene članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (f) OUZP‑a, valja utvrditi je li obrada – koju obavlja državno odvjetništvo države članice u pogledu osobnih podataka, koji su prvotno prikupljeni za jednu ili više svrha navedenih u članku 1. stavku 1. Direktive 2016/680, u svrhe osiguranja obrane države ili javnog tijela u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti radi naknade štete uzrokovane greškom države ili javnog tijela u izvršavanju svojih zadaća – nužna za izvršavanje zadaće od javnog interesa ili pri izvršavanju službene ovlasti voditelja obrade u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (e) te uredbe.
Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik u biti istaknuo u točkama 94. i 100. svojeg mišljenja, kad je na državnom odvjetništvu da brani pravne i imovinske interese države u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti kojom se dovode u pitanje postupanja ili ponašanje tog javnog tijela u okviru zadaća od javnog interesa koje su mu povjerene u kaznenim stvarima, obrana tih interesa može na temelju nacionalnog prava predstavljati zadaću od javnog interesa u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (e) navedene uredbe.
Naime, s jedne strane, korištenjem procesnih prava koja su mu dodijeljena kao tuženiku, navedeno javno tijelo štiti pravnu sigurnost provedenih radnji i donesenih odluka u javnom interesu, koje tužitelj dovodi u pitanje. Njegovim stajalištima o tužiteljevim razlozima i argumentima moguće je, ovisno o slučaju, izbjeći opasnost da se tim razlozima i argumentima ugrozi djelotvorna primjena pravila za koju je to javno tijelo zaduženo u okviru zadaća za koje mu se pripisuje protupravno izvršavanje.
S druge strane, razlozima i argumentima obrane to isto javno tijelo može istaknuti, kada je to slučaj, moguću neosnovanost ili pretjeranost tužiteljevih odštetnih zahtjeva, osobito kako bi spriječilo da izvršavanje zadaća od javnog interesa, koje se u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti dovodi u pitanje, bude onemogućeno uslijed mogućnosti tužbi za naknadu štete kada te zadaće mogu ugroziti interese pojedinaca.
U tom je pogledu nebitna činjenica da državno odvjetništvo u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti države djeluje kao tuženik u ravnopravnom položaju s drugim strankama i ne izvršava javne ovlasti, kao što je to slučaj u okviru izvršavanja svojih zadaća u kaznenim stvarima.
U ovom slučaju iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, kao i iz pojašnjenja bugarske vlade u odgovoru na pitanja Suda, proizlazi da se tužba radi utvrđivanja odgovornosti, koja je djelomično dovela do spora u glavnom postupku, temelji na Zakonu o odgovornosti državnih tijela i tijela lokalne samouprave za štetu, navedenom u točki 26. ove presude, kojim se uspostavlja sustav odgovornosti države za štetu uzrokovanu povredom prava na razmatranje i rješavanje predmeta u razumnom roku i da je, u skladu s člankom 7. tog zakona, tijelo čiji su nezakoniti akti, postupanja ili propusti uzrokovali štetu stranka u sporu koja po toj osnovi zamjenjuje državu na procesnopravnoj razini.
Stoga se uloga tijela koje je uzrokovalo štetu koja se ističe u okviru takve tužbe za utvrđivanje odgovornosti razlikuje od uloge tuženika u okviru regresne tužbe države protiv javnog službenika zbog osobne odgovornosti radi propusta počinjenih u obavljanju njegovih dužnosti, s obzirom na to da je u potonjem slučaju ta uloga usmjerena na zaštitu privatnih interesa (vidjeti u tom smislu presudu od 18. svibnja 2021., Asociaţia Forumul Judecătorilor din România i dr.,
C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 i C‑397/19
,
EU:C:2021:393
, t.
225.
).
Stoga, s obzirom na prethodna razmatranja, valja smatrati da je obrada osobnih podataka, koji su prvotno prikupljeni i obrađeni u jednu ili više svrha iz članka 1. stavka 1. Direktive 2016/680, koju obavlja državno odvjetništvo države članice u svrhe osiguranja obrane države u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti radi naknade štete uzrokovane greškom tog državnog odvjetništva u izvršavanju njegovih zadaća, u načelu takve prirode da nije obuhvaćena područjem primjene članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (f) OUZP‑a, nego područjem primjene njegova članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (e).
Osim toga, ne može se isključiti da u slučaju kada državno odvjetništvo države članice nadležnom sudu na njegov zahtjev proslijedi osobne podatke kako bi osiguralo obranu države u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti, taj prijenos također može biti obuhvaćen područjem primjene članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (c) OUZP‑a kada je na temelju mjerodavnog nacionalnog prava navedeno državno odvjetništvo obvezno postupiti po tom zahtjevu.
U tim okolnostima, kako bi se utvrdilo jesu li obrade osobnih podataka poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku obuhvaćene područjem primjene odredaba članka 6. stavka 1. prvog podstavka OUZP‑a, na sudu je koji je uputio zahtjev da provjeri, u skladu s člankom 6. stavkom 3. te uredbe, da se nacionalnim pravom definiraju, s jedne strane, osnova takvih obrada i, s druge strane, njihove svrhe, odnosno, što se tiče članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (e), da su navedene obrade nužne kako bi državno odvjetništvo izvršavalo svoju zadaću od javnog interesa.
Osim toga, na sudu je koji je uputio zahtjev da utvrdi ispunjava li otkrivanje, koje provodi državno odvjetništvo, informacija koje se odnose na podnositelja tužbe za utvrđivanje odgovornosti i koje su sadržane u spisima koji su otvoreni u predmetima različitim od predmeta koji je doveo do te tužbe, druge zahtjeve predviđene OUZP‑om i osobito poštuje li se tim otkrivanjem načelo „smanjenja količine podataka” iz članka 5. stavka 1. točke (c) OUZP‑a, prema kojem osobni podaci moraju biti primjereni, relevantni i ograničeni na ono što je nužno u odnosu na svrhe u koje se obrađuju te kojim se ostvaruje načelo proporcionalnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 22. lipnja 2021., Latvijas Republikas Saeima (Kazneni bodovi),
C‑439/19
,
EU:C:2021:504
, t.
98.
). Usto, na njemu je da provjeri je li ta obrada osobnih podataka izvršena uz poštovanje prikladnih jamstava, osobito u pogledu mogućnosti učinkovitog očitovanja na informacije i dokaze koje je u tom okviru podnijelo državno odvjetništvo, ali i, u skladu s člankom 21. stavkom 1. OUZP‑a, da se usprotivi priopćavanju tih informacija i dokaza nadležnom sudu, podložno ograničenjima tog prava na prigovor predviđenima nacionalnim zakonodavstvom, u skladu s člankom 23. stavkom 1. te uredbe.
S obzirom na sve prethodno navedeno, na drugo prethodno pitanje valja odgovoriti da:
–
članak 3. stavak 8. i članak 9. stavke 1. i 2. Direktive 2016/680 te članak 2. stavke 1. i 2. OUZP‑a treba tumačiti na način da se ta uredba primjenjuje na obrade osobnih podataka koje obavlja državno odvjetništvo države članice u svrhe ostvarivanja svojih prava obrane u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti države, u slučaju kada ono, s jedne strane, obavijesti nadležni sud o postojanju spisâ koji se odnose na pojedinca koji je stranka u toj tužbi, a koji su otvoreni u svrhe iz članka 1. stavka 1. Direktive 2016/680 i, s druge strane, kada ono proslijedi te spise tom sudu;
–
članak 6. stavak 1. OUZP‑a treba tumačiti na način da se, u slučaju kada se tužba za utvrđivanje odgovornosti države temelji na propustima koji se pripisuju državnom odvjetništvu u okviru izvršavanja njegovih zadaća u kaznenim stvarima, takve obrade osobnih podataka mogu smatrati zakonitima ako su nužne za izvršavanje zadaće od javnog interesa, u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (e) te uredbe, koju predstavlja obrana pravnih i imovinskih interesa države, koja je povjerena državnom odvjetništvu u okviru tog postupka na temelju nacionalnog prava, pod uvjetom da navedene obrade osobnih podataka ispunjavaju sve primjenjive zahtjeve koji su propisani navedenom uredbom.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:

1.
Članak 1. stavak 1. Direktive (EU) 2016/680 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Okvirne odluke Vijeća 2008/977/PUP, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 2. i člankom 6.,
treba tumačiti na način da:
obrada osobnih podataka ispunjava svrhu različitu od one za koju su ti podaci prikupljeni ako je prikupljanje takvih podataka provedeno u svrhe istrage i otkrivanja kaznenog djela, a navedena je obrada obavljena u svrhe progona osobe povodom predmetne kaznene istrage, i to neovisno o činjenici je li se tu osobu u trenutku navedenog prikupljanja smatralo žrtvom, kao i na način da je takva obrada dopuštena na temelju članka 4. stavka 2. te direktive pod uvjetom da se njome poštuju uvjeti predviđeni tom odredbom.

2.
Članak 3. stavak 8. i članak 9. stavke 1. i 2. Direktive 2016/680 kao i članak 2. stavke 1. i 2. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka)
treba tumačiti na način da se:
ta uredba primjenjuje na obrade osobnih podataka koje obavlja državno odvjetništvo države članice u svrhe ostvarivanja svojih prava obrane u okviru tužbe za utvrđivanje odgovornosti države, u slučaju kada ono, s jedne strane, obavijesti nadležni sud o postojanju spisâ koji se odnose na pojedinca koji je stranka u toj tužbi, a koji su otvoreni u svrhe iz članka 1. stavka 1. Direktive 2016/680 i, s druge strane, kada ono proslijedi te spise tom sudu.

3.
Članak 6. stavak 1. Uredbe 2016/679
treba tumačiti na način da se:
u slučaju kada se tužba za utvrđivanje odgovornosti države temelji na propustima koji se pripisuju državnom odvjetništvu u okviru izvršavanja njegovih zadaća u kaznenim stvarima, takve obrade osobnih podataka mogu smatrati zakonitima ako su nužne za izvršavanje zadaće od javnog interesa, u smislu članka 6. stavka 1. prvog podstavka točke (e) te uredbe, koju predstavlja obrana pravnih i imovinskih interesa države, koja je povjerena državnom odvjetništvu u okviru tog postupka na temelju nacionalnog prava, pod uvjetom da navedene obrade osobnih podataka ispunjavaju sve primjenjive zahtjeve koji su propisani navedenom uredbom.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: bugarski