CELEX: 62016TJ0001
Konkurrens
Konkurrensbegränsande samverkan
Marknaden för optiska diskenheter
Beslut i vilket fastställs en överträdelse av artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet
Kartellavtal om upphandlingsförfaranden som organiserats av två datortillverkare
Obegränsad behörighet
Åsidosättande av principen om god förvaltningssed
Motiveringsskyldighet
Punkt 37 i 2006 års riktlinjer för beräkning av böter
Särskilda omständigheter
Felaktig rättstillämpning

)
I.

Bakgrund till tvisten
A.

Sökandebolagen och den relevanta marknaden
Sökandebolagen, Hitachi-LG Data Storage, Inc. och dess dotterbolag Hitachi-LG Data Storage Korea, Inc., är tillverkare och leverantörer av optiska diskenheter. Hitachi-LG Data Storage är ett gemensamt bolag som bildats av det japanska bolaget Hitachi, Ltd och det koreanska bolaget LG Electronics Inc. Det är verksamt på marknaden sedan den 1 juli 2001.
Den aktuella överträdelsen avser optiska diskenheter som används i persondatorer (stationära datorer och bärbara datorer) (nedan kallade persondatorer) tillverkade av Dell Inc. och Hewlett Packard (nedan kallat HP). De optiska diskenheterna används även i flera andra apparater som används av konsumenter, såsom CD-spelare och DVD-spelare, spelkonsoler och andra externa elektroniska apparater (skäl 28 i det angripna beslutet).
De optiska diskenheterna i persondatorerna varierar beroende på storlek, läsningsmekanismer (springa eller platta) och vilken typ av disk de kan läsa eller ladda ner. De optiska diskenheterna kan delas in i två grupper: Mellanhöga läsare (half-height) (nedan kallade HH) för stationära datorer och smala läsare för bärbara datorer. Gruppen smala läsare omfattar läsare av olika storlekar. Det finns olika typer av HH-läsare och smala läsare beroende på deras tekniska funktion (skäl 29 i det angripna beslutet).
Dell och HP är de två främsta tillverkarna av originalprodukter på världsmarknaden för persondatorer. Dessa båda bolag använder klassiska världsomfattande upphandlingsförfaranden som, bland annat, omfattar kvartalsvisa förhandlingar om ett världsmarknadspris på globala inköpsvolymer med ett litet antal i förväg utvalda leverantörer av optiska diskenheter. Regionala frågor har i allmänhet inte spelat någon roll för andra upphandlingar av optiska diskenheter än dem som är knutna till den beräknade efterfrågan för regioner som påverkar de globala inköpsvolymerna (skäl 32 i det angripna beslutet).
Upphandlingsförfarandena omfattade inbjudan att lämna prisanbud, elektroniska inbjudningar att lämna prisanbud, förhandlingar online, elektroniska auktioner och bilaterala förhandlingar (off-line). När ett upphandlingsförfarande avslutades tilldelade kunderna volymer åt de deltagande leverantörerna av optiska diskenheter (åt alla eller åtminstone de flesta av dem, förutom om en uteslutningsmekanism hade inrättats) enligt de priser som de erbjöd. Det vinnande anbudet erhöll exempelvis 35–45 procent av den totala tilldelningen av kontraktet för det aktuella kvartalet, det andra bästa anbudet 25–30 procent, det tredje 20 procent etcetera Dessa klassiska upphandlingsförfaranden användes av kundernas upphandlingsavdelningar i syfte att genomföra en effektiv upphandling till konkurrensmässiga priser. De använde i detta syfte alla befintliga metoder för att stimulera priskonkurrensen mellan leverantörerna av optiska diskenheter (skäl 33 i det angripna beslutet).
När det gäller Dell, genomförde detta bolag i huvudsak upphandlingarna genom förhandling online. Denna förhandling kunde ha en bestämd varaktighet eller avslutas efter en fastställd period, exempelvis tio minuter efter det senaste anbudet, när ingen leverantör av optiska diskenheter lämnade något nytt anbud. I vissa fall kunde förhandlingen online pågå i flera timmar om upphandlingen var mer intensiv eller om tiden för förhandlingen online förlängdes i syfte att uppmuntra leverantörerna av optiska diskenheter att fortsätta att lämna anbud. Omvänt kunde Dell, även när en förhandling online hade en obestämd varaktighet och var beroende av det slutliga anbudet, vid en viss tidpunkt ange att förhandlingen online avslutades. Dell kunde besluta att ändra ett förfarande genom ”enbart rangordning” till ett förfarande ”i blindo”. Dell kunde ställa in förhandlingen online om upphandlingen eller dess resultat bedömdes otillfredsställande och i stället inleda bilaterala förhandlingar. Förhandlingsförfarandet online övervakades av de världsspridda inköparna med ansvar för dessa operationer hos Dell (skälen 34 och 37 i det angripna beslutet).
Beträffande HP, var de upphandlingsförfaranden som i huvudsak användes inbjudningar att lämna prisanbud och elektroniska inbjudningar att lämna prisanbud. Dessa båda förfaranden genomfördes online med användning av samma plattform. Vad för det första gäller inbjudningarna att lämna prisuppgift utfärdades dessa kvartalsvis. Förfarandena kombinerade förhandlingar online och bilaterala förhandlingar off-line utspridda under en viss tidsperiod, i allmänhet två veckor. Leverantörerna av optiska diskenheter inbjöds till en runda upphandlingar som var öppen under en bestämd period för att inkomma med sina prisanbud på en plattform online eller via e-post. När den första auktionsrundan avslutats träffade HP var och en av deltagarna och inledde förhandlingar på grundval av det anbud som leverantören av optiska diskenheter lämnat i syfte att erhålla det bästa anbudet från varje leverantör utan att avslöja identiteten på de övriga leverantörerna av optiska diskenheter eller deras anbud. Beträffande, för det andra, de elektroniska inbjudningarna att lämna prisanbud, organiserades dessa vanligtvis i form av ett omvänt upphandlingsförfarande. Anbudsgivarna kopplade upp sig på plattformen online vid ett specifikt klockslag och auktionsförsäljningen började med ett av HP fastställt pris. De anbudsgivare som lämnade gradvis nedsatta anbud informerades om sin egen rangordning varje gång ett nytt anbud lämnades. Vid utgången av den föreskrivna tidsperioden vann den leverantör av optiska diskenheter som hade lämnat det lägsta anbudet auktionsförsäljningen och de övriga leverantörerna rangordnades på plats två och tre beroende på deras anbud (skälen 41–44 i det angripna beslutet).
B.

Administrativt förfarande
Den 14 januari 2009 mottog kommissionen en ansökan om immunitet enligt kommissionens tillkännagivande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden (
EUT C 298, 2006, s. 17
) (nedan kallat meddelandet om förmånlig behandling) som ingetts av bolaget Koninklijke Philips NV (nedan kallat Philips). Den 29 januari och den 2 mars 2009 kompletterades denna ansökan i syfte att, vid sidan av Philips, omfatta bolaget Lite-On IT Corporation och deras gemensamma företag Philips & Lite-On Digital Solutions Corporation (nedan kallat PLDS).
Kommissionen sände den 29 juni 2009 en begäran om upplysningar till företag verksamma inom området optiska diskenheter.
Kommissionen beviljade den 30 juni 2009 Philips, Lite-On IT och PLDS en villkorad immunitet.
Sökandebolagen gav den 4 och den 6 augusti 2009 till kommissionen in en begäran om nedsättning av böterna med tillämpning av tillkännagivandet om förmånlig behandling.
Kommissionen inledde den 18 juli 2012 ett förfarande och antog ett meddelande om invändningar mot 13 leverantörer av optiska diskenheter, däribland sökandebolagen. I detta meddelande angav kommissionen i huvudsak att dessa bolag hade åsidosatt artikel 101 FEUF och artikel 53 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet), genom att delta i en konkurrensbegränsande samverkan avseende optiska diskenheter från den 5 februari 2004 till den 29 juni 2009, bestående i en samordning av deras beteenden beträffande upphandlingar som organiserades av två datortillverkare, nämligen Dell och HP.
Samma dag beviljade kommissionen sökandebolagen en villkorad immunitet.
Samtliga mottagare av meddelandet om invändningar deltog den 29 och den 30 november 2012 i ett muntligt hörande vid kommissionen.
Kommissionen anmodade den 14 december 2012 alla parter att ge in relevanta handlingar som mottagits av Dell och HP under överträdelseperioden. Samtliga parter efterkom denna begäran och var och en fick tillgång till de svar som de övriga leverantörerna av optiska diskenheter hade lämnat.
Kommissionen antog den 18 februari 2014 två kompletterande meddelanden om invändningar för att komplettera, ändra och förtydliga de invändningar som riktats mot vissa mottagare av meddelandet om invändningar avseende deras ansvar i den påstådda överträdelsen.
Kommissionen sände den 26 februari 2015 till kommissionen en begäran om nedsättning av böterna på grund av ”särskilda omständigheter” i den mening som avses i artikel 37 i riktlinjerna för beräkning av böter som dömts ut enligt artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003 (
EUT C 210, 2006, s. 2
) (nedan kallade riktlinjerna för beräkning av böter).
Sökandebolagen och deras ombud träffade den 5 mars 2015 kommissionen för att utveckla sin begäran om nedsättning av böterna.
Kommissionen antog den 1 juni 2015 ett kompletterande meddelande om invändningar. Detta nya meddelande hade till syfte att komplettera de tidigare meddelandena om invändningar genom att rikta de invändningar som tagits upp i dessa meddelanden till andra juridiska personer som tillhörde företagskoncerner (moderbolag eller juridiska personer som absorberats) som redan hade varit mottagare av meddelandet om invändningar.
Mottagarna av meddelandet om invändningar av den 18 februari 2014 och av den 1 juni 2015 meddelade sina synpunkter till kommissionen skriftligen, men begärde inte att bli hörda.
Kommissionen riktade den 3 juni 2015 en faktaskrivelse till alla parter. Mottagarna av faktaskrivelsen lämnade sina yttranden till kommissionen skriftligen.
Sökandebolagen gav den 14 september 2015 in en andra begäran om nedsättning av böterna till kommissionen. Denna begäran hade till syfte att uppdatera vissa uppgifter som hade lämnats i deras begäran av den 26 februari 2015.
Sökandebolagen och deras externa ombud deltog den 18 september 2015 i ett andra möte med kommissionen avseende ärendets fortskridande.
Rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor (nedan kallad rådgivande kommittén) rådfrågades den 5 och den 15 oktober 2015 av kommissionen.
Kommissionen antog den 21 oktober 2015 beslut C(2015) 7135 final, om ett förfarande enligt artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet (ärende AT.39639 – Optiska diskenheter) (nedan kallat det angripna beslutet).
C.

Det angripna beslutet
1.

Den aktuella överträdelsen
Kommissionen angav i det angripna beslutet att deltagarna i den konkurrensbegränsande samverkan hade samordnat sina konkurrensbeteenden, åtminstone från den 23 juni 2004 till den 25 november 2008. Kommissionen preciserade att denna samverkan hade skett genom ett nät av parallella bilaterala kontakter. Den angav att deltagarna i den konkurrensbegränsande samverkan försökte anpassa sina volymer på marknaden och att se till att priserna låg kvar på högre nivåer än de skulle ha gjort om dessa bilaterala kontakter inte hade ägt rum (skäl 67 i det angripna beslutet).
Kommissionen angav i det angripna beslutet att samordningen mellan deltagarna i den konkurrensbegränsande samverkan avsåg kunderna Dell och HP, de två största tillverkarna av originalprodukter på världsmarknaden för persondatorer. Enligt kommissionen tillämpade Dell och HP, utöver de bilaterala förhandlingarna med bolagens leverantörer av optiska diskenheter, standardiserade upphandlingsförfaranden som ägde rum minst en gång per kvartal. Kommissionen påpekade att medlemmarna i den konkurrensbegränsande samverkan använde sitt nät av bilaterala kontakter till att manipulera dessa upphandlingsförfaranden. De motverkade därigenom kundernas försök att stimulera priskonkurrensen (skäl 68 i det angripna beslutet).
Enligt kommissionen fick medlemmarna i den konkurrensbegränsande samverkan genom de regelbundna informationsutbytena en mycket ingående kunskap om konkurrenternas avsikter innan de ens gav sig in i upphandlingsförfarandet och kunde följaktligen förbereda sin konkurrensstrategi (skäl 69 i det angripna beslutet).
Kommissionen tillade att medlemmarna i den konkurrensbegränsande samverkan med regelbundna intervall utbytte prisinformation avseende specifika kunder och information utan samband med priser, såsom befintlig produktion och leveranskapacitet, aktuellt lager, situation avseende kvalificeringen samt tidpunkten för införande av nya produkter eller förbättringar. Kommissionen påpekade att leverantörerna av optiska diskenheter dessutom övervakade slutresultaten av de avslutade upphandlingsförfarandena, det vill säga rangordningen, priset och den volym som tilldelats (skäl 70 i det angripna beslutet).
Kommissionen angav även att leverantörerna, samtidigt som de beaktade att medlemmarna i den konkurrensbegränsande samverkan måste se till att hemlighålla sina kontakter för kunderna, för att kontakta varandra använde de medel som de ansåg vara tillräckligt lämpliga för att uppnå det önskade resultatet. Kommissionen preciserade för övrigt att ett försök att kalla till ett inledande möte för att organisera regelbundna multilaterala möten mellan leverantörerna av optiska diskenheter hade misslyckats år 2003 efter att ha avslöjats för en kund. Enligt kommissionen ägde i stället bilaterala kontakter rum, i huvudsak i form av telefonsamtal och, ibland, genom e-postmeddelanden, inbegripet via privata e‑postadresser (hotmail) och chat-tjänster, eller vid möten, i huvudsak mellan förvaltare av världsomfattande kundkonton (skäl 71 i det angripna beslutet).
Kommissionen konstaterade att deltagarna i den konkurrensbegränsande samverkan regelbundet kontaktade varandra och att kontakterna, i huvudsak per telefon, skedde oftare vid tidpunkten för upphandlingsförfarandet, under vilket flera telefonsamtal per dag ägde rum bilateralt mellan vissa deltagare i den konkurrensbegränsande samverkan. Kommissionen preciserade att vissa bilaterala kontakter mellan deltagarna i den konkurrensbegränsande samverkan i allmänhet var mer frekventa än andra (skäl 72 i det angripna beslutet).
2.

Sökandebolagens ansvar
Sökandebolagens ansvar har fastställts på grund av deras direkta deltagande i den konkurrensbegränsande samverkan från den 23 juni 2004 till den 25 november 2008, i synnerhet beträffande deras samordning med andra konkurrenter beträffande Dell och HP (skäl 494 i det angripna beslutet).
3.

Sökandebolagens böter
Såvitt avser beräkningen av de böter som sökandebolagen ålades, grundade kommissionen denna på riktlinjerna för beräkning av böter.
Kommissionen ansåg för det första att det, i syfte att fastställa böternas grundbelopp, mot bakgrund av att varaktigheten av de olika leverantörernas deltagande skilde sig avsevärt åt och för att bättre kunna mäta den konkurrensbegränsande samverkans faktiska påverkan, var lämpligt att använda ett årligt genomsnitt beräknat på det faktiska värdet av företagens försäljning under de hela kalendermånader som vart och ett av dem deltagit i överträdelsen (skäl 527 i det angripna beslutet).
Kommissionen förklarade således att försäljningens värde beräknades på grundval av försäljningen av optiska diskenheter avsedda för persondatorer och som fakturerats Dells och HP:s enheter inom EES (skäl 528 i det angripna beslutet).
Kommissionen ansåg vidare, eftersom det konkurrensbegränsande beteendet gentemot HP hade inletts senare och i syfte att beakta utvecklingen av den konkurrensbegränsande samverkan, att det relevanta värdet av försäljningarna skulle beräknas separat för HP och för Dell, och att två varaktighetsmultiplikatorer skulle tillämpas (skäl 530 i det angripna beslutet).
Kommissionen beslutade även att eftersom avtal om samordning av priserna till sin art hör till de mest allvarliga överträdelserna av artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet och den konkurrensbegränsande samverkan omfattade åtminstone EES, skulle en procentandel på 16 procent tillämpas för allvar i förevarande fall avseende samtliga mottagare av det angripna beslutet (skäl 544 i det angripna beslutet).
Dessutom angav kommissionen att ett avskräckande belopp på 16 procent skulle läggas till, mot bakgrund av omständigheterna i det aktuella fallet (skälen 554 och 555 i det angripna beslutet).
Eftersom det justerade grundbeloppet för de böter som ålades sökandebolagen inte nådde takbeloppet på 10 procent av deras omsättning, behövde kommissionen inte göra någon ny justering på grundval av artikel 23.2 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna [101] och [102 FEUF] (
EGT L 1, 2003, s. 1
). Det justerade grundbeloppet för de böter som ålades sökandebolagen, vilka beräknades enligt den ovan beskrivna metoden, uppgick nämligen till 8,45 procent av deras sammanlagda omsättning för år 2014, det räkenskapsår som föregick antagandet av det angripna beslutet (skälen 570–572 i det angripna beslutet).
Slutligen erhöll sökandebolagen en nedsättning med 50 procent av bötesbeloppet, eftersom de samarbetat i utredningen inom ramen för kommissionens program för förmånlig behandling och de beviljades även partiell immunitet för att ha gjort det möjligt för kommissionen att fastställa att den konkurrensbegränsande samverkan varat längre (skälen 575 och 582–592 i det angripna beslutet).
Det angripna beslutets artikeldel har, i den mån som sökandebolagen berörs därav, följande lydelse:
”Artikel 1
Följande företag har överträtt artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet genom att, under de angivna perioderna, ha deltagit i en enda, fortlöpande överträdelse, som utgjorts av flera skilda överträdelser, inom sektorn för optiska diskenheter i hela EES, bestående i avtal om samordning av priser:
…
d)
[sökandebolagen] från den 23 juni 2004 till den 25 november 2008, för deras samordning avseende Dell och HP.
…
Artikel 2
För de överträdelser som anges i artikel 1 åläggs företagen härmed följande böter:
…
d)
[sökandebolagen], solidariskt ansvariga: 37121000 euro.”
II.

Förfarandet och parternas yrkanden
Sökandebolagen har väckt förevarande talan genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 4 januari 2016.
Kommissionen inkom med svaromål den 29 april 2016.
På förslag av referenten beslutade tribunalen (femte avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet och anmodade, som en åtgärd för processledning enligt artikel 89 i rättegångsreglerna, sökandebolagen att lägga fram en handling och att uttala sig skriftligen om vissa aspekter av tvisten. Sökandebolagen efterkom tribunalens begäran inom den föreskrivna fristen.
Parterna utvecklade sin talan och svarade på tribunalens frågor vid förhandlingen den 3 maj 2018.
Sökandebolagen har yrkat att tribunalen ska
–
sätta ned de böter som de ålagts i artikel 2 d i det angripna beslutet med hänsyn till de särskilda omständigheterna i ärendet, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat att tribunalen ska
–
ogilla talan, och
–
förplikta sökandebolagen att ersätta rättegångskostnaderna.
III.

Rättslig bedömning
A.

Tvistens omfattning
Sökandebolagen har anfört två grunder till stöd för sin talan. De har för det första gjort gällande att kommissionen har åsidosatt principen om god förvaltningssed och sin motiveringsskyldighet, genom att inte besvara sökandenbolagens begäran enligt punkt 37 i riktlinjerna för beräkning av böter. För det andra har sökandebolagen gjort gällande att kommissionen har gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att inte tillämpa ett undantag från den allmänna metod som anges i riktlinjerna för beräkning av böter för att sätta ned de böter som de ålagts med hänsyn till de särskilda omständigheterna i ärendet och deras roll på marknaden för optiska diskenheter.
Sökandebolagen har, som första yrkande, och som framgår av punkterna 3, 7, 41 och 43 i ansökan och av punkterna 11–18 i repliken, yrkat att tribunalen ska utöva sin obegränsade behörighet enligt artikel 261 FEUF för att sätta ned de böter som de har ålagts. De har vidare angett att de inte yrkat ogiltigförklaring av det angripna beslutet för det fall tribunalen skulle finna att kommissionen har åsidosatt sin motiveringsskyldighet eller principen om god förvaltning.
Tribunalen har, som en åtgärd för processledning enligt artikel 89 i rättegångsreglerna, anmodat sökandebolagen att precisera huruvida de inte, såsom ansökan och repliken antyder, har avsett att framställa ett yrkande om ogiltigförklaring, utan endast ett yrkande om nedsättning av böterna.
Sökandebolagen har i svaret på tribunalens åtgärder för processledning angett att de har bett tribunalen att utöva sin obegränsade behörighet genom att pröva kommissionens underförstådda beslut om avslag på deras begäran om nedsättning av böterna enligt punkt 37 i riktlinjerna om beräkning av böter och genom att pröva denna begäran i sak.
Sökandebolagen har emellertid även, i detta svar på åtgärderna för processledning i målet, angett att de var medvetna om att en begäran om att tribunalen ska utöva sin obegränsade behörighet avseende böterna enligt artikel 261 FEUF ”nödvändigtvis omfattar en begäran om total eller partiell ogiltigförklaring av detta beslut” och att om tribunalen, vid sin legalitetsprövning enligt artikel 263 FEUF skulle finna att kommissionen inte har gjort sig skyldig till någon felaktig rättstillämpning, skulle kunna göra en fullständig prövning av bötesbeloppet i enlighet med artikel 261 FEUF.
Det ska i detta hänseende erinras om att en ”talan där domstolen har obegränsad behörighet” inte ges ställningen av ett självständigt rättsmedel i fördraget. I artikel 261 FEUF föreskrivs endast att unionsdomstolen får ges en obegränsad behörighet i fråga om de påföljder som föreskrivs i de förordningar som antas enligt bestämmelserna i fördragen (beslut av den 9 november 2004, FNICGV/kommissionen,
T-252/03
,
EU:T:2004:326
, punkt
).
Unionsdomstolen kan vidare endast utöva denna obegränsade behörighet inom ramen för sin laglighetskontroll av institutionernas rättsakter, i synnerhet vid talan om ogiltigförklaring. Artikel 261 FEUF innebär nämligen endast att räckvidden av unionsdomstolen behörighet inom ramen för de mål som avses i artikel 263 FEUF ökar (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 9 november 2004, FNICGV/kommissionen,
T-252/03
,
EU:T:2004:326
, punkterna
och
).
Detta innebär att en talan vars syfte är att förmå unionsdomstolen att utöva sin obegränsade behörighet med avseende på ett beslut varigenom påföljder åläggs, vilket är en behörighet som följer av artikel 261 FEUF men som genomförs i artikel 263 FEUF, nödvändigtvis måste innebära eller innefatta ett yrkande om att det beslutet helt eller delvis ska ogiltigförklaras (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 9 november 2004, FNICGV/kommissionen,
T-252/03
,
EU:T:2004:326
, punkt
).
Det är således först efter det att unionsdomstolen har slutfört sin legalitetsprövning av beslutet, mot bakgrund av de grunder som har anförts och de som den, i förekommande fall, har beaktat på eget initiativ som den, när beslutet inte helt eller delvis ska ogiltigförklaras, ska utöva sin obegränsade behörighet för att dels dra slutsatser av sin bedömning beträffande detta besluts laglighet, dels för att, utifrån de uppgifter som lämnats inför dess prövning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 december 2011, KME Germany m.fl./kommissionen,
C‑389/10 P
,
EU:C:2011:816
, punkt
, och dom av den 10 juli 2014, Telefónica och Telefónica de España/kommissionen,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
, punkt
), besluta om det, vid den tidpunkt då den fattar sitt beslut, är påkallat att (dom av den 11 juli 2014, RWE och RWE Dea/kommissionen,
T-543/08
,
EU:T:2014:627
, punkt
, dom av den 11 juli 2014, Sasol m.fl./kommissionen,
T-541/08
,
EU:T:2014:628
, punkt
, och dom av den 11 juli 2014, Esso m.fl./kommissionen,
T-540/08
,
EU:T:2014:630
, punkt
), ersätta kommissionens bedömning med sin egen, för att fastställa ett lämpligt bötesbelopp.
Även om sökandebolagen i förevarande mål i ansökan endast har framställt ett yrkande om ändring av det angripna beslutet och angett att de inte yrkade ogiltigförklaring av detsamma, framgår det av deras senare förklaringar att de inte motsätter sig att tribunalen omformulerar deras yrkanden i enlighet med ovan i punkterna 53–56 nämnda rättspraxis.
Det kan således konstateras att förevarande talan omfattar dels ett yrkande om att tribunalen delvis ska ogiltigförklara det angripna beslutet, i den del kommissionen avslog sökandebolagens begäran om nedsättning, enligt punkt 37 i riktlinjerna för beräkning av böter, av de böter som de ålades i artikel 2 d i det angripna beslutet, dels ett yrkande om ändring av detta beslut genom vilket tribunalen själv ska bevilja denna begäran och nedsätta böterna i enlighet med denna.
B.

Yrkandet om ogiltigförklaring
[
utelämnas
]
1.

Den första grunden: Åsidosättande av principen om god förvaltningssed och motiveringsskyldigheten
[
utelämnas
]
a)

Den första delgrunden: Åsidosättande av motiveringsskyldigheten
[
utelämnas
]
1)

Huruvida kommissionen har en skyldighet att motivera varför den inte beaktade de särskilda omständigheter som sökandebolagen gjorde gällande
Beträffande sökandebolagens argument att kommissionen har underlåtit att uppfylla sin motiveringsskyldighet, genom att i det angripna beslutet inte ange skälen till varför den inte, på deras begäran och enligt punkt 37 i riktlinjerna för beräkning av böter, frångick den allmänna metoden för beräkning av böterna, ska det påpekas att kommissionen, såsom följer av den rättspraxis som angetts ovan i punkterna 65 och 75, inte har någon skyldighet att i sitt beslut redogöra för alla de faktiska och rättsliga omständigheter som behandlats under det administrativa förfarandet eller dem som den inte beaktat vid beräkningen av beloppet för de böter som åläggs sökandebolagen.
Det ska vidare påpekas att det i de tillämpliga bestämmelserna föreskrivs att kommissionen, endast i undantagsfall, får avvika från tillämpningen av den allmänna metoden vid beräkningen av böterna, i två situationer. För det första enligt punkt 35 i riktlinjerna för beräkning av böter får kommissionen vid fastställandet av bötesbeloppet beakta att ett företag saknar betalningskapacitet. Vad gäller förevarande mål ska det erinras om att kommissionen, vid det informella mötet den 5 mars 2015, uttryckligen bad sökandebolagen att bekräfta att de inte gjorde gällande att de saknade betalningskapacitet för betalningen av böter enligt punkt 35 i riktlinjerna för beräkning av böter och att de inte begärde tillämpning av detta förfarande. För det andra föreskrivs det, i punkt 37 i riktlinjerna för beräkning av böter, att kommissionen har rätt att avvika från den i riktlinjerna föreskrivna metoden om omständigheterna i ett enskilt ärende kräver det eller om det krävs för att uppnå en tillräcklig avskräckande effekt.
Det utrymme för skönsmässig bedömning som riktlinjerna om beräkning av böter ger kommissionen ska emellertid enligt rättspraxis inte anses sträcka sig så långt att det befriar kommissionen från skyldigheten att motivera varför den tillämpar detta undantag. Kommissionen ska nämligen precisera vilka omständigheter i det enskilda ärendet som berättigar tillämpningen av ett sådant undantag eller varför en sådan tillämpning krävs för att uppnå en tillräckligt avskräckande effekt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 februari 2014, AC‑Treuhand/kommissionen,
T-27/10
,
EU:T:2014:59
, punkt
).
I synnerhet gör sig dessa krav på motivering gällande i än högre grad när kommissionen beslutar att avvika från den allmänna metod som anges i riktlinjerna för beräkning av böter, genom vilka den själv begränsat sitt utrymme för skönsmässig bedömning beträffande fastställande av böter genom att hänvisa till punkt 37 i riktlinjerna. Det ska i detta hänseende erinras om att enligt fast rättspraxis innehåller dessa riktlinjer vägledande förhållningsregler för den praxis som ska följas och från vilka kommissionen, i ett enskilt fall, inte kan avvika utan att ange skäl som är förenliga med likabehandlingsprincipen. Denna motivering ska vara mycket exakt, eftersom punkt 37 i riktlinjerna endast innehåller en vag hänvisning till att ”omständigheterna i ett enskilt ärende kräver det” och således ger kommissionen ett stort utrymme för skönsmässig bedömning för att undantagsvis göra en justering av grundbeloppen för de berörda företagens böter. I ett sådant fall är det nämligen ännu viktigare att kommissionen iakttar de garantier – däribland motiveringsskyldigheten – som enligt unionens rättsordning gäller i administrativa förfaranden, (se dom av den 13 december 2016, Printeos m.fl./kommissionen,
T-95/15
,
EU:T:2016:722
, punkt
och där angiven rättspraxis).
I förevarande fall ansåg kommissionen däremot att det inte förelåg sådana särskilda omständigheter som avses i punkt 37 i riktlinjerna om beräkning av böter. Den valde således att tillämpa den allmänna metoden vid beräkningen av de böter som ålades sökandebolagen. Under dessa omständigheter och som framgår av ovan i punkterna 65 och 75 nämnda rättspraxis hade kommissionen endast en skyldighet att i det angripna beslutet motivera vilken metod som använts vid beräkningen av böterna och inte vilka omständigheter som den inte beaktat vid denna beräkning. I synnerhet hade kommissionen ingen skyldighet att motivera varför den inte tillämpat det undantag som anges i punkt 37 i riktlinjerna för beräkning av böter. Kommissionen är nämligen, såsom tribunalen har erinrat om ovan (se punkt 77), inte skyldig att ta ställning till samtliga argument som anförts av berörda parter. Det är tillräckligt att den framställer de omständigheter och rättsliga överväganden som är av väsentlig betydelse för hur beslutet har fattats.
Mot denna bakgrund godtar tribunalen inte sökandebolagens argument att kommissionen inte uppfyllde sin motiveringsskyldighet i det angripna beslutet då den inte angav varför den inte, enligt sökandebolagets begäran, tillämpade undantaget i punkt 37 i riktlinjerna för beräkning av böter. Talan kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den första grundens första del.
b)

Andra delgrunden: Åsidosättande av principen om god förvaltningssed
[
utelämnas
]
Det framgår av handlingarna i förevarande mål dels att rådgivande kommittén rådfrågades vid två tillfällen, den 5 och den 15 oktober 2015, innan det angripna beslutet antogs, dels att en lång rad handlingar avseende det aktuella ärendet skickades till medlemmarna i denna kommitté i enlighet med artikel 14.3 i förordning nr 1/2003. Kommissionen har angett att den bland dessa handlingar lämnade en sammanfattning av handlingarna i målet, sin faktaskrivelse daterad den 3 juni 2015, svaren på denna skrivelse från de bolag som berördes av böterna, däribland sökandebolagens svar av den 26 juni 2015, utkastet till beslut med bilagor, en tabell som visade bötesbeloppen och en detaljerad beskrivning av hur dessa skulle beräknas, meddelandet om invändningar samt svaren på detta meddelande.
Det ska för det första påpekas att rådgivande kommittén informerades om de huvudsakliga faktiska och rättsliga omständigheterna i förfarandet, däribland den berörda marknaden, mottagarna, invändningarna, överträdelsens varaktighet, metoden för beräkning av böterna och de synpunkter som mottagarna lämnat som svar på kommissionens invändningar. Dessa handlingar kunde således anses ingå bland de ”viktigaste” handlingarna i den mening som avses i artikel 14.3 i förordning nr 1/2003.
För det andra kan det konstateras att artikel 14 i förordning nr 1/2003 inte föreskriver att sökandeparternas begäran ska bifogas dessa handlingar. Enligt lydelsen i artikel 14.3 i förordning nr 1/2003 ska den kallelse som sänds ut till rådgivande kommittén skickas tillsammans med ”en sammanfattning av det ärende som skall behandlas, med uppgift om de viktigaste handlingarna och ett preliminärt utkast till beslut”. Uttrycket ”uppgift om de viktigaste handlingarna” kan emellertid inte anses innebära att kommissionen ska sända alla handlingar som har utväxlats med de berörda bolagen till rådgivande kommittén.
Det ska för det tredje påpekas att kommissionen till rådgivande kommittén sände en faktaskrivelse daterad den 3 juni 2015 och sökandebolagens svar på denna skrivelse daterat den 26 juni 2015. Det kan således konstateras att sökandebolagen har haft möjlighet dels att få vetskap om de viktigaste faktiska omständigheter som kommissionen skulle beakta vid beräkningen av böterna, dels att lämna synpunkter på dessa faktiska omständigheter som kommissionen redogjort för. Dessa synpunkter vidarebefordrades dessutom till rådgivande kommittén.
Eftersom sökandebolagens första begäran, avseende nedsättningen av böterna på grund av ”omständigheter” rörande dem på så sätt som avses i punkt 37 i riktlinjerna för beräkning av böter, inkom den 26 februari 2015, det vill säga vid ett datum långt före den faktaskrivelse som kommissionen sände till sökandebolagen, kan de således inte klandra kommissionen för att inte ha vidarebefordrat dessa uppgifter till rådgivande kommittén. Även om kommissionen varken inkluderade dessa uppgifter i faktaskrivelsen eller i förteckningen avseende de viktigaste handlingarna, hade sökandebolagen nämligen i sitt yttrande av den 26 juni 2015 en möjlighet att påtala hur viktiga dessa upplysningar var för beräkningen av böterna.
Eftersom de uppgifter som sökandebolagen lämnade i sin andra begäran av den 14 september 2015 inte innehöll några väsentliga ändringar jämfört med den första begäran, då det rörde sig om en uppdatering av faktiska omständigheter som redan angetts, hade kommissionen, som inte hade någon skyldighet att återigen höra sökandebolagen innan den antog beslutet, inte heller någon skyldighet att hålla ett nytt samråd med rådgivande kommittén (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 oktober 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl./kommissionen,
C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P och C‑254/99 P
,
EU:C:2002:582
, punkt
). Det ska emellertid påpekas att kommissionen höll ett nytt informellt möte med sökandebolagen, den 18 september 2015, vid vilket de fick möjlighet att uttala sig om de nya faktiska omständigheterna och att rådgivande kommittén därefter, den 15 oktober 2015, rådfrågades igen. Kommissionen ansåg att dessa faktiska omständigheter inte var avgörande för beräkningen av de böter som ålades sökandebolagen. De framfördes därför inte till rådgivande kommittén.
Av det ovan anförda framgår att kommissionen inte har åsidosatt principen om god förvaltningssed på grund av att den inte rådfrågade rådgivande kommittén angående de särskilda omständigheter som sökandebolagen gjort gällande. Kommissionen var nämligen noggrann i det administrativa förfarandet då den, för det första, hörde sökandebolagen och tog ställning till deras synpunkter innan rådgivande kommittén avgav ett skriftligt yttrande om det preliminära utkastet till beslut och, för det andra, till denna kommitté översände de viktigaste uppgifterna för beräkningen av böterna i enlighet med artikel 14.3 i förordning nr 1/2003.
Överväganden liknande dem som framförts i punkterna 89–95 ovan är tillämpliga på sökandebolagens argument beträffande samråd med kommissionsledamöternas kollegium. Det framgår i detta hänseende av handlingarna i målet att innan det angripna beslutet antogs lämnades de viktigaste delarna av utkastet till beslut, det vill säga detta utkast med bilagor, rådgivande kommitténs yttrande och förhörsombudets slutrapport, till kommissionsledamöternas kollegium för ett slutgiltigt godkännande.
[
utelämnas
]

Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (femte avdelningen)
följande:

1)
Talan ogillas.

2)
Hitachi-LG Data Storage, Inc. och Hitachi-LG Data Storage Korea, Inc. ska bära sina egna rättegångskostnader och ersätta kommissionens rättegångskostnader.

Gratsias
Labucka
Ulloa Rubio
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 12 juli 2019.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.
(
)	Endast de punkter i denna dom vars publicering tribunalen anser vara till nytta har återgetts.