CELEX: 62016TJ0447
Europos Sąjungos prekių ženklas
Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra
Vaizdinis Europos Sąjungos prekių ženklas, vaizduojantis „L“ formos griovelį
Absoliutus atmetimo pagrindas
Žymuo, kurį sudaro vien prekės forma, būtina techniniam rezultatui gauti
Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis
Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis (dabar
Reglamento 2017/1001 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis)
Reglamentas (ES) 2015/2424
Teisės akto taikymas laiko atžvilgiu
Prekės forma
Žymens pobūdis
Atsižvelgimas į elementus, kurie naudingi nustatant pagrindines žymens savybes
Bendrasis interesas, kuriuo grindžiamas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis

Ginčo aplinkybės
2001 m. liepos 23 d.
Pirelli Tyre SpA
, ieškovė, remdamasi iš dalies pakeistu 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 11, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) (šis reglamentas buvo pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (
OL L 78, 2009, p. 1
), o pastarasis – 2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2017/1001 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (
OL L 154, 2017, p. 1
)), pateikė Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybai (EUIPO) paraišką įregistruoti Europos Sąjungos prekių ženklą.
Europos Sąjungos prekių ženklas, kurį prašyta įregistruoti, yra šis vaizdinis žymuo:
Prekės, kurioms buvo prašoma registracijos, priskirtos prie peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 12 klasės prekių ir atitinka tokį aprašymą: „padangos, gumos, ratlankiai ir apdangalai, visų tipų transporto priemonių ratų pusiau pneumatinės ir pneumatinės padangos, visų tipų transporto priemonių ratai, kameros, ratlankiai, dalys, aksesuarai ir atsarginės dalys visų tipų transporto priemonių ratams“.
Europos Sąjungos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2002 m. gegužės 6 d. Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 36/2002, o vaizdinis žymuo, nurodytas šio sprendimo 2 punkte, buvo įregistruotas kaip prekių ženklas 2002 m. spalio 18 d. numeriu 2319176.
2012 m. rugsėjo 27 d.
The Yokohama Rubber Co. Ltd
, į bylą įstojusi šalis, pateikė EUIPO prašymą pripažinti ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia dėl šių prekių: „padangų, pilnavidurių gumų, visų tipų transporto priemonių ratų pusiau pneumatinių ir pneumatinių padangų“. Šis prašymas buvo grindžiamas Reglamento Nr. 40/94 52 straipsnio 1 dalies a punktu, siejamu su to paties reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punktu arba 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčiu.
2014 m. rugpjūčio 28 d. sprendimu EUIPO Anuliavimo skyrius pripažino ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia šio sprendimo 5 punkte nurodytoms prekėms ir „visų tipų transporto priemonių ratų ratlankiams ir apdangalams“, motyvuodamas tuo, kad ginčijamas žymuo sudarytas vien iš nagrinėjamų prekių formos, būtinos techniniam rezultatui gauti, kaip nurodyta Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktyje.
Ieškovė, remdamasi Reglamento Nr. 207/2009 58–64 straipsniais (dabar – Reglamento 2017/1001 66–71 straipsniai), pateikė EUIPO apeliaciją dėl Anuliavimo skyriaus sprendimo.
2016 m. balandžio 28 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) EUIPO penktoji apeliacinė taryba iš dalies patenkino apeliaciją. Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 punkte ji panaikino Anuliavimo skyriaus sprendimą tiek, kiek juo ginčijamo prekių ženklo registracija buvo pripažinta negaliojančia „visų tipų transporto priemonių ratų ratlankiams ir apdangalams“. Iš tiesų Apeliacinė taryba nusprendė, kad šios prekės nebuvo nurodytos prašyme pripažinti registraciją negaliojančia ir kad Anuliavimo skyrius, paskelbdamas negaliojimą, viršijo šio prašymo apimtį. Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 punkte Apeliacinė taryba patvirtino Anuliavimo skyriaus sprendimą dėl likusios prašymo dalies ir pripažino ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia dėl šių prekių: „padangų, pilnavidurių gumų, visų tipų transporto priemonių ratų pusiau pneumatinių ir pneumatinių padangų“. Šiuo klausimu Apeliacinė taryba, pirma, nusprendė, kad, atsižvelgiant į pateiktus įrodymus ir nagrinėjamas prekes, „[buvo] matyti, kad žymuo yra padangos protektoriaus, t. y. (turbūt) svarbiausios nagrinėjamų prekių dalies <…> bent jau techniniu požiūriu, vaizdas“. Antra, Apeliacinė taryba nurodė, kad pagrindinis nagrinėjamo prekių ženklo elementas yra „L“ formos griovelis, kuris turi tokias savybes: maždaug 90° kampą, išlenktą segmentą ir dvi atskiras dalis, kurios išplatėja. Trečia, Apeliacinė taryba nusprendė, kad, atsižvelgiant į įstojusios į bylą šalies pateiktus įrodymus, ginčijamas žymuo atlieka esminį vaidmenį užtikrinant tinkamą padangų veikimą, siekiant palengvinti veiksmingą trauką ir stabdymą ir pagerinti komfortą. Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 3 punkte Apeliacinė taryba priteisė iš ieškovės įstojusios į bylą šalies naudai 1700 EUR, motyvuodama tuo, kad ieškovė pralaimėjo bylą EUIPO.
Šalių reikalavimai
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo:
–
patvirtinamas 2014 m. rugpjūčio 28 d. Anuliavimo skyriaus sprendimas ir ginčijamo prekių ženklo registracija paskelbiama negaliojančia šioms prekėms: „padangoms, pilnavidurėms gumoms, visų tipų transporto priemonių ratų pusiau pneumatinėms ir pneumatinėms padangoms“;
–
priteisiamas 1700 EUR įstojusios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidų atlyginimas.
–
priteisti iš EUIPO bylinėjimosi išlaidas.
EUIPO ir įstojusi į bylą šalis Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį;
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Grįsdama ieškinį ieškovė remiasi trimis pagrindais. Savo pirmajame pagrinde ieškovė tvirtina, kad Apeliacinė taryba grindė savo sprendimą 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio redakcija, kuri nebuvo taikytina
ratione temporis
. Antrajame pagrinde ieškovė nurodo procedūrinius pažeidimus ir motyvavimo pareigos pažeidimą. Trečiajame pagrinde ji nurodo Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio pažeidimą.
Savo atsakymuose EUIPO ir įstojusi į bylą šalis teigia, kad ieškinio pagrindai yra nepagrįsti. Jos taip pat tvirtina, kad ieškinio 5 priede pateikti įrodymai, kuriuos sudaro skirtingų padangų griovelių kampiniai matmenys, turi būti pripažinti nepriimtinais, nes jie pirmą kartą buvo pateikti Bendrajam Teismui.
Tikslinga iš eilės išnagrinėti ieškovės nurodytus pirmąjį ir trečiąjį pagrindus.
Ieškinio pirmasis pagrindas susijęs su tuo, kad ginčijamas sprendimas grindžiamas 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio redakcija, kuri netaikytina „ratione temporis“
Ieškovės teigimu, ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba taikė Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio redakciją, numatytą 2015 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2015/2424, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 207/2009 ir Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2868/95, skirtas įgyvendinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94, ir kuriuo panaikinamas Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2869/95 dėl Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) mokamų mokesčių (
OL L 341, 2015, p. 21
).
Pagal Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktį, iš dalies pakeistą Reglamentu 2015/2424, neregistruojami žymenys „susidedantys vien tik iš <…> prekių formos ar kitų charakteristikų, būtinų techniniam rezultatui gauti“.
Pasak ieškovės, absoliutaus negaliojimo pagrindo egzistavimas šioje situacijoje turėtų būti vertinamas remiantis nuostata, kuri galiojo paraiškos įregistruoti ginčijamą prekių ženklą pateikimo metu, t. y. 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio redakcija, nustatyta Reglamentu Nr. 40/94, kuria remiantis neregistruojami tik žymenys, kurie yra vien „prekių forma“, būtina techniniam rezultatui gauti.
Šiuo klausimu, pirma, reikia išsiaiškinti nuostatą, kuri turėtų būti taikoma
ratione temporis
procedūros EUIPO metu, ir, antra, nustatyti, ar ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba faktiškai taikė šią nuostatą, kuri turėjo būti taikoma
ratione temporis
.
Dėl taikytinos nuostatos „ratione temporis“
Remiantis suformuota jurisprudencija, procedūrinės taisyklės paprastai taikomos nuo jų įsigaliojimo datos (žr. 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑610/10
,
EU:C:2012:781
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), nors yra priimta, kad materialinės taisyklės reguliuoja ankstesnes už jų įsigaliojimą situacijas tik tiek, kiek iš jų formuluočių, tikslų ar struktūros aišku, kad toks poveikis joms turi būti priskirtas (1981 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Meridionale Industria Salumi ir kt.,
212/80–217/80
,
EU:C:1981:270
,
punktas ir 2008 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Komisija / Freistaat Sachsen,
C‑334/07 P
,
EU:C:2008:709
,
punktas).
Pirma, EUIPO neginčija, kad šioje byloje turėjo būti taikoma 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio redakcija, nustatyta Reglamentu Nr. 40/94.
Antra, reikia pažymėti, kad Reglamentu 2015/2424 buvo iš tiesų pakeista Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio (dabar – Reglamento 2017/1001 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis) formuluotė; šioje nuostatoje įtvirtinta materialinės teisės norma ir, konkrečiai kalbant, vienas iš absoliučių atmetimo pagrindų, dėl kurių gali būti atsisakyta registruoti žymenį arba, siejant jį su Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies a punktu (dabar – Reglamento 2017/1001 59 straipsnio 1 dalies a punktas), vienas iš absoliučių negaliojimo pagrindų, kuriuo remiantis prekių ženklo registracija gali būti paskelbta negaliojančia. Reglamentas 2015/2424 įsigaliojo 2016 m. kovo 23 d. ir iš jo formuluočių, tikslų ir struktūros nėra matyti, kad Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis, toks, kaip nustatytas Reglamentu 2015/2424, turėtų būti taikomas iki jo įsigaliojimo susidariusioms situacijoms.
Iš to išplaukia, kad Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio redakcija, nustatyta Reglamentu 2015/2424, nėra taikytina nagrinėjamoje situacijoje, nes ginčijamas prekių ženklas buvo įregistruotas 2002 m. spalio 18 d. po to, kai 2001 m. liepos 23 d. buvo gauta paraiška įregistruoti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia pasakyti, kad šiuo atveju Apeliacinė taryba, norėdama nustatyti, ar ginčijamo prekių ženklo registracija turėjo būti pripažinta negaliojančia, turėjo vadovautis Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčiu.
Dėl ginčijamame sprendime taikytos nuostatos
Ginčijamo sprendimo 14 punkte Apeliacinė taryba priminė Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio formuluotę, iš dalies pakeistą Reglamentu 2015/2424.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad, kaip pripažino EUIPO, Apeliacinė taryba ginčijamame sprendime neteisingai pacitavo Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio formuluotę, iš dalies pakeistą Reglamentu 2015/2424.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad Apeliacinė taryba ginčijamame sprendime detaliai nurodydama, kaip reikia aiškinti šią nuostatą, daugelį kartų rėmėsi jurisprudencija, suformuota dėl Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio formuluotės, kurioje minima tik „prekės forma“. Be to, iš ginčijamo sprendimo matyti, kad Apeliacinė taryba pateikė savo faktinių aplinkybių vertinimą atsižvelgdama į Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktyje nustatytas sąlygas, kaip jos išaiškintos atitinkamoje jurisprudencijoje.
Taigi, nors ji klaidingai pacitavo Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio formuluotę, iš dalies pakeistą Reglamentu 2015/2424, ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba netaikė Reglamentu 2015/2424 padaryto pakeitimo.
Todėl reikia konstatuoti, kad ginčijamas sprendimas yra pagrįstas tuo metu taikytina nuostata, t. y. Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčiu, kuriame numatyta, kad neregistruojami „žymenys, kurie yra vien <…> prekių forma, būtina techniniam rezultatui gauti“.
Todėl ieškinio pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio pažeidimu
Trečiojo pagrindo pirmoje dalyje ieškovė teigia, kad ginčijamas žymuo nėra nagrinėjamų prekių forma, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktį. Šiuo klausimu ieškovė tvirtina, kad Apeliacinė taryba padarė klaidą, nuspręsdama, kad ginčijamas žymuo yra padangos protektoriaus dalis, o tai reiškia ir nagrinėjamu prekių ženklu žymimų prekių, t. y. „padangų, pilnavidurių gumų, visų tipų transporto priemonių ratų pusiau pneumatinių ir pneumatinių padangų“, dalis.
EUIPO tvirtina, kad, pirma, Apeliacinės tarybos išvada, kad nagrinėjamas žymuo yra padangos protektoriaus, kuris bent jau techniniu požiūriu yra (bene) svarbiausia nagrinėjamų prekių dalis, vaizdas, buvo padaryta, viena vertus, išnagrinėjus grafinį ginčijamo žymens vaizdą atsižvelgiant į prekes, dėl kurių prašoma registracijos, ir, kita vertus, remiantis šalių pateiktais įrodymais. Antra, tam, kad žymeniui būtų galima taikyti Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktį, pakanka, kad jį sudarytų prekės, įtrauktos į jo specifikaciją, dalis. Kitaip tariant, vien tai, kad nagrinėjama forma gali būti taikoma sudėtingesnei prekei arba kad ji gali būti integruota į tokią prekę, netrukdo taikyti šio atmetimo pagrindo. Trečia, EUIPO pažymi, kad padangos griovelis nėra prekė, nes jis nėra atskira padangos dalis. Vadinasi, ginčijamas žymuo yra užregistruotas padangoms, t. y. yra prekėms, kurių sudedamoji dalis yra „L“ formos griovelis ir kurių atžvilgiu toks griovelis atlieka techninę funkciją. Ketvirta, preziumuojamas visuomenės žymens vertinimas nėra lemiamas elementas taikant atmetimo pagrindą, įtvirtintą Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktyje. Šis pagrindas yra grindžiamas objektyviu kriterijumi, dėl kurio EUIPO, be grafinio žymens vaizdo, gali taip pat atsižvelgti į visus kitus naudingus elementus, leidžiančius identifikuoti žymenį Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio kontekste. Penkta, Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčiu siekiama neleisti suteikti monopolio teisės į prekės funkcines savybes. Vadinasi, jeigu ieškovei būtų suteiktos prekių ženklo teisės į ginčijamą žymenį (nes jis yra padangos dalies vaizdas), ji galėtų uždrausti kitoms įmonėms prekiauti padangomis, kuriose naudojami tokie patys arba panašūs žymenis, t. y. grioveliai.
Įstojusi į bylą šalis tvirtina, pirma, kad iš tam tikrų bylos dokumentų matyti, jog ieškovė per savo atstovą jau apibūdino, todėl pripažino, kad ginčijamas prekių ženklas yra „protektoriaus brėžinys“. Antra, prekių ženklas turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes ir jokia teisės nuostata nedraudžia EUIPO taikyti „atvirkštinės inžinerijos“, t. y. nustatyti, ką iš tikrųjų vaizduoja prekių ženklas ir į kokį elementą prekių ženklo savininkas siekia gauti išimtines teises. Trečia, atsižvelgiant į bylos dokumentus ir prekes, kuriomis faktiškai prekiauja ieškovė, teisinga yra teigti, kad ginčijamas prekių ženklas yra prekių forma ar svarbiausias atitinkamų prekių elementas. Ketvirta, ieškovės pateikti pavyzdžiai dėl ginčijamo žymens naudojimo kaip kilmės nuorodos, neatliekančios techninės funkcijos brošiūrose ir kataloguose, kuriuose nurodomi tam tikri jos padangų modeliai, nėra reikšmingi.
Pirminės pastabos
Pirma, reikėtų pažymėti, kad šiuo atveju įstojusios į bylą šalies EUIPO pateiktas prašymas dėl dalinio registracijos pripažinimo negaliojančia buvo grindžiamas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčiu ir to paties reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punktu. Kiek tai susiję su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktu, t. y. ginčijamo prekių ženklo skiriamojo požymio nebuvimu, grindžiamu prašymu pripažinti registraciją negaliojančia, ieškovė procedūroje EUIPO tvirtino, kad minėtas prekių ženklas turi skiriamąjį požymį, bent jau įgytą dėl jo naudojimo, remiantis Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalimi.
Anuliavimo skyrius ir vėliau Apeliacinė taryba pripažino ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia, remdamiesi Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčiu, ir nepatikrino, ar egzistuoja negaliojimo pagrindas dėl prekių ženklo skiriamojo požymio nebuvimo.
Iš tiesų prekių ženklai, kuriuos gali būti atsisakyta įregistruoti dėl Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b–d punktuose įtvirtintų pagrindų, pagal to paties straipsnio 3 dalį gali įgyti skiriamąjį požymį naudojant. Tačiau žymuo, kurį buvo atsisakyta įregistruoti remiantis Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punktu, niekada negalės įgyti skiriamojo požymio naudojant, kaip numatyta to paties straipsnio 3 dalyje. Taigi minėto 7 straipsnio 1 dalies e punktas apima tam tikrus žymenis, kurie negali sudaryti prekių ženklų, ir yra išankstinė kliūtis, galinti sutrukdyti įregistruoti tik iš prekės formos sudarytą prekių ženklą (pagal analogiją žr. 2002 m. birželio 18 d. Sprendimo Philips,
C‑299/99
,
EU:C:2002:377
,
ir
punktus).
Todėl jeigu nagrinėjant žymenį pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punktą konstatuojama, kad tenkinamas vienas iš šioje nuostatoje minimų kriterijų, šio žymens nereikia nagrinėti pagal minėto reglamento 7 straipsnio 3 dalį, nes aišku, kad tokiu atveju žymens negalima įregistruoti. Šio poreikio nagrinėti nebuvimas paaiškina suinteresuotumą tuo, kad prieš tai žymuo būtų išnagrinėtas atsižvelgiant į Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punktą tuo atveju, kai gali būti taikomi keli iš minėtoje 1 dalyje numatytų absoliučių atmetimo pagrindų, tačiau negalima aiškinti, kad toks poreikio nagrinėti nebuvimas reiškia pareigą prieš tai tą patį žymenį išnagrinėti atsižvelgiant į Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punktą (2011 m. spalio 6 d. Sprendimo Bang & Olufsen / VRDT (Garsiakalbio vaizdas),
T‑508/08
,
EU:T:2011:575
,
punktas).
Antra, reikia priminti, kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punktu siekiama užkirsti kelią tam, kad dėl teisių į prekių ženklą įmonei būtų suteikta monopolio teisė į prekės techninius sprendimus ar funkcines savybes (pagal analogiją žr. 2002 m. birželio 18 d. Sprendimo Philips,
C‑299/99
,
EU:C:2002:377
,
punktą).
Teisės aktų leidėjo nustatytos taisyklės šiuo atveju atspindi dviejų teiginių, kurie abu gali padėti įgyvendinti sveikos ir sąžiningos konkurencijos sistemą, pusiausvyrą (2010 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Lego Juris / VRDT,
C‑48/09 P
,
EU:C:2010:516
,
punktas).
Viena vertus, tai, kad į Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalį įtrauktas draudimas registruoti kaip prekių ženklus žymenis, kurie yra vien prekių forma, būtina techniniam rezultatui gauti, užtikrina, kad įmonės negalėtų remtis prekių ženklų teise siekdamos neribotą laiką naudotis su techniniais sprendimais susijusiomis išimtinėmis teisėmis (2010 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Lego Juris / VRDT,
EU:C:2010:516
,
punktas).
Kita vertus, apribodamas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktyje įtvirtinto atmetimo pagrindo taikymą tik žymenims, kuriuos sudaro „vien“ prekės forma, „būtina“ techniniam rezultatui gauti, teisės aktų leidėjas pagrįstai manė, kad visos prekės formos tam tikra prasme yra funkcinės ir kad dėl to būtų netinkama atsisakyti registruoti prekės formą kaip prekių ženklą tik dėl to, kad ji turi funkcinių savybių. Žodžiais „vien“ ir „būtina“ ši nuostata užtikrina, kad būtų atsisakoma įregistruoti tik tokias prekių formas, kurios perteikia techninį sprendimą ir kurių įregistravimas kaip prekių ženklo iš tiesų trukdytų kitoms įmonėms panaudoti tą techninį sprendimą (2010 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Lego Juris / VRDT,
EU:C:2010:516
,
punktas).
Trečia, teisingas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio taikymas reikalauja, kad erdvinio žymens pagrindines savybes nustatytų institucija, nagrinėjanti prašymą įregistruoti tą žymenį kaip prekių ženklą. Sąvoka „esminės savybės“ turi būti suprantama kaip apimanti svarbiausius žymens elementus (šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Lego Juris / VRDT,
C‑48/09 P
,
EU:C:2010:516
,
ir
punktus).
Šios pagrindinės savybės turi būti nustatytos kiekvienu konkrečiu atveju. Nėra jokios įvairių rūšių elementų, iš kurių gali būti sudarytas žymuo, hierarchijos. Be to, atlikdama esminių žymens savybių tyrimą kompetentinga institucija gali arba tiesiogiai remtis bendru žymens kuriamu įspūdžiu, arba pirmiausia išnagrinėti skirtingus žymenį sudarančius elementus (2010 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Lego Juris / VRDT,
C‑48/09 P
,
EU:C:2010:516
,
punktas).
Todėl, siekiant taikyti Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktį, atsižvelgiant į situaciją, ypač į jos sudėtingumą, erdvinio žymens pagrindinės savybės gali būti nustatytos tiesiog vizualiai išnagrinėjus žymenį arba, priešingai, remiantis detaliu nagrinėjimu, kai atsižvelgiama į vertinimui naudingus elementus, kaip antai apklausas ir ekspertizes arba duomenis, susijusius su intelektinės nuosavybės teisėmis, anksčiau suteiktomis nagrinėjamai prekei (2010 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Lego Juris / VRDT,
C‑48/09 P
,
EU:C:2010:516
,
punktas).
Galimybė kompetentingai institucijai nustatant ginčijamo erdvinio prekių ženklo pagrindines savybes atsižvelgti į naudingus elementus buvo išplėsta ir taikyta dvimačiams žymenims (šiuo klausimu žr. 2014 m. kovo 6 d. Sprendimo, Pi‑Design ir kt. / Yoshida Metal Industry,
C‑337/12 P–C‑340/12 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2014:129
,
punktą).
Ketvirta, reikėtų pažymėti, kad savo sprendime Anuliavimo skyrius nurodė, kad vaizdinis žymuo gali būti komercinės kilmės nuoroda ir, nors nėra padangos projektoriaus vaizdas, gali būti naudojamas ant padangos. Tačiau Anuliavimo skyrius nurodė, kad šiuo atveju buvo sunku paneigti, kad ginčijamas prekių ženklas yra tikroviškas protektoriaus, naudojamo ant tikrų padangų, vaizdas.
Ginčijamo sprendimo 25 punkte Apeliacinė taryba paaiškino, kad ji visiškai pritaria Anuliavimo skyriui, kuris ginčijamą žymenį pripažino „tam tikros padangos protektoriaus rūšies vaizdu“. Iš tikrųjų Apeliacinė taryba nurodė, kad Anuliavimo skyrius, siekdamas tinkamai nustatyti žymens pobūdį ir tai, ką jis atvaizduoja aptariamų prekių kontekste, ne tik turėjo teisę, bet ir privalėjo atsižvelgti į bylos šalių pateiktus įrodymus. Apeliacinė taryba padarė išvadą, kad, „atsižvelgiant į pateiktus įrodymus ir į nagrinėjamas prekes, [buvo] akivaizdu, kad žymuo yra padangos protektoriaus, t. y. (galbūt) svarbiausios, bent jau techniniu požiūriu, ginčijamų prekių, priskiriamų prie 12 klasės („padangų, pilnavidurių gumų, visų tipų transporto priemonių ratų pusiau pneumatinių ir pneumatinių padangų“), dalies vaizdas“.
Būtent atsižvelgiant į šias pastabas reikia išnagrinėti ieškinio trečiojo pagrindo pirmą dalį, susijusią su tuo, kad ginčijamas žymuo nėra prekių forma, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktyje.
Ginčijamo žymens pobūdis
Iš jurisprudencijos matyti, pirma, kad prekių ženklo grafinis vaizdas turi būti savaime išsamus, lengvai prieinamas ir suprantamas tam, kad žymens suvokimas, užtikrinantis prekių ženklo kilmės funkciją, būtų vienodas ir saugus. Be to, grafinio vaizdo reikalavimo paskirtis visų pirma yra apibrėžti patį prekių ženklą, siekiant nustatyti tikslų apsaugos, kurią įregistruotas prekių ženklas suteikia jo savininkui, objektą (šiuo klausimu žr. 2014 m. kovo 6 d. Sprendimo Pi‑Design ir kt. / Yoshida Metal Industry,
C‑337/12 P–C‑340/12 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2014:129
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju, pirma, reikia pažymėti, kad, atsižvelgiant į jo grafinį vaizdą, ginčijamas prekių ženklas yra vaizdinis dvimatis žymuo. Nagrinėjant bendrais bruožais, šis žymuo primena, pavyzdžiui, pasvirusią ledo ritulio lazdą, kaip teigia ieškovė, arba pasvirusią „L“ formą.
Taigi yra akivaizdu, kad ginčijamas žymuo, kaip jis buvo įregistruotas, nevaizduoja nei padangos, nei padangos protektoriaus. Be to, iš grafinio ginčijamo žymens vaizdo nėra aišku, kad šis žymuo yra skirtas tam, kad būtų uždėtas ant padangos ar padangos protektoriaus. Galiausiai, iš grafinio ginčijamo žymens vaizdo taip pat nėra aišku, kad tai yra funkcinio pobūdžio forma, kuri atitinka ar turi techninę paskirtį. Be to, įregistravimo metu kartu su ginčijamu žymeniu nebuvo pateikta jokio papildomo aprašo.
Antra, kaip matyti iš šio sprendimo 40–43 punktuose nurodytos jurisprudencijos, tam, kad būtų nustatytos pagrindinės dvimačio žymens, tokio kaip ginčijamas žymuo, charakteristikos, Apeliacinė taryba gali atlikti išsamų tyrimą, kurio metu atsižvelgiama ne tik į grafinį vaizdą ir galimus aprašymus, pateiktus kartu su paraiška įregistruoti prekių ženklą, bet ir į naudingus elementus, kurie padėtų įvertinti, ką konkrečiai reiškia nagrinėjamas žymuo.
Šiuo atveju grafinis ginčijamo žymens vaizdas neturi kontūro ir nėra pateikiamas joks šio žymens papildomas aprašymas. Be to, ieškovė neginčija, kad kai kurių jos padangų modelių važiuojamajame paviršiuje yra tokios pačios formos, kaip ir ginčijamo prekių ženklo, griovelis.
Todėl, atsižvelgiant į jurisprudenciją, nurodytą šio sprendimo 40–43 punktuose, EUIPO negali būti kaltinama, kad, vertindama nagrinėjamą žymenį pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktį, atsižvelgė į nagrinėjamo žymens pobūdį ginčijamu prekių ženklu žymimų prekių kontekste ir nustatė, jog šis žymuo gali būti griovelio, panašaus į tą, kuris yra ant ieškovės parduodamų padangų, vaizdas.
Tačiau tai, kad tam tikrų ieškovės padangų modelių važiuojamajame paviršiuje yra tokios pačios formos, kaip ginčijamo žymens, griovelis, neleidžia daryti išvados, kad ginčijamas žymuo yra padangos arba viso padangos protektoriaus vaizdas.
Visų pirma reikėtų pažymėti, kad padanga yra sudėtingas produktas, kurį sudaro keli elementai, t. y. karkasas, kordo sluoksniai, guma, šoninės sienelės ir protektorius. Be to, kaip matyti iš EUIPO bylos medžiagos, padangos protektorius yra sudarytas ne tik iš atskiro griovelio. Jis sudarytas iš įvairių elementų, t. y. juostelių, žiedinių ar išilginių griovelių ir centrinio bloko arba atraminio paviršiaus, kuriame yra juostos. Galiausiai iš EUIPO procedūros metu pateiktų įrodymų matyti, kad griovelis, kurį vaizduoja ginčijamas žymuo, nėra vienintelis ieškovės padangų elementas. Minėtas griovelis kartojasi ir susikerta ant protektoriaus taip, kad sudaro tokią formą, kurios ornamentas skiriasi nuo atskiro griovelio formos.
Taigi, kaip teigia ieškovė, ginčijamas žymuo, net ir atsižvelgiant į tai, kad jis dėl savo gylio yra trimatės formos dvimatis vaizdas, yra tik labai maža kitos sudedamosios dalies, t. y. protektoriaus, kurį sudaro įvairūs tarpusavyje susiję elementai, dalis, t. y. tik atskiras griovelis. Protektorius yra taip pat tik dalis, kuri su kitomis dalimis, tokiomis kaip šoninė sienelė, sudaro ginčijamu prekių ženklu žymimas prekes, t. y. padangas, gumas, visų tipų transporto priemonių ratų pusiau pneumatines ir pneumatines padangas. Taigi ginčijamas žymuo nėra nei nagrinėjamų prekių, kurioms skirtas ginčijamas prekių ženklas, nei padangos protektoriaus vaizdas.
Tiesa, kaip matyti iš šio sprendimo 40–43 punktuose nurodytos jurisprudencijos, EUIPO gali atsižvelgti į visą informaciją, reikalingą „įvairiems elementams, iš kurių gali būti sudarytas žymuo“, arba „žymenį sudarančioms dalims“ įvertinti. Vadinasi, EUIPO turi teisę nustatyti, ką konkrečiai vaizduoja nagrinėjama forma.
Tačiau ši jurisprudencija negali būti aiškinama taip, kad EUIPO, norėdama nustatyti, kokią formą vaizduoja ginčijamas žymuo, turi teisę pridėti prie šios formos papildomus, šiam žymeniui svetimus ir jo nesudarančius elementus. Kitaip tariant, atliekant tyrimą ir atsižvelgiant į visus svarbius elementus, minėtus nurodytoje jurisprudencijoje, galima nustatyti, ką konkrečiai vaizduoja žymuo. Tačiau atlikdama tyrimą ir atsižvelgdama į visus svarbius elementus, EUIPO negali apibrėžti ginčijamo žymens ir suteikti jam savybių, kurių šis žymuo neturi.
Ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba nukrypo nuo ginčijamo žymens formos ir ją pakeitė. Nors ir buvo atsižvelgta į aplinkybę, kurios neginčijo ieškovė, kad ant kai kurių jos padangų modelių važiuojamosios dalies yra tokios pačios formos, kaip ginčijamo žymens, grioveliai, Apeliacinė taryba negalėjo, remdamasi ginčijamu žymeniu, jo kvalifikuoti kaip „padangos protektoriaus“. Kitaip tariant, Apeliacinė taryba, pridėdama elementus, kurie nėra ginčijamo žymens sudedamoji dalis, t. y. remdamasi visais protektoriaus elementais, nurodė, kad ginčijamas žymuo yra prekių, dėl kurių siekiama jo registracijos, forma.
Šio vertinimo nepaneigia įstojusios į bylą šalies argumentas, kad iš tam tikrų bylos dokumentų matyti, jog ieškovė per savo atstovą jau yra apibūdinusi ir todėl pripažinusi, kad ginčijamas prekių ženklas yra „protektoriaus brėžinys“.
Iš tiesų, viena vertus, į bylą įstojusios šalies pateiktuose įrodymuose, kuriuose ieškovė tariamai pripažino, kad ginčijamas prekių ženklas yra „protektoriaus brėžinys“, yra minimi ar parodomi kitokie nei šis prekių ženklas žymenys. Konkrečiai kalbant, reikia pažymėti, kad įstojusios į bylą šalies pastabų, kurios buvo pateiktos EUIPO 2013 m. gruodžio 19 d., 8 priede ginčijamas prekių ženklas yra apibūdintas kaip lazdos vaizdas (
figura di mazza
). Be to, kalbant apie šių pastabų 9 ir 10 priedus, reikia pažymėti, kad jose nurodomi kitokie nei ginčijamas prekių ženklas žymenys.
Kita vertus, reikia pabrėžti, kad prekių ženklo įregistravimu Europos Sąjungos prekių ženklų registre siekiama leisti Apeliacinei tarybai naudotis savo įgaliojimais ir apsaugoti ginčo šalių interesus, taip pat informuoti trečiąsias šalis apie konkretų įregistruotų teisių pobūdį ir taip apibrėžti suteiktos apsaugos objektą (šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 21 d. Sprendimo M/S. Indeutsch International / EUIPO – Crafts Americana Group (V formos kreivės tarp lygiagrečių linijų),
T‑20/16
,
EU:T:2017:410
,
punktą). Reikia konstatuoti, kad, vertinant objektyviai ir konkrečiai, ginčijamas prekių ženklas nėra protektoriaus brėžinys. Tai daugiausia gali būti tik atskiras protektoriaus griovelis.
Trečia, jurisprudencija, kuria remiasi šalys, visų pirma EUIPO ir įstojusi į bylą šalis, negali būti aiškinama taip, kad ja remdamasi Apeliacinė taryba galėtų kvalifikuoti ginčijamą žymenį kaip „padangą“ arba „padangos protektoriaus vaizdą“.
Byloje, kurioje buvo priimtas 2016 m. lapkričio 10 d. Sprendimas Simba Toys / EUIPO (
C‑30/15 P
,
EU:C:2016:849
), į Sąjungos teismą buvo kreiptasi dėl žymens, kurį sudaro trimatis ginčijamu prekių ženklu žymimų prekių vaizdas, t. y. erdvinės dėlionės. Be to, byloje, kurioje priimtas 2010 m. rugsėjo 14 d. Sprendimas Lego Juris / VRDT (
C‑48/09 P
,
EU:C:2010:516
), į Sąjungos teismą buvo kreiptasi dėl žymens, kurį sudaro trimatis kubelio – ginčijamu prekių ženklu žymimų prekių, t. y. konstrukcinių žaidimų, dalies – vaizdas. Byla, kurioje priimtas 2002 m. birželio 18 d. Sprendimas Philips (
C‑299/99
,
EU:C:2002:377
), buvo susijusi su žymeniu, kurį sudaro skustuvo galvučių – ginčijamu prekių ženklu žymimų prekių, t. y. elektrinių skustuvų, dalies – trimatis vaizdas. Galiausiai, byla, kurioje priimti 2014 m. kovo 6 d. Sprendimas Pi‑Design ir kt./Yoshida Metal Industry (
C‑337/12 P–C‑340/12 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2014:129
) ir 2017 m. gegužės 11 d. Sprendimas Yoshida Metal Industry / EUIPO, (
C‑421/15 P
,
EU:C:2017:360
), susijusi su žymeniu, kurį sudaro dvimatis daikto, t. y. ginčijamu prekių ženklu žymimų prekių (virtuvės reikmenų, pavyzdžiui, peilio) rankenos, kontūrų vaizdas.
Vadinasi, šio sprendimo 63 punkte nurodytos bylos susijusios su žymenimis, turinčiais kitokių nei ginčijamo žymens savybių. Išvada, prie kurios Teisingumo Teismas priėjo tais atvejais, negali būti taikoma žymeniui, kaip antai ginčijamam šiuo atveju, kuriuo nenurodomi ginčijamu prekių ženklu žymimų prekių kontūrai ir kuris yra labai mažos minėtų prekių dalies vaizdas.
Be to, reikia pažymėti, kad šio sprendimo 63 punkte nurodytose bylose Sąjungos teismas apibrėžė nagrinėjamo žymens formą remdamasis matomomis ar nematomomis žymeniui „būdingomis“ savybėmis ar savybėmis, kurios yra jo „sudedamosios dalys“, o ne remdamasis elementais, kurie nėra to žymens sudedamosios dalys.
Iš to išplaukia, kad jurisprudencija, kuria remiasi šalys, nepaneigia 58 punkte pateikto vertinimo.
Ketvirta, reikia konstatuoti, kad ginčijamo žymens vaizdo įvertinimas yra tas veiksmas, kuris leidžia, pirma, identifikuoti jo pagrindines savybes ir, antra, įvertinti galimą šių pagrindinių savybių funkcionalumą. Tačiau vien tai, kad Apeliacinė taryba, atlikdama vertinimą, remiasi elementais, kurie nėra ginčijamo žymens formos dalis, gali paneigti išvadą, kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktyje nurodytos sąlygos yra patenkintos. Todėl remiantis viešuoju interesu, kuriuo grindžiamas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis ir kuris yra primintas šio sprendimo 36 punkte, Apeliacinei tarybai neleidžiama, taikant šią specialią nuostatą, nukrypti nuo ginčijamo žymens formos ir atsižvelgti į elementus, kurie nėra minėtu žymeniu vaizduojamos formos dalis.
Penkta, EUIPO pažymi, kad griovelis nėra prekė, nes jis nėra nuo padangos atskiriamas elementas. Iš to ji daro išvadą, kad ginčijamas žymuo buvo įregistruotas padangoms, kurios yra prekės su nagrinėjamu „L“ formos grioveliu ir kurių kontekste šis griovelis atlieka techninę funkciją, žymėti.
Iš tiesų, Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktyje numatytas absoliutus atmetimo pagrindas neapsiriboja vien žymenimis, kurie yra vien „prekių“ forma. Iš tikrųjų, kaip iš esmės teigia EUIPO, viešasis interesas, kuriuo yra grindžiama ši nuostata, gali reikalauti, kad būtų taip pat atsisakyta registruoti žymenis, kuriuos sudaro prekės dalies forma, būtina techniniam rezultatui gauti. Taip būtų tokiu atveju, jeigu ši forma kiekybiškai ir kokybiškai būtų didelė šios prekės dalis.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad šioje byloje nagrinėjamas žymuo yra padangos protektoriaus atskiras griovelis. Taigi, atsižvelgiant į nagrinėjamas prekes, ginčijamas žymuo nėra protektoriaus vaizdas, nes jis neapima kitų elementų, kurie sudaro protektorių ir su kuriais minėtas žymuo suformuoja daug skirtingų ir sudėtingų formų, palyginti su atskiro griovelio forma ar kiekvienu elementu atskirai.
Vadinasi, ginčijamas žymuo nėra vien nagrinėjamų prekių forma, nei kiekybiniu ir kokybiniu požiūriu svarbios šių prekių dalies forma.
Be to, iš įstojusios į bylą šalies pateiktų ir Apeliacinės tarybos ištirtų įrodymų nematyti, kad atskiras griovelis, kurio forma yra identiška ginčijamo žymens formai, gali padėti pasiekti techninį rezultatą, minimą ginčijamame sprendime. Iš pateiktų įrodymų matyti, kad būtent protektorių sudarančių skirtingų elementų (šie pasikartojantys visame protektoriaus paviršiuje elementai kartu sudaro visai kitokią formą, nei vertinami atskirai) derinys ir sąveika gali padėti pasiekti techninį rezultatą, minimą ginčijamame sprendime.
Taigi ginčijamo žymens, kurio apsauga apsiriboja jo vaizduojama forma, įregistravimas negali trukdyti ieškovės konkurentams gaminti ir parduoti padangas, ant kurių naudojama į minėto žymens formą panaši ar jai identiška forma, kai ši panaši ar identiška forma derinama su kitais protektoriaus elementais ir sudaro kitokią formą nei kiekvienas iš šių elementų atskirai. Iš tiesų pati ginčijamo žymens forma nebūtinai matoma ant padangos važiuojamosios dalies taip, kad galima būtų identifikuoti minėtą žymenį.
Vadinasi, Apeliacinė taryba neteisingai nusprendė, kad ginčijamas žymuo yra padangos protektoriaus vaizdas ir kad šis žymuo yra „prekės forma“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktį. Taigi ši nuostata negalėjo būti taikoma ginčijamam prekių ženklui ir ginčijamame sprendime šio prekių ženklo registracija buvo pripažinta negaliojančia remiantis neteisingu teisiniu pagrindu.
Taigi, nesant reikalo atsižvelgti į sprendimo 12 punkte nurodytus įrodymus ir priimti sprendimo dėl ieškinio antrojo pagrindo, nurodyto šio sprendimo 11 punkte, ir dėl ieškovės nurodyto trečiojo pagrindo antros dalies, susijusios su tuo, kad ne visos ginčijamo žymens pagrindinės savybės turi išimtines funkcijas, trečiojo pagrindo pirma dalis turi būti pripažinta pagrįsta.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jo rezoliucinės dalies 2 punkte Apeliacinė taryba iš dalies patvirtino šio sprendimo 6 punkte nurodytą Anuliavimo skyriaus sprendimą ir, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 52 straipsnio 1 dalies a punktu, siejamu su to paties reglamento 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčiu, pripažino ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia dėl „padangų, pilnavidurių gumų, visų tipų transporto priemonių ratų pusiau pneumatinių ir pneumatinių padangų“. Be to, ginčijamas sprendimas taip pat panaikinamas tiek, kiek jo rezoliucinės dalies 3 punkte Apeliacinė taryba nurodė ieškovei, pralaimėjus EUIPO nagrinėjamą bylą, sumokėti įstojusiai į bylą šaliai 1700 EUR.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi EUIPO pralaimėjo bylą, ji turi padengti savo ir ieškovės bylinėjimosi išlaidas pagal šios reikalavimus.
Kadangi ieškovė nereikalavo, kad bylinėjimosi išlaidas padengtų įstojusi į bylą šalis, užtenka nuspręsti, kad pastaroji padengia savo pačios bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (septintoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2016 m. balandžio 28 d. Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) penktosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 2583/2014‑5) rezoliucinės dalies 2 ir 3 punktus.

2.
EUIPO padengia savo ir
Pirelli Tyre SpA
patirtas bylinėjimosi išlaidas.

3.
The Yokohama Rubber Co. Ltd
padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Tomljenović
Kancheva
Bieliūnas
Marcoulli
Kornezov
Paskelbtas 2018 m. spalio 24 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.