CELEX: 62016CJ0431
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Darbuotojų migrantų socialinė apsauga
Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71
4, 12 ir 46a
46c straipsniai
Tos pačios rūšies išmokos
Sąvoka
Nesumavimo taisyklė
Sąvoka
Sąlygos
Nacionalinės teisės norma, pagal kurią vyresniems kaip 55 metų amžiaus asmenims numatytas visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinės pensijos priedas
Priedo mokėjimo sustabdymas įsidarbinimo arba senatvės pensijos gavimo atveju

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, kuris buvo iš dalies pakeistas ir atnaujintas 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 (
OL L 28, 1997, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 883), iš dalies pakeisto 2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 592/2008 (
OL L 177, 2008, p. 1
) (toliau – Reglamentas Nr. 1408/71), 4, 12 ir 46a–46c straipsnių ir 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (
OL L 166, 2004, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 72) 3, 10 ir 53–55 straipsnių išaiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant
Instituto Nacional de la Seguridad Social
(Nacionalinis socialinės apsaugos institutas, Ispanija, toliau – INSS) ir
Tesorería General de la Seguridad Social
(Socialinio draudimo bendrasis iždas, toliau – TGSS) ginčą su José Blanco Marqués dėl INSS sprendimo sustabdyti visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinės pensijos priedo mokėjimą motyvuojant tuo, kad jis gauna Šveicarijos senatvės pensiją.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamento Nr. 1408/71 dvidešimt pirmoje konstatuojamojoje dalyje nustatyta: „Siekiant apsaugoti migruojančius darbuotojus ir jų išlaikytinius nuo pernelyg griežto nacionalinių taisyklių dėl sumažinimo, sustabdymo arba panaikinimo taikymo, būtina įtraukti nuostatas, griežtai reguliuojančias tokių taisyklių taikymą.“
Pagal šio reglamento 1 straipsnio j punktą „teisės aktai“ reiškia kiekvienos atskiros valstybės narės „statutus, reglamentus ir kitas nuostatas bei visas kitas įgyvendinimo priemones, esamas ar būsimas, susijusias su socialinės apsaugos sritimis ir sistemomis, kurioms taikomos 4 straipsnio 1 ir 2 dalys“.
Minėto reglamento 4 straipsnio „Taikymo sritys [Materialinė taikymo sritis]“ 1 dalyje nustatyta:
„Šis reglamentas taikomas visiems teisės aktams, kurie apima šias socialinės apsaugos sritis:
a)
ligos ir motinystės išmokas;
b)
invalidumo išmokas, įskaitant tas, kurios skirtos darbingumui išsaugoti ar atgauti;
c)
senatvės išmokas;
d)
išmokas išlaikytiniams;
e)
išmokas dėl nelaimingų atsitikimų darbe ir profesinių ligų;
f)
išmokas mirties atveju;
g)
bedarbio išmokas;
h)
išmokas šeimai.“
To paties reglamento 12 straipsnyje „Išmokų sutapimo išvengimas“ nustatyta:
„1.   Šis reglamentas negali nei suteikti, nei išsaugoti teisės gauti kelias tos pačios rūšies išmokas už vieną ir tą patį privalomo draudimo laikotarpį. Tačiau ši nuostata netaikoma išmokoms invalidumo, senatvės, mirties atvejais (pensijoms) ar išmokoms dėl profesinės ligos, kurias skiria dviejų ar daugiau valstybių narių įstaigos pagal 41 straipsnį, 43 straipsnio 2 ir 3 dalis, 46, 50 ir 51 straipsnius arba 60 straipsnio 1 dalies b punktą.
2.   Jeigu šiame reglamente nenustatyta kitaip, valstybės narės teisės aktų nuostatos, reglamentuojančios išmokų sumažinimą, jų mokėjimo sustabdymą ar nutraukimą joms sutapus su kitomis socialinės apsaugos išmokomis arba bet kuriomis kitomis pajamomis, gali būti taikomos net jeigu teisė gauti tokias išmokas buvo įgyta pagal kitos valstybės narės teisės aktus arba jei tokios pajamos buvo gautos kitos valstybės narės teritorijoje.
3.   Valstybės narės teisės aktų nuostatos dėl išmokų sumažinimo, jų mokėjimo sustabdymo ar nutraukimo asmeniui, gaunančiam invalidumo išmokas ar priešlaikines senatvės išmokas, kai jis užsiima darbine ar profesine veikla, gali šiam asmeniui galioti netgi ir tuo atveju, kai jis dirba kitos valstybės narės teritorijoje.
<…>“
Reglamento Nr. 1408/71 46 straipsnyje numatyta:
„1.   Kai pagal valstybės narės teisės aktus teisė gauti išmokas įgyjama netaikant 45 [straipsnio] arba 40 straipsnio 3 dalies, galioja šios taisyklės:
a)
kompetentinga įstaiga mokėtinos išmokos dydį apskaičiuoja:
i)
tik pagal jos administruojamų teisės aktų nuostatas,
ii)
pagal 2 punktą.
<…>“
Šio reglamento 46a straipsnyje „Bendrosios nuostatos dėl invalidumo, senatvės išmokų ar išmokų išlaikytiniams sumažinimo, sustabdymo ar nutraukimo pagal valstybių narių teisės aktus“ nustatyta:
„1.   Šiame skyriuje tos pačios rūšies išmokų sutapimas turi tokią reikšmę: invalidumo, senatvės išmokų ir išmokų išlaikytiniams, apskaičiuotų arba išmokamų pagal to paties asmens įgytus draudimo ir (arba) gyvenimo laikotarpius, visiškas sutapimas.
2.   Šiame skyriuje skirtingų rūšių išmokų sutapimas reiškia visišką sutapimą išmokų, kurios negali būti laikomos tos pačios rūšies išmokomis, kaip nurodyta 1 dalyje.
3.   Taikant valstybės narės teisės aktų nuostatas dėl invalidumo, senatvės išmokų ar išmokų išlaikytiniams sumažinimo, jų mokėjimo sustabdymo ar nutraukimo joms sutapus su tos pačios rūšies arba skirtingomis išmokomis ar su kitomis pajamomis, galioja šios taisyklės:
a)
į išmokas, įgytas pagal kitos valstybės narės teisės aktus arba į kitas pajamas, gautas kitoje valstybėje narėje, turi būti atsižvelgiama tik tuo atveju, jeigu pirmosios valstybės narės teisės aktais nustatyta, kad atsižvelgiama į užsienyje įgytas išmokas ar pajamas;
b)
turi būti atsižvelgiama į kitos valstybės narės paskirtų išmokų dydį iki išskaitant mokesčius, socialinio draudimo įmokas ir kitus atskirus mokėjimus ar išskaitas;
c)
neturi būti atsižvelgiama į pagal kitos valstybės narės teisės aktus įgytų savanoriško ar neprivalomo tęstinio draudimo išmokų dydį;
d)
jeigu galioja tik vienos valstybės narės teisės aktų nuostatos dėl išmokų sumažinimo, jų mokėjimo sustabdymo ar nutraukimo dėl to, kad atitinkamas asmuo gauna pagal kitos valstybės narės teisės aktus mokamas panašias ar kitos rūšies išmokas arba kitas pajamas kitos valstybės narės teritorijoje, pagal pirmosios valstybės narės teisės aktus mokama išmoka gali būti sumažinama tik išmokų, mokamų pagal kitos valstybės narės teisės aktus, arba pajamų, gaunamų kitos valstybės narės teritorijoje, dydžiu.“
Šio reglamento 46b straipsnyje „Specialios nuostatos, taikomos tuo atveju, kai tos pačios rūšies išmokos sutampa pagal dviejų ar kelių valstybių narių teisės aktus“ nustatyta:
„1.   Valstybės narės teisės aktų nuostatos dėl išmokų sumažinimo, jų mokėjimo sustabdymo ar nutraukimo negalioja [netaikomos] pagal 46 straipsnio 2 dalį apskaičiuotai išmokai.
2.   Valstybės narės teisės aktų nuostatos dėl išmokų sumažinimo, jų mokėjimo sustabdymo ar nutraukimo galioja [taikomos] pagal 46 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktį apskaičiuotai išmokai tik tuo atveju, jeigu atitinkama išmoka yra:
a)
IV priedo D dalyje nurodyta išmoka, kurios dydis nepriklauso nuo įgytų draudimo ar gyvenimo laikotarpių trukmės;
arba
<…>
Išmokos, nurodytos a ir b punkte [punktuose], ir susitarimai yra nurodyti IV priedo D dalyje.“
Reglamentas Nr. 1408/71 nuo 2010 m. gegužės 1 d. buvo panaikintas ir pakeistas Reglamentu Nr. 883/2004. Vis dėlto pagal pastarojo reglamento 90 straipsnio 1 dalį Reglamentas Nr. 1408/71 lieka galioti ir turi teisinę galią „įgyvendinant [1992 m. gegužės 2 d.] Europos ekonominės erdvės susitarimą (
OL L 1, 1994, p. 3
), [1999 m. birželio 21 d. Liuksemburge pasirašytą] Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimą dėl laisvo asmenų judėjimo [, patvirtintą Europos bendrijos vardu 2002 m. balandžio 4 d. Tarybos ir Komisijos sprendimu 2002/309/EB (Euratomas) dėl bendradarbiavimo mokslo ir technologijų srityje susitarimo dėl septynių susitarimų sudarymo su Šveicarijos Konfederacija (
OL L 114, 2002, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 41 t., p. 89; toliau – EB ir Šveicarijos susitarimas),] ir kitus susitarimus, kuriuose yra nuoroda į Reglamentą (EEB) Nr. 1408/71, tol, kol tie susitarimai nebus pakeisti atsižvelgiant į šį reglamentą.“
EB ir Šveicarijos susitarimo 8 straipsnyje nustatyta:
„Pagal II priedą Susitariančiosios Šalys numato socialinės apsaugos sistemų koordinavimą, kurio tikslas:
a)
užtikrinti vienodo požiūrio principą;
b)
nustatyti taikomus teisės aktus;
c)
susumuoti visus laikotarpius, į kuriuos atsižvelgiama pagal atitinkamų šalių nacionalinius teisės aktus, kad būtų galima įgyti ir išsaugoti teisę gauti išmokas ir kad būtų apskaičiuotas tokių išmokų dydis;
d)
mokėti išmokas Susitariančiosios Šalies teritorijoje gyvenantiems asmenims;
e)
skatinti tarpusavio administracinę pagalbą ir valdžios institucijų bei įstaigų bendradarbiavimą.“
EB ir Šveicarijos susitarimo 20 straipsnyje nustatyta:
„Jeigu II priede nenurodyta kitaip, Šveicarijos ir Europos bendrijos valstybių narių dvišaliai susitarimai dėl socialinės apsaugos sustabdomi įsigaliojus šiam Susitarimui, jei pastarajame aptariami tie patys klausimai.“
EB ir Šveicarijos susitarimo II priedo, susijusio su socialinių sistemų koordinavimu, 1 straipsnyje numatyta:
„1.   Dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo Susitariančiosios Šalys sutaria tarpusavyje taikyti Bendrijos teisės aktus, į kuriuos daroma nuoroda, galiojančius šio Susitarimo pasirašymo dieną ir su pakeitimais, nurodytais šio priedo A skirsnyje, arba tokius aktus atitinkančias teisės normas.
2.   Teisės aktuose, į kuriuos pateikiama nuoroda šio priedo A skirsnyje, minima sąvoka „valstybė(s) narė(s)“, be kitų susijusiuose Bendrijos teisės aktuose nurodytų valstybių, papildomai taikoma Šveicarijai.“
Minėto priedo A skirsnyje, be kita ko, daroma nuoroda į Reglamentą Nr. 1408/71.
EB ir Šveicarijos susitarimo II priedas buvo atnaujintas Jungtinio komiteto, įsteigto 2012 m. kovo 31 d. Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimu dėl laisvo asmenų judėjimo, sprendimu Nr. 1/2012 (
OL L 103, 2012, p. 51
).
Iš dalies pakeistame II priede, kuris įsigaliojo 2012 m. balandžio 1 d., daroma nuoroda ne tik į Reglamentą Nr. 883/2004, bet ir į Reglamentą Nr. 1408/71, „kai į jį daroma nuoroda [Reglamente Nr. 883/2004] arba kai nagrinėjami praeityje buvę atvejai“.
Ispanijos teisės aktai
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikomo
Ley General de la Seguridad Social
(Bendrasis įstatymas dėl socialinės apsaugos) konsoliduoto teksto, patvirtinto 1994 m. birželio 20 d.
Real Decreto Legislativo 1/1994
(Karališkasis įstatyminis dekretas 1/1994; BOE, Nr. 154, 1994 m. birželio 29 d., p. 20658; toliau – LGSS), 136 ir 137 straipsniuose, siekiant užtikrinti socialinę apsaugą visiško ir nuolatinio nedarbingumo atveju, kai prarandama galimybė vykdyti įprastą darbinę ar profesinę veiklą, numatoma pensija iki gyvos galvos, kuria siekiama apsaugoti darbuotojus, kurie po profesinės ligos ar nelaimingo atsitikimo darbe praranda gebėjimą vykdyti savo įprastą darbinę ar profesinę veiklą, bet gali vykdyti kitą veiklą.
LGSS 139 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Piniginę išmoką, mokamą dėl visiško ir nuolatinio nedarbingumo, sudaro iki gyvos galvos mokama pensija, kuri išskirtiniais atvejais gali būti pakeista vienkartine kompensacija, jeigu išmokos gavėjas yra jaunesnis nei 60 metų amžiaus.
Darbuotojai, kurie buvo pripažinti turinčiais visišką ir nuolatinį nedarbingumą, gauna pirmesnėje pastraipoje numatytą senatvės pensiją, padidintą procentine dalimi, kuri nustatoma remiantis galiojančiomis taisyklėmis, jeigu dėl amžiaus, bendrųjų ar specialiųjų įgūdžių stokos ir gyvenamosios vietos socialinės ir profesinės aplinkos jie patiria sunkumų siekdami susirasti darbinę ar profesinę veiklą kitoje srityje nei ta, kurioje jie vykdė savo įprastą darbinę ar profesinę veiklą.
<…>“
Iš 1972 m. birželio 23 d.
Decreto 1646/1972 para la aplicación de la ley 24/1972, de 21 de junio, en materia de prestaciones del Régimen General de la Seguridad Social
(Dekretas 1646/1972, kuriuo įgyvendinamas 1972 m. birželio 21 d. Įstatymas Nr. 24/1972 dėl bendrosios socialinės apsaugos sistemos išmokų; toliau – Dekretas Nr. 1646/1972) 6 straipsnio 1–3 dalių matyti, kad visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinė pensija, kai darbuotojui sueina ne mažiau kaip 55 metai, padidinama priedu, kurį sudaro 20 % apskaičiavimo bazės, kuria remiantis apskaičiuojamas pensijos dydis, dalis (toliau – 20 % priedas).
Vis dėlto, kadangi šis priedas grindžiamas prielaida, kad vyresniems nei 55 metų amžiaus asmenims yra itin sunku susirasti darbą kitoje darbinėje ar profesinėje srityje nei ta, kurioje jie vykdė veiklą anksčiau ir dėl kurios jiems buvo pripažintas visiškas ir nuolatinis nedarbingumas, remiantis Dekreto Nr. 1646/1972 6 straipsnio 4 dalimi minėto priedo mokėjimas „sustabdomas tam laikotarpiui, per kurį darbuotojas yra įsidarbinęs“.
Vis dėlto pačios visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinės pensijos gavimas yra suderinamas su kitos darbinės ar profesinės veiklos vykdymu.
Pagal LGSS 143 straipsnio 4 dalį, kai visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinės pensijos gavėjas sulaukia 65 metų amžiaus, ši pensija tampa senatvės pensija. Vis dėlto šis pavadinimo pasikeitimas nedaro poveikio šios nuostatos taikymo sąlygoms.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
J. Blanco Marqués, gimęs 1943 m. vasario 3 d., iš Ispanijos socialinės apsaugos pensijų sistemos gauna visiško ir nuolatinio nedarbingumo, kuris jam buvo pripažintas 1998 m. birželio 3 d. teismo sprendimu, – šis sprendimas įsiteisėjo 1998 m. sausio 13 d. ir buvo priimtas atsižvelgiant į neprofesinę ligą, dėl kurios jis negali dirbti elektriku kasyklose, –pensiją. Siekiant nustatyti teisę gauti šią pensiją ir apskaičiuoti jos dydį, atsižvelgiama vien į įmokas, kurios buvo sumokėtos pagal Ispanijos socialinės apsaugos sistemą. Kadangi suinteresuotasis asmuo sprendimo priėmimo dieną buvo vyresnis nei 55 metų amžiaus, jam remiantis Dekreto Nr. 1646/1972 6 straipsnio 1–3 dalimis buvo skirtas 20 % priedas.
Sulaukęs 65 metų amžiaus, J. Blanco Marqués nuo 2008 m. kovo 1 d. iš Šveicarijos socialinės apsaugos sistemos pradėjo gauti senatvės pensiją. Ši senatvės pensija jam buvo paskirta išimtinai atsižvelgiant į jo pagal Šveicarijos privalomojo draudimo sistemą sumokėtas įmokas.
2015 m. vasario 24 d. sprendimu INSS nuo 2015 m. vasario 1 d. panaikino J. Blanco Marqués teisę į 20 % priedą motyvuodamas tuo, kad šis priedas negalėjo būti mokamas kartu su senatvės pensija, ir pareikalavo grąžinti 17340,95 EUR sumą, lygią laikotarpiu nuo 2011 m. vasario 1 d. iki 2015 m. sausio 31 d., kuriam netaikomas senaties terminas, sumokėtoms šio priedo sumoms.
J. Blanco Marqués pareiškė ieškinį dėl šio sprendimo
Juzgado de lo Social no 1 de Ponferrada
(Ponferados pirmasis socialinių reikalų teismas, Ispanija). 2015 m. rugsėjo 28 d. sprendimu šis teismas panaikino minėtą sprendimą motyvuodamas tuo, kad 20 % priedas nėra nesuderinamas su Šveicarijos pensijos gavimu, nes pagal Reglamento Nr. 1408/71 46a straipsnio 3 dalies a punktą arba Reglamento Nr. 883/2004 53 straipsnio 3 dalies a punktą nesuderinamumas yra tik tuomet, jeigu nacionalinės teisės aktuose numatyta, jog jį taikant atsižvelgiama į užsienyje gautas išmokas ir pajamas. Bet Ispanijos teisės aktuose tokios teisės normos nėra.
Dėl šio sprendimo INSS pateikė apeliacinį skundą
Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León
(Kastilijos ir Leono aukštesnysis teisingumo teismas) teigdamas, kad pagal
Tribunal Supremo
(Aukščiausiasis Teismas, Ispanija) jurisprudenciją 20 % priedo mokėjimas sustabdomas ne tik Dekreto Nr. 1646/1972 6 straipsnio 4 dalyje aiškiai nurodytu atveju, t. y. jeigu jo gavėjas vykdo veiklą, bet taip pat ir tada, jeigu pastarasis gauna senatvės pensiją kitoje valstybėje narėje arba Šveicarijoje, nes tokia senatvės pensija yra pajamų iš darbinės ar profesinės veiklos pakaitinės pajamos.
Tokiomis aplinkybėmis
Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León
(Kastilijos ir Leono aukštesnysis teisingumo teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar tokia nacionalinės teisės norma, kaip įtvirtinta [Dekreto 1646/1972] 6 straipsnio 4 dalyje, pagal kurią vyresniems kaip 55 metų asmenims, kuriems nustatytas visiškas ir nuolatinis nedarbingumas, dėl kurio jie negali užsiimti įprasta darbine ar profesine veikla, bazinės išmokos 20 % priedo mokėjimas „sustabdomas tol, kol darbuotojas susiras darbą“, yra sutapimo vengimo taisyklė, kaip tai suprantama pagal [Reglamento Nr. 1408/71] 12 ir 46a–46c straipsnius ir [Reglamento Nr. 883/2004] 5 ir 53–55 straipsnius, atsižvelgiant į tai, kad,
Tribunal Supremo español
(Ispanijos Aukščiausiasis Teismas) manymu, minėtoje nacionalinės teisės normoje nustatytas nesuderinamumo kriterijus taikomas ne tik darbinės ar profesinės veiklos vykdymo, bet ir senatvės pensijos mokėjimo atveju?
2.
Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas, ar [Reglamento Nr. 1408/71] 46a straipsnio 3 dalies a punktas ir [Reglamento Nr. 883/2004] 53 straipsnio 3 dalies a punktas turi būti aiškinami taip, kad ginčijamai išmokai ir kitos Europos Sąjungos valstybės narės ar Šveicarijos mokamai pensijai sutapimo vengimo taisyklė gali būti taikoma tik tuomet, jei egzistuoja įstatymo galią turinti Ispanijos teisės norma, kuri aiškiai nustato Ispanijos socialinės apsaugos sistemos mokamų invalidumo, senatvės ar maitintojo netekimo išmokų, kaip ginčijamos šioje byloje, nesuderinamumą su gavėjo užsienyje gaunamomis išmokomis arba pajamomis? Ar pagal [Reglamento Nr. 1408/71] 12 straipsnį ir [Reglamento Nr. 883/2004] 5 straipsnį sutapimo vengimo taisyklė gali būti taikoma kitos Europos Sąjungos valstybės narės ar Šveicarijos mokamoms pensijoms ir nesant aiškios teisės nuostatos, tačiau kai nacionalinių teismų jurisprudencijoje pateikiamas išaiškinimas, iš kurio aišku, jog ginčijama išmoka yra nesuderinama su pagal Ispanijos nacionalinę teisę mokama senatvės pensija?
3.
Jeigu atsakymas į antrąjį klausimą būtų palankus Ispanijos sutapimo vengimo taisyklės – įskaitant jos platų teisminį išaiškinimą – taikymui ginčijamu atveju, nepaisant to, kad nėra aiškaus įstatymo, kuriame būtų numatytos užsienyje gautos išmokos arba pajamos, ar galima daryti išvadą, kad aptariama išmoka yra tokios pačios rūšies kaip ir Šveicarijos socialinės apsaugos sistemos senatvės pensija, ar kitokios? Ar skirtingų [Reglamento Nr. 1408/71] 4 straipsnio 1 dalyje ir [Reglamento Nr. 883/2004] 3 straipsnio 1 dalyje minimų socialinės apsaugos sričių apibrėžimas turi atskirą reikšmę pagal Bendrijos teisę arba ar kiekvienos konkrečios socialinės apsaugos srities atveju reikia vadovautis nacionalinėje teisėje pateiktais sąvokų apibrėžimais? Ar tuo atveju, kai apibrėžimas turi atskirą reikšmę pagal Bendrijos teisę, nagrinėjama išmoka turi būti laikoma invalidumo arba nedarbo išmoka, atsižvelgiant į tai, kad ji papildo visiško ir nuolatinio nedarbingumo, dėl kurio negalima užsiimti įprasta darbine ar profesine veikla, pensiją, nes vyresniems nei 55 metų amžiaus asmenims sunku susirasti naują darbą, todėl gavėjui įsidarbinus šio priedo mokėjimas sustabdomas?
4.
Jeigu būtų nuspręsta, kad abi išmokos yra tokios pačios rūšies, ir atsižvelgiant į tai, kad nei nustatant Ispanijos nedarbingumo bazinės pensijos, nei jos priedo dydį nebuvo atsižvelgta į draudimo laikotarpius kitoje valstybėje, ar nagrinėjamai išmokai turi būti taikomos sutapimo vengimo taisyklės, nes jos dydis turi būti nagrinėjamas neatsižvelgiant į draudimo arba gyvenimo laikotarpių, kaip tai suprantama pagal [Reglamento Nr. 1408/71] 46 straipsnio b punkto trečią papunktį ir [Reglamento Nr. 883/2004] 54 straipsnio 2 dalies a punktą, trukmę? Ar galima taikyti sutapimo vengimo taisyklę ir tada, kai minėta išmoka nebuvo nurodyta nei [Reglamento Nr. 1408/71] IV priedo D dalyje, nei [Reglamento Nr. 883/2004] IX priede?
5.
Jeigu atsakymas į ketvirtąjį klausimą būtų teigiamas, ar taikoma [Reglamento Nr. 1408/71] 46a straipsnio 3 dalies d punkte ir [Reglamento Nr. 883/2004] 53 straipsnio 3 dalies d punkte nustatyta taisyklė, pagal kurią Ispanijos socialinės apsaugos sistemos išmoka gali būti sumažinama tik „išmokų, mokamų pagal kitos valstybės narės (šiuo atveju – Šveicarijos) teisės aktus <…>, dydžiu?
6.
Jeigu būtų nustatyta, kad abi išmokos yra skirtingų rūšių, ir kadangi nėra aišku, ar Šveicarija taiko kokią nors sutapimo vengimo taisyklę pagal [Reglamento Nr. 1408/71] 46c straipsnį ir [Reglamento Nr. 883/2004] 55 straipsnį, ar nagrinėjama išmoka gali būti visiškai panaikinta arba gali būti sumažinta iš dalies ar
pro rata
? Ar bet kuriuo atveju reikia taikyti [Reglamento Nr. 1408/71] 46a straipsnio 3 dalies d punkte ir [Reglamento Nr. 883/2004] 53 straipsnio 3 dalies d punkte nustatytą taisyklę, pagal kurią Ispanijos socialinės apsaugos sistemos išmoka gali būti sumažinama tik „išmokų, mokamų pagal kitos valstybės narės (šiuo atveju – Šveicarijos) teisės aktus <…>, dydžiu“?“
Dėl prejudicinių klausimų
Pirminės pastabos
Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo prejudiciniuose klausimuose daro nuorodą tiek į Reglamento Nr. 1408/71, tiek į Reglamento Nr. 883/2004 nuostatas, visų pirma reikia nustatyti, kuris iš šių reglamentų
ratione temporis
taikomas pagrindinės bylos aplinkybėms.
Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismo bylos medžiagos matyti, kad sprendimas, kuriuo paskirta Ispanijos visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinė pensija, ir sprendimas, kuriuo paskirta Šveicarijos senatvės pensija, atitinkamai buvo priimti 1998 ir 2008 metais. Kadangi šie du sprendimai, nulėmę nagrinėjamos pensijos paskyrimą, buvo priimti prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 883/2004, šioje pagrindinėje byloje svarbios tik Reglamento Nr. 1408/71 nuostatos.
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Ispanijos teisės norma, įtvirtinta Dekreto Nr. 1646/1972 6 straipsnio 4 dalyje, kaip ją išaiškino
Tribunal Supremo
(Aukščiausiasis Teismas), pagal kurią šio 20 % priedo mokėjimas sustabdomas tam laikotarpiui, per kurį darbuotojas yra įsidarbinęs arba gauna senatvės pensiją, yra nuostata, reglamentuojanti išmokų sumažinimą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnį.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad nacionalinės teisės aktai, įtvirtinantys visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinės pensijos priedą, kaip antai 20 % priedą, patenka į Reglamento Nr. 1408/71 materialinę taikymo sritį.
Iš tiesų pagal šio reglamento 4 straipsnio 1 dalies b punktą šis reglamentas taikomas „invalidumo išmokoms, įskaitant tas, kurios skirtos darbingumui išsaugoti ar atgauti“.
Be to, pagal to paties reglamento 1 straipsnio t punktą žodžiai „išmokos“ ir „pensijos“ turi būti aiškinami kuo plačiau, kad apimtų visas išmokas ir pensijas, įskaitant visas jų dalis, kurios mokamos iš valstybinių fondų, periodiškus padidinimus bei priemokas.
Kiek tai susiję su sąvoka „nuostatos, reglamentuojančios išmokų sumažinimą“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnio 2 dalį, iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos matyti, kad nacionalinę taisyklę reikia laikyti nuostata, reglamentuojančia išmokų sumažinimą, jeigu pritaikius joje numatytą skaičiavimo metodą pensijos, kurios suinteresuotasis asmuo gali reikalauti, dydis sumažinamas dėl to, jog jis gauna išmoką kitoje valstybėje narėje (šiuo klausimu žr. 2002 m. kovo 7 d. Sprendimo Insalaca,
C‑107/00
,
EU:C:2002:147
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją ir 2013 m. kovo 7 d. Sprendimo van den Booren,
C‑127/11
,
EU:C:2013:140
,
punktą).
Šiuo atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad remiantis Dekreto Nr. 1646/1972 6 straipsnio 4 dalimi, kaip ją savo jurisprudencijoje aiškina
Tribunal Supremo
(Aukščiausiasis Teismas), 20 % priedo mokėjimas turi būti sustabdytas ne tik tada, kai išmokos gavėjas gauna su darbu susijusių pajamų, bet ir tada, kai jis gauna senatvės pensiją, nes ji iš tiesų laikoma pajamomis, pakeičiančiomis su darbu susijusias pajamas. Be to, remiantis ta pačia teismo jurisprudencija, nereikia daryti skirtumo tarp nacionalinių senatvės pensijų ir kitoje valstybėje narėje arba Šveicarijoje gaunamų pensijų, todėl šios nuostatos taikymo tikslais tiek į vienas, tiek į kitas turi būti atsižvelgiama vienodai.
Iš to darytina išvada, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionalinės teisės norma turi būti laikoma susijusia su išmokomis, kurias suinteresuotasis asmuo gauna kitoje valstybėje narėje arba Šveicarijoje, nes, kiek tai susiję su pastarąja valstybe, Reglamento Nr. 1408/71 taikymo tikslais Šveicarijos Konfederacija turi būti prilyginama Sąjungos valstybei narei (šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Xhymshiti,
C‑247/09
,
EU:C:2010:698
,
punktą).
Be to, neginčijama, kad taikant šią nacionalinę taisyklę siekiama sumažinti bendrą išmokų, kurių suinteresuotasis asmuo gali reikalauti, sumą.
Be to, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad nacionalinė taisyklė, kurioje numatyta, kad priedas prie darbuotojo senatvės pensijos yra sumažinamas senatvės pensijos, kurios darbuotojas turi teisę reikalauti pagal kitos valstybės narės sistemą, dydžiu, yra nuostata, reglamentuojanti išmokų sumažinimą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnio 2 dalį (1998 m. spalio 22 d. Sprendimo Conti,
C‑143/97
,
EU:C:1998:501
,
punktas).
Šiuo klausimu, kiek tai susiję su INSS ir TGSS argumentu, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamai nacionalinei taisyklei netaikomas Reglamentas Nr. 1408/71, kadangi joje tik nustatoma paprasta nesuderinamumo taisyklė, Teisingumo Teismas patikslino, jog nacionalinės teisės nuostatose, reglamentuojančiose išmokų sumažinimą, negali būti neatsižvelgta į Reglamente Nr. 1408/71 nustatytas taikymo sąlygas ir apribojimus, kai šios nuostatos laikomos mokėtinos sumos apskaičiavimo arba įrodinėjimo taisyklėmis (šiuo klausimu žr. 1998 m. spalio 22 d. Sprendimo Conti,
C‑143/97
,
EU:C:1998:501
,
punktą ir 1999 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Van Coile,
C‑442/97
,
EU:C:1999:560
,
punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: tokia nacionalinės teisės nuostata, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, pagal kurią visiško ir nuolatinio nedarbingumo pensijos priedo mokėjimas laikinai sustabdomas laikotarpiu, per kurį šios pensijos gavėjas gauna senatvės pensiją kitoje valstybėje narėje arba Šveicarijoje, yra nuostata, reglamentuojanti išmokų sumažinimą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnio 2 dalį.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1408/71 46a straipsnio 3 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad jame įtvirtinta sąvoka „pirmosios valstybės narės teisės aktai“ turi būti suprantama siaurai, ar taip, kad ji taip pat apima nacionalinio aukščiausios instancijos teismo dėl jos pateiktą išaiškinimą.
Pagal šią nuostatą „į išmokas, įgytas pagal kitos valstybės narės teisės aktus, arba į kitas pajamas, gautas kitoje valstybėje narėje, turi būti atsižvelgiama tik tuo atveju, jeigu pirmosios valstybės narės teisės aktuose nustatyta, kad atsižvelgiama į užsienyje įgytas išmokas ar pajamas“.
Be to, pagal Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio j punktą sąvoka „teisės aktai“ reiškia kiekvienos atskiros valstybės narės statutus, reglamentus ir kitas nuostatas bei visas kitas esamas ar būsimas įgyvendinimo priemones, susijusias su socialinės apsaugos sritimis ir sistemomis.
Be to, kaip matyti iš šio sprendimo 27 punkto, nors Dekreto Nr. 1646/1972 6 straipsnyje 20 % priedo mokėjimo sustabdymas numatytas tik tuo atveju, kai visiško ir nuolatinio nedarbingumo pensijos gavėjas yra įsidarbinęs, nacionalinėje jurisprudencijoje ši nuostata buvo aiškinama taip, kad joje numatytas sustabdymas taip pat taikomas tuo atveju, kai jis gauna senatvės pensiją, nesvarbu, ar ji buvo išmokėta pagal nacionalinę socialinio draudimo sistemą, ar pagal kitos valstybės narės ar Šveicarijos sistemą.
Kiek tai susiję su klausimu, ar pagal aukščiausios instancijos teismo pateiktą išaiškinimą teisės nuostata turi būti laikoma teisės aktu, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio j punktą, reikia priminti, jog nacionalinių įstatymų ir kitų teisės aktų reikšmę reikia vertinti atsižvelgiant į nacionalinių teismų dėl jų pateiktą aiškinimą (1994 m. birželio 8 d. Sprendimo Komisija / Jungtinė Karalystė,
C‑382/92
,
EU:C:1994:233
,
punktas).
Nors į atskirus teismų sprendimus arba sprendimus, kurie sudaro mažumą, negalima atsižvelgti, kitaip yra tuomet, kai toks aiškinimas yra patvirtintas aukščiausios instancijos teismo (šiuo klausimu žr. 2003 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Komisija / Italija,
C‑129/00
,
EU:C:2003:656
,
punktas).
Šiomis aplinkybėmis į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 1408/71 46a straipsnio 3 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad jame vartojama sąvoka „pirmosios valstybės narės teisės aktai“ turi būti suprantama taip, jog ji apima nacionalinio aukščiausios instancijos teismo išaiškinimą dėl pagal teisėkūros procedūrą priimto nacionalinės teisės akto.
Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar darbuotojui, kuris gauna visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinę pensiją pagal Ispanijos teisės aktus ir senatvės pensiją, kurią šis darbuotojas įgijo Šveicarijoje, skirtas 20 % priedas turi būti laikomas tos pačios rūšies, ar skirtingos rūšies išmoka, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 1408/71.
Siekiant atsakyti į šį klausimą, reikia priminti, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją socialinės apsaugos išmokos turi būti laikomos tos pačios rūšies išmokomis, kai jų objektas, tikslas, taip pat apskaičiavimo bazė ir skyrimo sąlygos yra identiškos. Vis dėlto išmokų klasifikavimo negali lemti tik formalūs kriterijai (šiuo klausimu žr. 1983 m. liepos 5 d. Sprendimo Valentini,
171/82
,
EU:C:1983:189
,
punktas; 1995 m. rugpjūčio 11 d. Sprendimo Schmidt,
C‑98/94
,
EU:C:1995:273
,
ir
punktus ir 2006 m. liepos 18 d. Sprendimo De Cuyper,
C‑406/04
,
EU:C:2006:491
,
punktą).
Nagrinėjamu atveju, kiek tai susiję su 20 % priedo dalyku ir tikslu, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad jis skirtas apsaugoti šiai ypač pažeidžiamai asmenų kategorijai, t. y. 55–65 metų amžiaus darbuotojams, kuriems buvo pripažintas visiškas ir nuolatinis nedarbingumas ir kuriems yra itin sunku susirasti darbą kitoje darbinėje ar profesinėje srityje nei ta, kurioje jie vykdė veiklą anksčiau.
Kad šis tikslas būtų pasiektas, šiems darbuotojams skiriamas visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinės pensijos priedas, kurio suma nustatoma vadovaujantis apskaičiavimo baze, kuria remiantis apskaičiuojamas šios nedarbingumo bazinės pensijos suma.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad 20 % priedas ir bendra visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinė pensija, prie kurios jis mokamas papildomai, turi tokius pačius požymius kaip ir senatvės išmokos, nes jomis siekiama užtikrinti pragyvenimo šaltinį darbuotojams, kuriems, kiek tai susiję su jų įprasta darbine ar profesine veikla, yra pripažintas visiškas ir nuolatinis nedarbingumas ir kurie, sulaukę tam tikro amžiaus, be to, patiria sunkumų norėdami susirasti darbą kitoje darbinėje ar profesinėje srityje nei ta, kurioje užsiėmė įprasta veikla anksčiau.
Būtent šiuo aspektu visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinė pensija ir 20 % priedas skiriasi nuo nedarbo išmokos, kuria siekiama apsaugoti nuo rizikos, susijusios su darbuotojo pajamų praradimu netekus darbo, nors likus darbingam (šiuo klausimu žr. 2006 m. liepos 18 d. Sprendimo De Cuyper,
C‑406/04
,
EU:C:2006:491
,
punktą).
Iš tiesų, priešingai nei nedarbo išmoka, kuria siekiama leisti suinteresuotajam asmeniui išlikti darbo rinkoje nedarbo laikotarpiu, visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazine pensija ir 20 % priedu siekiama suteikti jų gavėjui finansinių išteklių, kurie jam leistų patenkinti savo poreikius laikotarpiu nuo visiško ir nuolatinio nedarbingumo pripažinimo iki tuomet, kai jam sueis pensinis amžius.
Taigi tuomet, kai visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinės pensijos gavėjui pavyksta iš naujo integruotis į darbo rinką ir užsiimti kita darbine ar profesine veikla nei ta, kurią jis vykdė anksčiau, jam ir toliau mokama visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinė pensija ir sustabdomas tik 20 % priedo mokėjimas, nes jis užsiima šia nauja darbine ar profesine veikla, leidžiančia jam padengti trūkstamą savo darbinės ar profesinės veiklos pajamų dalį.
Vadinasi, 20 % priedo mokėjimo sustabdymu siekiama pritaikyti visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinės pensijos skyrimo sąlygas prie gavėjo situacijos, todėl šios išmokos negalima laikyti kitokios rūšies išmoka, nei nurodyta šio sprendimo 53 punkte.
Šią išvadą patvirtina aplinkybė, kad pagal Ispanijos teisės aktus suėjus pensiniam amžiui visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinė pensija fiktyviai prilyginama senatvės pensijai.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tais atvejais, kai darbuotojas gauna invalidumo išmokas, kurios valstybės narės teisės aktais buvo pertvarkytos į senatvės pensiją, ir invalidumo išmokas, kurios kitos valstybės narės teisės aktais nebuvo pertvarkytos į senatvės pensiją, senatvės pensija ir invalidumo išmokos turi būti laikomos esančiomis tokios pačios rūšies (1981 m. liepos 2 d. Sprendimo Celestre ir kt.,
116/80, 117/80 ir 119/80–121/80
,
EU:C:1981:159
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija ir 1989 m. balandžio 18 d. Sprendimo Di Felice,
128/88
,
EU:C:1989:153
,
punktas).
Iš to matyti, kad 20 % priedas, paskirtas darbuotojui, kuris gauna bendrą visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinę pensiją pagal Ispanijos teisės aktus, ir to paties darbuotojo Šveicarijoje gaunama senatvės pensija turi būti laikomos tos pačios rūšies išmokomis – tiek laikotarpiu nuo visiško ir nuolatinio nedarbingumo suėjus 55 metų amžiui pripažinimo iki pensinio amžiaus, tiek vėlesniu laikotarpiu, kai pensinis amžius jau yra suėjęs.
Taigi į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip: visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinės pensijos priedas, kuris darbuotojui buvo paskirtas valstybės narės teisės aktais, kaip antai nagrinėjamais pagrindinėje byloje, ir šio darbuotojo Šveicarijoje įgyta senatvės pensija turi būti laikomi tos pačios rūšies išmokomis, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 1408/71.
Dėl ketvirto ir penkto klausimų
Ketvirtuoju ir penktuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, kokias konkrečiai Reglamento Nr. 1408/71 nuostatas reikia taikyti tos pačios rūšies išmokų sutapimo srityje tuo atveju, kai dvi nagrinėjamos išmokos turi būti laikomos tos pačios rūšies išmokomis.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal Reglamento Nr. 1408/71 12 straipsnio 2 dalį, jeigu šiame reglamente nenustatyta kitaip, vienos valstybės narės teisės aktuose numatytomis išmokų sutapimo vengimo taisyklėmis galima remtis prieš šios valstybės narės mokamas išmokas gaunančius asmenis, kai jie gali gauti kitas socialinio draudimo išmokas, net jei teisė į šias išmokas įgyjama pagal kitos valstybės narės teisės aktus (2002 m. kovo 7 d. Sprendimo Insalaca,
C‑107/00
,
EU:C:2002:147
,
punktą ir 2013 m. kovo 7 d. Sprendimo van den Booren,
C‑127/11
,
EU:C:2013:140
,
punktą).
Kiek tai susiję su specialiomis nuostatomis dėl invalidumo, senatvės išmokų ar išmokų išlaikytiniams, Reglamento Nr. 1408/71 46b straipsnio 2 dalies a punkte nustatyta, kad nacionalinės teisės aktuose nustatytos sutapimo vengimo taisyklės išmokai, kuri apskaičiuojama pagal šio reglamento 46 straipsnio 1 dalies a ir i punktus, taikomos tik tuomet, jeigu įvykdomos dvi kumuliacinės sąlygos: pirma, išmokos dydis nepriklauso nuo įgytų draudimo ar gyvenimo laikotarpių trukmės ir, antra, išmokos yra nurodytos minėto reglamento IV priedo D dalyje.
Šiuo atveju, kaip matyti iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos, pagrindinėje byloje nagrinėjamos išmokos atitinka Reglamento Nr. 1408/71 46 straipsnio 1 dalies a ir i punktuose nustatytą kriterijų, nes atitinkamos nacionalinės institucijos šias dvi pensijas apskaičiavo pagal jų taikomus teisės aktus, nesant būtinybės taikyti sumavimo ar apskaičiavimo
pro rata
tvarkos.
Kiek tai susiję su dviem kumuliacinėmis sąlygomis, pažymėtina, kad nors šioje byloje rašytines pastabas pateikusios šalys nesutaria dėl to, ar 20 % priedo suma priklauso nuo laikotarpio, kuriuo buvo apsidrausta, todėl tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vis dėlto neginčijama, kad Reglamento Nr. 1408/71 IV priedo D dalyje tokios rūšies išmoka nėra aiškiai nurodyta.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į ketvirtąjį ir penktąjį klausimus reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 1408/71 46b straipsnio 2 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad tokia nacionalinė išmokų sutapimo vengimo taisyklė, kaip antai nustatyta Dekreto Nr. 1646/1972 6 straipsnyje, netaikoma pagal šio reglamento 46 straipsnio 1 dalies a ir i punktus apskaičiuotai išmokai, jeigu ši išmoka nėra nurodyta to paties reglamento IV priedo D dalyje.
Dėl šeštojo klausimo
Atsižvelgiant į atsakymą į du pirmesnius klausimus, į šeštąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:

1.
Nacionalinės teisės nuostata, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, kuria remiantis buvo sustabdytas visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinės pensijos mokėjimas laikotarpiu, kuriuo šios pensijos gavėjas gauna pensiją kitoje valstybėje narėje arba Šveicarijoje, yra nuostata, reglamentuojanti išmokų sumažinimą, kaip tai suprantama pagal 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97, iš dalies pakeistu 2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 592/2008, 12 straipsnio 2 dalį.

2.
Reglamento Nr. 1408/71, iš dalies pakeisto ir atnaujinto Reglamentu Nr. 118/97, iš dalies pakeistu Reglamentu Nr. 592/2008, 46a straipsnio 3 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip, kad sąvoka „pirmosios valstybės narės teisės aktai“ turi būti suprantama taip, jog ji apima nacionalinio aukščiausios instancijos teismo išaiškinimą dėl pagal teisėkūros procedūrą priimto nacionalinės teisės akto.

3.
Visiško ir nuolatinio nedarbingumo bazinės pensijos priedas, kuris darbuotojui buvo paskirtas valstybės narės teisės aktais, kaip antai nagrinėjamais pagrindinėje byloje, ir šio darbuotojo Šveicarijoje įgyta senatvės pensija turi būti laikomos tos pačios rūšies išmokomis, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 1408/71, iš dalies pakeistą ir atnaujintą Reglamentu Nr. 118/97, iš dalies pakeistu Reglamentu Nr. 592/2008.

4.
Reglamento Nr. 1408/71, iš dalies pakeisto ir atnaujinto Reglamentu Nr. 118/97, iš dalies pakeistu Reglamentu Nr. 592/2008, 46b straipsnio 2 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad tokia nacionalinė išmokų sutapimo vengimo taisyklė, kaip antai nustatyta 1972 m. birželio 23 d.
Decreto 1646/1972 para la aplicación de la ley 24/1972, de 21 de junio, en materia de prestaciones del Régimen General de la Seguridad Social
(Dekretas 1646/1972, kuriuo įgyvendinamas Įstatymas 24/1972 dėl bendrosios socialinės apsaugos sistemos išmokų) 6 straipsnyje, netaikoma pagal šio reglamento 46 straipsnio 1 dalies a ir i punktus apskaičiuotai išmokai, jeigu ši išmoka nėra nurodyta šio reglamento IV priedo D dalyje.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.