CELEX: 62018CJ0742
Apellatsioonkaebus
Euroopa Põllumajanduse Tagatisfond (EAGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfond (EAFRD)
Euroopa Liidu rahastamisest välja jäetud kulud
Tšehhi Vabariigi tehtud kulutused
Määrus (EÜ) nr 555/2008
Artiklid 19 ja 77
Veiniturg
Määrus (EÜ) nr 1122/2009
Artikkel 33
Toetus maaelu arendamiseks
Pindalatoetused
Tootmiskohustusega sidumata otsetoetused
Nõuetele vastavuse kontrollimine
Tavapärased kohapealsed ja kaugseire teel läbiviidavad kontrollid
Tõendamiskoormis
Ühekordsed ja kindla määraga korrektsioonid
Kahtlus kontrollide tõhususes
Riskianalüüs
Puudused

Tšehhi Vabariik palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 13. septembri 2018. aasta kohtuotsuse Tšehhi Vabariik vs. komisjon (
T‑627/16
, ei avaldata,
EU:T:2018:538
) (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“) resolutsiooni punkt 2, millega Üldkohus jättis rahuldamata Tšehhi Vabariigi nõude tühistada komisjoni 20. juuni 2016. aasta rakendusotsus (EL) 2016/1059, mille kohaselt Euroopa Liit ei rahasta teatavaid kulusid, mida liikmesriigid on kandnud Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) raames (
ELT 2016, L 173, lk 59
) (edaspidi „vaidlusalune otsus“), osas, mis puudutab Tšehhi Vabariiki.
Õiguslik raamistik
Määrus nr 1975/2006
Komisjoni 7. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1975/2006, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 rakendamise üksikasjalikud eeskirjad kontrollimenetluse rakendamise ja maaelu arengu toetusmeetmete nõuetele vastavuse kohta (
ELT 2006, L 368, lk 74
), muudetud komisjoni 9. juuni 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 484/2009 (
ELT 2009, L 145, lk 25
) (edaspidi „määrus nr 1975/2006“), artikli 26 lõigetes 1 ja 4 oli ette nähtud:
„1.   Kõikide toetusetaotluste või maksenõuete suhtes teostatakse halduskontrollid, mis hõlmavad kõiki võimalikke ja asjakohaseid haldusmeetmetega kontrollitavaid üksikasju. Menetlusega on tagatud tehtud kontrollimistöö, kontrollimise tulemuste ja lahknevuste korral võetud meetmete registreerimine.
[…]
4.   Halduskontrollid, mis on seotud investeerimistegevusega, hõlmavad vähemalt ühte kontrollkäiku toetuse saanud tegevuskohta või investeerimiskohta, et kontrollida investeeringu teostamist.
Siiski võivad liikmesriigid väiksemate investeeringute puhul või kui nad leiavad, et toetuse saamise tingimuste mittetäitmise või investeerimiskulude õigsuse mittejärgimise oht on väike, otsustada selliseid kontrollkäike mitte teha. Nimetatud otsus ja selle põhjendus registreeritakse.“
Selle määruse artiklis 27 oli sätestatud:
„1.   Liikmesriigid korraldavad heakskiidetud tegevuste kohapealset kontrollimist asjakohase valimi põhjal. Kõnealuseid kontrolle teostatakse, niipalju kui on võimalik, enne projektile lõppmakse tegemist.
2.   Kontrollitavad kulutused moodustavad vähemalt 4% igal kalendriaastal komisjonile deklareeritud abikõlblikest riiklikest kulutustest ning vähemalt 5% kogu programmiperioodil komisjonile deklareeritud abikõlblikest riiklikest kulutustest.
3.   Lõike 1 kohaselt kontrollitava heakskiidetud tegevuste valimi puhul võetakse eelkõige arvesse järgmist:
a)
vajadust kontrollida asjakohast valikut eri liiki ja eri ulatusega tegevustest;
b)
kõiki riiklike või ühenduse kontrollimiste käigus avastatud ohutegureid;
c)
vajadust säilitada telgede ja meetmete vaheline tasakaal.
4.   Kohapealsel kontrollimisel tehakse kindlaks, kas ilmnenud probleemid on süsteemse olemusega ning kujutavad endast ohtu muudele samalaadsetele tegevustele, toetusesaajatele vms. Samuti tehakse kontrollimiste käigus kindlaks selliste olukordade põhjused ja edasise kontrolli vajalikkus ning piiritletakse vajalikud parandus- ja ennetusmeetmed.“
Määruse artikkel 28 oli sõnastatud järgmiselt:
„1.   Kohapealsete kontrollide abil püüavad liikmesriigid kindlaks teha järgmist:
a)
kas toetusesaaja esitatud maksenõuded on vastavuses raamatupidamise ja muude dokumentidega, mis on toetatavaid tegevusi teostavate organite või ettevõtete valduses;
b)
kas piisava hulga kululiikide puhul on asjakohaste kulude laad ja ajastus vastavuses ühenduse nõuete, tegevuse heakskiidetud tehniliste näitajate ja tegelikult tehtud töödega;
c)
kas tegevust kasutatakse või kavatsetakse kasutada nii, nagu on kirjeldatud taotluses ühenduse toetuse kohta;
d)
kas riiklikult rahastatud tegevused on ellu viidud vastavalt ühenduse eeskirjadele ja poliitikale, eriti riigihanke eeskirjadele ning siseriiklike õigusaktidega kehtestatud ja maaelu arengu programmis kehtestatud asjakohastele kohustuslikele nõuetele.
2.   Kohapealne kontroll hõlmab kõiki toetusesaaja maksekohustusi ja kohustusi, mida on võimalik kontrollkäigu ajal kontrollida.
3.   Kohapealne kontroll hõlmab kontrollkäiku tegevuskohta või kui tegevus on immateriaalne, siis kontrollkäiku projekti elluviija juurde, välja arvatud erandlike olukordade puhul, mis on riigi ametiasutustes nõuetekohaselt registreeritud ja põhjendatud.
4.   Ainult käesoleva artikli kõiki nõudeid täitvad kontrollimised lähevad artikli 27 lõikes 2 sätestatud kontrollimäära saavutamisel arvesse.“
Määrus nr 479/2008
Nõukogu 29. aprilli 2008. aasta määruse (EÜ) nr 479/2008, mis käsitleb veinituru ühist korraldust ja millega muudetakse määrusi (EÜ) nr 1493/1999, (EÜ) nr 1782/2003, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 3/2008 ning tunnistatakse kehtetuks määrused (EMÜ) nr 2392/86 ja (EÜ) nr 1493/1999 (
ELT 2008, L 148, lk 1
), artiklis 15 on ette nähtud:
„1.   Toetust võib anda nii materiaalseteks kui ka mittemateriaalseteks investeeringuteks töötlemisrajatistesse, veinitehaste infrastruktuuri ja veini turustamisse, mis parandavad ettevõtte majanduse üldist tulemuslikkust ja on seotud ühe või mitme järgmise elemendiga:
a)
IV lisas osutatud toodete tootmine ja turustamine;
b)
IV lisas osutatud toodetega seotud uute toodete, protsesside ja tehnoloogiate arendus.
2.   Lõike 1 kohast toetuse ülemmäära kohaldatakse ainult mikro-, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate suhtes komisjoni 6. mai 2003. aasta soovituse 2003/361/EÜ (mikro-, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate määratluse kohta) [(
ELT 2003, L 124, lk 36
)] tähenduses. Assooride, Madeira, Kanaari saarte, nõukogu 18. septembri 2006. aasta määruses (EÜ) nr 1405/2006 (millega sätestatakse erimeetmed Egeuse mere väikesaarte põllumajanduse toetamiseks) [(
ELT 2006, L 265, lk 1
)] määratletud väiksemate Egeuse mere saarte ja Prantsuse ülemeredepartemangude territooriumide puhul ei kohaldata ülemmäära suuruse suhtes piiranguid. Soovituse 2003/361/EÜ lisa I jaotise artikli 2 lõikega 1 hõlmamata ettevõtete suhtes, millel on vähem kui 750 töötajat või mille käive on väiksem kui 200 miljonit eurot, vähendatakse abi ülemmäära poole võrra.
Toetust ei anta raskustes olevatele ettevõtetele, nagu need on määratletud raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks ette nähtud riigiabi käsitlevates ühenduse suunistes.
3.   Abikõlblikeks kulutusteks ei peeta [nõukogu 20. septembri 2005. aasta] määruse (EÜ) nr 1698/2005 [Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta (
ELT 2005, L 277, lk 1
)] artikli 71 lõike 3 punktides a kuni c osutatud kuluelemente.
4.   Seoses lubatavate investeerimiskuludega kehtivad ühenduse toetuse suhtes järgmised abi maksimummäärad:
a)
50% [nõukogu 11. juuli 2006. aasta] määruse (EÜ) nr 1083/2006 [millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta (
ELT 2006, L 210, lk 25
)] kohaselt lähenemise piirkondadeks liigitatud piirkondade puhul;
b)
40% nende piirkondade puhul, mis ei ole lähenemise piirkonnad;
c)
75% nõukogu 30. jaanuari 2006. aasta määruse (EÜ) nr 247/2006 (millega sätestatakse põllumajanduse erimeetmed liidu äärepoolseimate piirkondade jaoks) [
ELT 2006, L 42, lk 1
)] kohaste äärepoolseimate piirkondade puhul;
d)
65% määruse (EÜ) nr 1405/2006 kohaste väiksemate Egeuse saarte puhul.
5.   Lõikes 1 osutatud toetuse suhtes kohaldatakse
mutatis mutandis
määruse (EÜ) nr 1698/2005 artiklit 72.“
Määrus nr 555/2008
Komisjoni 27. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 555/2008, milles sätestatakse […] määruse […] nr 479/2008 üksikasjalikud rakenduseeskirjad veinisektoris seoses toetusprogrammide, kolmandate riikidega kauplemise, tootmisvõimsuse ja kontrollidega (
ELT 2008, L 170, lk 1
), muudetud komisjoni 3. augusti 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 702/2009 (
ELT 2009, L 202, lk 5
) (edaspidi „määrus nr 555/2008“), artikli 19 lõikes 1 on ette nähtud:
„Toetus makstakse välja pärast seda, kui on kindlaks tehtud, et toetuse taotluses nimetatud ühekordne meede või kõik nimetatud meetmed (vastavalt liikmesriigi poolt meetme juhtimiseks tehtud valikule) on ellu viidud ja seda on kohapeal kontrollitud.“
Määruse artikli 77 lõigetes 3 ja 5 on sätestatud:
„3.   Välja arvatud juhul, kui määruses (EÜ) nr 479/2008 või käesolevas määruses on ette nähtud süstemaatiline kohapealne kontroll, teevad pädevad asutused kohapealseid kontrolle pisteliselt, määrates abisaajate/tootjate valimi riskianalüüsi alusel kooskõlas käesoleva määruse artikliga 79.
[…]
5.   Määruse (EÜ) nr 479/2008 artikliga 15 ette nähtud meetmete puhul kohaldatakse
mutatis mutandis
määruse (EÜ) nr 1975/2006 artikleid 26, 27 ja 28.“
Määrus nr 1122/2009
Komisjoni 30. novembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1122/2009, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses põllumajandustootjate otsetoetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega, ümbersuunamisega ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemiga ning nõukogu määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses veinisektori toetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega (
ELT 2009, L 316, lk 65
), mida on muudetud komisjoni 21. detsembri 2011. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 1368/2011 (
ELT 2011, L 341, lk 33
) (edaspidi „määrus nr 1122/2009“), põhjendustes 37 ja 40 on märgitud:
„(37)
Tuleks määrata eri toetuskavade alusel kohapeal kontrollitavate põllumajandustootjate miinimumarv. Juhul kui liikmesriigid otsustavad taotleda toetusi mitmesuguste loomakasvatuse toetuskavade alusel, tuleks nende kavade alusel toetusi taotlevatele põllumajandustootjatele ette näha põllumajandusettevõtetel põhinev integreeritud lähenemine.
[…]
(40)
Kohapealse kontrolli miinimummäära valim tuleks koostada osaliselt riskianalüüsi põhjal ja osaliselt juhumeetodil. Riskitegurid peaks kindlaks määrama pädev asutus, kuna tal on kergem asjakohaseid tegureid valida. Selleks et tagada asjakohane ja tõhus riskianalüüs, tuleks riskianalüüsi tõhusust hinnata ning ajakohastada iga aasta, võttes arvesse iga riskiteguri olulisust, võrreldes juhumeetodil ja riskipõhiselt moodustatud valimite tulemusi ning liikmesriigi konkreetset olukorda.“
Määruse artikli 26 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevas määruses sätestatud haldus- ja kohapealne kontroll tehakse viisil, mis võimaldab tõhusalt tõendada toetuse maksmise nõuetele vastavust ning nõuetele vastavuse seisukohast oluliste nõuete ja standardite järgimist.“
Nimetatud määruse artikli 30 lõikes 1 on sätestatud:
„Igal aastal tehtavate kohapealsete kontrollide üldarv peab hõlmama vähemalt 5% ühtse otsemaksete kava või ühtse pindalatoetuse kava raames või pindala eritoetuse taotlusi esitavatest põllumajandustootjatest. Liikmesriigid tagavad, et kohapealne kontroll hõlmab vähemalt 3% põllumajandustootjatest, kes esitavad toetusetaotlusi [nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta] määruse (EÜ) nr 73/2009 [millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003 (
ELT 2009, L 30, lk 16
)] III, IV ja V jaotisega ettenähtud pindalatoetuse kavade raames.“
Sama määruse artikli 31 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Riskianalüüsi ja esitatud toetusetaotluste representatiivsuse alusel moodustab pädev asutus vastavalt käesolevale määrusele kohapealsete kontrollidega kontrollitava valimi.
Representatiivsuse saavutamiseks valivad liikmesriigid juhumeetodil 20–25% artikli 30 lõigete 1 ja 2 kohaselt kohapealse kontrolliga hõlmatavast põllumajandustootjate miinimumarvust.
Kui kohapeal kontrollitavate põllumajandustootjate arv ületab artikli 30 lõigetega 1 ja 2 ettenähtud kohapeal kontrollitavate põllumajandustootjate miinimumarvu, ei tohi juhumeetodil valitud põllumajandustootjate osatähtsus lisavalimis ületada 25%.
2.   Riskianalüüsi tõhusust hinnatakse ja ajakohastatakse igal aastal järgmiselt:
a)
tehakse kindlaks iga riskiteguri olulisus;
b)
võrreldakse riskipõhiselt ja lõike 1 teises lõigus osutatud juhumeetodil moodustatud valimite tulemusi;
c)
võetakse arvesse konkreetset olukorda asjaomases liikmesriigis.“
Määruse nr 1122/2009 artiklis 33 on ette nähtud:
„Kohapealne kontroll hõlmab kõiki põlde, mille puhul on toetust taotletud määruse (EÜ) nr 73/2009 I lisas loetletud toetuskavade alusel. Sellest olenemata võib kohapealse kontrolli käigus pindalade kindlaksmääramisel kasutatavat valimit piirata kuni 50%ni põldudest, mis on hõlmatud määruse (EÜ) nr 73/2009 III, IV ja V jaotise kohaste toetuskavadega, tingimusel et kõnealune valim tagab usaldusväärse ja representatiivse kontrollitaseme kontrollitud maade ja taotletud toetuse osas. Kui kõnealuse valimipõhise kontrolli käigus avastatakse kõrvalekaldeid, siis suurendatakse tegelikult kontrollitavate põldude valimit.
Liikmesriigid võivad kasutada kaugseiret, nagu on sätestatud artiklis 35, ning ülemaailmset satelliitnavigatsioonisüsteemi.“
Selle määruse artikli 57 „Deklareeritud pindalade arvutamise alus“ lõikes 3 on ette nähtud:
„Ilma et see piiraks vähendamiste või väljaarvamiste kohaldamist kooskõlas artiklitega 58 ja 60 pindalatoetuse kavade alusel esitatud toetusetaotluse puhul, võetakse toetuse arvutamise aluseks sellele põllukultuurirühmale kindlaksmääratud pindala, kui ühtses taotluses deklareeritud pindala on suurem kui asjaomasele põllukultuurirühmale määratud pindala.
Ilma et see piiraks määruse (EÜ) nr 73/2009 artikli 30 kohaldamist, loetakse kindlaksmääratud pindala siiski võrdseks deklareeritud pindalaga, kui kindlaksmääratud kogupindala ja määruse (EÜ) nr 73/2009 III, IV ja V jaotises sätestatud toetuskava alusel makstava toetuse raames deklareeritud kogupindala erinevus on kuni 0,1 hektarit. Kõnealuse toetuse arvutamisel võetakse arvesse üksnes selle põllukultuurirühma puhul üledeklareeritud pindala.
Teist lõiku ei kohaldata, kui kõnealune erinevus on rohkem kui 20% deklareeritud kogupindalast.“
Nimetatud määruse artiklis 58 „Vähendamised või väljaarvamised üledeklareerimise puhul“ on sätestatud:
„Kui põllukultuurirühma puhul ületab pindalatoetuse kavade jaoks deklareeritud pindala kooskõlas artikliga 57 kindlaksmääratud pindala, arvutatakse toetus kindlaksmääratud pindala alusel, millest lahutatakse kahekordne leitud erinevus, kui see erinevus on suurem kui 3% või kaks hektarit, kuid mitte rohkem kui 20% kindlaksmääratud pindalast.
Kui see erinevus on suurem kui 20% kindlaksmääratud pindalast, siis ei maksta asjaomase põllukultuurirühma puhul pindalatoetust.
Kui erinevus on üle 50%, arvatakse põllumajandustootja taas toetuse saajate hulgast välja kuni selle summa ulatuses, mis vastab deklareeritud pindala ja kooskõlas käesoleva määruse artikliga 57 kindlaksmääratud pindala vahele. Kõnealune summa tasaarvestatakse kooskõlas komisjoni [21. juuni 2006. aasta] määruse (EÜ) nr 885/2006 [millega nähakse ette nõukogu määruse (EÜ) nr 1290/2005 kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad seoses makseasutuste ja teiste organite akrediteerimise ning EAGFi ja EAFRD raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega (
ELT 2006, L 171, lk 90
)] artikliga 5b. Kui kõnealust summat ei ole kooskõlas nimetatud artikliga võimalik täielikult tasaarvestada avastatud rikkumise kalendriaastale järgneva kolme kalendriaasta jooksul, siis tasumata jääk kustutatakse.“
Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
Vaidluse tausta on Üldkohus esitanud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–4 ja käesoleva menetluse vajadustest lähtudes võib selle kokku võtta järgmiselt.
Kolme auditi raames, mis toimusid 10.–14. septembril 2012, 12.–16. novembril 2012 ja 8.–12. septembril 2014 (edaspidi „audit“), uuris komisjon, kas Tšehhi ametiasutuste poolt Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) raames tehtud maksed on kooskõlas Euroopa Liidu õigusnormidega, mis käsitlevad vastavalt nõuetele vastavust, veinisektoris tehtavaid investeeringuid ja tootmiskohustusega sidumata otsetoetusi.
Ta võttis 20. juunil 2016 vastu vaidlusaluse otsuse, mille kohaselt jäeti liidu rahastamisest välja teatavad kulud, mida liikmesriigid on kandnud EAGFi ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) raames, täpsemalt Tšehhi Vabariigi puhul kulud, mille suurus on:
–
29485612,55 eurot seoses nõuetele vastavuse eeskirjadega eelarveaastatel 2011–2014;
–
636516,20 eurot seoses investeerimisabi kavadega veinisektoris eelarveaastatel 2011–2014;
–
462517,83 eurot seoses tootmiskohustusega sidumata otsetoetuste kavadega majandusaastatel 2013–2015.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
Hagiavaldusega, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 31. augustil 2016, esitas Tšehhi Vabariik hagi vaidlusaluse otsuse tühistamiseks, tuginedes neljale väitele: kolme esimese väite kohaselt on rikutud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrust (EL) nr 1306/2013, ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008 (
ELT 2013, L 347, lk 549
), artikli 52 lõiget 1 ja neljanda väite kohaselt on rikutud selle artikli lõiget 2.
Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuses kõik esitatud väited tagasi, välja arvatud neljanda väite kolmas osa. Seetõttu tühistas ta vaidlusaluse otsuse osas, milles jäeti rahastamisest välja kulud, mida Tšehhi Vabariik kandis EAGFi raames summas 6356909,30 eurot seoses nõuetele vastavuse kontrollimisega eelarveaastal 2011.
Poolte nõuded Euroopa Kohtus
Tšehhi Vabariik palub Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkt 2 ja sellele vastav osa kohtuotsuses;
–
tühistada vaidlusalune otsus osas, milles jäetakse rahastamisest välja kulud summas 462517,83 eurot seoses ühtse pindalatoetuse kavaga;
–
tühistada vaidlusalune otsus osas, milles jäetakse rahastamisest välja kulud summas 636516,20 eurot seoses investeeringutega veinisektoris;
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja apellandilt.
Menetluse suulise osa uuendamise taotlus
Pärast seda, kui kohtujurist oli esitanud oma ettepaneku, palus Tšehhi Vabariik Euroopa Kohtu kantseleisse 30. märtsil 2020 saabunud dokumendis menetluse suulise osa uuendamist Euroopa Kohtu kodukorra artikli 83 alusel.
Vastavalt sellele sättele võib Euroopa Kohus igal ajal, olles kohtujuristi ära kuulanud, uuendada määrusega menetluse suulist osa, eelkõige kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teavet või kui pool on pärast suulise osa lõpetamist esitanud uue asjaolu, millel on otsustav tähtsus Euroopa Kohtu lahendile, või kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mille üle ei ole vaieldud.
Oma taotluse põhjenduseks väidab Tšehhi Vabariik, et kohtujuristi ettepanek põhineb kolmanda väite osas ilmselgelt valedel asjaoludel, mis on vastuolus Euroopa Kohtu menetluses esitatud väidete ja tõenditega.
Sellega seoses tuleb märkida, et ELTL artikli 252 teise lõigu kohaselt on kohtujuristi ülesanne avalikul kohtuistungil täiesti erapooletult ja sõltumatult teha põhjendatud ettepanekuid kohtuasjades, mis Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohaselt nõuavad tema osalust. Kohtujuristi ettepanek ega selleni jõudmiseks läbitud arutluskäik ei ole Euroopa Kohtule siduvad (5. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi vs. EUIPO,
C‑766/18 P
,
EU:C:2020:170
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Samuti tuleb üle korrata, et Euroopa Liidu Kohtu põhikirjas ega kodukorras ei ole ette nähtud võimalust esitada seisukohti vastuseks kohtujuristi ettepanekule. Asjaolu, et kohtujuristi ettepanekuga ei nõustuta, ei saa seega iseenesest olla põhjus, mis annaks alust suulise menetluse uuendamiseks (5. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi vs. EUIPO,
C‑766/18 P
,
EU:C:2020:170
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul nähtub menetluse suulise osa uuendamise taotlusest, et Tšehhi Vabariik soovib selle taotlusega tegelikult vastata tõlgendusele, mille kohtujurist andis apellatsioonkaebuse kolmanda väite aluseks olevatele faktilistele ja õiguslikele asjaoludele. Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis viidatud kohtupraktikast, ei ole tegemist põhjusega, mis õigustaks menetluse suulise osa uuendamist. Lisaks tuleb märkida, et apellatsioonimenetluse pooled on nende asjaolude üle põhjalikult vaielnud, eelkõige menetluse kirjalikus osas.
Euroopa Kohus, olles kohtujuristi ära kuulanud, on seisukohal, et tal on olemas kogu vajalik teave apellatsioonkaebuse kohta otsuse tegemiseks.
Neil asjaoludel ei ole vaja menetluse suulist osa uuendada.
Apellatsioonkaebus
Apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitab Tšehhi Vabariik neli väidet. Esimese, teise ja neljanda väite kohaselt on rikutud õigusnorme seoses tõendamiskoormisega, määruse nr 1122/2009 artikliga 33 ja määruse nr 555/2008 artiklitega 19 ja 77. Kolmas väide puudutab õigusnormi rikkumist ning faktiliste asjaolude ja hagi eseme moonutamist, mis on seotud Üldkohtu järeldusega selle kohta, millal Tšehhi ametiasutused rakendasid riikliku toetusprogrammi.
Esimene väide
Poolte argumendid
Esimeses väites heidab Tšehhi Vabariik Üldkohtule ette, et viimane rikkus õigusnormi, kui ta kohaldas EAGFi valdkonnas tõendamiskoormist käsitlevat väljakujunenud kohtupraktikat. Esiteks heidab ta Üldkohtule ette, et viimane rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 22 õigusnormi, kui ta otsustas, et kohapealsed kontrollid kaugseire teel ja tavapärased kohapealsed kontrollid peavad viima „põhimõtteliselt sarnase“ eeskirjade järgimata jätmise määrani.
Nimelt kinnitab Tšehhi Vabariik sisuliselt seda, et kahe kontrollimeetodi raames ilmnenud veamäärade võrdlus ei ole asjakohane, kui võtta arvesse nendevahelisi objektiivseid erinevusi viisis, kuidas kontrollivalimit moodustatakse.
Täpsemalt väidab Tšehhi Vabariik, et kaugseire riskianalüüs ei saa sisaldada eeskirjade eiramise määra, mis oleks võrreldav tavapäraste kohapealsete kontrollide riskianalüüsiga, kuna kaugseire riskianalüüsi suunitletus on objektiivselt vähem täpne.
See tuleneb tema sõnul esiteks asjaolust, et nõuete tõttu, mis on ette nähtud komisjoni kehtestatud 2013. aasta ühiste tehniliste kirjelduste leheküljel 36, oleks kaugseire teel toimuvate kontrollide riskianalüüs läbi viidud varem ja see põhineks vähem värsketel andmetel kui tavapäraste kohapealsete kontrollide puhul.
Teiseks tooks kaugseire teel kohapealsete kontrollide riskianalüüs kaasa kontrollivalimite moodustamise 30 km x 20 km suuruste aladena, kus kontrollitakse kõiki põlde, sõltumata selles piirkonnas asuvate põllumajandustootjate riskiprofiilist, samas kui tavapäraste kohapealsete kontrollide riskianalüüs keskendub konkreetselt „riskantsetele“ põllumajandustootjatele. Siit järeldub, et kaugseire riskianalüüsi suunitletus on tavapäraste kohapealsete kontrollidega võrreldes väiksem.
Kolmandaks ja viimaseks, kuna alla 25% põllumajandusmaad sisaldavaid alasid ei saa vastavalt komisjoni esitatud nõuetele kaugseire teel kontrollida, ei saa teatud kõrge riskiga põllumajandustootjaid selliselt kontrollida, mistõttu saab nende üle teostada vaid tavapärast kohapealset kontrolli.
Seega, võttes arvesse objektiivseid erinevusi nende kahe meetodi vahel, ei saa kaugseire riskianalüüsi raames tuvastatud madalam eeskirjade eiramise määr iseenesest tekitada tõsiseid ja põhjendatud kahtlusi liikmesriigi kontrollisüsteemi nõuetekohase toimimise suhtes.
Siit järeldub, et objektiivne võimatus võrrelda riskianalüüside suunitletust takistaks Tšehhi Vabariigi hinnangul samuti selle kindlaks määramist, milline on lubatud maksimaalne kõrvalekalle kahe meetodi alusel tuvastatud eeskirjade eiramise määra vahel.
Tšehhi Vabariik rõhutab samuti, et kuigi määruse nr 1122/2009 artikli 33 teine lõik ja artikkel 35 annavad liikmesriikidele õiguse kontrollida põllumajandusmaad kahe kontrollimeetodi abil, ilma ühte neist kahest meetodist soodustamata ega nende kasutamisele täiendavaid tingimusi kehtestamata, iseloomustab tõhusat kontrollisüsteemi siiski see, et neid kahte kontrollimeetodit kasutatakse üksteist täiendaval viisil. Kui nõuda, et need kaks objektiivselt erinevat meetodit annaksid võrreldavaid tulemusi, tooks see aga praktikas kaasa liikmesriigi kohustuse kas vähendada tavapäraste kohapealsete kontrollide riskianalüüsi suunitletust või loobuda kaugseire teel kontrollimisest, millisel juhul kaotaksid nimetatud määruse sätted, mis võimaldavad seda kontrollimeetodit kasutada, oma soovitava toime.
Lisaks väidab Tšehhi Vabariik, et Üldkohus ei ole kommenteerinud komisjoni argumenti, mille kohaselt tekitab kaugseire teel kontrolli jaoks juhuslikult valitud valim tõsiseid ja mõistlikke kahtlusi – see valim näitab eeskirjade eiramise arvu suuremana kui valim, mis valiti kaugseire teel kontrollimiseks riskianalüüsi alusel.
Teiseks väidab Tšehhi Vabariik, et Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 23 ja 24 sama vea, kui ta asus seisukohale, et Tšehhi Vabariik ei esitanud konkreetseid asjaolusid, mis tõendaksid, et erinevad tuvastatud eeskirjade eiramise määrad olid tingitud asjaomaste meetodite olemusest või kontrollitavate ettevõtjate riskiprofiilist, mitte puudustest riigisiseste ametiasutuste valikutes.
Tšehhi Vabariik leiab eeltoodut arvestades, et kui eeldada, et komisjoni tuvastused tekitasid tõsiseid ja mõistlikke kahtlusi, oleks nende hajutamiseks tarbetu selgitada tuvastatud eeskirjade eiramise määrade erinevuse põhjuseid. Nende kahtluste hajutamiseks piisab, kui liikmesriik tõendab kontrollisüsteemi toimimise tõhusust ja nende kahe kontrollimeetodi nõuetekohast kasutamist. Sellega seoses rõhutab Tšehhi Vabariik, et ta esitas auditi ja Üldkohtu menetluse raames konkreetseid tõendeid, mis näitavad selgelt, et riskianalüüs oli kooskõlas määruse nr 1122/2009 nõuetega, mida komisjon ei ole kunagi ümber lükanud.
Vastuseks väidab komisjon esiteks, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 22 esitatud Üldkohtu hinnang, mille kohaselt on mõistlik eeldada, et tavapärased kohapealsed kontrollid ja kohapealsed kontrollid kaugseire teel viivad „põhimõtteliselt sarnase“ eeskirjade eiramise määrani, on sisuliselt õige.
Ta väidab sisuliselt, et Tšehhi Vabariigi argumendid, millega ta õigustab kohapealsete kontrollide erinevate meetodite järgi saadud eeskirjade eiramise erinevaid määri, on vastuolus määruse nr 1122/2009 artikliga 26, artikli 31 lõikega 2 ja artikliga 33.
Esiteks nõuab selle määruse artikkel 26, et sõltumata kasutatud meetodist peavad kohapealsed kontrollid tagama tõhusa kontrolli toetuste andmise tingimuste täitmise üle.
Teiseks tuleneb määruse nr 1122/2009 artikli 26, artikli 31 lõike 2 ja artikli 33 koostoimest, et nende meetodite kasutamine ei tohi kaasa tuua põllumajandustootjate erinevat kohtlemist. Komisjoni sõnul oleks selline erinev kohtlemine vältimatu, kui vigade avastamise tõenäosus oleks kaugseire teel kontrollitud põllumajandustootjate puhul suurem kui nende puhul, keda on tavapäraselt kohapeal kontrollitud. Selle erineva kohtlemise ohu ärahoidmiseks on kohapealse kontrolli meetodite vahel tuvastatud veamäärade võrdlus selgelt sobiv tõhususe näitaja ja võimaldab kindlaks teha puudused kontrollisüsteemis.
Olles siiski teadlik iga kohapealse kontrolli meetodi eripäradest, väidab komisjon, et juhul, kui suurem osa eeskirjade eiramisest avastatakse pigem ühe kui teise meetodi abil, ja seda mitme aasta jooksul, siis peab liikmesriik selgitama nende lahknevuste esinemise põhjuseid, vastasel korral oleks need kõrvalekaldumised märk ühe meetodi väiksemast tõhususest või kontrollitava valimi ebakohasest valikust, ning seda enam, kui liikmesriik on läbi viinud umbes 50% oma kohapealsetest kontrollidest kaugseire teel. Selle institutsiooni sõnul on eeskirjade eiramise võrreldava määra saamine vahend, mis tõendab nimetatud kontrollide tõhusust, ning seda ei saa pidada eesmärgiks omaette. Komisjon on käesoleval juhul seisukohal, et tuvastatud erinevus viitab kontrollisüsteemi puudustele, mis võib tekitada tõsiseid ja põhjendatud kahtlusi.
Teiseks rõhutab komisjon, et Tšehhi Vabariigi esitatud selgitused, mis põhinevad kasutatud kontrollimeetoditele omastel tunnustel, on liiga üldised, et hajutada komisjoni tõsiseid ja põhjendatud kahtlusi. Tšehhi Vabariik ei ole seega esitanud konkreetseid faktilisi asjaolusid, mis näitaksid, et valitud kontrollimeetod oli tõhus. Täpsemalt ei esitanud ta konkreetseid põhjusi, miks valimi võtmine või kaugseire meetod tõi kaasa olulise erinevuse eeskirjade eiramise määrade vahel mõne aasta jooksul, ega seda, kuidas ta muutis riskianalüüsi ja valimi võtmist, et seda olukorda parandada.
Lõpuks märgib komisjon, et olles teadlik eeskirjade eiramise määrade erinevustest tulenevatest raskustest, omandas Tšehhi Vabariik 2013. aastal uue analüüsitarkvara, millel olid positiivsed tagajärjed 2014. aastat puudutavatele taotlustele.
Oma repliigis rõhutab Tšehhi Vabariik esiteks, et määruse nr 1122/2009 artikkel 26 nõuab kontrollisüsteemi kui terviku tõhusust, mitte aga vigade identset või sarnast määra, mis on tuvastatud eri liiki kontrollide raames.
Teiseks väidab ta, et andis komisjonile auditi käigus selgitusi juhuslikult valitud valimi raames taotlejate suure riski kohta ning et ta esitas ka dokumente, mis sisaldasid põhjalikumat analüüsi.
Kolmandaks, kui Euroopa Kohus peaks leidma, et eeskirjade eiramise määrade võrdlus kahe kontrollimehhanismi vahel võib kujutada endast tõsist ja põhjendatud kahtlust kontrollisüsteemi tõhususes, ei saa liikmesriigilt nõuda, et ta selgitaks nende määrade lahknevuse põhjuseid. Tšehhi Vabariik on seisukohal, et sellelt liikmesriigilt saab nõuda üksnes selliste tõendite esitamist, mis puudutavad eelkõige seda, kuidas põllumajandustootjaid kontrollimiseks valitakse, ning kahe kontrollimeetodi riskianalüüsi rakendamise korda, sealhulgas riskianalüüsi iga-aastast hindamist ja ajakohastamist vastavalt määruse nr 1122/2009 artikli 31 lõike 2 punktile b. Just need on aga tõendid, mille Tšehhi Vabariik komisjonile auditi raames esitas. Nii esitas ta nende kahe kontrollimeetodi riskianalüüsi kohta üksikasjaliku kirjelduse, sealhulgas kasutatud riskitegurid ja nende asjakohasus, ning nende analüüside tõhususe iga-aastase hindamise ja ajakohastamise, mis võtab arvesse saadud juhiseid.
Neljandaks ja viimaseks vaidleb ta vastu sellele, et tarkvara omandamine 2013. aasta jooksul võiks toetada teesi, et riskianalüüs ei ole piisav. Riskianalüüsi järkjärgulist parandamist tarkvara omandamise teel ei saa pidada
status quo
nõrkuse tunnustamiseks. Sellega seoses märgib ta, et kaugseire teel toimuvate kontrollide riskianalüüsil on objektiivsed piirid, mis seletab, et see ei saa kunagi olla võrdne tavapäraste kohapealsete kontrollide riskianalüüsi tõhususega, ilma et see mõjutaks kontrollisüsteemi kui terviku tõhusust.
Vasturepliigis kordab komisjon, et valimites avastatud veamäärade võrdlus on sobiv näitaja kasutatud kontrollimeetodite tõhususe kohta. Representatiivsetel valimitel põhinev meetod tuleneb määruse nr 1122/2009 artiklist 31, mille kohaselt hinnatakse riskianalüüsi tõhusust nii, et võrreldakse riskipõhiselt valitud valimi tulemusi juhuslikult valitud valimi tulemustega. Komisjoni sõnul on see ainus viis tagada, et kaugseire teel läbiviidavad kontrollid oleks tavapäraste kohapealsete kontrollidega võrdväärselt tõhusad.
See säte ei täpsusta, kas nende kahe tulemuse võrdlemiseks tuleb eristada seda, kas need tulemused saadi tavapärase kohapealse või kaugseire teel läbiviidud kontrolli abil, mistõttu tuleks asuda seisukohale, et need kontrollimeetodid peaksid tagama samaväärse tõhususe.
Lisaks kordab komisjon, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 24 leidis Üldkohus õigesti, et Tšehhi Vabariigi esitatud tõendid ei olnud piisavad, et põhjendada lahknevust eeskirjade eiramise määrade vahel ja hajutada tema kahtlusi kaugseire teel läbiviidud kontrollide tõhususes. Komisjon täpsustab veel, et vigade kõrvaldamise pingutustest tingitud tulemuste paranemine, millest talle teatati, näitas, et Tšehhi Vabariik oli selleks suuteline.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimeses väites leiab Tšehhi Vabariik sisuliselt esiteks, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 22 õigusnormi, kui ta otsustas, et kaugseire teel läbiviidud kohapealsed kontrollid ja tavapärased kohapealsed kontrollid peavad viima „põhimõtteliselt sarnase“ eeskirjade eiramise määrani, ning et selleks on mõistlik eeldada, et riiklikul tasandil tuvastatud eeskirjade eiramiste arv ei too kaasa selliseid lahknevusi, nagu on kõne all käesolevas asjas, mis seisnevad kolm või neli korda suuremas eeskirjade eiramise määras võrreldes kaugseire teel läbiviidavate kontrollide käigus tuvastatud eeskirjade eiramise määraga. Tšehhi Vabariik on seisukohal, et vastupidi Üldkohtu valitud lähenemisele ei saa pelk nende eeskirjade eiramise määrade lahknevuse tuvastamine anda alust tõsisteks ja mõistlikeks kahtlusteks tema kontrollisüsteemi tõhususes.
Teiseks heidab Tšehhi Vabariik Üldkohtule ette, et viimane rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 23 ja 24 õigusnormi, kui ta analüüsis, kas see liikmesriik on kõrvaldanud komisjoni kahtlused selliselt, et juhul, kui sellised lahknevused on tuvastatud, peab liikmesriik esitama üksikasjalikud tõendid, mis neid lahknevusi põhjendavad, näidates selleks ära rea tegureid, millele see liikmesriik võis tugineda, ning tõdedes, et Tšehhi Vabariik ei ole esitanud konkreetseid asjaolusid, mis tõendaksid, et need tuvastatud lahknevused on tingitud pigem nendest teguritest kui puudustest riigisiseste ametiasutuste valikutes kaugseire teel läbiviidavate kontrollide rakendamisel.
Sellega seoses tuleb märkida, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei pea komisjon põllumajandusturgude ühise korralduse eeskirjade rikkumise tõendamiseks ammendavalt tõendama riigisiseste ametiasutuste läbiviidud kontrollide puudulikkust või nende esitatud arvandmete ebaõigsust, vaid esitama tõendeid tõsise ja põhjendatud kahtluse kohta riigisiseste ametiasutuste läbiviidud kontrollide suhtes või nende poolt esitatud arvandmete ebaõigsuse kohta. Liikmesriik peab esitama kõige üksikasjalikumad ja täielikumad tõendid kontrollide või arvandmete tõepärasuse ning vajaduse korral komisjoni väidete ebatäpsuse kohta (6. novembri 2014. aasta kohtuotsus Madalmaad vs. komisjon,
C‑610/13 P
, ei avaldata,
EU:C:2014:2349
, punkt
).
Olgu märgitud, et määruse nr 1122/2009 artikli 33 kohaselt võivad liikmesriigid kasutada selle määruse artikli 35 kohast kaugseiremeetodit ja globaalse satelliitnavigatsioonisüsteemi tehnikat, kui see on võimalik.
Nimetatud määruse artikli 26 kohaselt tuleb kohapealsed kontrollid, mis võivad olla tavapärased või kaugseire teel, siiski läbi viia viisil, mis tagab tõhusa kontrolli toetuse andmise tingimuste täitmise üle ning nõuetele vastavuse suhtes kohaldatavate nõuete ja standardite järgimise üle.
Siit järeldub, et liikmesriikidel on õigus otsustada kas tavapäraste kohapealsete kontrollide või kaugseire teel kohapealsete kontrollide kasuks, vajaduse korral nende kahe kontrollimeetodi kombinatsiooni kasuks – tingimusel et nende valik tagab tõhusa kontrolli.
Lisaks näeb määruse nr 1122/2009 artikli 30 lõige 1 ette kõigi selliste põllumajandustootjate miinimummäära, keda tuleb igal aastal kohapeal kontrollida.
Selle kohta on selle määruse artikli 31 lõikes 1 sätestatud, et kohapealseks kontrolliks valitakse kontrollivalimid riskianalüüsi ning esitatud toetusetaotluste representatiivsuse alusel. Representatiivsuse saavutamiseks valivad liikmesriigid juhumeetodil 20–25% selle määruse artikli 30 lõigete 1 ja 2 kohaselt kohapealse kontrolliga hõlmatavast põllumajandustootjate miinimumarvust.
Asjakohaste ja tõhusate riskianalüüside saamiseks tuleb märkida, et sama määruse artikli 31 lõige 2 näeb ette, et riskianalüüsi tõhusust hinnatakse ja ajakohastatakse igal aastal, võttes esiteks arvesse iga riskiteguri asjakohasust, teiseks võrreldes riskipõhiselt ja juhumeetodil moodustatud valimi tulemusi ning kolmandaks võttes arvesse konkreetset olukorda asjaomases liikmesriigis.
Seega tuleb uurida, kas asjaolu, et kohapealsed kontrollid kaugseire teel ja tavapärased kohapealsed kontrollid toovad kaasa eeskirjade rikkumiste määrad, mis ei ole sarnased, tekitab iseenesest tõsist ja põhjendatud kahtlust kontrollide aluseks olevate vastavate riskianalüüside sobimatuse suhtes.
Esiteks ilmneb käesoleva kohtuotsuse punktidest 50–55, et ükski seal nimetatud määruse nr 1122/2009 artikkel ei nõua liikmesriikidelt seda, et tavapärased kohapealsed kontrollid ja kohapealsed kontrollid kaugseire teel annaksid tulemuseks põhimõtteliselt sarnase eeskirjade eiramise määra.
Teiseks tuleb märkida – nagu väidab Tšehhi Vabariik, ilma et komisjon oleks talle vastu vaielnud –, et riskianalüüs, millel põhineb kaugseire teel kontrollimine, tuleb läbi viia enne, kui asjaomane liikmesriik on teinud otsuse kasutada seda kontrollimeetodit, mis tavapäraste kohapealsete kontrollide puhul nii ei ole.
Seega põhinevad kaugseire teel kohapealsed kontrollid seda tüüpi kontrollile omaste tunnuste tõttu riskianalüüsil, mis põhineb vähem värsketel andmetel kui need, millel põhineb tavapäraste kohapealsete kontrollide riskianalüüs.
Siit tuleneb, et selle iseloomuliku tunnuse tõttu võib kaugseire teel kontrollimise meetod põhimõtteliselt kaasa tuua sellise eeskirjade eiramise määra tuvastamise, mis erineb tavapäraste kohapealsete kontrollide tulemusel tuvastatud eeskirjade eiramise määrast.
Kolmandaks tuleb märkida, et vastavalt Tšehhi Vabariigi kinnitustele, millele komisjon vastu ei vaidle, saab kaugseiret teostada üksnes 30 km x 20 km suurusel alal, kusjuures kontrollitav ala peab sisaldama vähemalt 25% põllumajandusmaad ja kontroll peab puudutama kõiki selle piirkonna põllumajandustootjaid.
Seega selleks, et kaugseire teel läbiviidavad kohapealsed kontrollid tooks kaasa samad eeskirjade eiramise määrad kui need, mis tulenevad tavapärastest kohapealsetest kontrollidest, ei tuleks neid kasutada mitte ainult 30 km x 20 km suuruste alade puhul, mis sisaldavad vähemalt 25% põllumajandusmaad, vaid need peaksid olema ka suunatud neile põllumajandustootjatele, kes kuuluvad tavapäraste kohapealsete kontrollide läbiviimiseks riskianalüüsi alusel moodustatud valimisse.
Kõigest eeltoodust tuleneb, et pelk erinevus tavapäraste kohapealsete kontrollide ja kaugseire teel läbiviidud kohapealsete kontrollide tulemusel tuvastatud eeskirjade eiramise määrade vahel ei saanud iseenesest tekitada komisjonil tõsiseid ja põhjendatud kahtlusi kaugseire teel kohapealsete kontrollide tõhususe suhtes.
Kuna Üldkohus rikkus seega õigusnormi, tuleb apellatsioonkaebuse esimese väitega nõustuda.
Teine väide
Poolte argumendid
Teise väitega heidab Tšehhi Vabariik Üldkohtule sisuliselt ette seda, et viimane tõlgendas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 38 ja 40 vääralt määruse nr 1122/2009 artikleid 33, 57 ja 58, kui ta otsustas, et üledeklareerimise korral, mis moodustab 0,1–2 hektarit või 3% kindlaksmääratud pindalast, on liikmesriigi pädeva asutuse ülesanne laiendada kontrollivalimit seni, kuni selles suurusjärgus üledeklareerimist enam ei tuvastata.
Täpsemalt väidab see liikmesriik esiteks, et määruse nr 1122/2009 artiklid 57 ja 58 ei ole kontrollivalimi laiendamise kontekstis asjakohased, kuna nendes artiklites ette nähtud 0,1 hektari, 2 hektari või 3% kindlaksmääratud ala piirmäärad puudutavad kontrolli käigus saadud lõplikest tulemustest tehtavaid järeldusi.
Teiseks ei määra ei määruse nr 1122/2009 artikli 33 ega ka komisjoni metodoloogiaga seotud juhiste sõnastus kindlaks avastatud kõrvalekalde künnist, mille ületamine õigustaks kontrollivalimi automaatset laiendamist. Lisaks ei täpsustata selles artiklis ja nendes juhistes seda, mil määral on kontrollivalimi laiendamine vajalik.
Tšehhi Vabariik soovitab seega lähtuda nimetatud artikli eesmärgist, mille kohaselt on kontrollivalimi laiendamine vajalik üksnes valimi tõhusa ja representatiivse kontrolli tagamiseks. Seega on sellise valimi laiendamine vajalik üksnes juhul, kui tulemuste laad ja teave asjaomase põllumajandustootja muudest kontrollimata maatükkidest viitavad sellele, et vead võivad puudutada teisi maatükke. Sellist tõlgendust toetab mõiste „anomaaliad“ mitmuses kasutamine selle määruse artikli 33 esimeses lõigus, mida tuleb mõista nii, et sellega eeldatakse teatava raskusastmega rikkumisi, mitte üksikuid ja tähtsusetuid tuvastatud asjaolusid.
Kolmandaks tuleb Tšehhi Vabariigi sõnul valimi tõhusa kontrolli ja representatiivse taseme tagamise huvides uurida valimi laiendamise küsimust tegelikult konkreetse olukorra kõigi asjaolude hindamise käigus. Juhtumipõhine hindamine, eelistades ühetaolisi lahendusi, on Euroopa Kohtu hinnangul 17. aprilli 2018. aasta kohtuotsuses B ja Vomero (
C‑316/16 ja C‑424/16
,
EU:C:2018:256
, punkt
) üks liidu õiguse põhimõttelisi lähenemisviise.
Neljandaks ei toonud selle liikmesriigi väitel Tšehhi ametiasutuste lähenemine kaasa mingit ohtu liidu vahenditele, kuna üksnes juhul, kui pädevad ametiasutused leiavad piisava kindlusega, et asjaomase põllumajandustootja deklareeritud põllumajandusmaal tehtud vigu ei saa määruse nr 1122/2009 artiklite 57 ja 58 kohaselt enam ette näha, ei laiendata kontrollitud valimit.
Viiendaks ja viimaseks nõuab Üldkohtu nõutud menetlus kontrollivalimi laiendamist ilma igasuguse lisaväärtuseta.
Komisjon vastab, et isegi kui ta nõustub Üldkohtu järeldusega vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42, ei nõustu ta selle kohtuotsuse põhjenduste teatud aspektidega, eelkõige selle punktides 37, 38 ja 41, ning palub seega Euroopa Kohtul jätta vaidlustatud kohtuotsus jõusse ja lükata apellatsioonkaebuse teine väide tagasi, muutes samas selle kohtuotsuse põhjendusi.
Nimelt nõustub komisjon esiteks sellega, et – seoses vaidlustatud kohtuotsuse punktidega 37 ja 38 – selgitavad määruse nr 1122/2009 artiklid 57 ja 58 toetuskõlbliku põllumajandusmaa deklareerimisel vigade tuvastamise tagajärgi, kuid neil puudub otsene seos kontrollivalimi laiendamisega.
Teiseks rõhutab ta, et määruse nr 1122/2009 artikkel 33 ei sisalda mingit künnist, millest allpool ei ole valimi suurendamine nõutav. 28. jaanuari 2016. aasta kohtuotsuse Sloveenia vs. komisjon (
T‑667/14
,
EU:T:2016:34
) punktides 39 ja 40 jättis Üldkohus kõrvale Sloveenia ametiasutuste tõlgenduse, mille kohaselt juhul, kui veaprotsent oli alla 3%, ei laiendatud valimit automaatselt, vaid inspektor pidi otsustama, kas laiendada kontrolli kogu põllumajandusettevõttele või mitte.
Komisjon leiab, et selle lahendusega tuleb nõustuda, kuna miski määruse nr 1122/2009 artikli 33 sõnastuses ei toeta Tšehhi Vabariigi argumente. Täpsemalt ei kehtesta see säte ühtegi künnist, mille ületamisel on valimi laiendamine kohustuslik ja millest allpool oleks see laiendamine järelevalveasutuse otsustada.
Lisaks väidab ta, et vastavalt määruse nr 1122/2009 artiklile 33 koostoimes määruse põhjendusega 44 kujutab liikmesriikide õigus piirata kohapealsete kontrollide läbiviimist valimiga, mis moodustab vähemalt 50% põldudest, endast erandit reeglist, mille kohaselt peab kohapeal kontrollima kõiki põllumajanduslikke maatükke, mille kohta on esitatud toetusetaotlus, ja seega tuleb seda tõlgendada kitsalt. Järelikult on Tšehhi Vabariigi järeldus, et üleliigne on laiendada kontrollivalimit juhul, kui deklareeritud pindala ja maatükkide tuvastatud pindala erinevus on väiksem kui 3%, vastuolus määruse nr 1122/2009 artiklites 26 ja 33 ette nähtud kontrollide piiramise õiguse kohaldamise tingimustega.
Euroopa Kohtu hinnang
Tšehhi Vabariik väidab oma teises väites sisuliselt, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 38 õigusnormi, kuna ta ei tõlgendanud määruse nr 1122/2009 artiklit 33 nii, et kontrollivalimit tuli laiendada üksnes tõsisematele eeskirjade eiramise juhtudele – seda peavad hindama riigisisesed ametiasutused. Lisaks tõlgendas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 38 ja 40 vääralt selle määruse artikleid 33, 57 ja 58, kui ta otsustas, et kontrollivalimi laiendamine on kohustuslik mitte üksnes üledeklareerimise tuvastamise korral – mis viitab märkimisväärsele võimalusele ületada deklareeritud pindala 3% või 2 hektari suurust künnist –, vaid ka juhul, kui üledeklareerimine viitab märkimisväärsele võimalusele ületada 0,1 hektari künnist.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 38 tõdes Üldkohus, et kui ühtse toetusetaotlusega hõlmatud maatükkide valimi kontrollimisel ilmneb üledeklareerimine, mille suurus on 0,1–2 hektarit või 3% kindlaksmääratud pindalast, siis peab pädev riigisisene asutus vastavalt määruse nr 1122/2009 artiklile 33 laiendama kontrollivalimit seni, kuni selles suurusjärgus üledeklareerimist enam ei tuvastata.
Selle kohtuotsuse punktis 40 tõdes Üldkohus, et Tšehhi Vabariik märkis, et 261 põllumajandustootjat, kelle suhtes kontrolle ei ole laiendatud, kuuluvad nende põllumajandustootjate rühma, kes on esitanud taotlusi, mis sisaldasid alla 3% künnise jäävaid üledeklaratsioone; see ei välista Üldkohtu arvates võimalust, et kindlaksmääratud pindalale vastaval tasemel toetuse vähendamine (millega ei kaasne sanktsiooni) on vajalik.
Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 30–36, tugines Üldkohus selle järelduse tegemisel määruse nr 1122/2009 artikli 33, artikli 57 lõike 3 ja artikli 58 tekstile.
Esiteks, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 61, tuleneb määruse nr 1122/2009 artikli 33 sõnastusest endast, et kui liikmesriigi ametiasutused on tuvastanud, et valimipõhise kontrolli käigus avastatakse kõrvalekaldeid, ei ole neil põhimõtteliselt mingit kaalutlusruumi. Olles piiratud pädevuse olukorras, peavad nad seega kontrollivalimit laiendama.
Sellega seoses tuleb lisada, et vastavalt selle määruse põhjendusele 39 võib valimi laiendamisest loobuda üksnes juhul – millele käesolevas asjas ei ole tuginetud –, kui kontrollivalimit ei ole võimalik laiendada nii, et oleks tagatud usaldusväärne ja representatiivne kindlustase, mida võib selle valimi laiendamisel ka mitte nõuda.
Mis puudutab Tšehhi Vabariigi argumenti, mille kohaselt tähendab mõiste „kõrvalekalded“ kasutamine määruse nr 1122/2009 artikli 33 esimeses lõigus mitmuses, et üksnes eeskirjade raske eiramise tuvastamine kohustab riigisiseseid ametiasutusi laiendama kontrollivalimit, siis tuleb see tagasi lükata, kuna selle määruse artikli 2 punktist 10 nähtub, et mõiste „eeskirjade eiramine“, mis on analoogne mõistele „kõrvalekalded“, ei viita mitte üksnes eeskirjade raskele eiramisele, vaid on määratletud kui „kõnealuse toetuse maksmiseks asjakohaste eeskirjade järgimata jätmine“.
Eeltoodust tuleneb, et määruse nr 1122/2009 artiklit 33 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi ametiasutused on kohustatud kontrollivalimit laiendama, kui läbiviidud kontrolli käigus avastati kõrvalekaldeid, sõltumata nende kõrvalekallete raskusastmest.
Teiseks, nagu nähtub määruse nr 1122/2009 artiklite 57 ja 58 sõnastusest, käsitlevad need artiklid esiteks deklareeritud pindalade arvutamise alust ja teiseks vähendamisi ja väljaarvamisi üledeklareerimise puhul. Oma ulatuse kaudu selgitavad nad toetuskõlbliku põllumajandusmaa deklareerimisel tehtud vigade tuvastamise tagajärgi.
Seevastu ei näe need artiklid mingil moel ette seda, et liikmesriikidel oleks teatud juhtudel kohustus laiendada kontrollivalimit, mis on ette nähtud selle määruse artiklis 33.
Eeltoodust tuleneb, et kuna Üldkohus viitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 38 ja 40 nimetatud määruse artiklitele 57 ja 58, et õigustada liikmesriigi asutuse kohustust laiendada kontrollivalimit, kui maatükkide valimit puudutava kontrolli käigus ilmneb üledeklareerimine, mille suurus on 0,1–2 hektarit või 3% kindlaksmääratud pindalast, siis rikkus Üldkohus õigusnormi.
Kuna Üldkohus tugines vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42 kohapealsete kontrollide minimaalseid määrasid puudutava korrektsiooni põhjenduse kohta esitatud argumentide tagasilükkamiseks õigesti määruse nr 1122/2009 artikli 33 tõlgendusele, mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 30, siis tuleb Tšehhi Vabariigi teine väide siiski põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmas väide
Poolte argumendid
Kolmandas väites leiab Tšehhi Vabariik, et järeldusega, mille Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 49 ja mille kohaselt tema argument toetuse kohta, mida maksti investeeringuteks, mis tehti pärast riikliku toetusprogrammi rakendamist, kuid enne individuaalse toetustaotluse heakskiitmist, ei ole tulemuslik, on rikutud õigusnormi ning moonutatud faktilisi asjaolusid ja vaidluse eset.
Ta märgib, et haldusmenetluses heitis komisjon talle korduvalt ette seda, et ta rahuldas toetustaotlused juba tehtud investeeringute toetuseks, esitades selle kohta näite 29. septembril 2009 tehtud investeeringust. Samuti heitis komisjon talle ette sellise abi väljamaksmist enne individuaalsete toetustaotluste läbivaatamist ja heakskiitmist või esitamist.
Tšehhi Vabariik märgib, et selle menetluse käigus tunnistasid Tšehhi ametiasutused, et nad on teinud vigu kaheksa investeeringu puhul, mis tehti enne riikliku toetusprogrammi heakskiitmist, ning esitasid teabe kõikide muude juhtumite kohta, mil investeerimistoetust maksti tegevuste jaoks, mida rakendati pärast selle programmi heakskiitmist, kuid enne individuaalse toetustaotluse esitamist või heakskiitmist. Jätkuv lahkarvamus komisjoniga oli seotud viimati nimetatud investeeringuid puudutava toetuse õiguspärasusega.
Tühistamishagi raames esitatud seisukohtades jäi komisjon seisukohale, et juba tehtud investeeringutele antud toetus kujutab endast liidu õiguse rikkumist. See etteheide on seega osa Üldkohtus pooleliolevast vaidlusest, kuna vaidlusaluse otsusega määratud korrektsioon puudutas eelkõige nende investeeringute tagasiulatuvat rahastamist.
Tšehhi Vabariik nõustub, et Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 43 vaidluse eseme õigesti piiritlenud. Ta märgib siiski, et Üldkohus tõlgendas selle kohtuotsuse punktis 47 vääralt komisjoni koondaruande punkti 7.1.1.1, kui ta tuvastas, et komisjon heitis Tšehhi Vabariigile ette investeerimisprojekti rahastamist, kuigi see investeering oli täielikult lõpetatud juba enne riikliku toetusprogrammi rakendamist. Tšehhi Vabariik märgib nimelt, et kõnealune projekt, mis viidi läbi 29. septembril 2009, viidi ellu pärast riikliku toetusprogrammi heakskiitmist.
Komisjon leiab, et kolmas väide tuleb tagasi lükata.
Euroopa Kohtu hinnang
Kolmanda väitega vaidleb Tšehhi Vabariik sisuliselt vastu sellele, et Üldkohus lükkas tulemusetuse tõttu tagasi osa tema argumentidest, mis olid esitatud tagasiulatuvaid makseid puudutava korrektsiooni kohta.
Olgu meenutatud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleneb ELTL artikli 256 lõike 1 teisest lõigust ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust, et Euroopa Kohus ei ole pädev tuvastama fakte ega üldjuhul hindama tõendeid, millele Üldkohus on nende faktide tuvastamisel tuginenud. Nimelt kui need tõendid on saadud õiguspäraselt ning kui on järgitud õiguse üldpõhimõtteid ning tõendamiskohustust ja tõendite esitamist puudutavaid menetlusnorme, on üksnes Üldkohus pädev hindama talle esitatud tõendite tõenduslikku väärtust. See hinnang, välja arvatud juhul, kui tegemist on nende tõendite moonutamisega, ei ole seega iseenesest õigusküsimus, mida Euroopa Kohus saaks kontrollida (27. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Leedu vs. komisjon,
C‑79/19 P
,
EU:C:2020:129
, punkt
).
Niisuguse moonutamisega on tegemist juhul, kui ilma uusi tõendeid uurimata ilmneb, et olemasolevatele tõenditele antud hinnang on ilmselgelt väär. Siiski peab selline moonutamine ilmselgelt nähtuma toimikus olevatest tõenditest, ilma et oleks vaja asjaolusid ja tõendeid uuesti hinnata. Lisaks, kui apellant väidab, et Üldkohus on tõendeid moonutanud, peab ta täpselt osutama tõenditele, mida kohus on väidetavalt moonutanud, ning tooma välja Üldkohtu hindamisvead, millest see moonutamine tema arvates tulenes (vt selle kohta 27. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Leedu vs. komisjon,
C‑79/19 P
,
EU:C:2020:129
, punkt
).
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48 tõdes Üldkohus, et Tšehhi Vabariik ei viidanud konkreetsetele asjaoludele või tõenditele, mis võiksid tõendada tema sellise väite õigsust, et üksnes kaheksal juhul olid investeeringud saanud toetust, kuigi need investeeringud tehti enne riikliku toetusprogrammi rakendamist.
Selle kohtuotsuse punktis 49 tõdes Üldkohus, et Tšehhi Vabariigi argumendid, mis puudutavad toetust, mida maksti investeeringuteks, mis tehti pärast riikliku toetusprogrammi rakendamist, kuid enne individuaalse toetustaotluse heakskiitmist, on tulemusetud.
Sellega seoses märkis ta nimetatud kohtuotsuse punktis 50, et koondaruande punkti 7.1.1.1 kohaselt põhines vaidlusalune korrektsioon eranditult esiteks nähtusel, mis on seotud toetust saanud investeeringutega, kuigi need tehti enne riikliku toetusprogrammi rakendamist, ja teiseks asjaolul, et Tšehhi ametiasutused ei ole esitanud tõendeid selle kohta, et need investeeringud puudutasid vaid kaheksat juhtumit.
Kuivõrd Tšehhi Vabariik väidab, et selle argumendi tulemusetuse tõttu tagasilükkamisega on rikutud õigusnormi – kuna Üldkohus moonutas asjaolusid, mis on koondaruande punkti 7.1.1.1 sisu –, kui ta otsustas, et komisjon määras finantskorrektsiooni „üksnes“ investeeringute tõttu, mis tehti enne riikliku toetusprogrammi rakendamist, siis tuleb märkida, et Tšehhi Vabariik ei ole seda moonutamist tõendanud, nagu nõuab käesoleva kohtuotsuse punktis 107 viidatud kohtupraktika.
Nimelt piirdus see liikmesriik – viitamata selle koondaruande või muude Üldkohtule esitatud dokumentide konkreetsele osale – väitega, et vastupidi sellele, mida otsustas Üldkohus, nähtus kirjavahetusest komisjoniga enne vaidlusaluse otsuse ja koondaruande vastuvõtmist, selle koondaruande punktis 7.1.1.1 tehtud viitest sellise investeeringu näitele, mis väidetavalt tehti pärast riikliku toetusprogrammi rakendamist, ja Üldkohtule esitatud kostja vastuses esinevast kinnitusest, et finantskorrektsioon kehtestati ka selliste investeeringute tõttu veinisektoris, mis olid tehtud pärast riikliku toetusprogrammi rakendamist, kuid enne toetustaotluse esitamist.
Sellest järeldub, et kuna Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 50, et nende investeeringute kohta ei ole koondaruandes ühtegi järeldust, siis võis ta õigustatult tõdeda, et Tšehhi Vabariigi argumendid niisugustele investeeringutele antud toetuse kohta olid tulemusetud.
Nendel asjaoludel tuleb kolmas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Neljas väide
Poolte argumendid
Neljandas väites leiab Tšehhi Vabariik, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56, et määruse nr 555/2008 artikli 77 lõige 5 ei võimalda kontrollida investeeringuid veinisektoris valimi alusel.
Esiteks leiab Tšehhi Vabariik, et määruse nr 555/2008 artikkel 19 ei ole selle määruse artikli 77 lõike 5 suhtes
lex specialis
, kuna see säte ei kujuta endast üldnormi, vaid erisätet, mis kehtestab investeerimistegevuse kontrollimise erikorra. Nimelt viitab see säte sõnaselgelt määruse nr 479/2008 artiklile 15, mis ei puuduta veinisektorit tervikuna, vaid üksnes investeeringuid.
Teiseks väidab Tšehhi Vabariik, et Üldkohtu tõlgendus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 61 võtab igasuguse mõtte määruse nr 555/2008 artikli 77 lõikes 5 sisalduvast viitest määruse nr 1975/2006 artiklile 27, kuna seda ei ole võimalik täita.
Kolmandaks väidab ta, et see viide määruse nr 1975/2006 artiklile 27 oli määrava tähtsusega, kuna 2013. aastal oli komisjon sunnitud tegema seadusandliku muudatuse, mis seisnes eelkõige selle viite kustutamises määruse nr 555/2008 tekstist.
Neljandaks ja viimaseks rõhutab Tšehhi Vabariik, et komisjon ei saa määrata liikmesriigile korrektsiooni, mis tuleneb sellise normi ebaselgest sõnastusest, mille autor ta ise on. Ta rõhutab, et vaidlustatud kohtuotsuse punkti 60 kohaselt on määrusega nr 555/2008 „kehtestatud kaks erineva ulatusega nõuet“.
Komisjon vastab, et määruse nr 555/2008 artiklis 19 sisalduv viide „kõikidele tegevustele“ tähendab, et liikmesriigid peavad kontrollima kõiki investeeringuid, mitte üksnes minimaalset valimit. Lisaks viitab Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 selle määruse artiklile 77 tervikuna ja mitte ainult selle artikli 77 lõikele 5. Lisaks on nimetatud määruse artikkel 19 sama määruse artikli 77 suhtes
lex specialis
, kuna – nagu ka Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 nentinud – määruse nr 555/2008 artiklis 19 kehtestatud kohustus kujutab endast just ühte neist juhtumitest, kus selle määruse artikli 77 lõike 3 kohaselt „käesolevas määruses on ette nähtud süstemaatiline kohapealne kontroll“.
Lisaks nähtub määruse nr 555/2008 artiklist 77 selgelt, et määruse nr 1975/2006 artikleid 26–28, mis kehtestavad EAFRD kaudu rahastatavate maaelu arengu meetmete kontrollimenetluste korra, kohaldatakse
mutatis mutandis
ka veinisektoris tehtavatele investeeringutele. Määruse nr 1975/2006 artikkel 26 näeb ette halduskontrollid, s.t liikmesriikide poolt enne kohapealsete kontrollide läbiviimist tehtud kontrollid, mis hõlmavad kõiki toetuse- või maksenõudeid ning mida võib pidada liikmesriikide läbiviidavaks „esimeseks kontrolliks“.
Lisaks leiab komisjon, et määruse nr 1975/2006 artiklid 27 ja 28 sisaldavad täpsemaid eeskirju kontrollitud kulutuste valimi kohta, mis peavad moodustama „vähemalt 4% abikõlblikest riiklikest kulutustest“, ja kohapealsete kontrollide tegeliku sisu kohta. Lisaks on määruse nr 1975/2006 sätete kohaldamisala (mis hõlmab suurt hulka maaelu arengu meetmeid) palju laiem kui määruse nr 555/2008 artiklite 19 ja 77 kohaldamisala, mis hõlmab üksnes investeeringuid veinisektoris. Ta rõhutab, et kuigi teatavad määrusega nr 1975/2006 hõlmatud maaelu arengu meetmed kuuluvad „investeeringute“ hulka, siis paljud neist on teist laadi.
Euroopa Kohtu hinnang
Neljandas väites heidab Tšehhi Vabariik Üldkohtule sisuliselt ette, et viimane rikkus määruse nr 555/2008 artikli 19 ja artikli 77 lõike 5 tõlgendamisel õigusnormi, välistades võimaluse kohapealseks kontrolliks valimi alusel.
Sellega seoses otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 54–56 määruse nr 555/2008 artiklite 19 ja 77 koostoimes tõlgendamise tulemusel sisuliselt, et artikkel 19 on
lex specialis
artikli 77 suhtes ja et artikkel 19 näeb ette süstemaatilise kohapealse kontrolli nõude enne investeerimistoetuse maksmist.
Käesoleva väite põhjendatuse hindamiseks tuleb seega neid sätteid tõlgendada.
Sellega seoses tuleb Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt võtta liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvesse mitte üksnes osutatud sätte sõnastust, vaid ka selle konteksti ja selle õigusakti, millesse see säte kuulub, üldist ülesehitust ning sellega taotletavaid eesmärke (5. juuli 2018. aasta kohtuotsus X,
C‑213/17
,
EU:C:2018:538
, punkt
).
Käesoleval juhul tuleb märkida, et määruse nr 555/2008 artikkel 77 „Üldpõhimõtted“ asub selle määruse V jaotise „Veinisektori kontrollimine“ I peatükis „Kontrolli põhimõtted“. Selle artikli lõike 3 kohaselt viivad liikmesriigid abisaajate puhul läbi kohapealseid kontrolle valimipõhiselt, „[v]älja arvatud juhul, kui [selles] määruses […] on ette nähtud süstemaatiline kohapealne kontroll“. Lisaks nõuab nimetatud määruse artikli 77 lõige 5, et investeerimismeetmetele veinisektoris, nagu need on määratletud määruse nr 479/2008 artiklis 15 (nüüd määruse nr 1234/2007 artikkel 103u), kohaldataks
mutatis mutandis
määruse nr 1975/2006 artikleid 27 ja 28, mis näevad ette nende investeeringute kohapealsete valimipõhiste kontrollide üksikasjalikud eeskirjad.
Määruse nr 555/2008 II jaotises „Toetusprogrammid“ asuva II peatüki „Abikõlblikud meetmed“ 6. osas „Investeeringud“ asuva artikli 19 „Finantsjuhtimine“ lõike 1 esimeses lõigus on ette nähtud, et toetus makstakse välja pärast seda, kui ollakse veendunud, et kõik toetuse taotluses nimetatud investeeringud on vastavalt liikmesriigi poolt meetme juhtimiseks tehtud valikule ellu viidud ja seda on kohapeal kontrollitud.
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 77, tuleb tõdeda, et määruse nr 555/2008 artikli 19 lõike 1 esimese lõigu sõnastus ei näe liikmesriikidele ette kohustust viia läbi süstemaatilisi kontrolle. Selles sättes on seega üksnes märgitud, et liikmesriigid peavad rakendatud meetmeid kohapeal kontrollima.
See grammatiline tõlgendus on kooskõlas ka selle määruse konteksti ja üldise ülesehitusega.
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et määruse nr 555/2008 artikli 19 pealkirjast ja asukohast määruses ilmneb, et selle artikli eesmärk on reguleerida investeeringutoetuste finantsjuhtimise viise veinisektoris, mitte aga nende investeeringute kohapealsete kontrollide korda. Selles artiklis on nimelt sätestatud, et toetuse maksmine sõltub sellest, kas toetustaotlusega hõlmatud individuaalset tegevust või tegevusi on eelnevalt kohapeal kontrollitud, ilma et oleks täpsustatud selle kohapealse kontrolli korda. Seega ei ole nimetatud sätte sõnastuse ja eesmärgiga vastuolus see, kui neid tegevusi esindab kohapeal kontrollitud valim.
Teiseks, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 78, tuleneb määruse nr 555/2008 üldisest ülesehitusest, et määrus kohustab liikmesriike läbi viima süstemaatilisi kontrolle vaid otsesõnu. Sellest järeldub, et kuna määruse artikli 19 lõike 1 esimeses lõigus ei ole ühtegi sellesisulist otsesõnu ette nähtud kohustust, ei saa liikmesriikidele sellist kohustust panna.
Sellest järeldub, et määruse nr 555/2008 artikkel 19 ei anna alust teha erand selle määruse artikli 77 lõikest 3, mis näeb ette kontrollide läbiviimise valimi kaupa, välja arvatud juhul, kui selles määruses on ette nähtud süstemaatilised kohapealsed kontrollid.
Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56, et määruse nr 555/2008 artikkel 19 nõuab süstemaatiliste kontrollide teostamist liikmesriikide poolt.
Neil asjaoludel tuleb neljanda väitega nõustuda, ilma et oleks vaja analüüsida selle väite raames esitatud muid argumente.
Hagimenetlus Üldkohtus
Vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu teisele lausele võib Euroopa Kohus ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.
Käesoleval juhul ei ole Euroopa Kohtul vajalikku teavet, et teha lõplik otsus vaidlusaluse otsuse põhjendatuse kohta, kuna selle otsusega määras komisjon esiteks ühekordse korrektsiooni summas 462517,83 eurot eelarveaastate 2013–2015 eest, eelkõige mitme erineva puuduse tõttu riskianalüüsis, ja teiseks kindla määraga korrektsiooni summas 636516,20 eurot eelarveaastate 2011–2014 eest nii investeeringute raames tehtud maksete tõttu, mis tehti enne toetustaotluse heakskiitmist, kui ka veinisektoris rahastatud investeeringuid puudutavate ebapiisavate kohapealsete kontrollide tõttu.
Mis puudutab aga 462517,83 euro suurust ühekordset korrektsiooni, siis nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 19, et komisjon tugines vaidlusaluses otsuses lisaks tõenditele, mille hindamist Üldkohtu poolt apellatsioonkaebuse esimese väite raames peeti õiguslikult vääraks, ka riskianalüüsil põhineva kaugseire teel läbiviidava kohapealse kontrolli käigus avastatud eeskirjade eiramise määrade ja sama tüüpi, kuid juhuslikul valimil põhineva kontrolli alusel avastatud eeskirjade eiramise määrade erinevustele.
Kuigi nende eeskirjade eiramise määrade võrdlus võib tekitada tõsiseid ja põhjendatud kahtlusi kaugseire teel kohapealsete kontrollide tõhususe osas – eelkõige seoses kohapealsete kontrollide aluseks oleva riskianalüüsi sobivusega –, tuleb märkida, et Üldkohus ei analüüsinud Tšehhi Vabariigi poolt selles kontekstis tema kontrollisüsteemi tõhususe tõendamiseks esitatud tõendeid.
Lisaks, mis puudutab 636516,20 euro suurust kindla määraga korrektsiooni, siis Euroopa Kohtul ei ole vajalikku teavet, et määrata kindlaks selle korrektsiooni osa, mida mõjutab apellatsioonkaebuse neljanda väitega nõustumine, kuna see korrektsioon tugineb mitmele põhjendusele.
Sellest järeldub, et kohtuasi tuleb suunata tagasi Üldkohtusse, et viimane teeks otsuse käesoleva kohtuotsuse punktides 139 ja 140 esitatud asjaolude kohta.
Kohtukulud
Kuna asi suunatakse tagasi Üldkohtusse, tehakse kohtukulude osas otsus hiljem.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 13. septembri 2018. aasta kohtuotsus Tšehhi Vabariik vs. komisjon (
T‑627/16
, ei avaldata,
EU:T:2018:538
) osas, milles Üldkohus lükkas selle kohtuotsusega tagasi hagiväite 462517,83 euro suuruse ühekordse korrektsiooni kohta eelarveaastate 2013–2015 eest, kuivõrd see puudutab riskianalüüsi puudustega seotud põhjendust, ja hagiväite 636516,20 euro suuruse kindla määraga korrektsiooni kohta eelarveaastate 2011–2014 eest, kuivõrd see puudutab veinisektoris rahastatud investeeringuid käsitlevate ebapiisavate kohapealsete kontrollidega seotud põhjendust.

2.
Jätta apellatsioonkaebus muus osas rahuldamata.

3.
Suunata kohtuasi tagasi Euroopa Liidu Üldkohtusse.

4.
Otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: tšehhi.