CELEX: 62015CJ0680
Eelotsusetaotlus
Ettevõtte üleminek
Töötajate õiguste kaitse
Direktiiv 2001/23/EÜ
Artikkel 3
Tööleping
Liikmesriigi õigusnorm, mille kohaselt on lubatud kokku leppida lepingupunktis, mis viitab ettevõtte ülemineku järgsetele kollektiivlepingutele
Omandaja vastu tuginemise võimalus

Eelotsusetaotlused puudutavad küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
EÜT 2001, L 82, lk 16
; ELT eriväljaanne 05/04, lk 98) artiklit 3 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 16.
Taotlused esitati ühelt poolt Ivan Felja ja Vittoria Grafi (edaspidi koos „töötajad“) ning teiselt poolt vastavalt Asklepios Kliniken Langen‑Seligenstadt GmbH ja Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH (edaspidi koos „Asklepios“) vahelises kohtuvaidluses kollektiivlepingu kohaldamise üle.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiviga 2001/23 kodifitseeriti nõukogu 14. veebruari 1977. aasta direktiiv 77/187/EMÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
EÜT 1977, L 61, lk 26
), muudetud nõukogu 29. juuni 1998. aasta direktiiviga 98/50/EÜ (
EÜT 1998, L 201, lk 88
; edaspidi „direktiiv 77/187“).
Direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti a näeb ette:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse ettevõtja, ettevõtte või selle osa ülemineku suhtes teisele tööandjale lepingu alusel toimuva ülemineku või ühinemise tulemusena.“
Direktiivi artikkel 3 sätestab:
„1.   Võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, lähevad sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale.
[…]
3.   Pärast üleminekut jätkab omandaja kollektiivlepingu tingimuste täitmist samadel tingimustel, mida kohaldati võõrandaja suhtes sellise lepingu alusel kuni kollektiivlepingu lõpetamise või selle kehtivuse lõppemiseni või teise kollektiivlepingu jõustumise või kohaldamiseni.
Liikmesriigid võivad kehtestada tingimuste täitmise jätkamisele tähtaja, mis peab olema vähemalt üks aasta.
[…]“
Saksa õigus
Saksamaal on ettevõtte ülemineku korral kehtivad õigused ja kohustused reguleeritud tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch) §‑ga 613a, mille lõige 1 kõlab järgmiselt:
„Kui ettevõte või ettevõtte osa läheb õigustoimingu tulemusena üle teisele omanikule, lähevad uuele omanikule üle ka ülemineku kuupäeval kehtinud töölepingutest tulenevad õigused ja kohustused. Kui nendele õigustele ja kohustustele laienevad kollektiivlepingu või ettevõtte kokkuleppe sätted, muutuvad need uue omaniku ja töötaja vahelise töölepingu osaks ning neid ei saa ühe aasta jooksul alates ülemineku kuupäevast muuta töötajale ebasoodsamaks. Teist lauset ei kohaldata juhul, kui uue omaniku õigusi ja kohustusi reguleerivad mõne muu kollektiivlepingu või ettevõtte kokkuleppe sätted. Neid õigusi ja kohustusi saab enne teises lauses ette nähtud aastase tähtaja möödumist muuta juhul, kui kollektiivleping või ettevõtte kokkulepe enam ei kehti või kui puudub vastastikune kohustus kohaldada mõnda muud kollektiivlepingut, mille kohaldamises uus omanik ja töötaja on kokku leppinud.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Töötajad töötasid Dreieich‑Langeni (Saksamaa) haiglas, kui see kuulus omavalitsusüksusele. I. Felja töötas seal 1978. aastast majandustöötaja/aednikuna ning V. Graf töötas seal 1986. aastast hooldajana. Pärast seda, kui omavalitsusüksus oli haigla 1995. aastal võõrandanud osaühingule (GmbH), läks ettevõtte see osa, kus hagejad töötasid, 1997. aastal üle äriühingule KLS Facility Management GmbH (edaspidi „KLS FM“).
Töölepingud, mis töötajad ja KLS FM, kes ei ole ühegi kollektiivläbirääkimistel või kollektiivlepingu sõlmimisel osalenud tööandjate organisatsiooni liige, sõlmisid, sisaldasid dünaamiliselt viitavat punkti, milles oli täpsustatud, et nende töösuhtele kohaldatakse nii nagu enne üleminekut kohaliku omavalitsuse asutuste ja ettevõtete töötajate föderaalset kollektiivlepingut (Bundesmanteltarifvertrag für Arbeiter gemeindlicher Verwaltungen und Betriebe; edaspidi „BMT‑G II“) ning tulevikus seda täiendavaid, muutvaid ja asendavaid kollektiivlepinguid.
Järgnevalt liideti KLS FM haiglasektoris tegutsevate ettevõtjate kontserniga.
Ettevõtte see osa, kus töötajad töötasid, läks 1. juulil 2008 üle teisele samasse kontserni kuuluvale äriühingule Asklepios. Sarnaselt KLS FMiga ei ole ka Asklepios tööandjate organisatsiooni liikmena seotud ei BMT‑G II‑ga ega seda alates 1. oktoobrist 2005 asendava avaliku teenistuse kollektiivlepinguga (Tarifvertrag für den öffentlichen Dienst, edaspidi „TVöD“) ega ka kohaliku omavalitsuse töötajate TVöDi kohaldamisalasse üleminekut ja üleminekukorda käsitleva kollektiivlepinguga (Tarifvertrag zur Überleitung der Beschäftigten der kommunalen Arbeitgeber in den TVöD und zur Regelung des Übergangsrechts).
Töötajad esitasid kohtusse hagi, milles nad palusid tuvastada, et vastavalt nende töölepingutes sisalduvale tingimusele, mis viitab dünaamiliselt BMT‑G II‑le, on nende töösuhtele kohaldatavad TVöDi sätted ja seda täiendavad kollektiivlepingud ning kohaliku omavalitsuse töötajate TVöDi kohaldamisalasse üleminekut ja üleminekukorda käsitleva kollektiivlepingu sätted hagi esitamise ajal kehtinud redaktsioonis.
Asklepios väidab, et töölepingus viidatud avaliku teenistuse kollektiivlepingute dünaamiline kohaldamine, mis on siseriiklikus õiguses ette nähtud, on direktiiviga 2001/23 ja harta artikliga 16 vastuolus. Tema arvates tuleb pärast asjaomaste töötajate teisele tööandjale üleminekut neid kollektiivlepinguid kohaldada staatiliselt, mis tähendab, et ettevõtte omandanud tööandja vastu saab tugineda vaid neile töötingimustele, milles on ettevõtte võõrandanud tööandjaga töölepingus kokku lepitud ja mis põhinevad seal lepingus viidatud kollektiivlepingutel.
Alama astme kohtud rahuldasid töötajate hagid ning Asklepios pöördus kassatsioonkaebusega eelotsusetaotluse esitanud kohtusse.
Neil asjaoludel otsustas Bundesarbeitsgericht (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim töökohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
a)
Kas direktiivi 2001/23 artikliga 3 on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, mis näeb ette, et ettevõtja või ettevõtte ülemineku korral lähevad kõik võõrandaja ja töötaja vahel privaatautonoomia põhimõtte alusel ja eraldi töölepingus kokku lepitud töötingimused muutmata kujul üle omandajale, nagu oleks omandaja need töötajaga töölepingus ise kokku leppinud, kui siseriikliku õiguse kohaselt on omandajal võimalik töötingimusi nii vastastikusel kokkuleppel kui ka ühepoolselt kohandada?
b)
Kui esime[se] küsimu[se] [punktile a] tervikuna või osas, milles see puudutab teatavaid võõrandaja ja töötaja vahel sõlmitud töölepingus eraldi kokku lepitud töötingimusi, vastatakse jaatavalt:
kas direktiivi 2001/23 artikli 3 kohaldamisest tuleneb, et omandajale muutmata kujul üleminek ei hõlma teatavaid võõrandaja ja töötaja vahel privaatautonoomia põhimõtte alusel kokku lepitud töölepingu tingimusi ning neid tuleb kohandada üksnes ettevõtja või ettevõtte ülemineku alusel?
c)
Kui esime[se] [küsimuse punktidele a ja b] Euroopa Kohtu poolt antud vastustes sisalduvate kriteeriumide kohaselt ei lähe konkreetses töölepingus sätestatud lepingupunkt, mille kohaselt muudetakse teatavad kollektiivlepingu sätted vastavalt privaatautonoomia põhimõttele dünaamiliselt töölepingu osaks, muutmata kujul üle omandajale, siis
i)
kas see kehtib ka juhul, kui võõrandaja ega omandaja ei ole kollektiivlepingu pooled või ei kuulu sellise poole juurde, see tähendab juhul, kui privaatautonoomia põhimõtte alusel sõlmitud töölepingus kollektiivlepingule viitava lepingupunkti puudumise korral ei oleks kollektiivlepingu sätteid võõrandaja ja töötaja vahelisele töösuhtele kohaldatud juba enne ettevõtja või ettevõtte üleminekut?
ii)
juhul, kui vastus [esimese küsimuse punkti c alapunktile i] on jaatav:
kas see kehtib ka juhul, kui võõrandaja ja omandaja on samasse kontserni kuuluvad ettevõtjad?
2.
Kas [harta] artikliga 16 on vastuolus direktiivi 77/187 või direktiivi 2001/23 ülevõtmiseks vastu võetud liikmesriigi õigusnorm, mis näeb ette, et ettevõtja või ettevõtte ülemineku korral on võõrandaja ja töötaja vahel enne ettevõtte üleminekut privaatautonoomia põhimõtte alusel sõlmitud eraldi töölepingu tingimused ka omandajale siduvad nii, nagu oleks ta need töötajaga ise kokku leppinud, juhul kui nende tingimuste kohaselt muutuvad sellises kollektiivlepingus, mis ei ole muidu töösuhtele kohaldatav, sisalduvad teatavad sätted dünaamiliselt töölepingu osaks, kui liikmesriigi õigus näeb ette võimalused kohandada töötingimusi nii vastastikusel kokkuleppel kui ka ühepoolselt?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2001/23 artiklit 3 tuleb koostoimes harta artikliga 16 tõlgendada nii, et ettevõtte ülemineku korral laieneb töölepingust võõrandaja jaoks tulenevate õiguste ja kohustuste kaitse lepingupunktile, milles võõrandaja ja töötaja on privaatautonoomia põhimõtte alusel kokku leppinud ja mille kohaselt kohaldatakse nende vahelisele töösuhtele mitte ainult ülemineku kuupäeval kehtivat kollektiivlepingut, aga ka ülemineku järgseid kollektiivlepinguid, mis ülemineku kuupäeval kehtivat kollektiivlepingut täiendavad, muudavad või asendavad, kui siseriikliku õiguse kohaselt on omandajal võimalik töötingimusi nii vastastikusel kokkuleppel kui ka ühepoolselt kohandada.
Kõigepealt tuleb märkida, et töölepingu punktides võidakse viidata teistele õiguslikele vahenditele, eelkõige kollektiivlepingutele. Sellised lepingupunktid võivad sarnaselt staatiliselt viitavatele lepingupunktidele viidata üksnes õigustele ja kohustustele, mis on ette nähtud ettevõtte ülemineku kuupäeval kehtinud kollektiivlepingus, või viidata nagu käesolevas asjas dünaamiliselt viitavad lepingupunktid ka tulevikus kollektiivlepingus tehtavatele muudatustele, mis muudavad neid õigusi ja kohustusi.
Euroopa Kohus on sellega seoses täpsustanud olukorras, kus oli tegemist staatilise lepingutingimusega ja direktiivi 77/187 tõlgendamisega, et nimetatud direktiivi sõnastusest ei nähtu, et liidu seadusandja tahtis teha omandajale siduvateks muud kollektiivlepingud peale ülemineku toimumise ajal kehtinud lepingu, ning järelikult nõuda, et töötingimusi tuleb seoses uue, pärast üleminekut sõlmitud kollektiivlepingu kohaldamisega hiljem muuta (vt selle kohta kohtuotsus, 9.3.2006, Werhof,
C‑499/04
,
EU:C:2006:168
, punkt
).
Nimelt piirdus direktiiviga 77/187 taotletud eesmärk töötajate nende õiguste ja kohustuste kaitsmisega, mis kehtisid ülemineku toimumise ajal, mitte aga pelkade ootuste ning seega kollektiivlepingutesse edaspidi tehtavatest muudatustest tulenevate võimalike soodustuste kaitsega (vt selle kohta kohtuotsus, 9.3.2006, Werhof,
C‑499/04
,
EU:C:2006:168
, punkt
).
Ehkki käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis viidatud Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et direktiivi 2001/23 artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei näha ette staatilise lepingupunkti dünaamilist käsitlust, meenutas Euroopa Kohus veel, et lepinguid iseloomustab privaatautonoomia põhimõte, mille kohaselt on pooled vabad otsustama, kas astuda lepingulistesse suhetesse või mitte (kohtuotsus, 9.3.2006, Werhof,
C‑499/04
,
EU:C:2006:168
, punkt
).
Ei direktiivi 2001/23 sõnastusest ega eelkõige selle artiklist 3 ei ilmne, et liidu seadusandja oleks tahtnud sellest põhimõttest kõrvale kalduda. Järelikult ei saa direktiivi 2001/23 ja eelkõige selle artiklit 3 tõlgendada nii, et see takistab igal juhul dünaamilise lepingupunkti mõju.
Seega, kui võõrandaja ja töötajad on dünaamilises lepingupunktis vabalt kokku leppinud ja see on ülemineku kuupäeval kehtiv, tuleb direktiivi 2001/23 ja eelkõige selle artiklit 3 mõista nii, et selles nähakse põhimõtteliselt ette, et niisugune töölepingust tulenev kohustus läheb üle omandajale.
Euroopa Kohus on siiski seoses dünaamilise lepingupunktiga rõhutanud, et direktiivi 2001/23 eesmärk ei ole üksnes kaitsta töötajate huve, vaid tagada ka õiglane tasakaal töötajate ja omandaja huvide vahel. Sellest järeldub eelkõige, et omandaja peab olema suuteline viima pärast üleminekut läbi kohandusi ja muudatusi, mis on vajalikud tema tegevuse jätkamiseks (vt selle kohta kohtuotsused, 18.7.2013, Alemo‑Herron jt,
C‑426/11
,
EU:C:2013:521
, punkt
, ja 11.9.2014, Österreichischer Gewerkschaftsbund,
C‑328/13
,
EU:C:2014:2197
, punkt
).
Konkreetsemalt eeldab direktiivi 2001/23 artikkel 3 koostoimes ettevõtlusvabadusega, et omandajal peab olema lepingu sõlmimise menetluses, milles ta osaleb, võimalus esindada tõhusalt oma huve ja pidada oma töötajate töötingimuste muutmise osas määrava tähtsusega aspektide üle läbirääkimisi, lähtuvalt tema kavandatavast majandustegevusest (vt selle kohta kohtuotsus, 18.7.2013, Alemo‑Herron jt,
C‑426/11
,
EU:C:2013:521
, punkt
).
Käesoleval juhul ilmneb eelotsusetaotlusest ja eelkõige eelotsuse küsimuste enda sõnastusest, et põhikohtuasjas vaidluse all olev liikmesriigi õigusnorm näeb ette, et omandajal on võimalik ülemineku kuupäeval kehtivaid töötingimusi pärast üleminekut vastastikusel kokkuleppel või ühepoolselt kohandada.
Seega tuleb asuda seisukohale, et põhikohtuasjas vaidluse all olev liikmesriigi õigusnorm vastab käesoleva kohtuotsuse punktis 23 käsitletud kohtupraktikast tulenevatele nõuetele.
Kuna selles kohtupraktikas võetakse arvesse ka harta artiklit 16, ei ole põhikohtuasjas vaidluse all oleva liikmesriigi õigusnormi ja harta artikli 16 kooskõla enam vaja hinnata.
Näib küll, et Asklepios vaidleb vastu kõnealuse kohandamise võimaluse olemasolule või tulemuslikkusele. Kuid sellega seoses olgu vaid öeldud, et Euroopa Kohus ei pea selles küsimuses seisukohta võtma.
Nimelt on eelotsusetaotluse esitanud kohus ainsana pädev hindama faktilisi asjaolusid ja tõlgendama siseriiklikku õigust (vt selle kohta muu hulgas kohtuotsus, 4.2.2016, Ince,
C‑336/14
,
EU:C:2016:72
, punkt
).
Kõiki eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2001/23 artiklit 3 tuleb koostoimes harta artikliga 16 tõlgendada nii, et ettevõtte ülemineku korral laieneb töölepingust võõrandaja jaoks tulenevate õiguste ja kohustuste kaitse lepingupunktile, milles võõrandaja ja töötaja on privaatautonoomia põhimõtte alusel kokku leppinud ja mille kohaselt kohaldatakse nende vahelisele töösuhtele mitte ainult ülemineku kuupäeval kehtivat kollektiivlepingut, vaid ka ülemineku järgseid kollektiivlepinguid, mis ülemineku kuupäeval kehtivat kollektiivlepingut täiendavad, muudavad või asendavad, kui siseriikliku õiguse kohaselt on omandajal võimalik töötingimusi nii vastastikusel kokkuleppel kui ka ühepoolselt kohandada.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artiklit 3 tuleb koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 16 tõlgendada nii, et ettevõtte ülemineku korral laieneb töölepingust võõrandaja jaoks tulenevate õiguste ja kohustuste kaitse lepingupunktile, milles võõrandaja ja töötaja on privaatautonoomia põhimõtte alusel kokku leppinud ja mille kohaselt kohaldatakse nende vahelisele töösuhtele mitte ainult ülemineku kuupäeval kehtivat kollektiivlepingut, vaid ka ülemineku järgseid kollektiivlepinguid, mis ülemineku kuupäeval kehtivat kollektiivlepingut täiendavad, muudavad või asendavad, kui siseriikliku õiguse kohaselt on omandajal võimalik töötingimusi nii vastastikusel kokkuleppel kui ka ühepoolselt kohandada.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.