CELEX: 62018CJ0766
Överklagande
EU-varumärke
Förordning (EG) nr 207/2009
Invändning
Artikel 8.1 b
Risk för förväxling
Bedömningskriterier
Tillämplighet i fråga om ett äldre kollektivmärke
Samspelet mellan de motstående varumärkenas likhet och likheten mellan de varu- och tjänsteslag som omfattas av dessa varumärken

Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi har yrkat att domstolen ska upphäva den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 25 september 2018, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI) (
T-328/17
, ej publicerad,
EU:T:2018:594
) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen nämnda stiftelses överklagande av det beslut som fjärde överklagandenämnden vid Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) hade meddelat den 16 mars 2017 (ärende R 497/2016–4) beträffande ett invändningsförfarande (nedan kallat det omtvistade beslutet).
Tillämpliga bestämmelser
Rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om [EU-varumärken] (
EUT L 78, 2009, s. 1
), som hade upphävt och ersatt rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken (
EGT L 11, 1994, s. 1
; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s. 3), ändrades genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2015/2424 av den 16 december 2015 (
EUT L 341, 2015, s. 21
), som trädde i kraft den 23 mars 2016. Den upphävdes och ersattes sedan, med verkan från den 1 oktober 2017, av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 av den 14 juni 2017 om EU-varumärken (
EUT L 154, 2017, s. 1
). Med hänsyn till tidpunkten för omständigheterna i målet ska detta överklagande dock prövas utifrån förordning nr 207/2009, i dess ursprungliga lydelse.
I artikel 7 i förordning nr 207/2009, med rubriken ”Absoluta registreringshinder”, föreskrevs följande:
”1.   Följande får inte registreras:
…
b)
Varumärken som saknar särskiljningsförmåga.
c)
Varumärken som endast består av tecken eller upplysningar vilka i handeln visar varornas eller tjänsternas art, kvalitet, kvantitet, avsedda användning, värde, geografiska ursprung, tiden för deras framställande eller andra egenskaper hos varorna eller tjänsterna.
d)
Varumärken som består av endast tecken eller upplysningar vilka i det dagliga språkbruket eller enligt branschens vedertagna handelsbruk kommit att bli en sedvanlig beteckning för varan eller tjänsten.
…
3.   Punkterna 1 b, c och d ska inte tillämpas om varumärket till följd av dess användning har uppnått en särskiljningsförmåga i fråga om de varor eller tjänster för vilka det ansöks om registrering.”
Artikel 8 i förordningen, med rubriken ”Relativa registreringshinder”, hade följande lydelse:
”1.   Om innehavaren av ett äldre varumärke invänder skall det varumärke som ansökan gäller inte kunna registeras
…
b)
om det – på grund av att det är identiskt med eller liknar det äldre varumärket och de varor eller tjänster som omfattas av varumärkena är identiska eller är av liknande slag – föreligger en risk att allmänheten förväxlar dem inom det område där det äldre varumärket är skyddat, inbegripet risken för att varumärket associeras med det äldre varumärket.
…
5.   Dessutom gäller att, efter invändning från innehavaren av ett äldre varumärke …, det varumärke som ansökan om registrering avser inte får registreras om det är identiskt med eller liknar det äldre varumärket och avses bli registrerat för varor eller tjänster som inte liknar dem för vilka det äldre varumärket är registrerat, när – i fråga om ett äldre [EU-varumärke] – det är känt i [Europeiska unionen], eller, när – i fråga om ett äldre nationellt varumärke – det är känt i medlemsstaten i fråga, och användningen av det varumärke som ansökan avser utan skälig anledning skulle dra otillbörlig fördel av eller vara till förfång för det äldre varumärkets särskiljningsförmåga eller renommé.”
I artikel 65 i förordningen stadgades följande:
”1.   Beslut av överklagandenämnden får överklagas till Europeiska gemenskapernas domstol.
2.   Ett överklagande får grundas på bristande behörighet, åsidosättande av väsentliga formföreskrifter, åsidosättande av fördraget, av denna förordning eller av någon rättsregel som gäller deras tillämpning eller rörande maktmissbruk.
3.   Domstolen skall vara behörig att undanröja eller ändra ett överklagat beslut.
…”
I artikel 66 i förordning nr 207/2009, som i likhet med artiklarna 67–74 i förordningen ingick i avdelning VIII, med rubriken ”[EU-kollektivmärken]”, föreskrevs följande:
”1.   Med ett [EU-kollektivmärke] avses ett [EU-varumärke] som vid ansökan om registrering av märket betecknas som sådant och som är ägnat att särskilja varorna eller tjänsterna som härrör från medlemmarna i den sammanslutning som innehar märket från de varor eller tjänster som härrör från andra företag. Sammanslutningar av tillverkare, producenter, tjänsteproducenter eller handelsmän som enligt den lagstiftning som reglerar [deras] ställning har rätt att i eget namn inneha rättigheter och skyldigheter av samtliga slag, ingå avtal eller utföra andra rättshandlingar samt föra talan inför domstolar och andra myndigheter får, liksom offentligrättsliga juridiska personer, ansöka om ett [EU-kollektivmärke].
2.   Som ett undantag från artikel 7.1 c får tecken eller uppgifter som kan användas i näringsverksamhet för att beteckna geografiskt ursprung för varor eller tjänster utgöra [EU-kollektivmärken] enligt punkt 1. Ett kollektivmärke ger inte innehavaren rätt att förbjuda tredje man att använda sådana tecken eller uppgifter i näringsverksamhet, förutsatt att de används i enlighet med god affärssed; i synnerhet kan ett sådant märke inte åberopas mot en tredje man som har rätt att använda ett geografiskt namn.
3.   Bestämmelserna i denna förordning ska tillämpas på [EU-kollektivmärken], om inte annat föreskrivs i artiklarna 67–74.”
Lydelsen av artiklarna 7.1 b–d, 7.3, 8.1, 8.5, 65 och 66 i förordning nr 207/2009 motsvarade lydelsen av artiklarna 7.1 b–d, 7.3, 8.1, 8.5, 63 respektive 64 i förordning nr 40/94, och har utan några materiella ändringar överförts till artiklarna 7.1 b–d, 7.3, 8.1, 8.5, 72 respektive 74 i förordning 2017/1001.
Bakgrund till tvisten och det omtvistade beslutet
Den 9 juli 2014 ansökte M. J. Dairies EOOD, ett bolag etablerat i Bulgarien, hos EUIPO om registrering av följande ord- och figurkännetecken som EU-varumärke (nedan kallat det sökta varumärket BBQLOUMI):
De varor och tjänster som registreringsansökan avsåg omfattas av klasserna 29, 30 och 43 i Niceöverenskommelsen om internationell klassificering av varor och tjänster vid varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg (nedan kallad Niceöverenskommelsen), och motsvarar följande beskrivning:
–
Klass 29: ”Mejeriprodukter och mejeriersättningar; Ost; … Tillagade måltider bestående helt eller i huvudsak av kött eller mejeriprodukter.”
–
Klass 30: ”Smörgåsar; Smörgåskex smaksatta med ost; …”
–
Klass 43: ”Restaurangtjänster: …”
Registreringsansökan offentliggjordes i
Tidningen om EU-varumärken
den 12 augusti 2014.
Den 12 november 2014 framställde klaganden en invändning mot registrering av det sökta varumärket BBQLOUMI för samtliga varor och tjänster som avses i punkt 9 ovan.
Klaganden grundade invändningen på sitt EU-kollektivmärke HALLOUMI, som hade registrerats den 14 juli 2000 för varor i klass 29 med följande beskrivning: ”Ost”.
Till stöd för invändningen anförde klaganden att det förelåg registreringshinder enligt artikel 8.1 b och 8.5 i förordning nr 207/2009.
EUIPO:s invändningsenhet avslog denna invändning genom beslut av den 15 januari 2016.
Klagandens överklagande av detta beslut avslogs av EUIPO:s fjärde överklagandenämnd (nedan kallad överklagandenämnden) genom det omtvistade beslutet.
Som skäl för avslaget angav överklagandenämnden inledningsvis följande: Äldre kollektivmärken ska i invändningsförfaranden behandlas på samma sätt som äldre individuella varumärken. Det aktuella äldre varumärket har emellertid låg särskiljningsförmåga, eftersom ordet ”halloumi” helt enkelt betecknar en typ av ost. Detta ord används endast som generisk beteckning för en viss typ av vara. Klaganden har inte lämnat några uppgifter, ens beträffande Cypern och Grekland, som kan visa att den breda allmänheten uppfattar varumärket HALLOUMI som något annat än en beskrivning av en typ av ost.
Överklagandenämnden fann vidare att det inte förelåg någon risk för förväxling, i den mening som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009, mellan det äldre varumärket och det sökta varumärket BBQLOUMI.
Vad gäller klass 29 i Niceöverenskommelsen ansåg nämnden visserligen att de varor som omfattas av de motstående varumärkena till största delen var identiska eller av liknande slag. Enligt nämnden fanns det emellertid endast en svag visuell likhet mellan dessa varumärken, och inte någon likhet alls i fonetiskt eller begreppsmässigt hänseende.
Överklagandenämnden konstaterade slutligen att sökanden inte längre åberopade artikel 8.5 i förordning nr 207/2009 till stöd för sin invändning.
Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
Klaganden yrkade i överklagandet, som inkom till tribunalens kansli den 26 maj 2017, att det omtvistade beslutet skulle ogiltigförklaras.
Till stöd för överklagandet åberopade klaganden en enda grund, nämligen åsidosättande av artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009. Grunden bestod av fyra delar.
Klaganden gjorde för det första gällande att överklagandenämndens beskrivning av räckvidden och verkningarna av EU-kollektivmärken var felaktig, då den upprepade det, likaledes felaktiga, resonemang som förts i domen av den 13 juni 2012, Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias/harmoniseringskontoret – Garmo (HELLIM) (
T-534/10
,
EU:T:2012:292
).
Klaganden gjorde för det andra gällande att överklagandenämnden hade åsidosatt artikel 66 och följande artiklar i förordning nr 207/2009 genom att inte beakta att kollektivmärken inte gör det möjligt att ange ett enda kommersiellt ursprung och att de kan ange ett geografiskt ursprung.
För det tredje kvalificerade överklagandenämnden felaktigt det äldre varumärket som generiskt vilket medförde att det ansågs sakna särskiljningsförmåga.
För det fjärde gjorde överklagandenämnden en felaktig bedömning när den fann att skillnaderna mellan de motstående varumärkena medför att det inte finns någon risk för förväxling.
Eftersom talan inte kunde vinna bifall såvitt avsåg någon del av den enda grunden, ogillades överklagandet.
Genom beslut av den 17 september 2019 rättade tribunalen punkt 71 i den överklagade domen i dess lydelse på rättegångsspråket. Enligt den rättade versionen fann tribunalen, trots att de varor som omfattas av de motstående varumärkena delvis är identiska och delvis liknar varandra i viss mån, att det inte kan föreligga någon risk för förväxling hos omsättningskretsen, eftersom en låg visuell, fonetisk och begreppsmässig likhet inte är tillräcklig för att det ska anses föreligga risk för förväxling när det äldre varumärket har en beskrivande innebörd och således har låg särskiljningsförmåga.
Tribunalen hade i punkt 71 i den överklagade domen, i den version på rättegångsspråket som ursprungligen hade meddelats parterna och offentliggjorts, funnit att det, trots att de varor som omfattas av de motstående varumärkena delvis är identiska och delvis liknar varandra i viss mån, inte kan föreligga någon risk för förväxling hos omsättningskretsen, eftersom det inte är tillräckligt att det föreligger en visuell, fonetisk och begreppsmässig likhet för att det ska presumeras föreligga en risk för förväxling, när det är fråga om ett äldre varumärke som är beskrivande och har låg särskiljningsförmåga.
Parternas yrkanden i målet om överklagande
Klaganden har yrkat att domstolen ska
–
upphäva den överklagade domen,
–
bifalla talan om ogiltigförklaring, och
–
förplikta EUIPO och M. J. Dairies att bära sina rättegångskostnader och ersätta klagandens rättegångskostnader.
EUIPO har yrkat att domstolen ska
–
ogilla överklagandet, och
–
förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
M. J. Dairies har yrkat att domstolen ska
–
ogilla överklagandet, och
–
förplikta klaganden att ersätta M. J. Dairies rättegångskostnader.
Begäran om återupptagande av den muntliga delen av förfarandet
Efter det att generaladvokaten föredragit sitt förslag till avgörande har klaganden, genom skrivelse som inkom till domstolens kansli den 30 oktober 2019, begärt att domstolen med stöd av artikel 83 i sina rättegångsregler ska återuppta den muntliga delen av förfarandet.
Enligt denna bestämmelse får domstolen, efter att ha hört generaladvokaten, när som helst besluta att den muntliga delen av förfarandet ska återupptas, bland annat om domstolen anser att den inte har tillräcklig kännedom om omständigheterna i målet, eller om en part, efter det att den muntliga delen av förfarandet har avslutats, har lagt fram en ny omständighet som kan ha ett avgörande inflytande på målets utgång, eller om målet ska avgöras på grundval av ett argument som inte har avhandlats.
Klaganden har till stöd för sin begäran gjort gällande att generaladvokatens förslag till avgörande grundar sig på en felaktig tolkning av de grunder och argument som anförts till stöd för överklagandet. En sådan felaktig tolkning utgör enligt klaganden en ny omständighet och medför dessutom en risk för att målet avgörs på grundval av ett argument som inte har avhandlats mellan parterna.
Domstolen erinrar emellertid om att generaladvokaterna enligt artikel 252 andra stycket FEUF vid offentliga domstolssessioner, fullständigt opartiskt och oavhängigt, ska lägga fram motiverade förslag till avgörande i mål som enligt stadgan för Europeiska unionens domstol kräver deras deltagande. Domstolen är inte bunden av vare sig förslaget till avgörande eller av den motivering som ligger till grund för generaladvokatens förslag (dom av den 22 juni 2017, Federatie Nederlandse Vakvereniging m.fl.,
C‑126/16
,
EU:C:2017:489
, punkt
, och dom av den 13 november 2019, College Pension Plan of British Columbia,
C‑641/17
,
EU:C:2019:960
, punkt
).
Det ska även erinras om att det varken i stadgan för Europeiska unionens domstol eller i rättegångsreglerna föreskrivs någon möjlighet att inkomma med yttranden över generaladvokatens förslag till avgörande. Den omständigheten att en part inte delar generaladvokatens bedömning i förslaget till avgörande kan följaktligen inte i sig utgöra ett tillräckligt skäl för att återuppta det muntliga förfarandet (dom av den 25 oktober 2017, Polbud – Wykonawstwo,
C‑106/16
,
EU:C:2017:804
, punkterna
och
, och dom av den 13 november 2019, College Pension Plan of British Columbia,
C‑641/17
,
EU:C:2019:960
, punkt
).
Eftersom de grunder och argument som anförts till stöd för överklagandet har avhandlats under den skriftliga och den muntliga delen av förfarandet, och domstolen inte är bunden av den beskrivning av dessa grunder och argument som förekommer i generaladvokatens förslag till avgörande, finns det, i motsats till vad klaganden har gjort gällande, ingen risk för att målet avgörs på grundval av ett argument som inte har avhandlats mellan parterna.
Vad generaladvokaten anfört i förslaget till avgörande, inklusive beträffande räckvidden av de grunder och argument som anförts till stöd för överklagandet, utgör på intet sätt en ny omständighet som en part har lagt fram efter det att den muntliga delen av förfarandet har avslutats, i den mening som avses i artikel 83 i rättegångsreglerna.
Domstolen anser, efter att ha hört generaladvokaten, att den har tillgång till alla uppgifter som den behöver för att kunna avgöra överklagandet.
Av det ovan anförda följer att det saknas skäl att besluta om återupptagande av den muntliga delen av förfarandet.
Prövning av överklagandet
Parternas argument
Klaganden har till stöd för sitt överklagande åberopat följande fyra grunder:
Den första grunden rör åsidosättande av artikel 66 i förordning nr 207/2009 (nu artikel 74 i förordning 2017/1001). Klaganden har till stöd för denna grund gjort gällande att det av denna bestämmelse framgår att kollektivmärken inte kan bedömas på samma sätt som individuella varumärken, vad gäller deras särskiljningsförmåga. Klaganden har framhållit att det av punkt 1 i nämnda bestämmelse följer att kollektivmärkenas grundläggande funktion, avseende angivande av ursprung, är att särskilja varor eller tjänster som härrör från en eller flera medlemmar i en sammanslutning från andra företags varor eller tjänster, och att det av punkt 2 i samma bestämmelse följer att sådana varumärken får ange de berörda varornas eller tjänsternas geografiska ursprung med avvikelse från artikel 7.1 c i nämnda förordning.
Tribunalen bortsåg emellertid felaktigt från kollektivmärkens särdrag, såsom de anges i artikel 66.1 och 66.2 i förordning nr 207/2009, när den bekräftade överklagandenämndens ståndpunkt som innebar att särskiljningsförmågan hos varumärket HALLOUMI ”undervärderades” med anledning av att ordet ”halloumi” betecknar en typ av ost som tillverkas av mjölk från Cypern enligt ett speciellt recept.
Tribunalen ålade dessutom innehavare av kollektivmärken en olämplig bevisbörda, genom att kräva att dessa i invändningsförfaranden ska styrka graden av särskiljningsförmåga hos varumärkena. Tribunalen grundade sig i huvudsak på ett antagande om låg särskiljningsförmåga och krävde att klaganden vederlade detta antagande.
Den andra grunden rör åsidosättande av artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009, jämförd med artikel 66 i samma förordning. Klaganden har till stöd för denna grund i huvudsak upprepat samma argument som dem som anförts inom ramen för den första grunden och har därvid dragit slutsatsen att tribunalen vid bedömningen av kriteriet ”risk att allmänheten förväxlar dem”, som avses i nämnda artikel 8.1 b, underlät att beakta kollektivmärkenas särdrag, såsom de anges i nämnda artikel 66.
Som tredje grund har klaganden gjort gällande att tribunalens tillämpning av artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009 inte är förenlig med domstolens praxis avseende denna bestämmelse.
Klaganden har för det första påpekat att domen av den 13 juni 2012, Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias/harmoniseringskontoret – Garmo (HELLIM) (
T-534/10
,
EU:T:2012:292
), som tribunalen har hänvisat till, inte hade fastställts av domstolen. Överklagandet av den domen ogillades visserligen genom beslutet av den 21 mars 2013, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/harmoniseringskontoret (
C‑393/12 P
, ej publicerat,
EU:C:2013:207
). I detta beslut begränsade domstolen sig emellertid till att konstatera att klaganden hade gjort en felaktig tolkning av nämnda dom, utan att ta ställning till frågan huruvida tribunalen hade tillämpat de relevanta principerna på ett korrekt sätt.
Vad gäller domen av den 20 september 2017, The Tea Board/EUIPO (
C‑673/15 P–C‑676/15 P
,
EU:C:2017:702
), vilken tribunalen också nämnt i den överklagade domen, har klaganden påpekat att domstolen i den domen endast preciserade att risken för förväxling, i den mening som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009, ska bedömas med beaktande av att ett kollektivmärkes grundläggande funktion, i likhet med individuella varumärkens funktion, är att ange de berörda varornas eller tjänsternas kommersiella ursprung.
Vad beträffar domen av den 24 maj 2012, Formula One Licensing/harmoniseringskontoret (
C‑196/11 P
,
EU:C:2012:314
), som tribunalen också hänvisat till, har klaganden gjort gällande att tribunalens drog en felaktig slutsats, i punkt 41 i den överklagade domen, när den fann att den domen innebär att ett EU-kollektivmärke kan anses ha en viss grad av särskiljningsförmåga endast om innehavaren av detta varumärke lägger fram bevis för detta.
Tribunalen följde inte heller de grundläggande reglerna avseende helhetsbedömningen av risken för förväxling, vilka har slagits fast i domstolens praxis avseende artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009. Klaganden har i detta avseende hänvisat till domen av den 8 november 2016, BSH/EUIPO (
C‑43/15 P
,
EU:C:2016:837
), särskilt punkterna 61–64 i denna, där domstolen erinrade om dessa regler, bland annat genom att understryka att det kan föreligga risk för förväxling även när det är fråga om ett äldre varumärke med låg särskiljningsförmåga, på grund av att det finns en likhet mellan de motstående varumärkena och mellan de varu- eller tjänsteslag som avses.
Klaganden har gjort gällande att punkt 71 i den överklagade domen är uppenbart oförenlig med denna rättspraxis, eftersom tribunalen där fann att det inte förelåg någon risk för förväxling utan att i vederbörlig ordning ha gjort en helhetsbedömning av denna risk med beaktande av samtliga relevanta faktorer och av samspelet dem emellan.
Genom den fjärde grunden, avseende åsidosättande av artikel 8.1 b och 65.2 i förordning nr 207/2009, har klaganden kritiserat tribunalen för att inte ha återförvisat målet till EUIPO, trots att den konstaterade att överklagandenämnden hade begått flera fel.
Enligt EUIPO och M. J. Dairies gjorde inte överklagandenämnden och tribunalen sig skyldiga till felaktig rättstillämpning när de vid bedömningen av risken för förväxling i den mening som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009 fann att varumärket HALLOUMI skulle anses ha låg särskiljningsförmåga.
De har erinrat om att den grundläggande funktionen hos ett kollektivmärke, i likhet med den grundläggande funktionen hos ett individuellt varumärke, är att ange det kommersiella ursprunget för de varor och tjänster som omfattas av varumärket. Särskiljningsförmågan hos ett sådant kollektivmärke ska således inte bedömas enligt andra kriterier än dem som är tillämpliga när det äldre varumärket är ett individuellt varumärke.
Överklagandet kan således inte vinna bifall på den första och den andra grunden.
Överklagandet kan inte heller vinna bifall på den tredje grunden. EUIPO och M. J. Dairies har med avseende på den tredje grunden påpekat att tribunalens slutsats att det inte finns någon risk för förväxling inte endast grundades på det äldre varumärkets låga särskiljningsförmåga, utan även grundades på andra relevanta faktorer, särskilt den låga graden av likhet mellan de motstående varumärkena. Den överklagade domen, inbegripet punkt 71 däri, är således förenlig med domstolens praxis avseende artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009.
Vad gäller den fjärde grunden anser EUIPO och M. J. Dairies att tribunalen gjorde en riktig bedömning när den slog fast att det inte förelåg risk för förväxling, trots de fel som överklagandenämnden begick vid jämförelsen av de motstående kännetecknen i fonetiskt och begreppsmässigt hänseende.
Domstolens bedömning
Även om klagandens invändning mot det sökta varumärket BBQLOUMI grundades på både artikel 8.1 b och artikel 8.5 i förordning nr 207/2009, är det ostridigt att denna invändning, mot bakgrund av de grunder och argument som åberopats senare, kunde prövas av överklagandenämnden och tribunalen enbart utifrån artikel 8.1 b.
Den sistnämnda bestämmelsen är enligt artikel 66.3 i förordning nr 207/2009 tillämplig på EU-kollektivmärken, om inte annat föreskrivs i artiklarna 67–74 i samma förordning (dom av den 20 september 2017, The Tea Board/EUIPO,
C‑673/15 P–C‑676/15 P
,
EU:C:2017:702
, punkt
). Enligt lydelsen av artikel 8.1 b i denna förordning ska det varumärke som ansökan gäller inte kunna registreras om det – på grund av att det sökta varumärket är identiskt med eller liknar det äldre varumärket, och de varor eller tjänster som omfattas av varumärkena är identiska eller är av liknande slag – föreligger en risk att allmänheten förväxlar dem inom det område där det äldre varumärket är skyddat.
I förevarande fall är det äldre varumärket EU-kollektivmärket HALLOUMI, som klaganden har registrerat för ost. Överklagandenämndens bedömning, som bekräftats av tribunalen, att omsättningskretsen består av den breda allmänheten i unionen, på grund av att de aktuella varorna är gängse konsumentvaror, har inte bestritts.
Klaganden har emellertid genom den första, den andra och den tredje grunden för överklagandet gjort gällande att tribunalen inte har följt kriterierna för bedömningen av huruvida det föreligger en risk för förväxling i den mening som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009. Dessa grunder avser således de rättsprinciper som är tillämpliga vid bedömningen av risken för förväxling mellan de motstående varumärkena, vilket är en rättsfråga som kan underställas domstolens prövning i ett mål om överklagande (dom av den 8 november 2016, BSH/EUIPO,
C‑43/15 P
,
EU:C:2016:837
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Dessa tre grunder ska prövas tillsammans för att först undersöka vilka kriterier som är tillämpliga och därefter pröva huruvida tribunalen har iakttagit dessa kriterier.
Domstolen har vid upprepade tillfällen i mål avseende invändningar grundade på individuella äldre varumärken slagit fast att risken för förväxling ska förstås som en risk för att allmänheten kan tro att de varor eller tjänster som omfattas av det äldre varumärket och de som avses med det sökta varumärket kommer från samma företag eller, i förekommande fall, från företag med ekonomiska band (dom av den 12 juni 2007, harmoniseringskontoret/Shaker,
C‑334/05 P
,
EU:C:2007:333
, punkt
, dom av den 8 maj 2014, Bimbo/harmoniseringskontoret,
C‑591/12 P
,
EU:C:2014:305
, punkt
, och dom av den 12 juni 2019, Hansson,
C‑705/17
,
EU:C:2019:481
, punkt
).
När, såsom i förevarande fall, det äldre varumärket är ett kollektivmärke, vars grundläggande funktion enligt artikel 66.1 i förordning nr 207/2009 är att särskilja de varor eller tjänster som härrör från medlemmarna i den sammanslutning som innehar märket från andra företags varor eller tjänster (dom av den 20 september 2017, The Tea Board/EUIPO,
C‑673/15 P–C‑676/15 P
,
EU:C:2017:702
, punkt
, och dom av den 12 december 2019, Der Grüne Punkt/EUIPO,
C‑143/19 P
,
EU:C:2019:1076
, punkt
), ska den risk för förväxling som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009 emellertid förstås som en risk för att allmänheten kan tro att både de varor eller tjänster som omfattas av det äldre varumärket och de som omfattas av det sökta varumärket kommer från medlemmarna i den sammanslutning som är innehavare av det äldre varumärket eller i förekommande fall från företag med ekonomiska band till dessa medlemmar eller denna sammanslutning.
När innehavaren av ett kollektivmärke framställer en invändning ska hänsyn således tas till den grundläggande funktionen hos denna typ av varumärke, såsom den anges i artikel 66.1 i förordning nr 207/2009, vid bedömningen av vad som avses med den risk för förväxling som avses i artikel 8.1 b i denna förordning. Rättspraxis i fråga om vilka kriterier som ska ligga till grund för den konkreta bedömningen av huruvida det föreligger en sådan risk är emellertid även tillämplig i mål som rör ett äldre kollektivmärke.
Inget av EU-kollektivmärkenas särdrag motiverar nämligen att undantag görs från de kriterier för bedömning av risken för förväxling som följer av denna rättspraxis vid en invändning grundad på ett sådant varumärke.
Enligt nämnda rättspraxis ska det vid prövningen av huruvida det föreligger risk för förväxling göras en helhetsbedömning med beaktande av samtliga relevanta faktorer i det enskilda fallet (dom av den 12 juni 2007, harmoniseringskontoret/Shaker,
C‑334/05 P
,
EU:C:2007:333
, punkt
, dom av den 2 september 2010, Calvin Klein Trademark Trust/harmoniseringskontoret,
C‑254/09 P
,
EU:C:2010:488
, punkt
, och dom av den 8 maj 2014, Bimbo/harmoniseringskontoret,
C‑591/12 P
,
EU:C:2014:305
, punkt
).
Bedömningen av de motstående varumärkenas visuella, fonetiska eller begreppsmässiga likhet ska grunda sig på det helhetsintryck som varumärkena åstadkommer hos omsättningskretsen (dom av den 12 juni 2007, harmoniseringskontoret/Shaker,
C‑334/05 P
,
EU:C:2007:333
, punkt
, dom av den 2 september 2010, Calvin Klein Trademark Trust/harmoniseringskontoret,
C‑254/09 P
,
EU:C:2010:488
, punkt
, och dom av den 8 maj 2014, Bimbo/harmoniseringskontoret,
C‑591/12 P
,
EU:C:2014:305
, punkt
).
Vid nämnda bedömning föreligger dessutom ett visst samspel mellan de faktorer som beaktas, däribland varumärkeslikheten och varu- eller tjänsteslagslikheten. Låg varu- eller tjänsteslagslikhet kan således kompenseras av hög varumärkeslikhet och omvänt (dom av den 18 december 2008, Les Éditions Albert René/harmoniseringskontoret,
C‑16/06 P
,
EU:C:2008:739
, punkt
, och dom av den 12 juni 2019, Hansson,
C‑705/17
,
EU:C:2019:481
, punkt
).
Det följer även av fast rättspraxis att graden av särskiljningsförmåga hos det äldre varumärket, som avgör omfattningen av det skydd som varumärket ger, ingår bland de relevanta faktorerna i det enskilda fallet. Den omständigheten att det äldre varumärket har stor särskiljningsförmåga kan medföra att det föreligger en större risk för förväxling. Det är emellertid inte uteslutet att det föreligger risk för förväxling när det äldre varumärket har låg särskiljningsförmåga (se, för ett motsvarande synsätt, dom av den 8 november 2016, BSH/EUIPO,
C‑43/15 P
,
EU:C:2016:837
, punkterna
och
, och dom av den 12 juni 2019, Hansson,
C‑705/17
,
EU:C:2019:481
, punkterna
och
).
Sökandens ståndpunkt, att det äldre varumärkets särskiljningsförmåga, särskilt med hänsyn till artikel 66.2 i förordning nr 207/2009, ska bedömas på annat sätt när det äldre varumärket är ett EU-kollektivmärke, kan inte godtas.
Om inte annat föreskrivs i artiklarna 67–74 i förordning nr 207/2009 är artikel 7.1 b och 7.3 i denna förordning tillämpliga på EU-kollektivmärken. Följaktligen måste dessa varumärken under alla omständigheter ha särskiljningsförmåga, antingen i sig eller till följd av användning.
Artikel 66.2 i förordning nr 207/2009 utgör inte ett undantag från detta krav på särskiljningsförmåga. Även om denna bestämmelse gör det möjligt att, med avvikelse från artikel 7.1 c i förordningen, som EU-kollektivmärken registrera kännetecken som kan användas för att beteckna geografiskt ursprung för varor eller tjänster, innebär den däremot inte att sådana kännetecken får registreras även om de saknar särskiljningsförmåga. När en sammanslutning ansöker om registrering som EU-kollektivmärke av ett kännetecken som kan beteckna ett geografiskt ursprung, ska sammanslutningen således försäkra sig om att kännetecknet har beståndsdelar som gör det möjligt för konsumenterna att särskilja medlemmarnas varor eller tjänster från andra företags varor eller tjänster.
Även om det antas att EU-kollektivmärket HALLOUMI underförstått, såsom klaganden har påstått, hänvisar till de aktuella varornas geografiska ursprung på Cypern, måste detta varumärke icke desto mindre fylla sin grundläggande funktion, det vill säga att kunna särskilja de varor eller tjänster som härrör från medlemmarna i den sammanslutning som innehar varumärket från andra företags varor eller tjänster. I enlighet med den rättspraxis som det erinrats om i punkt 70 ovan är dessutom graden av särskiljningsförmåga hos det nämnda varumärket en relevant faktor vid bedömningen av huruvida det föreligger en risk för förväxling i den mening som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009 mellan detta varumärke och det sökta varumärket BBQLOUMI.
Härav följer att tribunalen inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att bedöma graden av särskiljningsförmåga hos det äldre varumärket HALLOUMI och ta med denna faktor i sin bedömning av risken för förväxling.
I motsats till vad klaganden har gjort gällande framgår det inte heller att tribunalen vid denna bedömning ”undervärderade” särskiljningsförmågan hos det äldre varumärket HALLOUMI eller att den grundade sig på ett antagande om låg särskiljningsförmåga som det ankom på klaganden att vederlägga. Det framgår tvärtom av punkterna 42 och 70 i den överklagade domen att tribunalen, i likhet med överklagandenämnden, efter att ha gjort en bedömning av klagandens bevisning, objektivt konstaterade att ordet ”halloumi”, som är det äldre varumärkets enda beståndsdel, betecknar en viss typ av ost som tillverkas enligt ett speciellt recept och att ett sådant varumärke har låg särskiljningsförmåga, eftersom det endast betecknar en typ av vara. Denna bedömning av det äldre varumärkets särskiljningsförmåga kan, i avsaknad av ett preciserat påstående om att bevisningen uppenbart har missuppfattats, inte ifrågasättas vid domstolen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 september 2017, The Tea Board/EUIPO,
C‑673/15 P–C‑676/15 P
,
EU:C:2017:702
, punkt
).
Tribunalens bedömning är inte heller oförenlig med domen av den 24 maj 2012, Formula One Licensing/harmoniseringskontoret (
C‑196/11 P
,
EU:C:2012:314
). I punkterna 41–47 i den domen preciserade domstolen att ett nationellt varumärke som åberopats till stöd för en invändning mot registrering av ett gemenskapsvarumärke måste tillerkännas ”en viss särskiljningsförmåga” vid prövningen av invändningen. Oberoende av huruvida denna praxis är tillämplig i förevarande fall, framgår det under alla omständigheter av den överklagade domen att tribunalen, när den konstaterade att varumärket HALLOUMI hade låg särskiljningsförmåga, tillerkände varumärket ”en viss särskiljningsförmåga” och således följde domstolens dom.
Av det ovan anförda följer att överklagandet inte kan vinna bifall på den första och den andra grunden för överklagandet och att det saknas fog för de argument som anförts inom ramen för den tredje grunden och som avser att tribunalen inte följt domen av den 24 maj 2012, Formula One Licensing/harmoniseringskontoret (
C‑196/11 P
,
EU:C:2012:314
), och domen av den 20 september 2017, The Tea Board/EUIPO (
C‑673/15 P–C‑676/15 P
,
EU:C:2017:702
). Det återstår dock att pröva det likaså inom ramen för den tredje grunden anförda argumentet, att tribunalen har underlåtit att i enlighet med domstolens praxis göra en helhetsbedömning av risken för förväxling med beaktande av samtliga relevanta faktorer och av samspelet dem emellan.
I punkterna 62–69 i den överklagade domen fann tribunalen att överklagandenämnden felaktigt hade slagit fast att det inte förelåg någon fonetisk eller begreppsmässig likhet mellan de motstående varumärkena. Tribunalen ansåg tvärtom att dessa varumärken, om än i ringa grad, liknar varandra såväl i visuellt som i fonetiskt och begreppsmässigt hänseende.
Tribunalen konstaterade även, i punkt 70 i den överklagade domen, att det äldre varumärket HALLOUMI har låg särskiljningsförmåga och, i punkt 71 i domen, att de varuslag som omfattas av de motstående varumärkena delvis är identiska och delvis liknar varandra i viss mån.
Eftersom tribunalen således bedömde dessa olika faktorer, ankom det på tribunalen att, i enlighet med artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009, såsom den bestämmelsen har tolkats i den rättspraxis som det erinrats om i punkterna 67–70 ovan, ta med dem i en helhetsbedömning, med beaktande av samspelet mellan dessa faktorer, bland annat varumärkeslikheten och varu- eller tjänsteslagslikheten, eftersom låg varu- eller tjänsteslagslikhet kan kompenseras av hög varumärkeslikhet och omvänt.
Härav följer att det ankom på tribunalen att åtminstone pröva huruvida den omständigheten att varumärket HALLOUMI och det sökta varumärket BBQLOUMI enligt tribunalens bedömning endast i ringa omfattning liknar varandra i visuellt, fonetiskt och begreppsmässigt hänseende bland annat kompenseras av att det varuslag som omfattas av respektive varumärke, det vill säga ost, är identiskt. I enlighet med de principer som följer av nämnda rättspraxis, enligt vilka det krävs en bedömning med beaktande av samspelet mellan de relevanta faktorerna, var en sådan prövning nödvändig för att avgöra huruvida det förelåg en risk för att den breda allmänheten felaktigt kunde tro att de varor eller tjänster som erbjöds under varumärket BBQLOUMI kommer från ett företag som är medlem i den sammanslutning som innehar varumärket HALLOUMI.
Tribunalen erinrade om dessa principer i punkt 56 i den överklagade domen och förklarade i punkt 69 att den i den återstående delen av domen skulle göra en helhetsbedömning av risken för förväxling. Den begränsade sig emellertid, i punkterna 70 och 71 i samma dom, till att redogöra för sina slutsatser i fråga om graden av särskiljningsförmåga hos det äldre varumärket och likheten mellan de motstående varumärkena och mellan de varuslag som omfattas av dessa, och till att abstrakt förklara att det inte kan föreligga någon risk för förväxling hos omsättningskretsen, eftersom förekomsten av en viss – i förevarande fall låg – visuell, fonetisk och begreppsmässig likhet inte räcker för att det ska anses finnas en risk för förväxling, när det äldre varumärket har låg särskiljningsförmåga. Det var enbart på denna grund som tribunalen, i punkt 72 i den överklagade domen, slog fast att överklagandenämnden gjorde en riktig bedömning när den slog fast att det inte förelåg någon risk för förväxling, trots att nämnden hade gjort de fel som konstaterades i punkterna 62–69 i samma dom.
Det framgår således inte av domskälen i den överklagade domen att tribunalen på vederbörligt sätt har undersökt samspelet mellan de relevanta faktorerna. Även om det antas att tribunalen har undersökt huruvida den låga graden av likhet mellan de motstående varumärkena kunde kompenseras av den betydligt högre graden av likhet mellan de varuslag som omfattas av dessa varumärken, konstaterar domstolen att tribunalen i den överklagade domen inte redogjorde för varför den ansåg att så inte var fallet.
Det framgår snarare av punkt 71 i den överklagade domen att tribunalen grundade sig på antagandet att det, i fall där det äldre varumärket har låg särskiljningsförmåga, kan uteslutas att det föreligger risk för förväxling så snart det står klart att likheten mellan de motstående varumärkena inte i sig gör det möjligt att fastställa att det föreligger en sådan risk.
Såsom framgår av den rättspraxis som angetts ovan i punkterna 69 och 70 är detta antagande felaktigt, eftersom den omständigheten att ett äldre varumärke har låg särskiljningsförmåga inte utesluter att det föreligger risk för förväxling. För att avgöra huruvida det föreligger en sådan risk var det, i enlighet med det samspelskriterium som slagits fast i denna rättspraxis, nödvändigt att undersöka huruvida den låga graden av likhet mellan de motstående varumärkena kompenseras av den högre graden av likhet, eller till och med identitet, mellan de varuslag som omfattas av dessa varumärken. Tribunalens bedömning inbegriper emellertid inte någon konkret prövning av denna fråga.
Den överklagade domen måste uppfattas på detta sätt, oavsett om det är den ursprungliga versionen av domen eller den som följer av rättelsebeslutet av den 17 september 2019 som beaktas. Eftersom tribunalens rättelse saknar betydelse för bedömningen av förevarande överklagande, saknas det anledning att pröva den fråga som parterna diskuterade vid förhandlingen vid domstolen, om huruvida denna rättelse, som tribunalen underrättade parterna om kort tid före förhandlingen vid domstolen, var förenlig med tillämpliga förfaranderegler.
Eftersom tribunalens bedömning, av de skäl som angetts i punkterna 82–87 ovan, inte uppfyller kravet att det ska göras en helhetsbedömning som beaktar samspelet mellan de relevanta faktorerna, måste det anses att tribunalen inte har följt kriterierna för att bedöma risken för förväxling, i den mening som avses i artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009, och att tribunalen därigenom har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning.
Härav följer att den överklagade domen ska upphävas, utan att det är nödvändigt att pröva den fjärde grunden för överklagandet.
Huruvida målet ska återförvisas till tribunalen
Enligt artikel 61 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol kan domstolen, om den upphäver tribunalens avgörande, antingen själv slutligt avgöra målet, om detta är färdigt för avgörande, eller återförvisa målet till tribunalen för avgörande.
Tribunalen har i förevarande fall gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att underlåta att göra en helhetsbedömning i enlighet med de kriterier som slagits fast i rättspraxis avseende artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009.
Under dessa omständigheter ska målet återförvisas till tribunalen, så att denna kan göra en sådan bedömning och således göra en ny prövning av huruvida det föreligger risk för förväxling.
Rättegångskostnader
Eftersom målet återförvisas till tribunalen ska frågan om rättegångskostnader anstå.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (femte avdelningen) följande:

1)
Den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 25 september 2018 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI) (
T-328/17
, ej publicerad,
EU:T:2018:594
) upphävs.

2)
Målet återförvisas till Europeiska unionens tribunal.

3)
Frågan om rättegångskostnader anstår.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.