CELEX: 62021CJ0753
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Kopējā ārpolitika un drošības politika
Regula (EK) Nr. 1210/2003
Īpaši ierobežojumi attiecībā uz ekonomikas un finanšu sakariem ar Irāku
4. pants
Ar bijušā prezidenta Sadama Huseina režīmu saistīto fizisko un juridisko personu, iestāžu un organizāciju īpašumā esošo līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana
6. pants
Līdzekļu nodošana Irākas Attīstības fonda funkciju pārņemošajām struktūrām
Īpašumtiesības uz iesaldētajiem līdzekļiem un saimnieciskajiem resursiem

Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Regulas (EK) Nr. 1210/2003 (2003. gada 7. jūlijs) par konkrētiem īpašiem ierobežojumiem attiecībā uz ekonomikas un finanšu sakariem ar Irāku un par Regulas (EK) Nr. 2465/96 atcelšanu (
OV 2003, L 169, 6. lpp.
), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes 2013. gada 31. janvāra Regulu (ES) Nr. 85/2013 (
OV 2013, L 32, 1. lpp.
; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1210/2003”), 4. panta 2.–4. punktu un 6. pantu.
Šie lūgumi tika iesniegti divās tiesvedībās – attiecīgi
Instrubel NV
pret
Montana Management Inc
. un
BNP Paribas Securities
Services
(turpmāk tekstā – “
BNP Paribas
”) (C‑753/21), kā arī
Montana Management
pret
Heerema Zwijndrecht BV
(turpmāk tekstā – “
Heerema
”) un
BNP Paribas
(C‑754/21) par
Instrubel
un
Heerema
aizsardzības pasākumu un apķīlājumu spēkā esamību attiecībā uz iesaldētajiem aktīviem saistībā ar prasījumiem, kas šiem uzņēmumiem ir pret Irākas valsti.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
Saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes 2003. gada 22. maijā pieņemtās Rezolūcijas 1483 (2003) 12. punktu pēdējā minētā “pieņem rakstisku apliecinājumu Irākas Attīstības fonda, kas atradīsies Irākas Centrālās bankas pārziņā, izveidei”.
Šīs rezolūcijas 14. punktā ir noteikts:
“[..] Irākas Attīstības fondu pārredzamā veidā izmantos Irākas iedzīvotāju humāno vajadzību apmierināšanai, Irākas ekonomikas atjaunošanai un infrastruktūras labiekārtošanai, Irākas turpmākai atbruņošanai, Irākas civilās pārvaldes izdevumiem un citiem mērķiem, kas kalpo Irākas iedzīvotāju interesēm.”
Minētās rezolūcijas 23. punktā ir noteikts:
“Visām dalībvalstīm, kurās atrodas:
a)
naudas līdzekļi, citi finanšu aktīvi vai saimnieciskie resursi, kas pieder iepriekšējai Irākas valdībai vai valsts iestādēm, uzņēmumiem vai institūcijām, kas šīs rezolūcijas pieņemšanas dienā bija atstājuši Irāku; vai
b)
naudas līdzekļi, citi finanšu aktīvi vai saimnieciskie resursi, kas izvesti no Irākas vai kurus ieguvis Sadams Huseins vai citas bijušā Irākas režīma vecākās amatpersonas vai viņu tuvākie ģimenes locekļi, tostarp organizācijas, kas tieši vai netieši pieder viņiem vai citām personām, kuras darbojas to uzdevumā vai saskaņā ar to rīkojumu vai ir viņu tiešā vai netiešā kontrolē,
ir nekavējoties jāiesaldē šie naudas līdzekļi, citi finanšu aktīvi vai saimnieciskie resursi, un, ja vien uz šiem naudas līdzekļiem, citiem finanšu aktīviem vai saimnieciskajiem resursiem neattiecas tiesas, administratīvs vai arbitrāžas apgrūtinājums vai nolēmums, nekavējoties jānodod Irākas Attīstības fondam, ar nosacījumu – ja vien nav iesniegts citādi, privātpersonu vai nevalstisko organizāciju prasības par šiem nodotajiem naudas līdzekļiem vai citiem finanšu aktīviem var iesniegt pārstāvnieciskajai Irākas valdībai, ko ir atzinusi starptautiskā kopiena [..].”
Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padome 2010. gada 15. decembrī pieņēma Rezolūciju 1956 (2010), kuras 5. punktā ir paredzēts:
“[Drošības padome nolemj] likt pārskaitīt visus Irākas Attīstības fonda ieņēmumus uz Irākas valdības funkciju pārņemošo struktūru rēķina vai rēķiniem un slēgt Irākas attīstības fondu vēlākais līdz 2011. gada 30. jūnijam un lūdz tai nosūtīt rakstisku apstiprinājumu, kad pārskaitījums un slēgšana ir veikti.”
Savienības tiesības
Regula Nr. 1210/2003
Regulas Nr. 1210/2003 5. apsvērums ir formulēts šādi:
“Lai ļautu dalībvalstīm veikt iesaldēto līdzekļu, saimniecisko resursu un no saimnieciskajiem resursiem gūto ieņēmumu nodošanu Irākas Attīstības fondam, jāpieņem noteikumi, lai darītu pieejamus šādus līdzekļus un saimnieciskos resursus.”
Saskaņā ar šīs regulas 1. panta 4. un 5. punktu:
“Šajā regulā izmanto turpmāk minētās definīcijas.
[..]
4)
“Līdzekļu iesaldēšana” nozīmē nepieļaut nekādu līdzekļu kustību, pārvedumus, maiņu, izmantošanu vai darbības ar tiem, kuru rezultātā jebkādā veidā mainītos to apjoms, summa, atrašanās vieta, īpašnieks, valdītājs, veids, galamērķis vai rastos citas pārmaiņas, kas dotu iespēju līdzekļus izmantot, tostarp veikt vērtspapīru portfeļa pārvaldību.
5)
“Saimniecisko resursu iesaldēšana” nozīmē nepieļaut to izmantošanu, lai iegūtu līdzekļus, preces vai pakalpojumus jebkādā veidā, tostarp tos pārdodot, iznomājot vai ieķīlājot, kā arī citā veidā.”
Minētās regulas 4. panta 2.–4. punktā ir noteikts:
“2.   Iesaldē visus līdzekļus un ekonomiskos resursus, kas pieder šādām turpmāk minētām personām, ko norādījusi Sankciju komiteja un kuras uzskaitītas IV pielikumā:
a)
bijušais prezidents Sadams Huseins;
b)
viņa režīma vecākās amatpersonas;
c)
viņu tuvākie ģimenes locekļi;
d)
juridiskas personas, iestādes vai organizācijas, kas tieši vai netieši pieder a), b) un c) apakšpunktā minētajām personām vai ko šādas personas tieši vai netieši kontrolē, vai arī kas pieder jebkādai fiziskai vai juridiskai personai, kura darbojas to uzdevumā vai saskaņā ar to rīkojumu.
3.   Līdzekļi ne tieši, ne netieši nav pieejami fiziskai vai juridiskai personai, iestādei vai organizācijai, kas iekļauta [III un] IV pielikumā, nedz arī tos dara pieejamus to labā.
4.   Saimnieciskie resursi ne tieši, ne netieši nav pieejami fiziskai vai juridiskai personai, iestādei vai organizācijai, kas iekļauta [III un] IV pielikumā, nedz arī tos dara pieejamus to labā tā, ka tiktu radīta iespēja šai personai, grupai vai organizācijai iegūt līdzekļus, preces vai pakalpojumus.”
Regulas Nr. 1210/2003 6. pantā ir noteikts:
“1.   Atkāpjoties no 4. panta, V pielikumā minētajās tīmekļa vietnēs norādītās kompetentās iestādes var atļaut iesaldētu līdzekļu vai saimniecisko resursu atbrīvošanu, ja ir ievēroti visi šie nosacījumi:
a)
uz līdzekļiem vai ekonomiskajiem resursiem attiecas tiesvedībā, administratīvajā tiesvedībā vai šķīrējtiesā noteikts apgrūtinājums, kas uzlikts pirms 2003. gada 22. maija;
b)
līdzekļus vai saimnieciskos resursus izmantos vienīgi, lai apmierinātu prasījumus, kas izriet no šāda apgrūtinājuma vai ko atzīst par spēkā esošiem ar šādu spriedumu, tiktāl, ciktāl paredzēts piemērojamajos tiesību aktos un noteikumos, kuri reglamentē šādu prasījumu iesniedzēju tiesības;
c)
prasījuma izpilde nav pretrunā ar [Padomes] Regulu (EEK) Nr. 3541/92 [(1992. gada 7. decembris) par aizliegumu apmierināt Irākas prasījumus attiecībā uz līgumiem un darījumiem, kuru izpildi skar ANO Drošības padomes Rezolūcija 661 (1990) un ar to saistītās rezolūcijas (
OV 1992, L 361, 1. lpp.
)]; un
d)
apgrūtinājuma vai tiesas sprieduma atzīšana nav pretrunā ar attiecīgās dalībvalsts sabiedrisko kārtību.
2.   Visos pārējos gadījumos līdzekļus, saimnieciskos resursus un ieņēmumus no saimnieciskajiem resursiem, kas iesaldēti saskaņā ar 4. pantu, dara pieejamus vienīgi, lai pārvestu tos uz Irākas Attīstības fonda funkcijas pārņemošajām struktūrām, kuras Irākas valdība izveido saskaņā ar nosacījumiem, kas noteikti ANO DP Rezolūcijās 1483 (2003) un 1956 (2010).”
Sabiedrība
Montana Management
ar Komisijas 2006. gada 23. maija Regulu (EK) Nr. 785/2006, ar ko groza Regulu Nr. 1210/2003 (
OV 2006, L 138, 7. lpp.
), tika norādīta Regulas Nr. 1210/2003 IV pielikumā ietvertajā to fizisko un juridisko personu, iestāžu un organizāciju sarakstā, kuras ir saistītas ar bijušā prezidenta Sadama Huseina režīmu un noteiktas šīs regulas 4. panta 2.–4. punktā.
Regula (EK) Nr. 1799/2003
Padomes Regulas (EK) Nr. 1799/2003 (2003. gada 13. oktobris), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1210/2003 (
OV 2003, L 264, 12. lpp.
), 4. apsvērums ir formulēts šādi:
“1483. rezolūcijā (2003) līdzekļu un ekonomisko resursu iesaldēšana ir minēta kā pirmais solis ceļā uz to nodošanu Irākas Attīstības fonda rīcībā. Rezolūcija arī neattiecina šo procesu uz līdzekļiem un ekonomiskajiem resursiem, par ko līdz 2003. gada 22. maijam ir piemērots vai pasludināts apgrūtinājums vai tiesas spriedums. Tāpēc nevar turpināt iesaldēšanas pasākumus, ja uz attiecīgajiem līdzekļiem un ekonomiskajiem resursiem nepārprotami neattiecas prasība nodrošināt to nodošanu minētajam fondam.”
Francijas tiesības
Code des procédures civile d’exécution
[Civilprocesa izpildes kodekss] R. 523‑3. pantā ir paredzēts:
“Astoņu dienu laikā parādniekam ar tiesu izpildītāja aktu paziņo par mantas apķīlāšanu, pretējā gadījumā apķīlāšana zaudē spēku.
Lai šis akts būtu spēkā, tajā ietver:
[..]
2)
Apķīlāšanas protokola kopiju un apķīlātās trešās personas sniegtās informācijas kopiju, ja akts tai ir paziņots elektroniski;
3)
Skaidru norādi attiecībā uz parādnieka tiesībām – ja nav izpildīti apķīlāšanas spēkā esamības nosacījumi, vērsties tajā tiesā pēc savas dzīvesvietas, kura ir atbildīga par izpildi, lai lūgtu tās atcelšanu;
[..].”
Pamatlietas un prejudiciālie jautājumi
Lieta C‑753/21
Pēc diviem šķīrējtiesas nolēmumiem – kas pieņemti attiecīgi 1996. gada 6. februārī un 2003. gada 22. martā un jau ir kļuvuši galīgi –, ar kuriem Irākas valstij tika uzdots veikt maksājumu
Instrubel
, kas ir saskaņā ar Nīderlandes tiesībām dibināta sabiedrība,
tribunal de grande instance de Paris
(Parīzes Vispārējā pirmās instances tiesa) (Francija) 2013. gada 20. martā izdeva divus eksekvatūras rīkojumus.
2014. gada 20. janvārī, lai izpildītu šos divus šķīrējtiesas nolēmumus,
Instrubel
veica
BNP Paribas
mantas apķīlāšanu “attiecībā uz Irākas Republiku un tās organizācijām, kuru līdzekļi saskaņā ar ANO rezolūcijām pieder Irākai, proti, attiecībā uz sabiedrību
Montana
[
Management
]”. Irākas valstij par minētajiem apķīlājumiem tika paziņots 2014. gada 28. jūlijā, un tā tos neapstrīdēja.
2017. gada 26. decembrī
Montana Management
pret
Instrubel
cēla prasību
tribunal de grande instance de Bobigny
(Bobiņī Vispārējā pirmās instances tiesa) (Francija) izpildes tiesnesim un lūdza atcelt apķīlājumus, norādot, ka šie apķīlājumi ir gan zaudējuši spēku, gan spēkā neesoši, jo tai par tiem netika paziņots, lai gan tā bija to līdzekļu īpašniece, uz kuriem attiecās šie apķīlājumi.
Ar 2018. gada 24. jūlija spriedumu šis izpildes tiesnesis konstatēja, ka apķīlājumi bija zaudējuši spēku un uzdeva tos atcelt. Viņš uzskatīja – tā kā apķīlāšanas protokolos kā parādnieki bija norādīta Irākas valsts un tās organizācijas, tostarp
Montana Management
, pēdējā minētā bija jāuzskata par parādnieci
code des procédures civiles d’exécution
R. 523‑3. panta izpratnē. Tālab minētā izpildes tiesneša ieskatā protokoli bija jāpaziņo
Montana Management
un, ja tas netika izdarīts, apķīlājumi bija zaudējuši spēku un bija jāuzdod tos atcelt. Ar 2019. gada 24. oktobra spriedumu
cour d’appel de Paris
(Parīzes Apelācijas tiesa, Francija) atstāja spēkā šo spriedumu.
Instrubel
iesniedza kasācijas sūdzību
Cour de cassation
(Kasācijas tiesa, Francija), proti, iesniedzējtiesā, un norādīja, ka par mantas apķīlāšanu ir jāziņo tikai tam parādniekam, kurš ir minēts izpildrakstā, ar kuru tiek pamatots šis apķīlājums, kā tas ir šajā gadījumā, kad izpildrakstā kā parādnieks ir norādīta Irākas valsts un tas ir izsniegts šai valstij.
Šajā ziņā iesniedzējtiesa šaubās par īpašumtiesībām uz aktīviem, attiecībā uz kuriem tiek veikti aizsardzības pasākumi. Proti, lai šie aizsardzības pasākumi būtu likumīgi un radītu sekas, saskaņā ar Francijas tiesībām ir nepieciešams, lai aktīvi, kurus skar šie pasākumi, piederētu parādniekam, kam ir izdots izpildraksts, šajā gadījumā – Irākas valstij.
Tomēr šajā lietā šie aktīvi tika iesaldēti, jo
Montana Management
tika norādīta Regulā Nr. 1210/2003. Turklāt aktīvu iesaldēšanas mērķis saskaņā ar šo regulu ir tos nodot Irākas Attīstības fonda (turpmāk tekstā – “Attīstības fonds”) funkciju pārņemošajām struktūrām, kā rezultātā īpašumtiesības uz šiem aktīviem tiek nodotas Irākas valstij.
Tādējādi minētā tiesa jautā, vai iesaldētie aktīvi paliek šajā regulā norādīto personu – šajā gadījumā
Montana Management
, īpašumā līdz brīdim, kad kompetentā valsts iestāde pieņem lēmumu par to nodošanu, vai arī iesaldētie līdzekļi pieder šim Attīstības fondam, proti, Irākas valstij, kopš minētās regulas stāšanās spēkā, jo, ņemot vērā minētajā regulā noteikto nodošanu, iesaldētos līdzekļus nav paredzēts iekļaut šajā pašā regulā norādīto personu mantā.
Šādos apstākļos
Cour de cassation
(Kasācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas [Nr. 1210/2003] 4. [panta] 2., 3. un 4. punkts, [kā arī] 6. [pants] ir jāinterpretē tādējādi, ka:
–
iesaldētie līdzekļi un saimnieciskie resursi līdz lēmumam par pārvešanu uz [Attīstības fondu] paliek fizisko un juridisko personu, iestāžu un organizāciju, kas ir saistītas ar bijušā prezidenta Sadama Huseina režīmu un uz kurām attiecas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana, īpašumā?
–
vai arī šie iesaldētie līdzekļi ir [Attīstības fonda] īpašumā kopš regulas stāšanās spēkā, kuras III un IV pielikumos ir norādītas fiziskas un juridiskas personas, iestādes un organizācijas, kas tiek saistītas ar bijušā prezidenta Sadama Huseina režīmu un uz kurām attiecas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana?
2)
Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiktu atbildēts, ka iesaldētie līdzekļi un saimnieciskie resursi ir [Attīstības fonda] īpašumā, vai Regulas Nr. 1210/2003 4. [panta] 2., 3. un 4. punkts, [kā arī] 6. [pants] ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tas, ka tāds Francijas Civilprocesa izpildes kodeksā paredzēts pasākums kā tiesiskais nodrošinājums vai apķīlāšana, kas neizraisa piešķiršanas sekas, tiek sākts bez kompetentās valsts iestādes iepriekšējas atļaujas? Vai arī šīs tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs valsts iestādes atļauja ir nepieciešama tikai iesaldēto līdzekļu atbrīvošanas brīdī?”
Lieta C‑754/21
Ar
Gerechtshof
’
s‑Gravenhage
(Hāgas apelācijas tiesa, Nīderlande) 2000. gada 31. oktobra spriedumu, kas ar
tribunal de grande instance de Paris
priekšsēdētāja 2011. gada 31. augusta rīkojumu tika pasludināts par izpildāmu Francijā, Irākas valstij un Irākas centrālajai bankai tika piespriests solidāri samaksāt noteiktu summu saskaņā ar Nīderlandes tiesībām dibinātajai sabiedrībai
Heerema
.
2011. gada 28. jūlijā
Heerema
veica
BNP Paribas
mantas apķīlāšanu attiecībā uz
Montana Management
īpašumā esošajiem vērtspapīriem. 2014. gada jūnijā un septembrī šie mantas apķīlājumi tika pārvērsti par parādu cesiju un piespiedu atsavināšanu.
2014. gada 12. decembrī
Montana Management
cēla pret
Heerema
prasību
tribunal de grande instance de Bobigny
izpildes tiesnesim, lūdzot atzīt, ka apķīlājumi ir zaudējuši spēku un nav spēkā un uzdot tos atcelt.
Ar 2015. gada 12. maija spriedumu šis tiesnesis procesuālu iemeslu dēļ noraidīja
Montana Management
prasību. Ar 2019. gada 28. februāra spriedumu
cour d’appel de Paris
atcēla šo spriedumu un apstiprināja piespiedu atsavināšanu un parādu cesiju, pamatojoties uz pieņēmumu, ka iesaldētie līdzekļi piederot Irākas valstij.
Iesniedzot kasācijas sūdzību iesniedzējtiesā,
Montana Management
, pirmkārt, apstrīd pieņēmumu, saskaņā ar kuru iesaldētie līdzekļi piederot Irākas valstij. Tā apgalvo, ka šie līdzekļi paliek tās īpašumā līdz lēmumam par to nodošanu Attīstības fondam, jo līdzekļu iesaldēšana nozīmē pagaidu pasākumu, kas neaizskar tiesības uz īpašumu.
Otrkārt,
Montana Management
norāda, ka
Heerema
bija jāsaņem iepriekšēja atļauja no kompetentās valsts iestādes saskaņā ar Regulas Nr. 1210/2003 6. pantu, jo nodošanas akta izsniegšana nozīmē tūlītēju prasījuma piešķiršanu kreditoram.
Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai iesaldētie līdzekļi paliek to juridisko personu īpašumā, uz kurām attiecas līdzekļu iesaldēšana, līdz brīdim, kad kompetentā valsts iestāde pieņem lēmumu par līdzekļu nodošanu Attīstības fondam, vai arī tie pieder šim fondam kopš regulas, ar kuru minētās personas ir norādītas, spēkā stāšanās brīža.
Gadījumā, ja iesaldētie līdzekļi piederētu minētajam fondam, kopš tās regulas stāšanās spēkā, ar kuru šajā gadījumā
Montana Management
tika norādīta to sabiedrību sarakstā, uz kurām attiecas aplūkotā iesaldēšana, rastos jautājums par apķīlājumu likumību, ņemot vērā, ka valsts iestāde nav iepriekš devusi atļauju izmantot iesaldētos līdzekļus.
Šādos apstākļos
Cour de cassation
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas Nr. 1210/2003 4. [panta] 2., 3. un 4. punkts un 6. [pants] ir jāinterpretē tādējādi, ka:
–
iesaldētie līdzekļi un saimnieciskie resursi līdz lēmumam par pārvešanu uz [Attīstības fondu] paliek fizisko un juridisko personu, iestāžu un organizāciju, kas tiek saistītas ar bijušā prezidenta Sadama Huseina režīmu un uz kurām attiecas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana, īpašumā?
–
vai arī šie iesaldētie līdzekļi ir [Attīstības fonda] īpašumā kopš regulas stāšanās spēkā, kuras III un IV pielikumos ir norādītas fiziskas un juridiskas personas, iestādes un organizācijas, kas tiek saistītas ar bijušā prezidenta Sadama Huseina režīmu un uz kurām attiecas līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana?
2)
Gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiktu atbildēts, ka iesaldētie līdzekļi un saimnieciskie resursi ir [Attīstības fonda] īpašumā, vai Regulas Nr. 1210/2003 4. un 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, lai veiktu iesaldēto aktīvu apķīlāšanu, ir jāsaņem iepriekšēja kompetentās valsts iestādes atļauja? Vai arī šīs tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs valsts iestādes atļauja ir nepieciešama tikai iesaldēto līdzekļu atbrīvošanas brīdī?”
Par tiesvedību Tiesā
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2022. gada 20. janvāra lēmumu lietas C‑753/21 un C‑754/21 tika apvienotas rakstveida un mutvārdu procesam, kā arī sprieduma taisīšanai.
Par lūgumiem sākt mutvārdu daļu
Ar lūgumiem, kas iesniegti 2022. gada 25. jūlijā un 7. novembrī,
Instrubel
un
Heerema
lūdza sākt tiesvedības mutvārdu daļu saskaņā ar Tiesas Reglamenta 83. pantu, apgalvojot, ka pastāv noteikti jauni fakti, kuriem varētu būt izšķiroša ietekme uz Tiesas nolēmumu.
Šie jaunie fakti esot, pirmkārt,
Montana Management
nosaukuma izslēgšana no to personu un vienību saraksta, kurām piemērojama aktīvu iesaldēšana, kas notika pēc Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23. pantā minēto lietas dalībnieku un ieinteresēto personu rakstveida apsvērumu iesniegšanas.
Ja Tiesai uz pirmo jautājumu lietā C‑753/21 un C‑754/21 būtu jāatbild, ka iesaldētie aktīvi līdz lēmumam par līdzekļu nodošanu Attīstības fondam paliek to organizāciju īpašumā, uz kurām attiecas iesaldēšanas pasākums, tas nozīmētu, ka šīs izslēgšanas no saraksta dēļ aktīvi, kas vēl joprojām nav nodoti šim Attīstības fondam, tiks atmaksāti minētajai sabiedrībai. Taču šādas sekas būtu pretrunā Regulā Nr. 1210/2003 izvirzītajiem mērķiem.
Otrkārt, tiesvedības mutvārdu daļas sākšanu pamatojot apstāklis, ka
Montana Management
vairs neesot
locus standi
pēc tās priekšsēdētāja un juridiskā pārstāvja nāves 2020. gadā.
Treškārt, esot jāaplūko 2015. gada 11. septembra Dekrēta Nr. 2015‑1134 par līdzekļu un saimniecisko resursu nodošanas kārtību Irākas Attīstības fonda funkciju pārņemošajām struktūrām un
tribunal judiciaire de Grasse
(Grasas Vispārējās jurisdikcijas tiesa, Francija) 2021. gada 12. janvāra sprieduma ietekme uz Tiesas prejudiciālo nolēmumu.
Šajā ziņā jānorāda, ka saskaņā ar Tiesas Reglamenta 83. pantu Tiesa jebkurā brīdī, uzklausījusi ģenerāladvokātu, var izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas sākšanu vai atkārtotu sākšanu, it īpaši, ja tā uzskata, ka tā nav pietiekami informēta, vai ja kāds lietas dalībnieks pēc šīs daļas pabeigšanas iesniedz ziņas par jaunu faktu, kam var būt izšķiroša ietekme uz Tiesas nolēmumu, vai arī ja lieta ir jāizskata, pamatojoties uz argumentu, kurš nav ticis apspriests.
Šajā lietā Tiesa pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas, pamatojoties uz lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu un rakstveida apsvērumiem, uzskata, ka tās rīcībā ir visa nepieciešamā informācija, lai izskatītu šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, un ka fakti, uz kuriem
Instrubel
un
Heerema
atsaucas savos 2022. gada 25. jūlija un 7. novembra lūgumos sniegt prejudiciālu nolēmumu un kuru nozīme pamatlietā ir jāvērtē iesniedzējtiesai, nav jauni fakti, kas varētu izšķiroši ietekmēt Tiesas prejudiciālo nolēmumu.
Tālab nav jāizdod rīkojums par tiesvedības mutvārdu daļas sākšanu.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu lietā C‑753/21 un C‑754/21
Ar pirmo jautājumu šajās lietās, kas ir jāizskata kopsakarā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 1210/2003 4. panta 2.–4. punkts un 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka iesaldētie līdzekļi un saimnieciskie resursi līdz lēmumam par to nodošanu Attīstības fondam paliek ar bijušā prezidenta Sadama Huseina režīmu saistīto fizisko un juridisko personu, iestāžu un organizāciju īpašumā, uz kurām attiecas iesaldēšana, vai arī šie līdzekļi un saimnieciskie resursi pieder šim Attīstības fondam, kopš stājusies spēkā regula, kurā ir norādītas fiziskās un juridiskās personas, iestādes un organizācijas, uz kurām attiecas iesaldēšana.
Šajā ziņā Regulas Nr. 1210/2003 4. panta 2. punktā ir paredzēts iesaldēt līdzekļus un saimnieciskos resursus, kas pieder personām, ko norādījusi Sankciju komiteja un kuras uzskaitītas šīs regulas IV pielikumā, vai ir to turējumā vai valdījumā.
Minētās regulas 6. panta 1. punktā ir paredzētas atkāpes, kas saskaņā ar šajā punktā uzskaitītajiem nosacījumiem pieļauj, ka noteiktu iesaldēto līdzekļu un saimniecisko resursu izmantošanu atļauj kompetentās iestādes. Šī panta 2. punktā ir noteikts, ka visos gadījumos, uz kuriem neattiecas 1. punkts, iesaldētos līdzekļus un saimnieciskos resursus dara pieejamus vienīgi, lai nodotu tos Irākas Attīstības fondam. Šīs nodošanas rezultātā Irākas valsts kļūst par nodoto aktīvu īpašnieci.
Tādējādi, lasot kopsakarā šīs pašas regulas 4. panta 2. punktu un 6. pantu, atklājas divi atsevišķi posmi, kas ir, pirmkārt, aktīvu iesaldēšana un, otrkārt, šo aktīvu nodošana Attīstības fondam.
Konkrētāk, Regulas Nr. 1210/2003 6. panta 1. punkta a) apakšpunktā saskaņā ar Rezolūcijas Nr. 1483 (2003) 23. punktu ir paredzēts, ka kompetentās valsts iestādes var atļaut izmantot konkrētus iesaldētos līdzekļus un saimnieciskos resursus, ja vien uz tiem neattiecas tiesas, administratīvs vai arbitrāžas apgrūtinājums vai nolēmums, kas pieņemts līdz 2003. gada 22. maijam. Citiem vārdiem, kā izriet arī no Regulas Nr. 1799/2003 4. apsvēruma, ja uz iesaldētajiem līdzekļiem vai saimnieciskajiem resursiem attiektos šāds apgrūtinājums vai nolēmums, šis apstāklis varētu būt pietiekams, lai atceltu to iesaldēšanu, lai tos varētu izmantot un tādējādi atbrīvotu no pienākuma tos nodot Attīstības fondam.
Savukārt, ja būtu jāuzskata, ka nodošana Attīstības fondam notiek automātiski iesaldēšanas brīdī, Regulas Nr. 1210/2003 6. panta 1. punktam nebūtu nekādas lietderīgās iedarbības.
Šo secinājumu neatspēko Rezolūcijas 1483 (2003) 23. punkta noteikumi. Lai gan šajā punktā ir paredzēta aktīvu tūlītēja nodošana Attīstības fondam, tā formulējums tomēr ir nosacījums šādai nodošanai, ja nav tiesas, administratīva vai arbitrāžas apgrūtinājuma vai nolēmuma, kas varētu izraisīt minētās nodošanas atlikšanu vai atcelšanu.
Turklāt Regulas Nr. 1210/2003 5. apsvērums atspoguļo arī šī sprieduma 44. punktā minētos divus posmus, jo tajā ir noteikts, ka, pirmkārt, dalībvalstis ir tās, kas nodod līdzekļus un saimnieciskos resursus Attīstības fondam pēc šo aktīvu iesaldēšanas, un, otrkārt, lai tās varētu tos nodod, jāpieņem noteikumi iesaldēšanas atcelšanai. Tādējādi nodošana ir aktīvs pasākums, ko veic dalībvalsts pēc iesaldēšanas, un tas notiek tikai pēc tam, kad iesaldēšana ir atcelta saskaņā ar noteikumiem, kas šim nolūkam paredzēti regulā.
Tālab tas, ka pastāv noteikumi, kas nosaka nodošanas procedūru Attīstības fondam, pierāda, ka šāda nodošana nenotiek automātiski, vienkārši iesaldējot attiecīgos aktīvus. Lai gan nodošana ir obligāta saskaņā ar Regulu Nr. 1210/2003, tā tomēr notiek pēc iesaldēšanas atcelšanas un ir atsevišķs posms salīdzinājumā ar pēdējo minēto.
Konkrētāk, attiecībā uz jēdzienu “iesaldēšana”, kā tas ir definēts šīs regulas 1. panta 4. un 5. punktā, un par to, vai ar iesaldēšanu pašu par sevi var tikt grozītas iesaldēto līdzekļu īpašumtiesības, Tiesa jau ir nospriedusi, ka iesaldēšana ir aizsardzības pasākums, kura mērķis nav atņemt minētajām personām, uz kurām attiecas šis pasākums, īpašumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2008. gada 3. septembris, Kadi un Al Barakaat International Foundation/Padome un Komisija,
C‑402/05 P un C‑415/05 P
,
EU:C:2008:461
,
358.
punkts), kas pēc tā iezīmēm ir pagaidu un atgriezenisks pasākums (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 5. marts, Ezz u.c./Padome,
C‑220/14 P
,
EU:C:2015:147
,
113.
punkts).
No tā izriet, ka iesaldēšanas pasākums pats par sevi neietekmē to aktīvu īpašumtiesības, uz kuriem attiecas šis pasākums.
Šajā ziņā ir jāatgādina – fakts, ka ar Regulu Nr. 1210/2003 ir paredzēts iesaldētos aktīvus nodot Attīstības fondam, nevar pamatot to, ka attiecībā uz posmu pirms šīs nodošanas jēdziena “iesaldēšana” interpretācija atšķiras no interpretācijas, kas ir pieņemta citu regulu par ierobežojošiem pasākumiem kontekstā, kuras neparedz šādu nodošanu, jo īpaši tādēļ, ka šis jēdziens lielākajā daļā šo regulu ir definēts vienādi.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu lietā C‑753/21 un C‑754/21 ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1210/2003 4. panta 2.–4. punkts un 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka iesaldētie līdzekļi un saimnieciskie resursi līdz lēmumam par līdzekļu nodošanu Attīstības fondam paliek to fizisko un juridisko personu, iestāžu un organizāciju īpašumā, kuras saistītas ar bijušā prezidenta Sadama Huseina režīmu un uz kurām attiecas iesaldēšana.
Par otro jautājumu lietā C‑753/21 un C‑754/21
Ņemot vērā atbildi uz pirmo jautājumu šajās lietās, uz otro jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:

Padomes Regulas (EK) Nr. 1210/2003 (2003. gada 7. jūlijs) par konkrētiem īpašiem ierobežojumiem attiecībā uz ekonomikas un finanšu sakariem ar Irāku un par Regulas (EK) Nr. 2465/96 atcelšanu, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes 2013. gada 31. janvāra Regulu (ES) Nr. 85/2013, 4. panta 2.–4. punkts un 6. pants

ir jāinterpretē tādējādi, ka

iesaldētie līdzekļi un saimnieciskie resursi līdz lēmumam par to nodošanu Irākas Attīstības fonda funkciju pārņemošajām struktūrām paliek to fizisko un juridisko personu, iestāžu un organizāciju īpašumā, kuras saistītas ar bijušā prezidenta Sadama Huseina režīmu un uz kurām attiecas iesaldēšana.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.