CELEX: 62021CJ0319
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Lauksaimniecība
Tirgu kopīgā organizācija
Regula (EK) Nr. 1234/2007
Iepakoti svaigi augļi un dārzeņi
Īstenošanas regula (ES) Nr. 543/2011
Atbilstības pārbaude
Transportēšana uz tā paša uzņēmēja pārdošanas punktu
Pavaddokuments
Norāde par izcelsmes valsti

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 (2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Vienotā TKO regula”) (
OV 2007, L 299, 1. lpp.
), kura grozīta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 361/2008 (2008. gada 14. aprīlis) (
OV 2008, L 121, 1. lpp.
) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1234/2007”), 113. un 113.a pantu, kā arī Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 543/2011 (2011. gada 7. jūnijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Regulas Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari (
OV 2011, L 157, 1. lpp.
), 5. un 8. pantu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar strīdu starp
Agecontrol SpA
un ZR, no vienas puses, un
Lidl Italia Srl
, no otras puses, par administratīvo naudas sodu, ko
Agecontrol
uzlika saistībā ar ZR un
Lidl Italia
tirgotu augļu un dārzeņu kļūdaini norādītu izcelsmes valsti, kas minēta divos šo produktu pavaddokumentos.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula Nr. 1234/2007
Regulas Nr. 1234/2007 113. pantā “Tirdzniecības standarti” ir noteikts:
“1.   [Eiropas] Komisija var pieņemt tirdzniecības standartu noteikumus vienam vai vairākiem produktiem šādās nozarēs:
[..]
b) augļu un dārzeņu nozarē;
[..]
2.   Standarti, kas minēti 1. punktā:
a)
tiek izveidoti, īpaši ņemot vērā:
i)
attiecīgo produktu specifiku;
[..]
b)
jo īpaši var attiekties uz kvalitāti, klasifikāciju, masu, izmēriem, iepakojumu, iesaiņojumu, uzglabāšanu, transportu, noformējumu, tirdzniecību, izcelsmi un marķējumu.
3.   Ja saskaņā ar 2. punkta a) apakšpunktā minētajiem kritērijiem [Eiropas] Komisija neparedz citādi, produktus, kuriem noteikti tirdzniecības standarti, var realizēt Kopienas tirgū tikai saskaņā ar šiem standartiem.
Neskarot citus Komisijas īpašos noteikumus, ko Komisija var pieņemt saskaņā ar 194. pantu, dalībvalstis pārbauda, vai šie produkti atbilst šiem standartiem, un attiecīgi piemēro sankcijas.”
Šīs regulas 113.a pantā “Papildu prasības augļu un dārzeņu nozares produktu tirdzniecībai” ir paredzēts:
“1.   Augļu un dārzeņu nozares produktus, kurus paredzēts pārdot patērētājiem svaigus, drīkst tirgot vienīgi tad, ja tiem ir laba, tirdzniecībai atbilstīga kvalitāte un ja ir norādīta izcelsmes valsts.
2.   Tirdzniecības standartus, kas minēti šā panta 1. punktā un 113. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā, [..] ja Komisija nav noteikusi citādi, piemēro visiem tirdzniecības posmiem, tostarp importam un eksportam.
3.   Augļu un dārzeņu, kā arī augļu un dārzeņu pārstrādes produktu, uz kuriem attiecas tirdzniecības standarti, īpašnieks [turētājs] drīkst šos produktus demonstrēt vai piedāvāt pārdošanai, vai piegādāt, vai tirgot tos [Savienībā] vienīgi atbilstīgi šiem standartiem un ir atbildīgs par to ievērošanu.
4.   Papildus 113. panta 3. punkta otrajai daļai un neskarot īpašos noteikumus, ko Komisija var pieņemt saskaņā ar 194. pantu, īpaši attiecībā uz atbilstības pārbaužu konsekventu piemērošanu dalībvalstīs, – dalībvalstis attiecībā uz augļu un dārzeņu un augļu un dārzeņu pārstrādes produktu nozarēm, balstoties uz risk[u] analīzi, izlases veidā pārbauda, vai attiecīgie produkti atbilst atbilstīgajiem tirdzniecības standartiem. Minētās pārbaudes veic pirms produktu nosūtīšanas no ražošanas zonas, kad tos iesaiņo vai iekrauj. Trešo valstu produktus pārbauda pirms to laišanas brīvā apgrozībā.”
Īstenošanas regula Nr. 543/2011
Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 10. apsvērumā ir noteikts:
“Lai nodrošinātu, ka pārbaudes veic atbilstīgi un efektīvi, rēķinos un pavaddokumentos, izņemot patērētājam paredzētos, jābūt noteiktai pamatinformācijai, kas ietverta tirdzniecības standartos.”
Šīs īstenošanas regulas 4. panta “Atbrīvojumi un izņēmumi no tirdzniecības standartu piemērošanas” 2. punktā ir noteikts:
“Atkāpjoties no [Regulas Nr. 1234/2007] 113.a panta 3. punkta, prasību par atbilstību tirdzniecības standartiem attiecīgajā ražošanas zonā nepiemēro šādiem produktiem:
a)
produktiem, kurus audzētājs pārdod vai piegādā sagatavošanas un fasēšanas punktos vai uzglabāšanas vietās vai kurus no ražotāja saimniecības nosūta uz minētajiem punktiem; un
b)
produktiem, kurus transportē no uzglabāšanas vietām uz sagatavošanas un fasēšanas punktiem.”
Saskaņā ar minētās īstenošanas regulas 5. pantu “Informācijā iekļaujamās ziņas”:
“1.   Informācijā iekļaujamās ziņas, kas prasītas šajā nodaļā, ir jānorāda salasāmi, labi redzamā vietā iepakojuma vienā pusē, un tām ir jābūt vai nu neizdzēšami uzdrukātām tieši uz iepakojuma, vai arī etiķetē, kas ir iepakojuma daļa vai piestiprināta tam.
2.   Precēm, kas tiek nosūtītas neiepakotas un iekrautas tieši transporta līdzeklī, 1. punktā minēto informāciju norāda preču pavaddokumentā vai paziņojumā, kas novietots redzamā vietā transporta līdzeklī.
[..]
4.   Rēķinos un pavaddokumentos, izņemot tos, kas jāsaņem patērētājam, ir jānorāda produktu nosaukumi un izcelsmes valsts, attiecīgā gadījumā arī produkta šķira, šķirne vai tirdzniecības tips, ja to nosaka specifiskais tirdzniecības standarts, vai arī tas, ka produkti ir paredzēti pārstrādei.”
Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 8. pantā “Piemērošanas joma” ir noteikts:
“Šajā nodaļā izklāstīti noteikumi par atbilstības pārbaužu īstenošanu, kas nozīmē augļu un dārzeņu pārbaudi visos tirdzniecības posmos, lai pārbaudītu, vai tie atbilst tirdzniecības standartiem un citiem šās nodaļas noteikumiem un [Regulas Nr. 1234/2007] 113. un 113.a pantam.”
Šīs īstenošanas regulas 11. panta “Atbilstības pārbaudes” 1. un 4. punktā ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka atbilstības pārbaudes tiek veiktas izlases veidā, pamatojoties uz risk[u] analīzi, un pietiekami bieži, lai nodrošinātu atbilstību tirdzniecības standartiem un citiem šās sadaļas un [Regulas Nr. 1234/2007] 113. panta un 113.a panta noteikumiem.
[..]
4.   Tirgotāji pārbaudes iestādēm sniedz visu informāciju, kuru šīs iestādes uzskata par vajadzīgu atbilstības pārbaužu organizēšanai un veikšanai.”
Minētās īstenošanas regulas 17. pantā “Inspekcijas metodes” ir iekļauts 1. punkts, kurā ir noteikts:
“Šajā nodaļā paredzētās atbilstības pārbaudes, izņemot pārbaudes mazumtirdzniecības vietā, kur preces pārdod galapatērētājam, veic atbilstīgi V pielikumā norādītajām inspekcijas metodēm, ja vien šajā regulā nav noteikts citādi.
[..]”
Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 V pielikuma “17. panta 1. punktā norādītās pārbaudes metodes” 1.4. punktā jēdziens “sūtījums” ir definēts šādi:
“Inspekcijas laikā konstatētais un dokumentā minētais produkcijas daudzums, kuru konkrētais tirgotājs plāno pārdot. Sūtījumu var veidot viens vai vairāki produkcijas veidi; tajā var būt viena vai vairākas svaigu, sausu vai kaltētu augļu un dārzeņu partijas.”
Šajā pielikumā ir iekļauta arī daļa “Atbilstības pārbaudes veikšana”, kurā ir paredzēts:
“2.1. Vispārīga piezīme
Atbilstības pārbaudi veic, novērtējot paraugus, kas ņemti atbilstoši nejaušas izvēles principam no dažādām vietām pārbaudāmajā partijā. Tā pamatojas uz pieņēmumu, ka paraugu kvalitāte ir reprezentatīva attiecībā pret partijas kvalitāti.
2.2. Kontroles vieta
Atbilstības pārbaudi var veikt iepakošanas darbību laikā, nosūtīšanas vietā, preču transportēšanas laikā, saņemšanas vietā, vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības līmenī.
[..]
2.3. Partiju identificēšana un/vai vispārēja priekšstata gūšana par sūtījumu
Partiju identificēšanu veic, pamatojoties uz to marķējumu vai citiem kritērijiem, piemēram, norādēm, kas noteiktas saskaņā ar Padomes Direktīvu 89/396/EEK [(1989. gada 14. jūnijs) par norādēm vai zīmēm, kas identificē pārtikas produkta partiju (
OV 1989, L 186, 21. lpp.
)]. Ja sūtījumu veido vairākas partijas, inspektoram ir jāgūst vispārējs priekšstats par sūtījumu, izmantojot pavaddokumentus un deklarācijas par sūtījumiem. Tad inspektors nosaka, kādā mērā uzrādītās partijas atbilst šajos dokumentos sniegtajai informācija.
Ja produkcija ir jāiekrauj vai ir iekrauta transportlīdzeklī, sūtījuma identificēšanai izmanto transportlīdzekļa reģistrācijas numuru.”
Itālijas tiesības
2002. gada 10. decembra
Decreto legislativo n. 306 – Disposizioni sanzionatorie in attuazione del regolamento (CE) n. 1148/2001 relativo ai controlli di conformità alle norme di commercializzazione applicabili nel settore degli ortofrutticoli freschi, a norma dell’articolo 3 della legge 1 marzo 2002, n. 39
. (Leģislatīvais dekrēts Nr. 306 par sankciju normām, piemērojot Regulu (EK) Nr. 1148/2001 par atbilstības pārbaudēm attiecībā uz tirdzniecības standartiem, ko piemēro svaigiem augļiem un dārzeņiem, saskaņā ar 2002. gada 1. marta likuma Nr. 39 3. pantu) (2003. gada 31. janvāra
GURI
Nr. 25) 4. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Neskarot gadījumus, kad tiek izdarīts noziedzīgs nodarījums, ikvienam, kurš pārkāpj [..] Komisijas pieņemtās tiesību normas attiecībā uz svaigiem augļiem un dārzeņiem atbilstoši grozītās [Regulas Nr. 1234/2007] 113. un 113.a pantam, tiek uzlikts administratīvs naudas sods 550 EUR līdz 15500 EUR apmērā.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
Agecontrol
ir valsts aģentūra, kas Itālijā pārbauda augļu un dārzeņu atbilstību tirdzniecības standartiem. 2013. gada 25. septembrī veiktā pārbaudē šīs aģentūras inspektori konstatēja, ka divi pavaddokumenti, kas datēti ar 2013. gada 3. jūniju un 29. jūliju un pievienoti diviem augļu un dārzeņu sūtījumiem no
Lidl Italia
izplatīšanas platformas uz šai sabiedrībai piederošu pārdošanas punktu, ietvēra kļūdainu izcelsmes valsts norādi zemeņu kravai un ķekaru tomātu kravai. Lai gan uz šo produktu iepakojuma bija norādīta to izcelsmes valsts, proti, attiecīgi Spānija un Itālija, šo produktu pavaddokumentos bija minētas citas izcelsmes valstis, proti, attiecīgi Nīderlande un Beļģija.
Uzskatot, ka kļūdaina šo produktu izcelsmes valsts norāde pavaddokumentos pārkāpj Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 5. un 8. panta prasības,
Agecontrol
ar 2018. gada 30. aprīļa maksājuma rīkojumu uzlika administratīvu naudas sodu atbilstoši iepriekš šā sprieduma 13. punktā minētā 2002. gada 10. decembra Leģislatīvā dekrēta Nr. 306 4. panta 1. punktam.
Lidl Italia
un ZR, tās juridiskais pārstāvis, cēla iebildumus pret šo maksājuma rīkojumu
Tribunale di Treviso
(Trevizo tiesa, Itālija), kura tos apmierināja un atcēla minēto rīkojumu.
Agecontrol
par šīs tiesas spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā
Corte d’appello di Venezia
(Venēcijas apelācijas tiesa, Itālija), apgalvojot, ka augļu un dārzeņu nozares produktu pavadošajos dokumentos no izplatīšanas platformas uz tam pašam tirdzniecības uzņēmumam piederošu pārdošanas punktu ir jābūt norādītai transportēto produktu izcelsmes valstij. No Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 5. un 8. panta izrietot, ka šo produktu pavaddokumentos ir jābūt šādai norādei visos minēto produktu tirdzniecības posmos, tajā skaitā iekšējas pārvadāšanas posmā no izplatīšanas platformas uz tam pašam uzņēmējam piederošu lielveikalu, kurā tie tiek pārdoti patērētājam.
ZR un
Lidl Italia
apgalvo, ka fasētu vai iepakojumā ievietotu preču īpašajā gadījumā Savienības tiesībās nav prasīts, lai pavaddokumentos būtu norādīta šo preču izcelsmes valsts, jo šāda norāde jau ir minēta uz iepakojuma vai uz iepakojumā iestrādātas vai iepakojumam piestiprinātas etiķetes. Tas
a fortiori
attiecoties arī uz produktiem, kurus no izplatītāja platformas transportē uz pārdošanas punktu, kas pieder tam pašam uzņēmējam.
Iesniedzējtiesai ir šaubas par to, vai Savienības tiesībās ir prasība svaigu produktu, kas ietilpst augļu un dārzeņu nozarē, turētājam, lai viņa rīcībā būtu šo produktu pavaddokuments, kurā būtu minēta to izcelsmes valsts, ja, pirmkārt, minētie produkti tiek pārvadāti oriģinālajā iepakojumā, kura ārpusē norādīta izcelsmes valsts (ar neizdzēšamu marķējumu vai piestiprinātu etiķeti), otrkārt, ja minēto produktu pārvadāšana notiek no izbraukšanas punkta uz piegādes punktu, kas pieder vienam uzņēmējam, un, treškārt, ja izcelsmes valsts norāde atrodas uz planšetes, kas novietota redzamā vietā transportlīdzeklī, kā arī rēķinos, ko izrakstījuši trešie piegādātāji.
Iesniedzējtiesas ieskatā, Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 5. panta 4. punktā nav paredzēti gadījumi, kuros ir jāizdod pavaddokuments ar attiecīgo produktu izcelsmes valsts norādi. Līdz ar to tā uzskata, ka šo tiesību normu var interpretēt dažādi. Saskaņā ar vienu interpretāciju pienākums izdot šādu dokumentu esot tikai tad, ja preces tiek nosūtītas trešiem piegādātājiem, kā atzīts
Corte suprema di cassazione
(Augstākā kasācijas tiesa, Itālija) judikatūrā, vai gadījumā, ja preces tiek nosūtītas bez iepakojuma, kā apgalvo ZR un
Lidl Italia
. Saskaņā ar citu interpretāciju, ko atbalsta
Agecontrol
, no šīs tiesību normas izrietot vispārīgs pienākums izdot pavaddokumentu, kurā minēta attiecīgo produktu izcelsmes valsts, visos pārvadāšanas posmos, kas veikti nolūkā laist tirgū šos produktus, tajā skaitā gadījumā, kad šie produkti tiek transportēti starp galamērķiem, kas pieder vienam uzņēmējam.
Šādos apstākļos
Corte d’appello di Venezia
(Venēcijas apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Īstenošanas regulas] Nr. 543/2011 5. panta 4. punkts, lasot kopsakarā ar šīs pašas regulas 5. panta 1. punktu un 8. pantu un ar [Regulas Nr. 1234/2007] 113. un 113.a pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to ir noteikts pienākums sagatavot pavaddokumentu, norādot tādu svaigu augļu un dārzeņu nosaukumus un izcelsmes valsti, kuri tiek sūtīti fasēti vai ražotāja sagatavotos oriģinālajos iepakojumos, to pārvadāšanas laikā no kādas tirdzniecības sabiedrības izplatīšanas platformas uz tās pašas sabiedrības pārdošanas punktu, neatkarīgi no apstākļa, ka uz vienas iepakojuma puses ir tiešs neizdzēšams marķējums vai iepakojumā iestrādāta vai tam piestiprināta etiķete, kurā ir [Īstenošanas regulas Nr. 543/2011] I nodaļā paredzētās norādāmajā informācijā iekļaujamās ziņas (tostarp norādes ar produktu nosaukumu un izcelsmes valsti), un ka šī informācija ir jānorāda arī tā piegādātāja izrakstītajos rēķinos, no kura sabiedrība – produktu tirgotāja tos ir iegādājusies, kā arī jāuzglabā šīs sabiedrības grāmatvedības dokumentācijā un paziņojumā, kas novietots redzamā vietā transportlīdzeklī, ar kuru produktus pārvadā?”
Par prejudiciālo jautājumu
Savā jautājumā iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 5. panta 4. punkts, kas lasīts kopsakarā ar šīs regulas 8. pantu un Regulas Nr. 1234/2007 113. un 113.a pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka produktu, kas ietilpst augļu un dārzeņu nozarē, atbilstības tirdzniecības standartiem pārbaude prasa, lai šo produktu turētājs visos tirdzniecības posmos izdotu pavaddokumentu, kurā ir norādīts minēto produktu apraksts un izcelsmes valsts, tajā skaitā arī tad, ja šie produkti ir iepakoti, un lai Īstenošanas regulā Nr. 543/2011 prasītās ārējās norādes, proti, attiecīgo produktu nosaukums un izcelsmes valsts, būtu redzamā vietā un neizdzēšami norādītas uz vienas no iepakojuma malām, uz planšetes, kas novietots redzamā vietā transportlīdzeklī, ar kuru produkti tiek pārvadāti, kā arī uz šo produktu piegādātāja izrakstītajiem rēķiniem.
Vispirms jāatgādina, ka Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 5. panta “Informācijā iekļaujamās ziņas” 1. punktā ir noteikts, ka saskaņā ar tirdzniecības standartiem prasītās ziņas, tostarp – atbilstoši šīs regulas I pielikuma B daļai – attiecīgo produktu izcelsmes valsts norāde, ir jānorāda salasāmi, labi redzamā vietā un neizdzēšami uz iepakojuma, vai nu tieši uzdrukājot, vai arī etiķetē, kas ir iestrādāta iepakojumā vai piestiprināta tam. Šā panta 2. punktā attiecībā uz īpašo gadījumu, kad preces tiek nosūtītas neiepakotas un iekrautas tieši transporta līdzeklī, ir paredzēts, ka šo informāciju norāda dokumentā vai paziņojumā, kas novietots redzamā vietā transporta līdzeklī. Savukārt minētā panta 4. punktā ir vienīgi prasīts, lai produktu nosaukums un izcelsmes valsts būtu norādīta rēķinos un pavaddokumentos.
Tādējādi no Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 5. panta formulējuma, aplūkojot to kopumā, izriet, ka šā panta mērķis ir nevis pieprasīt pavaddokumenta izdošanu, kurā būtu norādīta produktu, kas ietilpst augļu un dārzeņu nozarē, izcelsmes valsts, bet gan vienīgi pieprasīt, lai šī informācija būtu norādīta uz dažiem informācijas nesējiem, kas pievienoti šiem produktiem, ja šādi dokumenti tiek izdoti.
Turpinot jānorāda, ka minētās īstenošanas regulas 8. pantā ir vienīgi atgādināts, ka augļu un dārzeņu atbilstības pārbaudes tiek īstenotas visos tirdzniecības posmos un iekļauta atsauce uz Regulas Nr. 1234/2007 113. un 113.a pantu, neminot nedz kādu pavaddokumentu, nedz pienākumu izdot šādu dokumentu.
Turklāt Regulas Nr. 1234/2007 113.a pantā, lasot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 3. panta 1. punktu, ir minēti vienīgi vispārīgi noteikumi saistībā ar tirdzniecības standartiem un atbilstības šiem standartiem pārbaudi, neprasot pavaddokumenta izdošanu.
Visbeidzot, Regulas Nr. 1234/2007 113. panta 2. punkta b) apakšpunktā, lasot to kopsakarā ar Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 3. panta 2. punktu, būtībā ir paredzēts, ka Komisija var pieņemt specifiskus tirdzniecības standartus attiecībā uz produktiem, kas ietilpst augļu un dārzeņu nozarē, piemēram, zemenēm un tomātiem. Šie standarti var attiekties uz dažām minēto produktu īpašībām, piemēram, to iepakojumu, transportēšanu, noformējumu, tirdzniecību, izcelsmi vai marķējumu, un attiecībā uz zemenēm un tomātiem ir paredzēti attiecīgi Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 I pielikuma B daļas 7. un 10. daļā. Saskaņā ar Regulas Nr. 1234/2007 113. panta 3. punktu dalībvalstīm ir jāpārbauda šo produktu atbilstība minētajiem standartiem. Nevienā no šīm tiesību normām attiecīgajam uzņēmējam nav noteikts pienākums izdot pavaddokumentu.
Līdz ar to ne Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 5. un 8. pantu, ne Regulas Nr. 1234/2007 113. un 113.a pantu nevar interpretēt tādējādi, ka tie uzņēmējam noteiktu pienākumu izdot pavaddokumentu, kurā jābūt norādītai tā tirgoto produktu izcelsmes valstij.
Taču – kā Komisija norāda savos rakstveida apsvērumos – ja pavaddokuments tiek izdots, tad tajā ir jānorāda izcelsmes valsts, un šis pienākums ir piemērojams neatkarīgi no tā, ka norāde par izcelsmes valsti jau ir atrodama uz iepakojuma, rēķiniem vai transportlīdzeklī novietotā paziņojumā.
Šajā ziņā jāprecizē, ka Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 5. panta 4. punktā noteiktā prasība norādīt produkta izcelsmes valsti rēķinos un pavaddokumentos ir jāskata no šīs regulas 10. apsvēruma skatpunkta, jo tās nolūks ir atvieglot atbilstības pārbaužu veikšanu, sniedzot inspektoram zināmu informāciju par dokumentiem, kas nav paredzēti patērētājam.
Saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 17. panta 1. punktu atbilstības pārbaudes veic atbilstoši šīs regulas V pielikuma 2. punktā norādītajām metodēm, novērtējot paraugus, kas ņemti atbilstoši nejaušas izvēles principam no dažādām vietām pārbaudāmajā partijā. Šajā ziņā no šā V pielikuma punkta izriet, ka minēto pārbaudi veic vairākos secīgos posmos, ko būtībā veido pirmais posms, kurā tiek identificētas pārbaudāmās partijas vai, gadījumā, ja sūtījumu veido vairākas partijas, gūts vispārējs priekšstats par sūtījumu, otrais posms, kurā tiek uzrādīti pārbaudāmie produkti, un trešais un pēdējais posms, kurā šie produkti tiek fiziski pārbaudīti.
Ja sūtījumu veido vairākas partijas, šīs regulas V pielikuma 2.3. punktā ir precizēts, pirmkārt, ka inspektoram ir jāgūst vispārējs priekšstats par sūtījumu, izmantojot pavaddokumentus un deklarācijas par sūtījumiem, un, otrkārt, ka pēc tam šis inspektors nosaka, kādā mērā uzrādītās partijas atbilst šajos dokumentos sniegtajai informācijai.
Tādējādi, tā kā pavaddokuments ir viens no dokumentiem, uz kuru pamata inspektors gūst priekšstatu par visām pārbaudāmajām partijām, jebkura šajos dokumentos minētā norāde par izcelsmes valsti, kas atšķiras no tās, kas minēta uz to produktu iepakojuma, kuri veido pārbaudāmās partijas, var ietekmēt šo vispārējo priekšstatu un līdz ar to kaitēt atbilstības pārbaudes efektivitātei.
Turklāt jānorāda, ka saskaņā ar Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 11. panta 4. punktu tirgotājiem ir jāsniedz pārbaudes iestādēm visa informācija, kuru šīs iestādes uzskata par vajadzīgu atbilstības pārbaužu organizēšanai un veikšanai.
Šādā kontekstā, lai arī sūtījumu pavaddokuments vai deklarācijas ir atsauces dokuments, kuram precīzi jāataino informācija, kas minēta uz pārbaudāmo partiju iepakojuma, tomēr nedz Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 17. panta 1. punktā, nedz šīs regulas 11. panta 4. punktā, nedz arī tās V pielikuma 2.3. punktā nav ierobežots pierādījuma veids, kuru uzņēmējs var izmantot, lai ļautu inspektoram gūt vispārēju priekšstatu par attiecīgo sūtījumu.
Kaut gan ir būtiski, lai pavaddokumentā nebūtu kļūdu un lai uzņēmējs sniegtu inspektoram pareizu informāciju, ļaujot tam pareizi identificēt pārbaudāmās partijas, tomēr šis uzņēmējs principā var brīvi izvēlēties pierādījumus, ko sniegt inspektoram, lai ļautu tam gūt pareizu vispārējo priekšstatu par sūtījumu un partijām, kas ir tā sastāvā.
No tā izriet – ja pavaddokumentā ir kļūdaini norādīta produkta izcelsmes valsts, tad uzņēmējam, kas ir šā produkta turētājs, ir visiem iespējamiem līdzekļiem iespējami īsā laikā jākliedē šaubas, kas inspektoram varētu rasties par šā produkta pareizo izcelsmi.
Šādā kontekstā iesniedzējtiesai ir jānosaka, vai šajā gadījumā tādi apstākļi kā izcelsmes valsts norāde uz produktu iepakojuma, rēķinos, kā arī uz planšetes, kas novietota redzamā vietā transporta līdzeklī, var kliedēt šaubas, kas inspektoram varētu rasties pārbaudes laikā, un līdz ar to – vai tie spēj labot iespējamo vispārējo priekšstatu par sūtījumu, kas radies inspektoram.
Attiecībā uz to, vai pavaddokumentā ir jānorāda produkta izcelsmes valsts arī tad, ja šis produkts tiek transportēts starp diviem vienam uzņēmējam piederošiem galamērķiem, proti, starp izplatīšanas platformu un pārdošanas punktu, no Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 8. panta, kā arī no Regulas Nr. 1234/2007 113.a panta 2. punkta izriet, ka tirdzniecības standarti ir piemērojami “visos tirdzniecības posmos”. Šīs pēdējās regulas 113.a panta 3. punktā ir arī precizēts, pirmkārt, ka produktu, kas ietilpst augļu un dārzeņu nozarē un uz kuriem attiecas tirdzniecības standarti, turētājs drīkst šos produktus demonstrēt vai piedāvāt pārdošanai, vai piegādāt, vai tirgot tos Savienībā vienīgi atbilstīgi šiem standartiem un, otrkārt, ka viņš ir atbildīgs par šīs atbilstības ievērošanu.
Šajā ziņā atliek vien secināt, ka izteikums “visos tirdzniecības posmos”, kuram neseko neviens ierobežojums, ir jāsaprot plaši. Tā kā atbilstības pārbaužu mērķis ir pārliecināties, ka tirgotie produkti atbilst noteiktajiem tirdzniecības standartiem, šīs pārbaudes principā būtu jāveic visos šo produktu tirdzniecības posmos, proti, jebkurā brīdī laikposmā no minēto produktu ražošanas līdz to pārdošanai mazumtirdzniecībā, līdz ar to ietverot šo pašu produktu transportēšanu no izplatīšanas platformas uz mazumtirdzniecības pārdošanas punktu.
Pie tam šo interpretāciju pamato ar Īstenošanas regulu Nr. 543/2011 izveidotās sistēmas loģika. Pirmkārt, 4. pantā “Atbrīvojumi un izņēmumi no tirdzniecības standartu piemērošanas” ir ierobežoti uzskaitīti gadījumi, kuros produktiem nepiemēro tirdzniecības standartus. Atliek vien secināt, ka produktu transportēšana no izplatīšanas platformas uz mazumtirdzniecības pārdošanas vietu nav starp šajā tiesību normā uzskaitītajiem gadījumiem. Arī tam, vai izplatīšanas platforma un mazumtirdzniecības pārdošanas punkts pieder vienam uzņēmumam vai diviem dažādiem, nav nozīmes.
Otrkārt, jānorāda, ka Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 V pielikuma 2.2. punktā ir precizēts, ka atbilstības pārbaudi var veikt iepakošanas darbību laikā, nosūtīšanas vietā, preču transportēšanas laikā, saņemšanas vietā, kā arī vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības līmenī. Līdz ar to jāsecina, ka šo pārbaužu veikšana nav ierobežota vien ar produktu pārvietošanu starp konkrētām juridiskām personām, nedz arī pakārtota vienīgi īpašumtiesību uz produktiem iespējamai pārejai. Svarīgi – kā paredzēts Regulas Nr. 1234/2007 113.a panta 3. punktā – ir tas, ka produktu turētājs, kurš Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 3. panta 3. punktā ir definēts kā persona, kuras faktiskā valdījumā ir attiecīgie produkti, ir atbildīgs par šo produktu atbilstības nodrošināšanu. Līdz ar to nav nozīmes tam, ka produkts tiek pārbaudīts laikā, kad notiek iekšēja transportēšana starp diviem galamērķiem, kas pieder vienam uzņēmējam.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Īstenošanas regulas Nr. 543/2011 5. panta 4. punkts, raugoties no šīs regulas 8. panta un no Regulas Nr. 1234/2007 113. un 113.a panta skatpunkta, ir jāinterpretē tādējādi, ka produktu, kas ietilpst augļu un dārzeņu nozarē, atbilstības tirdzniecības standartiem pārbaude neprasa, lai šo produktu turētājs izdotu pavaddokumentu. Taču, ja turētājs šādu dokumentu izdod, tajā visos minēto produktu tirdzniecības posmos ir jānorāda to nosaukums un izcelsmes valsts, neraugoties uz to, ka Īstenošanas regulā Nr. 543/2011 prasītās ārējās norādes jau ir redzamā vietā un neizdzēšami norādītas uz vienas no iepakojuma malām, uz planšetes, kas novietota redzamā vietā transportlīdzeklī, ar kuru produkti tiek pārvadāti, kā arī uz šo produktu piegādātāja izrakstītajiem rēķiniem.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:

Komisijas Īstenošanas regulas (ES) Nr. 543/2011 (2011. gada 7. jūnijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 piemērošanai attiecībā uz augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozari, 5. panta 4. punkts, raugoties no šīs regulas 8. panta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 (2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Vienotā TKO regula”), kas grozīta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 361/2008 (2008. gada 14. aprīlis), 113. un 113.a panta skatpunkta, ir jāinterpretē tādējādi, ka produktu, kas ietilpst augļu un dārzeņu nozarē, atbilstības tirdzniecības standartiem pārbaude neprasa, lai šo produktu turētājs izdotu pavaddokumentu. Taču, ja turētājs šādu dokumentu izdod, viņam visos minēto produktu tirdzniecības posmos ir jānorāda to nosaukums un izcelsmes valsts, kaut arī Īstenošanas regulā Nr. 543/2011 prasītās ārējās norādes jau ir redzamā vietā un neizdzēšami norādītas uz vienas no iepakojuma malām, uz planšetes, kas novietota redzamā vietā transportlīdzeklī, ar kuru produkti tiek pārvadāti, kā arī uz šo produktu piegādātāja izrakstītajiem rēķiniem.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.