CELEX: 62016TJ0433
Konkurencija
Karteliai
Europos plieno abrazyvų rinka
Sprendimas, kuriuo konstatuojamas SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimas
Kainų derinimas visoje EEE
„Mišri“ skirtingu metu vykdoma procedūra
Nekaltumo prezumpcija
Nešališkumo principas
Pagrindinių teisių chartija
Pažeidimo įrodymai
Vienas ir tęstinis pažeidimas
Konkurencijos ribojimas dėl tikslo
Pažeidimo trukmė
Bauda
Išimtinis bazinio baudos dydžio pakeitimas
Pareiga motyvuoti
Proporcingumas
Vienodas požiūris
Neribota jurisdikcija

I.

Ginčo aplinkybės
Ieškovė
Pometon SpA
yra Italijos įmonė, kurios specializacija – metalų apdirbimas. Ši įmonė plieno abrazyvų rinkoje veikė iki 2007 m. gegužės 16 d., kai pardavė savo veiklą šiame sektoriuje vienai iš savo konkurenčių, Prancūzijos bendrovei
Winoa SA
. Tą dieną minėta ieškovės veikla iš tiesų buvo perduota
Winoa
grupei priklausančiai bendrovei
Pometon Abrasives Srl
.
Plieno abrazyvai yra plieno dalelės, kurios gali būti apvalios arba kampuotos formos, daugiausiai naudojamos plieno, automobilių, metalurgijos, naftos chemijos ir akmens skaldymo pramonės sektoriuose. Jie gaminami iš plieno laužo liekanų.
2016 m. gegužės 25 d. Sprendime C(2016) 3121
final
dėl procedūros pagal SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla AT.39792 – Plieno abrazyvai) (toliau – ginčijamas sprendimas) Europos Komisija konstatavo, kad nuo 2003 m. spalio 3 d. iki 2007 m. gegužės 16 d. ieškovė tiesiogiai, per atstovus arba savo dviejų patronuojamųjų bendrovių
Pometon España SA
ir
Pometon Deutschland GmbH
atstovus dalyvavo kartelyje, kurį sudarė susitarimai ar suderinti veiksmai su kitomis keturiomis įmonėmis, būtent Amerikos įmonių grupe
Ervin Industries Inc
. (toliau –
Ervin
), Prancūzijos bendrove
Winoa SA
(toliau –
Winoa
) ir Vokietijos bendrovėmis
MTS GmbH
ir
Würth GmbH
, iš esmės siekiant suderinti plieno abrazyvų kainas visoje Europos ekonominėje erdvėje (toliau – EEE). Ieškovė ir dvi minėtos jos patronuojamosios bendrovės toliau kartu vadinamos
Pometon
.
A.

Tyrimo etapas ir procedūros pradėjimas
2010 m. balandžio 13 d.
Ervin
pateikė prašymą atleisti nuo baudos pagal Komisijos pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ir baudų sumažinimo kartelių bylose (
OL C 298, 2006, p. 17
).
Pateikusi šį prašymą,
Ervin
davė parodymus ir pateikė rašytinių įrodymų. 2010 m. gegužės 31 d. Komisija pritaikė jai sąlyginį atleidimą nuo baudos pagal minėto pranešimo 8 punkto a papunktį.
2010 m. birželio 15–17 d. Komisija, iš anksto nepranešusi, atliko kelis patikrinimus įvairių plieno abrazyvų gamintojų, tarp jų –
Pometon
patalpose. Vėliau ji pateikė įmonėms, kurios, kaip ji manė, dalyvavo kartelyje, kelis prašymus pateikti informacijos.
2013 m. sausio 16 d. Komisija pagal 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal [SESV 101 ir 102] straipsnius tvarkos (
OL L 123, 2004, p. 18
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 81) 2 straipsnį pradėjo 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [SESV 101 ir 102] straipsniuose, įgyvendinimo (
OL L 1, 2003, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 11 straipsnio 6 dalyje numatytą tyrimo procedūrą dėl
Pometon
ir kitų keturių kartelio dalyvių (
Ervin
,
Winoa
, MTS ir
Würth
). Komisija nustatė šioms bendrovėms terminą raštu ją informuoti, ar jos yra pasirengusios dalyvauti diskusijose, siekiant sudaryti susitarimą pagal Reglamento Nr. 773/2004 10a straipsnio 1 dalį.
B.

Susitarimo procedūra ir Pometon sprendimas nedalyvauti šioje procedūroje
Visi penki įtariamo kartelio dalyviai išreiškė norą dalyvauti diskusijose siekiant sudaryti susitarimą. 2013 m. vasario–gruodžio mėn. tarp Komisijos ir kartelio dalyvių įvyko trys dvišalių susitikimų ciklai, per kuriuos jiems buvo pateikta kaltinimų esmė ir juos pagrindžiantys įrodymai. Komisija kiekvieną kartelio dalyvį informavo apie jiems skirtinų galimų baudų ribas.
2014 m. sausio mėn. nagrinėjamos įmonės, išskyrus ieškovę, kuri nusprendė nedalyvauti šioje procedūroje, per nustatytą terminą pateikė savo pasiūlymus dėl susitarimų. Taigi 2014 m. vasario 10 d. ieškovė grąžino Komisijai pastoviosios atminties kompaktinį diską (CD‑ROM), kuris jai buvo pateiktas 2013 m. vasario 21 d. per susitarimo procedūrą.
2014 m. vasario 13 d. Komisija pateikė kitiems keturiems įtariamo kartelio dalyviams pranešimą apie kaltinimus, o 2014 m. balandžio 2 d. priėmė jiems skirtą Sprendimą dėl susitarimo C(2014) 2074
final
, remdamasi Reglamento Nr. 1/2003 7 ir 23 straipsniais (toliau – sprendimas dėl susitarimo).
C.

Ginčijamo sprendimo priėmimas pagal įprastą procedūrą ir šio sprendimo turinys
2014 m. gruodžio 3 d. Komisija pateikė ieškovei pranešimą apie kaltinimus, į kurį ieškovė atsakė 2015 m. vasario 16 d., prieš tai susipažinusi su bylos medžiaga. Vėliau ieškovė dalyvavo 2015 m. balandžio 17 d. apklausoje.
2016 m. gegužės 25 d. Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 1/2003 7 ir 23 straipsniais, priėmė ginčijamą sprendimą. Šio sprendimo rezoliucinė dalis suformuluota taip:
„
1 straipsnis
Pometon SpA
pažeidė Sutarties 101 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį, dalyvaudama darant vieną ir tęstinį pažeidimą, susijusį su kainomis plieno abrazyvų sektoriuje; šį pažeidimą sudarė jos elgesio, susijusio su kainomis, derinimas ir jis apėmė visą EEE.
Pažeidimas truko nuo 2003 m. spalio 3 d. iki 2007 m. gegužės 16 d.
2 straipsnis
Už 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą
Pometon SpA
skiriama: 6197000 EUR bauda <…>.“
Iš viso ginčijamo sprendimo iš esmės matyti, kad
Pometon
ir kiti kartelio dalyviai, pirma, nustatė (pirmasis kartelio etapas) vieną apskaičiavimo būdą, leidusį jiems suderintai padidinti plieno abrazyvų kainas remiantis metalo laužo kainų indeksais (toliau – metalo laužo kainų padidinimas, žr. šio sprendimo 132 ir 136 punktus). Antra, lygiagrečiai jie susitarė (antrasis kartelio etapas) derinti savo elgesį, susijusį su plieno abrazyvų pardavimo kainomis, taikomomis individualiems klientams, visų pirma įsipareigodami nekonkuruoti mažinant kainas (ginčijamo sprendimo 32, 33, 37 ir 57 konstatuojamosios dalys; žr. šio sprendimo 173 punktą).
Dėl nagrinėjamo pažeidimo kvalifikavimo Komisija nusprendė, kad tai yra vienas ir tęstinis SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimas. Iš tiesų visi kartelio dalyvių antikonkurenciniai veiksmai buvo ne tik susiję su kainų derinimu ir tais pačiais produktais, bet ir buvo atliekami ta pačia tvarka per visą pažeidimo laikotarpį nuo 2003 m. spalio 3 d. iki 2007 m. gegužės 16 d., kai ieškovė pardavė savo veiklą plieno abrazyvų sektoriuje bendrovei
Winoa
. Galiausiai darant pažeidimą dalyvavusios įmonės ir jų vardu veikę asmenys iš esmės buvo tie patys (ginčijamo sprendimo 107 ir 166 konstatuojamosios dalys).
Galiausiai, Komisijos nuomone, tokio kartelio tikslas buvo riboti konkurenciją, taip sukeliant reikšmingų padarinių nagrinėjamų produktų prekybai tarp valstybių narių ir EEE susitarimo šalių (ginčijamo sprendimo 142 ir 154 konstatuojamosios dalys).
Dėl ieškovės dalyvavimo darant pažeidimą trukmės Komisija nustatė, kad ji įsitraukė į pažeidimą 2003 m. spalio 3 d., ir remdamasi tuo, kad
Pometon
formaliai neatsiribojo nuo šio kartelio, nusprendė, kad šios įmonės dalyvavimas kartelyje tęsėsi iki 2007 m. gegužės 16 d., kai ieškovė pardavė savo veiklą plieno abrazyvų sektoriuje bendrovei
Winoa
(ginčijamo sprendimo 160 ir 166 konstatuojamosios dalys; taip pat žr. šio sprendimo 1 punktą).
Komisija, remdamasi Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairėmis (
OL C 210, 2006, p. 2
; toliau – Baudų apskaičiavimo gairės), nustatė
Pometon
bazinį baudos dydį, kuris sudarė 16 % ieškovės pardavimų EEE šalių rinkose vertės 2006 m., t. y. paskutiniais ištisais
Pometon
dalyvavimo darant nagrinėjamą pažeidimą metais, prieš parduodant šios bendrovės veiklą, susijusią su plieno abrazyvais, jos konkurentei Prancūzijoje.
Ši procentinė dalis nustatyta atsižvelgus į 15 % bazinį dydį, kuris dar buvo padidintas 1 %, siekiant atsižvelgti į tai, kad pažeidimas geografiniu požiūriu apėmė visą EEE (ginčijamo sprendimo 214–216 konstatuojamosios dalys). Tada kintamoji bazinio baudos dydžio dalis buvo padidinta papildoma 16 % suma, pritaikyta siekiant atgrasyti įmones nuo kainų derinimo susitarimų sudarymo pagal Baudų apskaičiavimo gairių 25 punktą (ginčijamo sprendimo 220 konstatuojamoji dalis).
Be to, taip apskaičiuotas bazinis baudos dydis visai nebuvo padidintas dėl sunkinančių aplinkybių. Priešingai,
Pometon
ši suma buvo sumažinta 10 % dėl lengvinančių aplinkybių, nes antrajame kartelio etape ji dalyvavo mažesniu mastu nei kitos įmonės (ginčijamo sprendimo 225 konstatuojamoji dalis).
Galiausiai taikydama Baudų apskaičiavimo gairių 37 punktą, t. y. nuostatą, leidžiančią Komisijai nukrypti nuo šiose gairėse numatytos metodikos, jeigu tai gali pateisinti „tam tikros bylos ypatumai“, ši institucija pakeitė bazinį baudos dydį (ginčijamo sprendimo 228–231 konstatuojamosios dalys) ir pritaikė 60 % sumažinimą.
Galiausiai, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 2 straipsnio, po šio apskaičiavimo ieškovei skirta 6197000 EUR dydžio bauda (žr. šio sprendimo 12 punktą).
II.

Procesas ir šalių reikalavimai
2016 m. rugpjūčio 3 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu ieškovė pareiškė šį ieškinį.
Apie rašytinės proceso dalies pabaigą šalims buvo pranešta 2017 m. vasario 21 d.2017 m. kovo 24 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu ieškovė pateikė motyvuotą prašymą surengti teismo posėdį pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 106 straipsnio 2 dalį.
2018 m. kovo 21 d. sprendimu Bendrasis Teismas pagal Procedūros reglamento 28 straipsnį perdavė bylą išplėstinei kolegijai.
2018 m. kovo 22 d. nutartimi, kuria patenkintas subsidiarus ieškovės prašymas taikyti tyrimo priemonę, Bendrasis Teismas pagal Procedūros reglamento 91 straipsnio b punktą, 92 straipsnio 1 dalį ir 103 straipsnio 1 dalį įpareigojo Komisiją, pirma, pateikti viso sprendimo dėl susitarimo kopiją ir administracinės bylos dokumentuose ID 5, ID 10, ID 136 ir ID 643 esančių prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikusio asmens pareiškimų kopiją ir, antra, pateikti sprendimo dėl susitarimo adresatų visą 2009 m. apyvartą, į kurią buvo atsižvelgta minėtame sprendime.
2018 m. gegužės 4 d. Nutartyje
Pometon / Komisija
(T‑433/16) Bendrasis Teismas, priimdamas sprendimą dėl prašymų užtikrinti dokumentų, kuriuos Komisija pateikė, vykdydama minėtą 2018 m. kovo 22 d. nutartį, konfidencialumą, nutarė, kad su dokumentais ID 5, ID 10, ID 136 ir ID 643, kuriuose buvo surašyti prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikusio asmens žodiniai pareiškimai, Bendrojo Teismo kanceliarijoje gali susipažinti ieškovės advokatai. Vis dėlto jis atmetė prašymą dėl konfidencialumo, susijusį, pirma, su keturių įmonių, sprendimo dėl susitarimo adresačių, atitinkama 2009 m. apyvarta ir, antra, su minėto sprendimo lentelėse Nr. 1 (90 konstatuojamoji dalis), Nr. 3 (100 konstatuojamoji dalis) ir Nr. 4 (103 konstatuojamoji dalis) esančiais duomenimis.
Taikydamas proceso organizavimo priemones, Bendrasis Teismas, pirma, paprašė ieškovės pateikti rašytines pastabas dėl šio sprendimo 26 punkte nurodytų nekonfidencialių duomenų poveikio penktajam pagrindui, susijusiam su bazinio baudos dydžio pakeitimu pagal Baudų apskaičiavimo gairių 37 straipsnį. Ieškovė šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą. Antra, jis paprašė šalis žodžiu per teismo posėdį atsakyti į tam tikrus raštu pateiktus klausimus.
Be to, per teismo posėdį Komisija paprašė leisti pateikti dokumentą, kuriame buvo lentelė su duomenimis, susijusiais su penkiomis nagrinėjamame kartelyje dalyvavusiomis įmonėmis, kuriais ji teigė rėmusis, kiekvienos iš jų atveju nustatydama, kiek keisti bazinį baudos dydį pagal Baudų apskaičiavimo gairių 37 punktą. Ji paprašė viešai neskelbti šių duomenų, užtikrinant jų konfidencialumą.
Bendrasis Teismas nusprendė pridėti šį dokumentą prie bylos medžiagos, nedarant poveikio jo priimtinumo vertinimui, ir nustatė ieškovei terminą iki 2018 m. liepos 2 d. pastaboms dėl šio dokumento pateikti pagal Procedūros reglamento 85 straipsnio 4 dalį. Ieškovė pateikė pastabas 2018 m. liepos 2 d. ir tą pačią dieną buvo užbaigta žodinė proceso dalis.
2018 m. lapkričio 8 d. nutartimi Bendrojo Teismo trečiosios kolegijos pirmininkas atnaujino žodinę proceso dalį. Komisijos buvo paprašyta pateikti pastabas dėl naujų duomenų ieškovės 2018 m. liepos 2 d. pastabose, ir ji per nustatytą terminą įvykdė šį prašymą. 2019 m. sausio 17 d. sprendimu Bendrojo Teismo trečiosios kolegijos pirmininkas užbaigė žodinę proceso dalį.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
nepatenkinus šio reikalavimo, panaikinti arba iš dalies pakeisti ginčijamą sprendimą tiek, kiek Komisija nurodo, kad ieškovė dalyvavo darant pažeidimą iki 2007 m. gegužės 16 d., ir skyrė jai baudą, nepaisant senaties termino,
–
nepatenkinus ir antrojo reikalavimo – panaikinti ar sumažinti paskirtą baudą,
–
įpareigoti Komisiją grąžinti sumas, kurias ieškovė sumokėjo iki šioje byloje numatomo priimti sprendimo paskelbimo, ir visas kitas išlaidas, kurias ieškovė patyrė, vykdydama šį sprendimą,
–
taikyti ieškovės prašytas proceso organizavimo priemones arba subsidiariai – tyrimo priemones,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
atmesti prašymą taikyti proceso organizavimo arba tyrimo priemones,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
III.

Dėl teisės
Ieškovė pateikia keturis ieškinio pagrindus dviem pirmoms reikalavimų dalims pagrįsti. Pirma, ginčijamu sprendimu buvo pažeistas procedūros nešališkumo principas, nekaltumo prezumpcijos principas ir teisė į gynybą, nes Komisija jau sprendime dėl susitarimo priskyrė jai konkretų elgesį, taip nulemdama vėliau ginčijamame sprendime ieškovei pateiktus kaltinimus.
Antra, ieškovė nurodo SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą, motyvų nepakankamumą ir prieštaringumą, teisės į gynybą ir taisyklių, susijusių su įrodinėjimo pareiga, pažeidimą, nes Komisija be įrodymų apkaltino ją dalyvavimu kartelyje, kuriame ieškovė iš tikrųjų niekada nedalyvavo.
Trečia, ginčijamu sprendimu buvo pažeistas SESV 101 straipsnis ir EEE susitarimo 53 straipsnis, nes Komisija nusprendė, kad karteliu konkurencija buvo ribojama dėl tikslo.
Ketvirta, ieškovė ginčija savo dalyvavimo kartelyje trukmę ir remiasi senaties terminu.
Galiausiai siekdama pagrįsti trečią reikalavimų dalį, susijusią su baudos panaikinimu ar jos dydžio pakeitimu, ieškovė nurodo pareigos motyvuoti, taip pat proporcingumo ir vienodo požiūrio principų pažeidimą, kiek tai susiję su išimtiniu bazinio baudos dydžio pakeitimu, kurį Komisija, apskaičiuodama baudas, atliko taikydama gairių 37 punktą.
A.

Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su nešališkumo pareigos, nekaltumo prezumpcijos principo ir teisės į gynybą pažeidimu, nes Komisija sprendime dėl susitarimo priskyrė konkretų elgesį ieškovei, taip nulemdama ginčijamame sprendime pateiktus vertinimus
1.

Šalių argumentai
Ieškovė pažymi, kad nors nebuvo sprendimo dėl susitarimo adresatė, ji kelias kartus paminėta šio sprendimo 4 punkte („Įvykių apibūdinimas“) kaip įmonė, iš esmės aktyviai dalyvavusi kartelyje. Ji konkrečiai pabrėžia toliau nurodytas sprendimo dėl susitarimo ištraukas, kuriose Komisija aiškiai nurodė jos elgesį:
„26.
Ervin
,
Winoa
,
Pometon
, MTS ir
Würth
dažnai palaikė dvišalius, taip pat daugiašalius ryšius, diskutuodamos apie svarbiausius visiems plieno abrazyvų pardavimams taikomų kainų visoje EEE elementus, t. y. „metalo laužo kainų padidinimą“ ir priedą už energiją. Jos taip pat nagrinėjo (daugiausiai palaikydamos dvišalius ryšius), kokius konkurencijos rodiklius galėtų taikyti tarpusavyje individualiems klientams. Šiame bendrame kontekste šalys susitarė dėl elgesio visoje EEE.
<…>
28. 2003 m. spalio mėn.
Winoa
,
Ervin
ir
Pometon
susitiko <…>, kad susitartų dėl vieno bendro „metalo laužo kainų padidinimo“ apskaičiavimo modelio, kurį taikytų visos šios įmonės <…>.
29. MTS ir
Würth
<…> nedalyvavo pradiniuose proceso etapuose, kai buvo sudaromas
Winoa
,
Ervin
ir
Pometon
susitarimas.
<…>
31. Ryšiai su
Pometon
buvo palaikomi iki 2007 m. gegužės 16 d., kai
Pometon
pardavė savo plieno abrazyvų veiklą
Winoa
ir paliko rinką.
<…>
38. Remiantis turimais įrodymais,
Winoa
,
Ervin
ir
Pometon
palaikomi ryšiai nuo 2003 m. spalio mėn. virto veiksmais.“
Vis dėlto ieškovė mano, kad minėtos nuorodos nebuvo nei būtinos, nei naudingos. Pirma, ji teigia, kad sprendimo dėl susitarimo 31 konstatuojamojoje dalyje pateiktos informacijos, iš esmės nurodant, kad ji dalyvavo kartelyje iki 2007 m. gegužės 16 d., kai pardavė savo veiklą
Winoa
ir paliko rinką, nebuvo kitoms keturioms nagrinėjamoms įmonėms pateiktuose pasiūlymuose dėl susitarimo. Antra, bet kuriuo atveju per susitarimo procedūrą galutinis sprendimas turėjo būti susijęs tik su susitarime dalyvavusių įmonių elgesiu ir joms paskirtomis sankcijomis.
Šią analizę taip pat patvirtino sprendimo dėl susitarimo palyginimas su 2014 m. birželio 25 d. Komisijos sprendimu C(2014) 4227
final
byloje AT.39965 – Pievagrybiai, taip pat susijusiu su susitarimo procedūra. Kaip teigia ieškovė, tame sprendime apibūdinant reikšmingus įvykius iš esmės nebuvo jokios nuorodos į įmonę, kuri nesutiko sudaryti susitarimo.
Šiomis aplinkybėmis sprendime dėl susitarimo esančios nuorodos į ieškovei priskiriamą elgesį vienareikšmiškai rodė, kad dar prieš ieškovei įgyjant galimybę apsiginti Komisija jau iš anksto nusprendė, kad ji yra kalta. Todėl ginčijamu sprendimu pažeistas procedūros nešališkumo principas, nekaltumo prezumpcijos principas ir ieškovės teisė į gynybą.
Be to, pastaruoju aspektu ieškovė nesutinka su Komisijos argumentais, paremtais Europos Žmogaus Teisių Teismo (toliau – EŽTT) pateiktu 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 6 straipsnio 2 dalies, susijusios su nekaltumo prezumpcija, išaiškinimu.
Dėl šios nuostatos ieškovė, be kita ko, nurodo, kad, priešingai, nei teigia Komisija (žr. šio sprendimo 51 punktą), EŽTT 2014 m. vasario 27 d. Sprendime
Karaman / Vokietija
(CE:ECHR:2014:0227JUD001710310) nusprendė, kad jeigu baudžiamojoje byloje, kurioje dalyvauja keli asmenys, dėl kurių neįmanoma priimti nuosprendžio tuo pačiu metu, siekiant įvertinti kaltinamųjų kaltę, pirmajame nuosprendyje būtina paminėti kaltinamojo, dėl kurio nuosprendis bus priimtas vėliau, antroje baudžiamojoje byloje, dalyvavimą darant nusikaltimą, kompetentingas teismas turi vengti pateikti daugiau informacijos, nei yra būtina, siekiant įvertinti šiame procese teisiamų kaltinamųjų baudžiamąją atsakomybę (2014 m. vasario 27 d. EŽTT sprendimo
Karaman / Vokietija
, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, 64 ir 65 punktai).
Vis dėlto, ieškovės teigimu, tas pats kriterijus turėtų būti taikomas, kai Komisija, kaip šioje byloje, pradėjusi pažeidimo procedūrą penkioms įmonėms, įtariamoms dalyvavus kartelyje, pirmiausia priima sprendimą dėl susitarimo keturių iš jų atžvilgiu, o vėliau dėl penktosios įmonės, kuri per tą laiką pasitraukia iš susitarimo procedūros, priima sprendimą dėl pažeidimo, taikydama įprastą procedūrą pagal bendrąsias Reglamento Nr. 773/2004 nuostatas.
Be to, kalbant apie Komisijos argumentus, kad dėl neapdairumo ieškovės pavadinimas buvo paminėtas laikinai paskelbtoje sprendimo dėl susitarimo versijoje, ieškovė patikslina, kad nekaltumo prezumpcijos principo pažeidimą šiuo atveju lėmė tai, kad, nepaisant sprendimo dėl susitarimo paskelbimo tvarkos,
Pometon
jame buvo pateikti konkretūs kaltinimai dėl jos dalyvavimo nagrinėjamame kartelyje. Todėl ieškovės pavadinimo pakeitimas vėliau, 2015 m. sausio 6 d. paskelbtoje sprendimo dėl susitarimo versijoje, nurodant „kita įmonė“, negalėjo ištaisyti šio principo pažeidimo ginčijamame sprendime.
Komisija ginčija šiuos argumentus.
Pirma, nuorodomis, dėl kurių priekaištauja ieškovė, buvo siekiama nustatyti kitų keturių kartelyje dalyvavusių įmonių atsakomybę, be to, jos neturėjo jokios įtakos Komisijos pareigai užbaigti rungimosi principu grindžiamą procedūrą ieškovės atžvilgiu po to, kai ši pasitraukė iš susitarimo procedūros.
Komisija tvirtina, kad bet koks kitas sprendimas procedūriniu požiūriu ir materialiniu, sankcijos, požiūriu virstų tarsi „atleidimu nuo baudos“, naudingu toms įmonėms, kurios pasitraukia iš susitarimo procedūros, kur iš pradžių sutiko dalyvauti.
Komisija patikslina, kad, žinoma, sujungus šias dvi procedūras atsiranda sudėtinė, dar vadinama „mišrioji“ procedūra, nes ją reglamentuoja skirtingos teisės aktų nuostatos; susitarimo procedūra konkrečiai reglamentuojama Reglamento Nr. 773/2004 10a straipsnyje, o paskesnė rungimosi principu grindžiama procedūra reglamentuojama kitomis to paties reglamento nuostatomis, be to, ieškovė niekada nekėlė abejonių dėl šių nuostatų teisėtumo. Vis dėlto, net ir esant mišriai procedūrai susitarimo nesudariusios įmonės padėtis negali suteikti jai procedūrinio pranašumo, leidžiančio jai nukrypti nuo taikytinų taisyklių.
Komisija taip pat teigia visais atžvilgiais tinkamai paisiusi nekaltumo prezumpcijos principo ieškovės atžvilgiu ir, be kita ko, reikalavimų, kuriuos EŽTT nustatė 2014 m. vasario 27 d. Sprendime
Karaman / Vokietija
(CE:ECHR:2014:0227JUD001710310). Šiuo klausimu Komisija patikslina, kad atsargumo sumetimais sprendimo dėl susitarimo 4 išnašoje ir ginčijamo sprendimo 27 ir 28 konstatuojamosiose dalyse ji aiškiai nurodė, kad sprendime dėl susitarimo pateiktas įvykių apibūdinimas neleido padaryti jokios išvados dėl
Pometon
kaltės dalyvaujant šiame kartelyje, nes galiausiai dėl šios įmonės turėjo būti pradėta rungimosi principu grindžiama procedūra dėl pažeidimo konstatavimo.
Galiausiai, Komisijos teigimu, siekiant nustatyti, ar šioje byloje buvo pažeistas nekaltumo prezumpcijos principas, reikėtų sutelkti dėmesį į tai, ar buvo paisoma
Pometon
teisės į gynybą, o ši teisė jai buvo užtikrinama per visą įprastą procedūrą, per kurią priimtas ginčijamas sprendimas.
2.

Bendrojo Teismo vertinimas
a)

Šios bylos teisinis pagrindas, atsižvelgiant į pagrindinius Komisijos sprendimo dėl susitarimo aspektus
Prieš analizuojant šį ieškinio pagrindą reikėtų trumpai patikslinti, kad ieškovė remiasi teisės į gynybą pažeidimu, tik siedama tai su aplinkybe, kad Komisija paminėjo tam tikrą jos elgesį sprendime dėl susitarimo, nors šis sprendimas nebuvo jai skirtas. Taigi ieškovė visai nekaltina Komisijos tuo, kad ji per ginčijamo sprendimo priėmimo procedūrą nepaisė visų procedūrinių garantijų, susijusių su ieškovės teise į gynybą, kaip antai tų, kurios yra numatytos, be kita ko, bendrosiose Reglamento Nr. 773/2004 nuostatose.
Patikslinus šio ieškinio pagrindo dalyką, pirmiausia reikėtų pažymėti, kad šalys nesutaria, be kita ko, dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 41 straipsnio 1 dalies ir 48 straipsnio taikymo srities, visų pirma kiek tai susiję su šia nuostata, atsižvelgiant į tai, kaip kiekviena jų aiškina 2014 m. vasario 27 d. Sprendimą
Karaman / Vokietija
(CE:ECHR:2014:0227JUD001710310), kurį EŽTT priėmė nagrinėdamas nekaltumo prezumpcijos principo paisymą sudėtinėje baudžiamojoje byloje; joje dalyvavo keli asmenys, kurie negalėjo būti teisiami kartu (žr. šio sprendimo 43 ir 50 punktus). Šie du Chartijos straipsniai suformuluoti taip:
„
41 straipsnis
1.   Kiekvienas asmuo turi teisę į tai, kad Sąjungos institucijos, įstaigos ir organai jo reikalus tvarkytų nešališkai, teisingai ir per kiek įmanomai trumpesnį laiką.
<…>
48 straipsnis
1.   Kiekvienas kaltinamas padaręs nusikaltimą asmuo laikomas nekaltu, kol jo kaltė neįrodyta pagal įstatymą.
2.   Kiekvienam, kuris kaltinamas padaręs nusikaltimą, užtikrinama teisė į gynybą.“
Šiuo klausimu, pirma, reikėtų priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, nors Komisijai įgyvendinant savo prerogatyvas baudimo už pažeidimus konkurencijos teisės srityje, jos negalima laikyti „teismu“, kaip jis suprantamas pagal EŽTK 6 straipsnį ir, be kita ko, viešosios valdžios institucija, įgyvendinančia baudžiamojo pobūdžio funkcijas, vis dėlto per administracinę procedūrą ji turi užtikrinti pagrindines Sąjungos teises, įskaitant teisę į gerą administravimą, įtvirtintą Chartijos 41 straipsnyje. Būtent šiame straipsnyje, o ne Chartijos 47 straipsnyje reglamentuojama Komisijos vykdoma administracinė procedūra dėl kartelių (2013 m. liepos 11 d. Sprendimo Ziegler / Komisija,
C‑439/11 P
,
EU:C:2013:513
,
punktas).
Antra, iš jurisprudencijos matyti, kad nekaltumo prezumpcijos principas, kuris yra kilęs iš baudžiamosios teisės ir šiuo metu įtvirtintas Sąjungos teisėje Chartijos 48 straipsnio 1 dalyje,
mutatis mutandis
taip pat taikomas administracinėms procedūroms, susijusioms su Sąjungos taisyklių konkurencijos srityje paisymu, atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį, taip pat su jais siejamų sankcijų pobūdį ir griežtumo lygį (1999 m. liepos 8 d. Sprendimo Hüls / Komisija,
C‑199/92 P
,
EU:C:1999:358
,
punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2016 m. sausio 21 d. Sprendimo Eturas ir kt.,
C‑74/14
,
EU:C:2016:42
,
–
punktus ir 2013 m. balandžio 12 d. Sprendimo CISAC / Komisija,
T‑442/08
,
EU:T:2013:188
,
ir
punktus).
Vadinasi, pagal dabartinę Sąjungos teisę, susijusią su baudimu už konkurencijos taisyklių pažeidimus, pagarbos pagrindinėms ir procedūrinėms teisėms garantijos, kuria įmonei, Komisijos kaltinamai SESV 101 straipsnio 1 dalies pažeidimu, turi būti suteikta galimybė pasinaudoti, pagrindas yra, pirma, šios institucijos pareiga visais konkurencijos taisyklių taikymo procedūros etapais veikti visiškai nešališkai (Chartijos 41 straipsnis), o tai apima ir pareigą paisyti atitinkamų įmonių nekaltumo prezumpcijos per dėl jų pradėtą tyrimą (Chartijos 48 straipsnis), ir, antra, kiekvienos įmonės, kuriai yra skirtas šios institucijos pagal minėtą SESV 101 straipsnio 1 dalį priimtas privalomas aktas, teisė ginantis kreiptis į Sąjungos teismus, visų pirma Bendrąjį Teismą pirmąja instancija, o vėliau prireikus – į Teisingumo Teismą, paduodant apeliacinį skundą.
Pateikus šias bendras prielaidas, kalbant apie šiai bylai reikšmingas procedūrines taisykles, reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 773/2004 2 straipsnį, jeigu Komisija nusprendžia pradėti procedūrą dėl kai kurių įmonių, siekdama ištirti „įtariamus šių principų pažeidimus“ (žr. SESV 105 straipsnį), ji pateikia „pareiškim[ą] dėl prieštaravimų <…> arba prašym[ą] šalims išreikšti savo suinteresuotumą pradėti susitarimo diskusijas“.
Antruoju atveju šio reglamento 10a straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „Komisija, pradėjusi procedūrą <…> šalims gali nustatyti tam tikrą terminą, per kurį šalys raštu gali pareikšti, ar pasirengusios dalyvauti susitarimo diskusijose, kad galėtų potencialiai pateikti susitarimo pareiškimus“.
Šiuo klausimu Komisijos pranešimo dėl susitarimo procedūros tvarkos siekiant priimti sprendimus pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 7 ir 23 straipsnius kartelių bylose (
OL C 167, 2008, p. 1
, toliau – Pranešimas dėl susitarimo procedūros) 11 punkte, be kita ko, patikslinama, kad raštiški įmonių pareiškimai, kuriais jos išreiškia suinteresuotumą dalyvauti minėtose diskusijose, „nereiškia, kad šalys prisipažįsta padariusios pažeidimą arba prisiima už jį atsakomybę“.
Atsižvelgiant į tai, kad būtų galima konkrečiau tęsti numatomas derybas, Reglamento Nr. 773/2004 10a straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Komisija susitarimo diskusijoje dalyvaujančioms šalims gali pranešti apie:
a)
prieštaravimus [kaltinimus], kuriuos ji numato joms pareikšti;
b)
įrodymus, kuriais remiantis nustatyti numatomi prieštaravimai [kaltinimai];
c)
nekonfidencialias versijas bet kokių konkrečių dokumentų, su kuriais galima susipažinti ir kurie atitinkamu metu yra nurodyti byloje;
d)
galimų baudų ribas.“
Šioje byloje iš bylos medžiagos matyti, kad kiekviena iš penkių įmonių, dalyvavusių preziumuojamame kartelyje dėl plieno abrazyvų, įskaitant
Pometon
, pateikusios savo rašytinį pareiškimą, gavo visą Reglamento Nr. 773/2004 10a straipsnio 2 dalyje numatytą informaciją (žr. šio sprendimo 8 ir 60 punktus).
Taigi šio pagrindo esmę reikėtų vertinti atsižvelgiant į šias teisines ir faktines aplinkybes.
b)

Dėl Komisijos nešališkumo pareigos ir nekaltumo prezumpcijos principo apimties, be kita ko, konkrečiu atveju, esant mišriai, skirtingu metu vykdomai procedūrai
Siekiant įvertinti, pirma, ar Komisija laikėsi nešališkumo pareigos
Pometon
atžvilgiu, be kita ko, per susitarimo procedūrą, kurios ši įmonė vis dėlto atsisakė, reikia pažymėti, kad sprendimu dėl susitarimo, kurį Komisija priėmė dėl kitų keturių kartelyje dalyvavusių įmonių, buvo neabejotinai nutrauktas pažeidimas, kuriuo jas kaltino ši institucija, todėl taip pat buvo nutrauktas nagrinėjamas kartelis ir jo neigiami padariniai nagrinėjamai rinkai, o keturios iš penkių įmonių iš tiesų pripažino derinusios plieno abrazyvų kainas ir sutiko iš karto šį derinimą nutraukti.
Vis dėlto tuo pačiu sprendimu dėl susitarimo nebuvo užbaigti Komisijos veiksmai, susiję su pažeidimo procedūra, kurią ji 2013 m. sausio 16 d. pradėjo dėl
Pometon
(žr. šio sprendimo 7 punktą), nes ši įmonė atsisakė toliau tęsti susitarimo procedūrą, dėl kurios iš pradžių buvo išreiškusi tam tikrą suinteresuotumą, ir kad jos byla dėl to turėjo būti toliau tiriama pagal rungimosi principą, taikant pažeidimo procedūrą, kuri dėl to tapo mišri. Iš tiesų po to, kai
Pometon
pasitraukė iš susitarimo procedūros, kaip patikslinta sprendimo dėl susitarimo 4 išnašoje, „dėl [
Pometon
] [vis dar] vykdoma Reglamento Nr. 1/2003 7 straipsniu grindžiama administracinė procedūra“.
Šiomis aplinkybėmis ieškovės siūlomas aiškinimas, kad sprendime dėl susitarimo esančios nuorodos į tam tikrą jos elgesį pažeidė jos teisę į nekaltumo prezumpciją, taip leidžiant suabejoti nešališkumu, kurį Komisija turėjo parodyti ieškovės atžvilgiu, objektyviai neatitinka to, kad Komisija, be kita ko, sprendimo dėl susitarimo 4 išnašoje tuo procedūros etapu aiškiai atmetė
Pometon
kaltę būtent todėl, kad jos byla turėjo būti toliau tiriama laikantis rungimosi principo, remiantis konkrečiu kaltinimo aktu, t. y. pranešimu apie kaltinimus, kurį Komisija faktiškai priėmė 2014 m. gruodžio 3 d.
Visų pirma nuoroda į
Pometon
elgesį sprendimo dėl susitarimo 38 konstatuojamojoje dalyje, kurioje Komisija tvirtina, kad jos turimi įrodymai „įrodo, kad
Winoa
,
Ervin
[kuri prašė atleisti nuo baudos arba ją sumažinti] ir
Pometon
palaikomi ryšiai nuo 2003 m. spalio mėn. virto veiksmais“ (žr. šio sprendimo 38 punktą), negali paneigti šios išvados.
Visų pirma šioje frazėje iš tiesų nepateikiama jokio faktinių aplinkybių, apie kurias kalbama, teisinio kvalifikavimo ir ji neleidžia daryti jokios objektyvios išvados, kad Komisija sprendimo dėl susitarimo etapu jau buvo nustačiusi
Pometon
kaltę, juo labiau kad šioje įvadinėje sprendimo dėl susitarimo dalyje ji nebuvo įrodžiusi kitų keturių kartelio dalyvių, vienintelių šio sprendimo adresačių, kaltės.
Be to, tai, kad kitame to paties sprendimo dėl susitarimo punkte, susijusiame su faktinių aplinkybių, kuriomis yra kaltinamos minėtos kitos keturios įmonės, teisiniu kvalifikavimu („Legal assessment“), paminėta, kad šios įmonės pripažino dalyvavusios darant pažeidimą ir taip pripažino savo kaltę, negali automatiškai,
de facto
ir
de jure
, paversti nuorodų į tam tikrą ieškovės elgesį apibūdinant įvykius tarsi „paslėptu“ Komisijos „verdiktu“, taip pat susijusiu su
Pometon
kalte.
Atsižvelgiant į tai, rengiant sprendimą dėl susitarimo, kuris, kaip šioje byloje, buvo priimtas per mišria tapusią procedūrą, riba tarp, pirma, faktinių aplinkybių, susijusių su visu karteliu, išdėstymo ir, antra, faktinių aplinkybių, kuriomis konkrečiai kaltinamos įmonės, pripažinusios savo kaltę, teisinio kvalifikavimo turi būti kuo aiškesnė ir grynesnė būtent todėl, kad toje pačioje administracinės bylos, kuri šiuo atveju buvo susijusi su karteliu dėl plieno abrazyvų (žr. šio sprendimo 3 punktą), medžiagoje galutinė susitarimą sudariusių įmonių teisinė padėtis nebūtų prilyginama teisinei padėčiai įmonės, kuri pasinaudojo teise pasitraukti iš susitarimo procedūros ir kurios atžvilgiu dar neužbaigta administracinė procedūra (žr. šio sprendimo 64 punktą).
Dėl šios priežasties Komisija, rengdama sprendimą dėl susitarimo konkrečiomis aplinkybėmis per mišria tapusią procedūrą dėl įmonės, pasitraukusios iš šios procedūros (žr. šio sprendimo 54 punktą), pirmiausia turi vadovautis pagrindine nešališkumo pareiga, kuri Chartijos 41 straipsnyje yra nustatyta kiekvienai Sąjungos institucijai, kaip Teisingumo Teismas priminė 2013 m. liepos 11 d. Sprendime Ziegler / Komisija (
C‑439/11 P
,
EU:C:2013:513
,
punktas).
Iš tiesų įmonė, kuri galiausiai nusprendžia atsisakyti susitarimo, vis tiek nepraranda teisės būti vertinama nešališkai ir teisės į nekaltumo prezumpciją, kiek tai susiję su nagrinėjamu pažeidimu, nors kaltinimo aktas dėl jos buvo formaliai priimtas tik priimant pranešimą apie kaltinimus, kuriuo pradedama rungimosi principu grindžiama procedūra, apie kurią šioje byloje ieškovei buvo pranešta 2014 m. gruodžio 3 d.
Taigi siekiant laikytis Chartijos 41 straipsnyje įtvirtintos nešališkumo pareigos reikalaujama, kad per mišria tapusią procedūrą Komisija parengtų ir motyvuotų sprendimą dėl susitarimo, naudodama visas būtinas redakcines atsargumo priemones, kad šis sprendimas, nors ir nėra skirtas įmonei, pasitraukusiai iš susitarimo procedūros, nepažeistų visų procedūrinių garantijų, kurios turi būti suteiktos šiai įmonei per paskesnę rungimosi principu grindžiamą procedūrą. Žinoma, taikydama šias redakcines atsargumo priemones Komisija turi stengtis kuo labiau vengti sprendime dėl susitarimo minėti susitarimo procedūroje nedalyvavusios įmonės pavadinimą. Vis dėlto jos negali virsti draudimu bet kokiu būdu (tiesiogiai ar netiesiogiai) minėti šią įmonę.
Iš tiesų EŽTT jurisprudencija byloje, kurioje priimtas 2014 m. vasario 27 d. Sprendimas
Karaman / Vokietija
(CE:ECHR:2014:0227JUD001710310) (žr. šio sprendimo 53 punktą), negali pateisinti ieškovės teiginio, kad Komisija, laikydamasi nešališkumo pareigos ir nekaltumo prezumpcijos paisymo principo, kurie yra taikomi administracinei procedūrai, susijusiai su SESV 101 straipsnio pažeidimo konstatavimu, turėjo vengti minėti tam tikrą jos elgesį.
2014 m. vasario 27 d. Sprendime
Karaman / Vokietija
(CE:ECHR:2014:0227JUD001710310) EŽTT pripažino, kad jeigu yra sudėtinė baudžiamoji byla, kurioje bendrai kaltinami keli kaltinamieji, atskirų, skirtingu metu organizuojamų procesų rengimas vis dėlto atitinka nekaltumo prezumpcijos paisymo principą baudžiamojoje teisėje, tačiau atitinkamas teismas turi imtis tam tikrų atsargumo priemonių, rengdamas pirmąjį iš dviejų nuosprendžių, kurie buvo būtini ir rengiami skirtingu metu būtent tam, kad dėl didelio bendrai kaltinamų asmenų skaičiaus procedūra būtų geriau vykdoma.
Šioje byloje Komisija
mutatis mutandis
taip ir elgėsi ieškovės atžvilgiu, kai rengė kitoms tame pačiame kartelyje dalyvavusioms įmonėms skirtą sprendimą dėl susitarimo, kaip matyti iš to, kas konstatuota šio sprendimo 63–68 punktuose.
Be to, skaitydami sprendimą dėl susitarimo, galimai suinteresuoti asmenys negali iš nuorodų į tam tikrą
Pometon
elgesį laikinajame sprendime dėl susitarimo (žr. šio sprendimo 45 punktą) objektyviai spręsti apie nepaneigiamą šios įmonės kaltę, nes minėtame sprendime labai aiškiai pažymima, kad jis yra skirtas tik kitoms keturioms įmonėms, sutikusioms sudaryti susitarimą dėl pažeidimo, ir kad bylos medžiaga, susijusi su
Pometon
, galiausiai bus nagrinėjama per atskirą, rungimosi principu grindžiamą procedūrą.
Remiantis pirma nurodytais motyvais, šio pagrindo analizės išsamumo sumetimais dar lieka patikrinti, ar nuorodos į ieškovės pavadinimą ir tam tikrą elgesį sprendimo dėl susitarimo „Įvykių apibūdinime“ faktiškai galėtų būti laikomos būtinomis, siekiant kuo išsamiau apibūdinti nagrinėjamo kartelio faktines aplinkybes.
Šiuo požiūriu pirmiausia reikia pažymėti, kad, kalbant apie to paties kartelio dalyvius, toks patikrinimas turi būti atliekamas atsižvelgiant ne tik į faktines ir teisines aplinkybes, susijusias su keturiomis įmonėmis, kurioms skirtas sprendimas dėl susitarimo, bet platesniame tyrimo procedūros kontekste, kuri tapo mišri ir dėl to neišvengiamai turi apimti ir ieškovės, kaip preziumuojamo pažeidimo, apie kurį kalbama tame sprendime ir dėl kurio Komisija 2013 m. sausio 16 d. priėmė sprendimą pradėti tyrimą dėl kartelio dėl plieno abrazyvų, dalyvės, situaciją (žr. šio sprendimo 7 punktą).
Iš tiesų, atsižvelgiant į Komisijos veiksmų tęstinumą nuo šioje byloje vykusios susitarimo procedūros kitų keturių įmonių atžvilgiu iki įprastos procedūros, per kurią buvo priimtas ginčijamas sprendimas ieškovės atžvilgiu (žr. šio sprendimo 64 punktą), ginčijamos nuorodos į tam tikrą jos elgesį sprendime dėl susitarimo gali pasirodyti objektyviai naudingos viso kartelio kilmei apibūdinti.
Atsižvelgiant į tai, siekiant įvertinti, ar Komisija laikėsi jai tenkančios nešališkumo pareigos per visą nagrinėjamą mišrią procedūrą, reikia, kaip, be to, tai daro šalys, remtis aiškinimo kriterijais, kuriuos EŽTT nustatė 2014 m. vasario 27 d. Sprendime
Karaman / Vokietija
(CE:ECHR:2014:0227JUD001710310). Žinoma, šioje byloje į šiuos kriterijus galima atsižvelgti tik
mutatis mutandis
, nes byloje
Karaman
šie parametrai susiję su skirtingu metu vykusia išimtinai baudžiamojo pobūdžio procedūra (žr. šio sprendimo 74 punktą), o taip nėra kalbant apie šioje byloje vykusią mišrią administracinę procedūrą.
Vis dėlto, pirma, kalbant apie atsargumo priemones, kurių Komisija ėmėsi sprendime dėl susitarimo, reikia dar kartą pažymėti, kad ieškovės ginčijamose nuorodose, pateiktose tik sprendimo dėl susitarimo 4 punkte „Įvykių apibūdinimas“, nepateikiama jokio šios įmonės elgesio teisinio kvalifikavimo.
Be to, sprendimo dėl susitarimo 2 punkte iš karto po to, kai 1 punkte buvo išvardytos keturios įmonės, sprendimo dėl susitarimo adresatės, Komisija 2.25 punkte aiškiai įvardijo ieškovę kaip įmonę, dėl kurios pradėta tyrimo procedūra, numatyta nagrinėjamo kartelio dalyvių atžvilgiu, o ne kaip susitarimo procedūros šalį. Be to, šiuo klausimu siekdama atmesti bet kokią dviprasmybių riziką Komisija dar kartą pažymi, kad ieškovė nėra minėto sprendimo adresatė.
Be to, kaip jau buvo pažymėta šio sprendimo 64 ir 65 punktuose, sprendimo dėl susitarimo 4 išnašoje Komisija patikslina, kad remiasi faktinėmis aplinkybėmis, kurias pripažino keturios sudaryti susitarimą sutikusios įmonės, ir kad nuorodos į
Pometon
elgesį yra skirtos tik šių keturių įmonių atsakomybei už pažeidimą nustatyti, nes procedūra dėl
Pometon
dar bus vykdoma.
Vadinasi, šios su
Pometon
susijusios nuorodos objektyviai neleidžia įtarti Komisijos tyčia iš anksto nusprendus dėl šios įmonės kaltės ir atsakomybės už šį kartelį nuo to etapo, kai buvo priimtas sprendimas dėl susitarimo, skirtas kitoms keturioms įmonėms, dalyvavusioms nagrinėjamame kartelyje.
Antra, kalbant apie tai, ar sprendime dėl susitarimo esančios nuorodos į ieškovės elgesį buvo būtinos šio sprendimo adresačių atsakomybei nustatyti, pirmiausia reikia atmesti ieškovės pateiktą palyginimą su Komisijos sprendimu dėl susitarimo, priimtu byloje, kurioje Komisija priėmė Sprendimą C(2014) 4227
final
, kai viena iš kartelyje dalyvavusių įmonių taip pat nesudarė susitarimo (žr. šio sprendimo 40 punktą).
Iš tiesų skiriasi šių dviejų bylų faktinės aplinkybės. Bet kuriuo atveju ieškovė nenustato minėtoje byloje nagrinėto ir šioje byloje nagrinėjamo kartelio įtikinamo panašumo.
Atsižvelgiant į tai, dar reikia priminti, kad sprendimo dėl susitarimo 38 konstatuojamosios dalies formuluotė, pagal kurią nuorodos į ieškovės situaciją pirmesnėse konstatuojamosiose dalyse „įrodo, kad
Winoa
,
Ervin
ir
Pometon
palaikomi ryšiai nuo 2003 m. spalio mėn. virto veiksmais“, taip pažymint pažeidimo pradžią, nereiškia, kad šiuo sprendimo dėl susitarimo motyvavimo etapu Komisija jau buvo nustačiusi visas faktines ir teisines sąlygas, įrodančias, kad
Pometon
, kaip ir kitos keturios įmonės, pripažinusios savo kaltę, yra kalta dėl dalyvavimo darant nagrinėjamą pažeidimą (žr. šio sprendimo 66 ir 67 punktus).
Be to, kalbant apie sprendimo dėl susitarimo 37 konstatuojamąją dalį, susijusią su kartelio, kuris penkių nagrinėjamų įmonių atveju apėmė visą EEE, geografine aprėptimi, reikia pažymėti, kad tiek, kiek Komisija nusprendė, jog buvo padarytas vienas ir tęstinis pažeidimas, buvo būtina patikslinti teritorinę viso kartelio aprėptį (žr. šio sprendimo 259 punktą).
Galiausiai reikia pažymėti, kad sprendimo dėl susitarimo 31 konstatuojamojoje dalyje, kurioje nurodyta, kad „ryšiai su
Pometon
buvo palaikomi iki 2007 m. gegužės 16 d., kai
Pometon
pardavė savo plieno abrazyvų veiklą
Winoa
ir paliko rinką“, buvo siekiama ne konstatuoti ieškovės atsakomybę už nagrinėjamą pažeidimą, bet patikslinti kartelio, kuriame prisipažino dalyvavusios kitos keturios įmonės, sprendimo dėl susitarimo adresatės, raidą laiko atžvilgiu, konkrečiai atsižvelgiant į tai, kad tą dieną
Pometon
veiklą įsigijo
Winoa
(sprendimo dėl susitarimo 32–35 konstatuojamosios dalys).
Šiomis aplinkybėmis ir laikantis šioje byloje taikytinų nuostatų, kurios buvo primintos šio sprendimo 57–60 punktuose ir kurių teisėtumo ieškovė neginčijo, ji negali pagrįstai kaltinti Komisijos, kad ši, sprendime dėl susitarimo nurodydama tam tikrą ieškovės elgesį, siejamą su kitų keturių suinteresuotųjų įmonių elgesiu, pažeidė jai tenkančią pagrindinę nešališkumo pareigą, vėliau nagrinėdama jos dar nebaigtos bylos dėl plieno abrazyvų medžiagą, ar kad pažeidė ieškovės, kaip įmonės, nusprendusios toliau nedalyvauti susitarimo procedūroje, nors kitos keturios įmonės vis dėlto sutiko joje dalyvauti, nekaltumo prezumpciją.
Vis dėlto ieškovė tvirtina, kad nekaltumo prezumpcijos pažeidimą šioje byloje lėmė tai, kad abi procedūros, susijusios su karteliu dėl plieno abrazyvų, kuriose dalyvavo ieškovė, iš pradžių – susitarimo procedūra, o vėliau – rungimosi principu grindžiama procedūra, vyko skirtingu metu, todėl Komisija privalėjo sprendime dėl susitarimo nepateikti jokios nuorodos į konkrečią ieškovės situaciją (žr. šio sprendimo 7, 10 ir 11 punktus).
Žinoma, akivaizdu, kad šioje byloje tai, kad keturios iš penkių nagrinėjamame kartelyje dalyvavusių įmonių pripažino savo kaltę, yra aplinkybė, galinti stipriai ir neišvengiamai paveikti faktines aplinkybes, susijusias su penktosios įmonės, įtariamos dalyvavimu tame pačiame kartelyje, t. y.
Pometon
, dalyvavimu.
Vis dėlto, jeigu įmonė laisvai nusprendžia pasirinkti mišrią procedūrą, užuot pateikusi Komisijai pasiūlymą dėl susitarimo, ji negali, remdamasi nekaltumo prezumpcijos principo paisymu, teigti, kad Komisija, kaip institucija, atsakinga už konkurencijos srityje taikomų taisyklių laikymąsi, sprendime dėl susitarimo privalo visiškai neatsižvelgti į kai kurias faktines aplinkybes, kurias pripažino susitarimą sudariusios įmonės ir kurios, nors nurodo ieškovės, kuri nebetęsė savo dalyvavimo susitarimo procedūroje, elgesį, yra reikšmingos viso šio kartelio buvimo vertinimui.
Be to, taip pat negalima pritarti Komisijos argumentams šiuo klausimu, kad ieškovės teiginys praktiškai prilygsta „atleidimo nuo baudos“ pritaikymui įmonėms, kurios nusprendžia pasitraukti iš susitarimo procedūros.
Iš tiesų teisiniu aspektu, kurį šiuo klausimu iškėlė ieškovė, siekiama ginčyti ne Komisijos įgaliojimus skirti jai baudą, o nešališkumo pareigą, kurios ši institucija privalo laikytis, nagrinėdama ieškovės bylos medžiagą dėl plieno abrazyvų, taigi ir nekaltumo prezumpcijos principo paisymą per mišrią procedūrą, kuri buvo vykdoma skirtingu metu.
Vis dėlto kiekvienos įmonės teisė pasitraukti iš susitarimo procedūros negali jai kartu suteikti teisės į nenuginčijamą nekaltumo prezumpciją, t. y. prezumpciją, kurios negalima nuginčyti pateikus priešingus įrodymus, kuriuos šioje byloje Komisija turi pateikti būtent per rungimosi principu grindžiamą procedūrą su atitinkama įmone.
Taigi, neatsižvelgiant į tokios procedūros mišrų pobūdį ir vykdymą skirtingu metu, ji vis dėlto leidžia, pirma, Komisijai teisingai atlikti savo užduotį kontroliuoti ir bausti už bet kokį elgesį, kuris gali trukdyti, riboti arba iškraipyti konkurenciją bendrojoje rinkoje (SESV 101 straipsnio 1 dalis), ir, antra, nagrinėjamoms įmonėms visapusiai remtis teise į gynybą būtent tada, kai yra tiesiogiai susiduriama su Komisija per rungimosi principu grindžiamą procedūrą.
Be to, ieškovė neteigia, kad toks šių dviejų procedūrų vykdymas skirtingu metu savaime prieštarauja atitinkamoms šioje srityje taikytinų reglamentų nuostatoms ar juo labiau Chartijos 41 straipsnio nuostatoms, susijusioms su Sąjungos institucijų nešališkumo pareiga. Vis dėlto, jos nuomone, šioje byloje sprendimo dėl susitarimo ir ginčijamo sprendimo priėmimas skirtingu metu pažeidžia nekaltumo prezumpciją, kuri turi būti taikoma ieškovei, kol jos kaltė nėra teisiškai įrodyta.
Vis dėlto šiuo klausimu reikėtų pažymėti, kad sprendimas pradėti rungimosi principu grindžiamą procedūrą įmonei, kuri pasitraukė iš susitarimo procedūros, neįpareigoja Komisijos nustatyti vėliau ar sustabdyti priemones, tinkamas nagrinėjamam karteliui „pašalinti“ (SESV 105 straipsnis), be kita ko, priemones, susijusias su kitomis įmonėmis, kurios pripažino savo atsakomybę ir šiuo tikslu pateikė galutinį susitarimo pareiškimą. Iš tikrųjų sprendimo dėl susitarimo priėmimas, jeigu tai leidžiama pagal visus teisinius reikalavimus, atitinka bendrą ir aukštesnį interesą apsaugoti konkurenciją vartotojų naudai. Iš tiesų, kaip nurodyta 2015 m. rugpjūčio 3 d. Komisijos reglamento (EB) 2015/1348, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 773/2004 (
OL L 208, 2015, p. 3
), 3 konstatuojamojoje dalyje, „užtikrinant, kad slapti karteliai būtų nustatyti ir už tokius veiksmus būtų nubausta, vartotojų interesai yra svarbesni nei siekis toms įmonėms, kurios padeda Komisijai nustatyti tokius veiksmus ir juos uždrausti, skirti baudas“.
Taigi, pirma, nė viena šioje byloje taikytina Sąjungos teisės nuostata neįpareigoja Komisijos priimti sprendimo dėl susitarimo tuo pat metu kaip ir sprendimo dėl pažeidimo ir sankcijos įmonės, kuri vis dėlto pasitraukė iš susitarimo procedūros arba kuri pati nuo pat pradžių nesutiko joje dalyvauti, atžvilgiu. Šiomis aplinkybėmis galimybę priimti šiuos sprendimus skirtingu metu aiškiai rodo Pranešimo dėl susitarimo procedūros 19 punktas, kuriame patikslinta:
„Jeigu susijusios šalys nepateikia susitarimo pareiškimo, galutinio sprendimo priėmimo procedūra jų atžvilgiu vyks pagal bendrąsias nuostatas, visų pirma nustatytas Reglamento (EB) Nr. 773/2004 10 straipsnio 2 dalyje, 12 straipsnio 1 dalyje ir 15 straipsnio 1 dalyje, o ne pagal susitarimo procedūrą reglamentuojančias nuostatas.“
Antra, net jei tai yra mišri, skirtingu metu vykdoma procedūra, šioje srityje taikytinos Sąjungos teisės aktų nuostatos leidžia Komisijai veiksmingai atlikti jai pavestą kartelių kontrolės ir baudimo už juos užduotį, vis dėlto su sąlyga, kad ji visapusiai laikysis nešališkumo pareigos ir paisys šalies, atsisakiusios susitarimo ir nusprendusios pasirinkti, kad ši institucija nagrinėtų jos bylą per konkrečią rungimosi principu grindžiamą procedūrą, nekaltumo prezumpcijos.
Iš tiesų per tokią rungimosi principu grindžiamą procedūrą atitinkama įmonė, remdamasi, be kita ko, visomis jai pagal Sąjungos teisę pripažįstamomis prerogatyvomis, susijusiomis su teise į gynybą, gali ginčyti, pirma, visus Komisijos pateiktus šią įmonę apkaltinančius įrodymus ir, antra, tuo pat metu pateikti visus naudingus ją išteisinančius argumentus.
Dėl visų šių priežasčių reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant tiek į redakcines atsargumo priemones, kurių Komisija ėmėsi rengdama sprendimą dėl susitarimo, tiek į jų esminį turinį, minėtame sprendime paminėta ginčijama informacija, susijusi su ieškove, negali būti laikoma įrodančia šios institucijos nešališkumo stoką ieškovės atžvilgiu, taigi ir jos nekaltumo prezumpcijos nepaisymą ginčijamame sprendime.
Remiantis visais šiais motyvais, pirmasis pagrindas turi būti atmestas.
B.

Dėl antrojo pagrindo, susijusio su SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimu, motyvų nepakankamumu ir prieštaringumu ir teisės į gynybą bei taisyklių, susijusių su įrodinėjimo pareiga, pažeidimu, nes Komisija apkaltino ieškovę dalyvavus kartelyje
Šį pagrindą sudaro trys dalys. Pirmose dviejose ieškovė neigia dalyvavimą kiekviename iš dviejų įtariamo kartelio etapų, iš kurių pirmasis susijęs su metalo laužo kainų padidinimo apskaičiavimo būdu, o antrasis – su derinimu dėl individualių klientų. Trečioje pagrindo dalyje ji teigia, kad nedalyvavo darant vieną ir tęstinį pažeidimą, kuriuo yra kaltinama. Siekdama pagrįsti šias tris pagrindo dalis ieškovė iš esmės remiasi įrodymų, kuriais ginčijamame sprendime remiasi Komisija, nepakankamumu, nes, ieškovės teigimu, šie įrodymai yra netikslūs, nenuoseklūs ir prieštaringi.
Prieš nagrinėjant kiekvieną iš trijų šio pagrindo dalių, pirmiausia reikia priminti taisykles, susijusias su įrodinėjimo pareiga ir įrodymų pateikimu.
1.

Pirminės pastabos dėl įrodinėjimo pareigos ir įrodymų pateikimo
Reglamento Nr. 1/2003 2 straipsnyje aiškiai numatyta, kad „pareiga įrodyti [SESV 101 straipsnio 1 dalies arba 102 straipsnio] pažeidimą tenka šaliai ar institucijai, pareiškusiai, kad būta tokio pažeidimo“. Taigi Komisija turi įrodyti savo konstatuotus pažeidimus ir pateikti įrodymų, kurie teisiškai patvirtintų pažeidimą sudarančių aplinkybių buvimą (šiuo klausimu žr. 2013 m. balandžio 12 d. Sprendimo CISAC / Komisija,
T‑442/08
,
EU:T:2013:188
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taigi pagal nekaltumo prezumpcijos principą kilus abejonių, teismas, kuris turi įvertinti, ar Komisija pakankamai teisiškai įrodė įmonės kaltę dėl SESV 101 straipsnio pažeidimo, jas turėtų vertinti įmonės, kuriai skirtas tokį pažeidimą konstatuojantis sprendimas, naudai (šiuo klausimu žr. 2013 m. balandžio 12 d. Sprendimo CISAC / Komisija,
T‑442/08
,
EU:T:2013:188
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taigi šiomis aplinkybėmis reikia, kad Komisija pateiktų visumą tikslių ir nuoseklių įrodymų, leidžiančių teigti, kad pažeidimas ir sankcija, apie kurią kalbama, buvo nustatyti teisėtai, t. y. laikantis taikytinų teisės normų ir, be kita ko, teisės į gynybą, kuri užtikrinama kiekvienam kaltinamajam. Vis dėlto ne kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas būtinai turi atitikti šiuos kriterijus kiekvieno pažeidimo epizodo atveju. Pakanka, kad šį reikalavimą atitiktų visi bendrai vertinami požymiai, kuriais remiasi ši institucija (šiuo klausimu žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Komisija / Keramag Keramische Werke ir kt.,
C‑613/13 P
,
EU:C:2017:49
,
punktą ir 2013 m. balandžio 12 d. Sprendimo CISAC / Komisija,
T‑442/08
,
EU:T:2013:188
,
ir
punktus).
Iš tiesų, kadangi draudimas dalyvauti susitarimuose ir atliekant antikonkurencinius veiksmus ir sankcijos, kurios gali būti paskirtos pažeidėjams, yra griežtos, paprastai antikonkurencinė veikla vis dažniau vykdoma paslapčia, įmonių atstovų susitikimai vyksta slaptai (dažniausiai trečiojoje valstybėje) ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų, būtent siekiant išvengti kartelio išaiškinimo ir pagrįstai griežtų sankcijų.
Taigi, net jei Komisija randa dokumentų, aiškiai rodančių neteisėtą ūkio subjektų ryšį, pavyzdžiui, susitikimų protokolų, jie paprastai yra tik fragmentiški ir pavieniai, todėl tam tikras aplinkybes dažnai reikia nustatyti naudojant dedukcijos metodą (2004 m. sausio 7 d. Sprendimo Aalborg Portland ir kt. / Komisija,
C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P
,
EU:C:2004:6
,
ir
punktai ir 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Komisija / Keramag Keramische Werke ir kt.,
C‑613/13 P
,
EU:C:2017:49
,
punktas).
Taigi daugeliu atvejų tai, ar egzistuoja antikonkurencinių veiksmų arba susitarimų, turi būti nustatoma remiantis tam tikrais sutapimais ir nuorodomis, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali būti konkurencijos taisyklių pažeidimo įrodymas (2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Total Marketing Services / Komisija,
C‑634/13 P
,
EU:C:2015:614
,
punktas ir 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Komisija / Keramag Keramische Werke ir kt.,
C‑613/13 P
,
EU:C:2017:49
,
punktas).
Nagrinėdama tokią antikonkurencinę veiklą, kurią vis sunkiau išaiškinti, Komisija gali, be kita ko, atsižvelgti į aplinkybes, kurios nepatenka į pažeidimo laikotarpį, jei šios aplinkybės yra įkalčių, kuriais minėtam pažeidimui įrodyti remiasi Komisija, visumos dalis. Taigi ji gali remtis ankstesnėmis už antikonkurencinį elgesį faktinėmis aplinkybėmis, kad patvirtintų objektyvaus įrodymo turinį (šiuo klausimu žr. 2012 m. vasario 2 d. Sprendimo Denki Kagaku Kogyo ir Denka Chemicals / Komisija,
T‑83/08
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2012:48
,
punktą), arba vėlesnėmis už šį elgesį aplinkybėmis (2015 m. birželio 16 d. Sprendimo FSL ir kt. / Komisija,
T‑655/11
,
EU:T:2015:383
,
punktas).
Be to, kai Komisija, konstatuodama konkurencijos teisės pažeidimą, pasiremia dokumentiniais įrodymais, atitinkamos įmonės turi ne paprasčiausiai nurodyti galimą Komisijos teiginio alternatyvą, bet įrodyti, kad ginčijamame sprendime pateiktų įrodymų nepakanka pažeidimui konstatuoti (žr. 2015 m. birželio 16 d. Sprendimo FSL ir kt. / Komisija,
T‑655/11
,
EU:T:2015:383
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Kalbant apie įrodinėjimo priemones, kuriomis gali būti remiamasi konstatuojant SESV 101 straipsnio pažeidimą, pažymėtina, kad pagal Sąjungos teisėje galiojantį laisvo įrodymų vertinimo principą, pirma, jeigu įrodymas yra gautas teisėtai, jo priimtinumas negali būti ginčijamas Bendrajame Teisme ir, antra, vienintelis reikšmingas kriterijus vertinant teisėtai pateiktų įrodymų įrodomąją galią yra jų patikimumas (2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Siemens ir kt. / Komisija,
C‑239/11 P, C‑489/11 P ir C‑498/11 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2013:866
,
punktas).
Remiantis bendrosiomis įrodinėjimo taisyklėmis dokumento patikimumas, taigi ir jo įrodomoji galia, priklauso nuo kilmės, parengimo aplinkybių, adresato ir turinio pagrįstumo ir patikimumo.
Taigi didelę reikšmę reikia suteikti dokumentams, kurių parengimas buvo glaudžiai susijęs su faktinėmis aplinkybėmis, arba tam, kad jį parengė tiesioginis šių aplinkybių liudytojas. Tai visų pirma pasakytina apie dokumentus, tiesiogiai susijusius su susitikimais, per kuriuos buvo nagrinėjamas kartelio planavimas ir įgyvendinimas ir kurie buvo akivaizdžiai parengti, visiškai negalvojant, kad jie gali patekti į trečiųjų nesusijusių asmenų rankas (šiuo klausimu žr. 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Shell Petroleum ir kt. / Komisija,
T‑343/06
,
EU:T:2012:478
,
punktą ir 2016 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Philips ir Philips France / Komisija,
T‑762/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:738
,
punktą).
Šiuo požiūriu kitų kaltinamų įmonių pareiškimai gali turėti didelę reikšmę konstatuojant kartelio buvimą. Visų pirma pareiškimai, padaryti prašyme Komisijai atleisti nuo baudos arba ją sumažinti (žr. Reglamento Nr. 2015/1348 3 konstatuojamąją dalį, cituotą šio sprendimo 99 punkte), turi didelę įrodomąją galią (šiuo klausimu žr. 2004 m. liepos 8 d. Sprendimo JFE Engineering ir kt. / Komisija,
T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ir T‑78/00
,
EU:T:2004:221
,
,
ir
punktus ir 2015 m. gegužės 20 d. Sprendimo Timab Industries ir CFPR / Komisija,
T‑456/10
,
EU:T:2015:296
,
punktą). Iš tiesų bet koks prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikusio asmens mėginimas suklaidinti Komisiją gali priversti suabejoti šio asmens bendradarbiavimo nuoširdumu ir išsamumu, taigi jis gali prarasti šią galimybę bendradarbiauti (šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Siemens ir kt. / Komisija,
C‑239/11 P, C‑489/11 P ir C‑498/11 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2013:866
,
punktą).
Be to, kaltinamos įmonės pareiškimas dėl jos dalyvavimo kartelyje, kurio tikrumas ginčijamas daugelio kitų kaltinamų įmonių, negali būti laikomas pakankamu tų kitų įmonių padaryto pažeidimo įrodymu, jeigu nėra pagrįstas kitais įrodymais; žinoma, reikalaujamas patvirtinimo kitais įrodymais lygis gali būti žemesnis, atsižvelgiant į atitinkamų pareiškimų patikimumą (taip pat žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Siemens / Komisija,
C‑239/11 P, C‑489/11 P ir C‑498/11 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2013:866
,
punktą ir 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Komisija / Keramag Keramische Werke ir kt.,
C‑613/13 P
,
EU:C:2017:49
,
punktą).
Galiausiai siekiant atsižvelgti į pažeidimo, kuriuo kaltina Komisija, įrodymus, kiekvienas šios institucijos pateiktas įrodymas nebūtinai turi būti tikslus ir savaime savarankiškai įrodyti pažeidimą, – pakanka, kad kaltinimų visuma ir Komisijos pateikti įkalčiai bei įrodymai, vertinami bendrai, atitiktų pagrindinius reikalavimus, susijusius su kaltės įrodymais, kad vėliau sprendimą dėl pažeidimo galimai tikrinsiantis Sąjungos teismas galėtų konstatuoti, kad ši kaltė buvo įrodyta teisėtai (žr. šio sprendimo 109 punktą).
2.

Dėl antrojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su tariamu ieškovės nedalyvavimu pirmajame kartelio etape, susijusiame su „metalo laužo kainų padidinimo“ apskaičiavimo būdu
a)

Šalių argumentai
Ieškovė teigia, kad Komisijos išvada, jog ieškovė dalyvavo kartelyje dėl metalo laužo kainų padidinimo apskaičiavimo būdo, yra netiksli ir nepagrįsta jokiais įrodymais. Ieškovė tvirtina, kad metalo laužo kainų padidinimas negalėjo būti taikomas automatiškai, jam reikėjo, pirma, kad įmonės reguliariai keistųsi informacija ir, antra, rengti įvairius susitikimus ir palaikyti įvairius ryšius, kurie būtų sudarę pačią kartelio esmę.
Šiuo klausimu, pirma, ieškovė nurodo, jog nepakako, kad kiekvienas gamintojas žinotų metalo laužo kainų indeksus, t. y. CAEF 225 Italijos atveju ir kitoms EEE šalims taikomą
Eurofer
indeksą, o vėliau savarankiškai apskaičiuotų metalo laužo kainų padidinimą, taikydamas iš anksto sutartą formulę. Atvirkščiai, iš Komisijos išvadų ginčijamame sprendime (40, 121, 124 ir 125 konstatuojamosios dalys) matyti, kad gamintojai, siekdami nustatyti metalo laužo kainų padidinimą, turėjo gauti pranešimą, kurį
Winoa
turėjo e. paštu kas mėnesį siųsti kiekvienam kartelio dalyviui (toliau – apskaičiavimo lapas), o jo nesant, remtis
Winoa
interneto svetainėje esančia informacija, susijusia su metalo laužo kainų padidinimu, iš tiesų skelbiama nuo 2004 m. gegužės mėn., informuojant apie šį paskelbimą ir kitas šalis.
Šiuo klausimu ieškovė bet kuriuo atveju teigia niekada negavusi apskaičiavimo lapų iš
Winoa
ar pranešimo, susijusio su metalo laužo kainų padidinimo paskelbimu jos interneto svetainėje. Ji taip pat nesutinka su tuo, kad toks paskelbimas galėjo pakeisti apskaičiavimo lapų išsiuntimą (ginčijamo sprendimo 127 konstatuojamoji dalis).
Antra, dėl dalyvavimo kai kuriuose susitikimuose ieškovė teigia, kad iš 27 susitikimų, vykusių iki 2007 m. gegužės 16 d., dalyvavo tik dviejuose susitikimuose su kitomis susijusiomis įmonėmis – viename 2004 m. rugsėjo 28 d. ir kitame 2005 m. birželio 9 d. (ginčijamo sprendimo 69 konstatuojamoji dalis).
Visų pirma 2007 m. gegužės 16 d. nebuvo jokio susitikimo. Ginčijamo sprendimo 52–56 punktuose nurodytas susitikimas Milane (Italija) iš tikrųjų buvo surengtas 2017 m. gegužės 17 d., t. y. praėjus dienai po to, kai ieškovė pardavė savo veiklą plieno abrazyvų sektoriuje
Winoa
, taigi galutinai pasitraukė iš šios rinkos (ginčijamo sprendimo 11, 129 ir 166 konstatuojamosios dalys).
Trečia, dėl kitų ryšių ieškovė teigia, kad dokumentai, kuriais remiamasi ginčijamame sprendime (48–55 konstatuojamosios dalys), nerodo, kad jos ryšiai su kitais kartelio dalyviais galėjo įrodyti, kad ji nuo 2004 m. toliau taikė metalo laužo kainų padidinimą, dėl kurio buvo susitarta 2003 m. spalio mėn.
Galiausiai Komisija iškraipė faktines aplinkybes ir neįrodė, kad ieškovė dalyvavo palaikant slaptus ryšius.
Komisija ginčija šiuos argumentus.
b)

Bendrojo Teismo vertinimas
1)

Dėl pirminio ieškovės vaidmens nustatant metalo laužo kainų padidinimą 2003 m.
Ieškovė neginčija savo pirminės atsakomybės pirmuoju kartelio etapu, t. y. nuo 2003 m. spalio 3 d. Ji taip pat neginčijo šios atsakomybės 2004 m. gruodžio 3 d. atsakyme į pranešimą apie kaltinimus (ginčijamo sprendimo 114 ir 160 konstatuojamosios dalys). Taigi neginčijama, kad ieškovė ne tik sudarė susitarimą dėl metalo laužo kainų padidinimo apskaičiavimo būdo su
Winoa
ir
Ervin
per šių trijų įmonių atstovų susitikimą 2003 m. spalio 3 d. restorane Gardos ežero (Italija) pakrantėje, bet ir tai, kad ji 2003 m. atliko svarbų vaidmenį ruošiantis šiam susitikimui ir pasirenkant naują vienodo apskaičiavimo sistemą.
Be to, iš bylos medžiagos matyti, kad ieškovė po 2003 m. spalio 3 d. susitarimo sudarymo dalyvavo derinant ir faktiškai įgyvendinant naują metalo laužo kainų padidinimo apskaičiavimo sistemą. Iš tiesų šį jos dalyvavimą pirmiausia patvirtina serija e. laiškų, kuriais ji 2003 m. spalio mėn. pasikeitė su
Winoa
(ginčijamo sprendimo 42–45 konstatuojamosios dalys) ir kurių ieškovė neginčija, taip pat
Pometon Deutschland
„general manager“2003 m. gruodžio 1 d. e. laiškas ieškovės generaliniam direktoriui (46 konstatuojamoji dalis). Šis dokumentas aiškiai rodo, kad ieškovė prašė savo patronuojamosios bendrovės Vokietijoje taikyti metalo laužo kainų padidinimą, ir šis nurodymas iš tiesų visiškai atitinka nagrinėjamo kartelio strategiją. Galiausiai iš 2003 m. gruodžio 9 d.
Winoa
vidaus e. laiško matyti, jog dėl to, kad šį padidinimą taikytų
Winoa
ir ieškovės patronuojamosios bendrovės Ispanijoje, šios įmonės taip pat derino tarpusavio strategiją (ginčijamo sprendimo 47 konstatuojamoji dalis).
Šios faktinės aplinkybės taip pat nėra ginčijamos.
2)

Dėl metalo laužo kainų padidinimo automatiško taikymo po 2004 m. vasario 1 d.
Metalo laužo kainų padidinimo vienodo apskaičiavimo formulė, dėl kurios buvo susitarta per 2003 m. spalio 3 d. susitikimą ir kurią, kaip teigia Komisija, nuo 2004 m. vasario mėn. taikė visi kartelio dalyviai, apibūdinta ginčijamo sprendimo 37 konstatuojamojoje dalyje.
Ši formulė buvo grindžiama, pirma, taikant ją visai EEE, išskyrus Italijos rinką, metalo laužo kainos
Eurofer
indeksu. Šis indeksas iki 2016 m. kovo 2 d. kiekvieną mėnesį buvo skelbiamas
Eurofer
(Europos geležies ir plieno asociacija) interneto svetainėje. Jis buvo apskaičiuojamas remiantis vidutine kaina eurais už toną, remiantis pasiūlos ir paklausos kainomis, kurias taikė pagrindiniai ūkio subjektai Vokietijoje, Prancūzijoje, Italijoje ir Jungtinėje Karalystėje (ginčijamo sprendimo 7 konstatuojamoji dalis).
Kita vertus, kalbant apie Italiją, kur metalo laužo kainos buvo gerokai didesnės nei daugelyje kitų Europos šalių, ši formulė buvo grindžiama indeksu CAEF 225, t. y. nacionaliniu indeksu, kurį buvo nustatę Milano prekybos rūmai ir kuris buvo skelbiamas
Assofermet
(Italijos asociacija, vienijanti plieno gaminių sektoriuje veikiančias įmones) interneto svetainėje.
Skirtingai nuo
Eurofer
indekso, CAEF 225 indeksas nėra tik viena mėnesinė vertė, t. y. vienintelis rodiklis; tai yra minimalios ir maksimalios kainos intervalas, kurį kas dvi savaites skelbė
Assofermet
(ginčijamo sprendimo 37 ir 126 konstatuojamosios dalys).
Vis dėlto, remiantis šiais duomenimis, metalo laužo kainos padidinimas pagal susitarimo sąlygas buvo apskaičiuojamas, kaip „kompensaciją“ iš
Eurofer
indekso atimant 68, o iš CAEF 225 indekso – 62. Siekiant nustatyti klientams taikytiną bazinę plieno abrazyvų kainą, šitaip gauta suma būdavo sudedama su kitomis išlaidomis, be kita ko, su faktine metalo laužo pirkimo kaina.
Savo procesiniuose dokumentuose neginčydama šio apskaičiavimo būdo ieškovė vis dėlto teigia, kad atitinkami gamintojai negalėjo metalo laužo kainų padidinimo taikyti automatiškai, remdamiesi vien šiais dviem indeksais.
Ieškovės teigimu, norint taikyti šį padidinimą, iš tiesų reikėjo, kad kiekvienas gamintojas kas mėnesį gautų apskaičiavimo lapą, t. y. mėnesinį e. laišką, susijusį su metalo laužo kainų padidinimu, kurį
Winoa
buvo įsipareigojusi siųsti kartelio dalyviams iki 2007 m. vidurio, arba nuo 2004 m. gegužės mėn. stebėti
Winoa
interneto svetainėje skelbiamą informaciją apie metalo laužo kainų padidinimą.
Atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą ieškovė per teismo posėdį teigė, kad ypač Italijoje metalo laužo kainų padidinimą buvo labai sunku taikyti nesant galimybės remtis apskaičiavimo lapuose esančiais duomenimis, nes CAEF 225 indeksą sudarė kas 15 dienų skelbiamas kainos intervalas, o tai konkrečiai reiškė keturis rodiklius per mėnesį (žr. šio sprendimo 135 punktą). Per posėdį ieškovė šiuo klausimu taip pat patikslino, kad
Winoa
apskaičiavimo lapuose šiuos keturis rodiklius pavertė viena suma, be to, juose buvo nurodyta ne tik ši viena suma, bet ir reali metalo laužo kainų padidinimo suma.
Taigi, kaip teigia ieškovė, Komisijos kaltinimai, susiję su jos dalyvavimu šiame pirmajame kartelio etape, yra klaidingi ir nepagrįsti jokiais pakankamais įrodymais, nes ji niekada negavo mėnesinių apskaičiavimo lapų, kurie, ieškovės teigimu, buvo būtini pirmajam kartelio etapui įgyvendinti, ar
Winoa
e. laiško, kuriuo kiti kartelio dalyviai būtų informuoti apie tai, kad nuo 2004 m. gegužės mėn. informacija apie metalo laužo kainų padidinimą bus skelbiama jos interneto svetainėje, pateikiant nuorodą į šią svetainę (žr. šio sprendimo 122 punktą).
Vis dėlto šie ieškovės argumentai, iš esmės grindžiami tuo, kad susitarimą dėl metalo laužo kainų padidinimo buvo netikslinga ar net neįmanoma taikyti automatiškai, ypač Italijoje, negali būti pripažinti pagrįstais.
Pirmiausia, kalbant apie susitarimo dėl metalo laužo kainų padidinimo taikymą Italijoje, reikia pažymėti, jog dėl to, kad ieškovė neginčija savo dalyvavimo rengiant ir iš pradžių įgyvendinant šį susitarimą, neįtikėtina, kad faktiškai įgyvendinant šį antikonkurencinį veiksmų planą
Pometon
, kuri iš esmės buvo viena iš kartelio kūrėjų, galėjo pagrįstai atsisakyti taikyti šį kainų padidinimą, nesusilaukdama kitų kartelio dalyvių reakcijos, motyvuodama vien tuo, kad neturėjo pakankamai informacijos iš
Winoa
. Iš tiesų šį kainų padidinimą sumanė
Pometon
ir susitarė dėl jo su kitomis keturiomis nagrinėjamomis įmonėmis, būtent tam, kad kiekvienas kartelio dalyvis jį įgyvendintų savarankiškai ir automatiškai, taip pat Italijos rinkoje, kuri pirmiausia buvo
Pometon
rinka.
Šiuo klausimu iš Komisijos pateiktų rašytinių įrodymų, kaip antai 2003 m. rugsėjo 5 d. ieškovės generalinio direktoriaus e. laiško
Winoa
, aiškiai matyti, kad metalo laužo kainų padidinimo sistemą iš tikrųjų buvo numatyta taikyti automatiškai ir kad indeksai, kuriais turėjo būti grindžiama ši sistema, buvo pasirinkti būtent dėl šios priežasties. Tai patvirtina, kad mėnesinės informacijos siuntimas kartelio dalyviams nebuvo neišvengiamai būtinas tam, kad būtų taikomas metalo laužo kainų padidinimas.
Be to, kalbant apie metalo laužo kainų padidinimo apskaičiavimą Italijoje, ieškovės argumentas, kad ji negalėjo nustatyti šio padidinimo sumos, negavusi
Winoa
parengto apskaičiavimo lapo (žr. šio sprendimo 139 punktą), taip pat negali būti pripažintas pagrįstu. Iš tiesų iš 2007 m. gegužės 31 d.
Winoa
susirašinėjimo vidaus e. laiškais, kuriuo per teismo posėdį, atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą, rėmėsi ieškovė, matyti, kad siekdami nustatyti CAEF 225 indekso dydį, į kurį būtų atsižvelgta apskaičiuojant minėtą kainų padidinimą,
Winoa
darbuotojai tiesiog gaudavo iš Milano prekybos rūmų du kartus per mėnesį šių nustatomą intervalą ir apskaičiuodavo keturių sumų vidurkį. Vis dėlto neginčijama, kad toks veikimo būdas nesikeitė nuo 2003 m. spalio 3 d. susitarimo dėl naujosios metalo laužo kainų padidinimo apskaičiavimo sistemos (žr. šio sprendimo 129 punktą). Tokiomis aplinkybėmis niekas neleidžia manyti, kad kiti kartelio dalyviai negalėjo prireikus atlikti minėtos operacijos.
Galiausiai iš dokumentų, kuriais Komisija rėmėsi ginčijamo sprendimo 125 konstatuojamojoje dalyje ir kuriuos pateikė šalys, matyti, kad prieš nustatant naująją metalo laužo kainų padidinimo sistemą
Winoa
kas mėnesį pateikdavo ieškovei apskaičiavimo lapą su ankstesniu rodikliu, kuriuo buvo grindžiamas metalo laužo kainų padidinimas, ir jo dydžiu. Tai patvirtina, pirma, ieškovės generalinio direktoriaus 2003 m. vasario 14 d. išsiųstas faksas
Winoa
ir, antra, tam tikras skaičius šių apskaičiavimo lapų, pridėtų prie Komisijos bylos medžiagos. Vis dėlto, atsižvelgiant į ieškovės dalyvavimą nustatant naująją sistemą (žr. šio sprendimo 129 ir 130 punktus), nelabai tikėtina, kad
Winoa
nuo 2004 m. vasario 1 d. nustojo siųsti ieškovei apskaičiavimo lapus, nors ir buvo sutarta, kad ji kartelio dalyviams kas mėnesį skelbs pranešimus, susijusius su metalo laužo kainų padidinimu (ginčijamo sprendimo 38 konstatuojamoji dalis).
Galiausiai iš visų šio sprendimo 141–144 punktuose išnagrinėtų įrodymų darytina išvada, kad pirmojo kartelio etapo automatiniu taikymu negali leisti suabejoti vienintelė aplinkybė, kad metalo laužo kainų padidinimo apskaičiavimo būdas buvo nustatomas kartu įgyvendinant mėnesinio informavimo arba derinimo sistemą, kurią užtikrino
Winoa
.
Dėl visų šių priežasčių, kadangi Komisija pakankamai teisiškai įrodė, kad metalo laužo kainų padidinimas bet kuriuo atveju buvo taikomas automatiškai, tai, kad, kaip nurodė ieškovė, nėra rašytinių įrodymų, patvirtinančių, kad
Winoa
siuntė
Pometon
apskaičiavimo lapus jos dalyvavimo darant pažeidimą laikotarpiu, negali sukelti abejonių dėl šios įmonės dalyvavimo pirmajame kartelio etape po 2004 m. vasario 1 d.
3)

Dėl ieškovės ir kitų kartelio dalyvių ryšių nuo 2004 m.
Atsižvelgiant į tai, kad metalo laužo kainų padidinimas buvo taikomas automatiškai, ieškovės argumentai, kad dalyvavimas susitikimuose ir palaikant kitokius ryšius buvo būtinas
Pometon
pirmajam kartelio etapui įgyvendinti nuo 2004 m., taip pat negali būti pripažinti pagrįstais.
Pirma, dėl susitikimų rengimo pažymėtina, jog ieškovė ginčija ginčijamo sprendimo 111 konstatuojamojoje dalyje esantį Komisijos teiginį, kad „po to, kai 2003 m. rudenį buvo nustatytas vienas „metalo laužo kainų padidinimo“ modelis, ir iki „metalo laužų kainų padidinimo“ peržiūros 2007 m. vasarą ryšiai buvo palaikomi ne taip aktyviai“, ir teigia, kad Komisija nurodė, jog ieškovė dalyvavo tik 2 iš 27 nagrinėjamu laikotarpiu vykusių susitikimų.
Vis dėlto dėl sistemos automatiškumo ir net pripažįstant, kad kiti kartelio dalyviai arba kai kurie iš jų iš tiesų daugiau ar mažiau reguliariai rengė susitikimus, siekdami užtikrinti, kad metalo laužo kainų padidinimo taikymas būtų prižiūrimas, ieškovės nedalyvavimas tokiuose susitikimuose neleidžia teigti, kad ji nebetaikė šios sistemos.
Antra, kalbant apie kitus ryšius, pažymėtina, kad ieškovės pateikti argumentai taip pat negali leisti suabejoti įrodymų, kuriais Komisija rėmėsi šiuo klausimu, siekdama patvirtinti savo išvadas, susijusias su
Pometon
dalyvavimu pirmajame kartelio etape, įrodomąja galia.
Komisija pagrįstai pažymi, kad 2004 m. kovo 24 d.
Winoa
vidaus e. laiško, kuris buvo nurodytas ginčijamo sprendimo 48 konstatuojamojoje dalyje ir kuriame aprašytas pokalbis su
Pometon España
generaliniu direktoriumi, tikslas būtent ir buvo tas, kad metalo laužo kainų padidinimo įgyvendinimas būtų prižiūrimas, o tai patvirtina
Pometon
dalyvavimą pirmajame kartelio etape. Šiuo klausimu ieškovės nurodyta aplinkybė, kad ši diskusija buvo labiau susijusi su tuo, ar
Pometon
laikosi susitarimo dėl metalo laužo kainų padidinimo, kiek tai susiję su vienu iš jos klientų Ispanijoje, bendrove
Acerinox
, negali paneigti šios išvados.
Be to, ginčijamo sprendimo 50 konstatuojamojoje dalyje nurodyti 2005 m. lapkričio 16–18 d. e. laiškai, kuriais tarpusavyje susirašinėjo
Würth
ir
Pometon
, kaip pažymi Komisija, buvo susiję su metalo laužo kainų padidinimo sistemos, kuria kaltinama, taikymo išplėtimu plieno abrazyvų tiekimui tarp kartelio dalyvių.
Priešingai, nei teigia ieškovė, šiuose e. laiškuose aiškiai minima ši sistema. Visų pirma 2005 m. lapkričio 17 d. e. laiške ieškovės generalinis direktorius nurodė
Würth
, kad, siekiant nustatyti
Pometon
plieno abrazyvų pardavimo kainą
Würth
2006 m., „būtų galima taikyti mėnesinį metalo laužo kainų padidinimą, kaip šiuo metu yra daroma rinkose“. Taigi jame buvo aiškiai nurodyta, kad kartelio dalyviai, įskaitant
Pometon
, taikė šią sistemą nagrinėjamose rinkose ir buvo raginama išplėsti jos taikymą tiekimui tarp gamintojų.
Galiausiai antikonkurencinius
Pometon
ir kitų kartelio dalyvių ryšius taip pat patvirtina 2007 m. kovo 20 d.
Ervin
vidaus e. laiškas, nurodytas ginčijamo sprendimo 52 konstatuojamojoje dalyje, kuriame buvo paskelbta, kad
Winoa
ir
Pometon
atstovai pakvietė šio laiško autorių dalyvauti susitikime Milane 2007 m. „gegužės 16–17 d.“, siekiant aptarti metalo laužo kainų padidinimo taikymą (žr. šio sprendimo 301 punktą).
Trečia, ginčijamame sprendime (69, 95, 107, 108, 110, 113 ir 143 konstatuojamosios dalys) pateikta informacija apie ieškovės dalyvavimą susitikimuose ar kitus kartelio dalyvių tarpusavio ryšius negali būti aiškinama taip, kad pati Komisija nusprendė, kad šie ryšiai buvo būtini pirmajam kartelio etapui įgyvendinti, nes tai prieštarautų įrodymams, susijusiems su metalo laužo kainų padidinimo sistemos automatiškumu.
Visų pirma šio sprendimo 156 punkte paminėtos nuorodos, kuriomis rėmėsi ieškovė, susijusios ne vien su ryšiais, konkrečiai susijusiais su pirmojo kartelio etapo įgyvendinimu nuo 2004 m. Be to, kadangi šios nuorodos susijusios su pirmuoju etapu, jos niekaip nepatvirtina šių ryšių būtinybės taikyti metalo laužo kainų padidinimą, bet remiantis tiksliais ir neprieštaringais įrodymais patvirtina Komisijos išvadas, susijusias su ieškovės atsakomybe šiuo pirmuoju kartelio etapu.
Visų pirma ginčijamo sprendimo 95 konstatuojamojoje dalyje esanti Komisijos išvada, kad „
Pometon
dalyvavo slaptuose antikonkurenciniuose susitarimuose dėl plieno abrazyvų kainų, lankydamasi įvairiuose susitikimuose ir palaikydama kitokius ryšius su savo konkurentais“, atsižvelgiant į tai, kas konstatuota pirma, turi būti suprantama kaip apimanti parengiamuosius ryšius 2003 m., siekiant pasirengti 2003 m. spalio 3 d. susitikimui. Be to, ši išvada susijusi ne tik su metalo laužo kainų padidinimu, bet ir su abiem kartelio etapais. Tas pats pasakytina apie ginčijamo sprendimo 107, 108, 110, 113 ir 143 konstatuojamąsias dalis. Galiausiai 2004 m. rugsėjo 28 d. ir 2005 m. birželio 9 d. susitikimai paminėti ginčijamo sprendimo 69 konstatuojamojoje dalyje, tik siejant su ieškovės vykdytu antrojo kartelio etapo įgyvendinimu Vokietijoje (žr. šio sprendimo 215–218 punktus).
Taigi, kalbant apie pirmąjį kartelio etapą, pažymėtina, jog Komisija įrodė, kad po pradinio naujosios metalo laužo kainų padidinimo sistemos įgyvendinimo etapo
Pometon
ir kiti kartelio dalyviai palaikė tam tikrus slaptus ryšius (žr. šio sprendimo 153–156 punktus), kurie, nors nebuvo būtini, kad ši sistema galėtų veikti, buvo skirti užtikrinti, kad jos taikymas būtų prižiūrimas.
4)

Išvada dėl ieškovės dalyvavimo pirmajame kartelio etape įrodymų
Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, reikia konstatuoti, kad ieškovės pateikti įrodymai neleidžia nuspręsti, kad Komisija pakankamai teisiškai neįrodė jos asmeninės atsakomybės pirmuoju kartelio etapu, atsižvelgiant, pirma, į metalo laužo kainų padidinimo taikymo automatiškumą (žr. šio sprendimo 148 punktą) ir, antra, į tai, kad riboti, bet reikšmingi ieškovės konfliktai su kitais kartelio dalyviais, kuriais rėmėsi Komisija (žr. šio sprendimo 160 punktą), rodo, kad ji ne tik buvo viena iš šios sistemos nustatymo pradininkių (šios aplinkybės ieškovė neginčijo), bet ir dalyvavo prižiūrint jos taikymą. Atsižvelgiant į šias išvadas, ieškovės dalyvavimas pirmuoju kartelio etapu yra visiškai įrodytas, nedarant poveikio šio dalyvavimo trukmės vertinimui, nes šis klausimas iš tiesų susijęs su argumentu, kurį ieškovė nurodo, pateikdama ketvirtąjį šio ieškinio pagrindą (žr. šio sprendimo 289–315 punktus).
3.

Dėl antrojo pagrindo antros dalies, susijusios su tariamu ieškovės nedalyvavimu antruoju kartelio etapu, kai buvo vykdomas derinimas, susijęs su individualiais klientais
a)

Šalių argumentai
Ieškovė šiuo klausimu mano, kad faktinės aplinkybės, siejamos su karteliu, dėl kurio buvo priimtas ginčijamas sprendimas, atkurtos nenuosekliai ir neatitinka pačios Komisijos pateiktų įrodymų, be kita ko, asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pareiškimų, kuriuose buvo nurodyti reguliarūs susitikimai ne tik Vokietijoje, bet ir Italijoje arba, kaip nurodyta antrajame iš šių pareiškimų, „konkurentai susitikinėjo <…> tris keturis kartus per metus“.
Šiuo klausimu ieškovė pirmiausia pažymi, kad nė viename iš asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pareiškimų
Pometon
nepaminėta kaip viena iš įmonių, dalyvavusių bendroje derinimo sistemoje, susijusioje su individualiais klientais. Vis dėlto šiuose pareiškimuose buvo kalbama apie dažnus slaptus kitų kartelio dalyvių tarpusavio ryšius, kiek jie susiję, be kita ko, su veiksmais pagrindinių plieno abrazyvų pardavimo regionų rinkose Europoje, t. y. Vokietijoje, Italijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje ir Jungtinėje Karalystėje.
Vienintelis
Pometon
paminėjimas asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pareiškimuose iš tikrųjų buvo susijęs su bendrovei
Pometon Abrasives
, priklausiusiai
Winoa
grupei, priskirtinu elgesiu arba su elgesiu, kurio nepatvirtino rašytiniai įrodymai (ginčijamo sprendimo 132 konstatuojamoji dalis). Be to, kalbant apie Italijos rinką, asmuo, pateikęs prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pareiškė, kad ieškovė dalyvavo dviejuose susitikimuose – 2007 m. birželio 6 d. ir spalio 4 d., nors tuo laiku ji jau buvo perleidusi savo veiklą plieno abrazyvų sektoriuje
Winoa
.
Antra, kalbant konkrečiau apie Ispanijos rinką, ieškovė pažymi, kad „iki 2004 m. balandžio 5 d.“ palaikyti
Pometon
ir
Winoa
tarpusavio ryšiai, kuriais Komisija rėmėsi ginčijamo sprendimo 64 konstatuojamojoje dalyje, buvo tik dvišaliai ir truko tik šešis mėnesius nuo 2003 m. spalio mėn. iki 2004 m. balandžio mėn. Kalbant apie 2005 m. liepos 15 d.
Winoa
vidaus e. laišką, nurodytą ginčijamo sprendimo 67 konstatuojamojoje dalyje, pažymėtina, kad jis įrodė, jog nebuvo jokio susitarimo dėl klientų pasidalijimo.
Be to bylos dokumentai patvirtino, kad tarp
Pometon
ir
Winoa
nebuvo jokio derinimo dėl individualių klientų. Tai patvirtino 2004 m. gegužės 18 d. protokolas, pridėtas prie
Winoa
vidaus e. laiško, kuriame buvo minimi „sunkumai taikant [metalo laužo kainų padidinimą] daugeliui klientų dėl
Ilarduya
ir
Pometon
konkuravimo dėl fiksuotos kainos“, ir 2005 m. liepos 15 d.
Winoa
vidaus e. laiškas, nurodytas ginčijamo sprendimo 67 ir 131 konstatuojamosiose dalyse. Po šio e. laiško bet kuriuo atveju jokio susitikimo su
Pometon
nebuvo surengta.
Trečia, dėl Prancūzijos ir Belgijos rinkų ieškovė pažymi, kad Komisija ginčijamo sprendimo 63 konstatuojamojoje dalyje rėmėsi 2004 m. sausio 19 d.
Winoa
vidaus e. laišku, aprašančiu MTS ir
Winoa
diskusija, kai
Winoa
įtarė
Pometon
sumažinus savo kainą klientui iš Prancūzijos. Priešingai, nei teigia Komisija, šis dokumentas įrodė, kad
Winoa
laikė
Pometon
agresyvia konkurente. Be to, tai atitiko asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pareiškimus, kuriuose
Pometon
niekur nebuvo paminėta, kalbant apie „konkurentų ryšius dėl Prancūzijos ir Beniliukso“.
Ketvirta, dėl Vokietijos rinkos ieškovė primena, kad, kaip nurodyta ginčijamo sprendimo 164 konstatuojamojoje dalyje, Vokietija buvo vienintelė šalis, kurioje ryšiai organizuoti struktūruotai. Vis dėlto keturiolikoje daugiašalių susitikimų ir dešimtyje dvišalių susitikimų, įvykusių per laikotarpį, kai
Pometon
dar veikė plieno abrazyvų rinkoje (t. y. iki 2007 m. gegužės 16 d.),
Pometon
dalyvavimas buvo patvirtintas nebent viename daugiašaliame ir viename dvišaliame susitikime. Be to, ieškovė ginčija asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, antrojo pareiškimo, nurodyto ginčijamo sprendimo 68 konstatuojamojoje dalyje, įrodomąją galią. Iš tiesų pastarojo asmens pateiktos išlaidų ataskaitos nebuvo susijusios su ieškove. Kalbant apie
NodingerHof
viešbučio, kuriame vyko 2006 m. lapkričio 16 d. susitikimas, sąskaitą, pažymėtina, kad ji įrodė, kad šiame susitikime
Pometon
atstovų nebuvo, nes toje sąskaitoje nėra jų vardų, paminėti tik kiti dalyviai. Galiausiai minėtų pareiškimų nepatikimumą, kiek tai susiję su tariamu
Pometon
dalyvavimu susitikimuose su kitais konkurentais, patvirtina tai, kad juose kalbama apie ieškovės dalyvavimą 2007 m. lapkričio 13 d. susitikime, nors
Pometon
jau buvo palikusi rinką prieš šešis mėnesius.
Be to, ieškovė ginčija rašytinius įrodymus, kuriais Komisija rėmėsi, siekdama patvirtinti jos dalyvavimą 2004 m. rugsėjo 28 d. ir 2005 m. birželio 9 d. susitikimuose. Ji, be kita ko, teigia, kad nėra jokių rašytinių šiuose susitikimuose nagrinėtų klausimų įrodymų ir kad asmuo, pateikęs prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, šiuo tikslu nepateikia jokio, net glausto, apibūdinimo.
Penkta, dėl Italijos rinkos ieškovė iš karto pažymi, kad Komisija nepriskiria jai jokio dalyvavimo susitikimuose su savo konkurentais (žr. šio sprendimo 161 punkto pabaigą). Ji taip pat teigia, kad ginčijamo sprendimo 75–79 konstatuojamosiose dalyse nurodyti penki dokumentai, kuriais remiasi Komisija, neleidžia „be jokių pagrįstų abejonių konstatuoti“ ieškovės dalyvavimo derinant veiksmus, susijusius su individualiais klientais.
Konkrečiai kalbėdama apie penktąjį dokumentą (ginčijamo sprendimo 79 konstatuojamoji dalis), kuriame buvo pateikti 2008 m. gegužės mėn.
Pometon Abrasives
darbuotojo M. T. ir MTS darbuotojo e. laiškai, ieškovė pažymi, kad 2008 m. gegužės 28 d. M. T. e. laiškas MTS darbuotojui, kuriame buvo nurodyta, kad, „kaip jūs gerai žinote, [
Pometon Abrasives
] politika yra ne mažinti kainas, o priešingai, jas didinti“, buvo susijęs su šios bendrovės politika po to, kai ją įsigijo
Winoa
, o ne su ieškovės politika.
Komisija ginčija visus šiuos argumentus. Ji pirmiausia patikslina pati pripažinusi, kad
Pometon
vaidmuo antruoju kartelio etapu buvo mažesnis, todėl sumažino jos baudą 10 % dėl lengvinančių aplinkybių.
Vis dėlto, nors ieškovė palaikė tik atsitiktinius slaptus dvišalius ryšius ir tik dėl kai kurių šalių, įrodyti ryšiai buvo reikšmingi ir atskleidė kartelio buvimą ir
Pometon
dalyvavimą jame.
b)

Bendrojo Teismo vertinimas
Antrasis kartelio etapas susijęs su prekybos sąlygų, kurias dalyviai taikė kai kuriems individualiems klientams, derinimu, siekiant riboti kainų konkurenciją dėl šių klientų. Iš esmės Komisija mano, kad kartelio dalyviai, daugiausia palaikydami dvišalius santykius, diskutavo apie konkurencijos parametrus, susijusius su plieno abrazyvų pardavimo kainomis, kurias reikėtų taikyti jų atitinkamiems klientams, nusprendę, kad kokybė, paslaugos ir kitos prekybos sąlygos turėjo būti veikiamos konkurencijos.
Ginčijamo sprendimo 57 konstatuojamoje dalyje Komisija konstatuoja:
„Byloje esantys įrodymai, visų pirma tam tikri patikrinimų dokumentai ir kiti asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pateikti dokumentai rodo, kad
Pometon
taip pat derino savo elgesį su kitais pažeidimo dalyviais, kiek jis susijęs su individualiais klientais. Lygiagrečiai derinimui, susijusiam su metalo laužo kainų padidinimu (žr., pvz., 35, 45, 52, 61 ir 77 konstatuojamąsias dalis), dalyviai iš esmės susitarė nevilioti vieni kitų pastovių klientų, bent mažindami kainas; taip pat derinti kainas, įskaitant jų padidinimus, ir taikyti papildomus mokesčius, jeigu klientai turėjo kelis tiekimo šaltinius (76, 78 ir 79 konstatuojamosios dalys). Nors šio elgesio forma ir intensyvumas atskirose valstybėse narėse skyrėsi, buvo taikomas tas pats bendras principas: nekonkuruoti kainomis dėl individualių klientų.“
1)

Pirminės pastabos dėl antrojo pagrindo antros dalies apimties
Pirmiausia reikėtų pažymėti, kad Komisija ginčijamame sprendime (58 ir 59 konstatuojamosios dalys) pripažįsta, kad, nors
Ervin
ir
Winoa
dažniau palaikė tarpusavio ryšius, siekdamos derinti savo elgesį dėl individualių klientų, ieškovės ryšiai buvo tik epizodiniai, daugiausiai tais atvejais, kai vienas ar kitas dalyvis nepaisė šio antrojo kartelio etapo sąlygų arba buvo įtariamas, kad jo nepaiso.
Vis dėlto Komisija nusprendė (ginčijamo sprendimo 225 ir 226 konstatuojamosios dalys), kad ši aplinkybė neleidžia atmesti
Pometon
dalyvavimo ir atsakomybės antrajame kartelio etape, nors į mažesnį jos dalyvavimą šiame etape galima atsižvelgti kaip į lengvinančią aplinkybę. Todėl Komisija pritaikė ieškovei 10 % baudos sumažinimą, kaip ir, be kita ko, sprendime dėl susitarimo (103 konstatuojamoji dalis) MTS ir
Würth
, kurios antruoju kartelio etapu taip pat dalyvavo mažiau nei
Winoa
ir
Ervin
.
Vis dėlto ieškovė ginčija bet kokią savo atsakomybę šiuo antruoju kartelio etapu.
Šiuo klausimu pirmiausia reikėtų priminti, kad jurisprudencijoje daromas skirtumas tarp, viena vertus, įmonės atsakomybės už vieną ir tęstinį pažeidimą, vertinant jį visą, konstatavimo, nors ši įmonė dalyvavo tik dalyje slaptų veiksmų, ir, kita vertus, jos individualios atsakomybės masto darant pažeidimą, atsižvelgiant į jos pačios elgesį, kad būtų apskaičiuotas toks baudos dydis, kuris galėtų būti skirtas tik laikantis bausmės individualizavimo principo.
Iš tiesų įmonė, sąmoningai dalyvavusi darant vieną ir tęstinį pažeidimą, gali būti laikoma atsakinga ir už kitų darant tą patį pažeidimą dalyvavusių įmonių atliktus veiksmus visą dalyvavimo darant tą pažeidimą laikotarpį (žr. šio sprendimo 243–249 punktus).
Tai, kad įmonė nedalyvavo atliekant visus kartelio veiksmus arba kad jos vaidmuo atliekant tuos veiksmus buvo nereikšmingas, nėra svarbu nustatant jos įvykdyto konkurencijos taisyklių pažeidimo buvimą, nes reikia atsižvelgti į šias aplinkybes tik vertinant pažeidimo sunkumą ir prireikus nustatant baudos dydį (2004 m. sausio 7 d. Sprendimo Aalborg Portland ir kt. / Komisija,
C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P
,
EU:C:2004:6
,
punktas ir 2012 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Komisija / Verhuizingen Coppens,
C‑441/11 P
,
EU:C:2012:778
,
punktas).
Šiuo klausimu Baudų apskaičiavimo gairių 29 punkto trečioje įtraukoje kaip viena iš lengvinančių aplinkybių, į kurias galima atsižvelgti įmonės atveju, nurodyti įrodymai, kad jos dalyvavimas darant pažeidimą buvo tikrai menkas ir kad per laikotarpį, per kurį buvo prisijungusi prie neteisėtų susitarimų, ji iš esmės tų susitarimų nevykdė, rinkoje veikdama pagal konkurencijos principus.
Šioje byloje darytina išvada, kad menkesnis
Pometon
dalyvavimas daugelyje susitikimų ir palaikant kitus ryšius dėl antrojo kartelio etapo negali paneigti jos atsakomybės šiuo antruoju etapu, jeigu Komisija, laikydamasi šio sprendimo 245 ir 246 punkte nurodytų jurisprudencijos kriterijų, įrodo, kad ši įmonė ketino prisidėti prie viso vieno ir tęstinio pažeidimo (tai bus nagrinėjama šio sprendimo 252–269 punktuose).
Taigi ta aplinkybė, kurios, be to, Komisija neginčijo (žr. šio sprendimo 172 ir 173 punktus), kad ieškovė nedalyvavo nei struktūruotoje derinimo sistemoje, kuri buvo organizuojama rengiant daugiašalius susitikimus Vokietijoje maždaug du kartus per metus (ginčijamo sprendimo 68 ir 164 konstatuojamosios dalys), ar susitikimuose, kurie buvo reguliariai rengiami Italijoje (žr. šio sprendimo 162 ir 222 punktus), nebūtinai reiškia, kad ji nedalyvavo derinant veiksmus, susijusius su individualiais klientais.
Taigi analizuojant šią pagrindo dalį reikia išnagrinėti tik asmeninę ieškovės atsakomybę antruoju kartelio etapu, patikrinant, ar įrodymai, kuriais rėmėsi Komisija, turi pakankamą įrodomąją galią, kad patvirtintų slaptus veiksmus, susijusius su tam tikriems klientams taikomų kainų derinimu, kuriuos ji ginčijamame sprendime priskyrė
Pometon
.
2)

Įrodymų, susijusių su ieškovės dalyvavimu antrajame kartelio etape, nagrinėjimas
Pirmiausia reikėtų pažymėti, kad Komisija pripažįsta turinti
Pometon
dalyvavimo antrajame kartelio etape įrodymų tik penkiose Sąjungos valstybėse narėse – Belgijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje ir Italijoje.
Taigi reikia patikrinti, ar, atsižvelgiant į visus duomenis, kuriais remiasi šalys, išvados, susijusios su
Pometon
elgesiu antruoju kartelio etapu, yra pakankamai teisiškai patvirtintos.
i)

Dėl Ispanijos rinkos
Pirmiausia, kiek tai susiję su Ispanijos rinka, Komisija remiasi tam tikrais rašytiniais įrodymais, patvirtinančiais dvišalių ryšių buvimą tarp
Pometon
ir
Winoa
minėtoje rinkoje nuo 2003 m. vasario 20 d. iki 2005 m. liepos 15 d. Pirma, tai yra e. laiškai, kuriais 2003 m. spalio 22 d. ir lapkričio 21 d. ieškovės generalinis direktorius susirašinėjo su
Winoa
(ginčijamo sprendimo 61 ir 62 konstatuojamosios dalys); antra, tai yra 2003 m. vasario 20 d.–2004 m. balandžio 5 d. vykusių
Pometon
ir
Winoa
patronuojamosios bendrovės Ispanijoje dvišalių susitikimų ir telefono pokalbių santraukos, kurias parengė juose dalyvavęs
Winoa
samdomas darbuotojas (ginčijamo sprendimo 64 konstatuojamoji dalis); galiausiai tai yra
Winoa
vidaus dokumentas, kuriame aprašomas 2004 m. vasario 12 d. susitikimas su
Pometon
patronuojamąja bendrove Saragosoje (Ispanija) (65 konstatuojamoji dalis), taip pat 2004 m. kovo 17 ir 23 d. (66 konstatuojamoji dalis) ir 2005 m. liepos 15 d. (67 konstatuojamoji dalis)
Winoa
vidaus e. laiškai.
Pirma, reikia konstatuoti, kad tiesioginis
Pometon
dalyvavimas derinant veiksmus dėl individualių klientų nuo pat kartelio pradžios aiškiai matyti iš minėto 2003 m. spalio 22 d. e. laiško, kuris buvo nurodytas ginčijamo sprendimo 61 konstatuojamojoje dalyje. Šiame e. laiške ieškovės generalinis direktorius, nurodydamas tris
Pometon
klientus Ispanijoje, iš esmės priekaištavo
Winoa
sumažinus savo kainas, nors
Pometon
padidino savąsias, taigi prašė
Winoa
pasiaiškinti.
Antra,
Pometon
dalyvavimą derinant kainas tam tikriems individualiems klientams Ispanijoje, be kita ko, patvirtina tam tikri šios įmonės palaikyti ryšiai su
Winoa
prieš prasidedant karteliui ir po to, kai jis prasidėjo. Taigi tam tikriems individualiems klientams taikomos kainos buvo aptariamos dvišaliuose susitikimuose, kuriuose
Pometon
atstovavo, be kita ko,
Pometon España
„general manager“, pavyzdžiui, 2003 m. vasario 20 d., 2004 m. vasario 12 d. arba kovo 16 d., kaip matyti iš šių susitikimų protokolų, kurie buvo nurodyti ginčijamame sprendime ir pridėti prie bylos medžiagos. Šį derinimą taip pat patvirtina, pavyzdžiui, 2004 m. kovo 15 ir 24 d. telefono pokalbių, per kuriuos buvo patvirtinta būtinybė laikytis susitarimo ir aptartas konkretiems klientams taikytinas kainų lygis, protokolai.
Trečia, 2005 m. liepos 15 d.
Winoa
vidaus e. laiške (žr. šio sprendimo 165 ir 187 punktus), kuris minimas ginčijamo sprendimo 67 konstatuojamojoje dalyje, nurodyta, kad
Pometon
„pateikė pasiūlymus klientams, kurie, jos žiniomis, yra išimtinai TFM [
Winoa
patronuojamoji bendrovė Ispanijoje] klientai“, ir kad „per susitikimą su [
Pometon
] jie turi suprasti, kad negalime sutikti su tokiu elgesiu“. Vadinasi,
Pometon
buvo bent jau informuota apie susitarimą, kuriuo siekta išlaikyti kiekvieno dalyvio išimtinius klientus (angl.
non poaching agreement
) ir dėl kurio, kaip teigia
Winoa
, ji neturėjo kreiptis į šios Ispanijoje esančios
Winoa
patronuojamosios bendrovės išimtinius klientus.
Šiuo klausimu tai, ar susitikimas su
Pometon
atstovu, kuris turėjo įvykti kitą savaitę 2005 m. liepos 15 d., iš tikrųjų įvyko, neturi reikšmės šių įrodymų, kurie tomis aplinkybėmis, apie kurias kalbama, pakankamai teisiškai įrodo, kad
Pometon
dalyvavo kartelyje, apimčiai, nes, kalbant apie kai kuriuos
Winoa
klientus Ispanijoje, pažymėtina, kad ši bendrovė, taip pat būdama šio kartelio dalyvė, manė, kad
Pometon
reikėjo priminti, kad ši laikytųsi sudarytų susitarimų.
Pagal šioje srityje reikšmingą jurisprudenciją (žr. šio sprendimo 115 punktą) šio sprendimo 188–191 punktuose nagrinėti įrodymai, kurių turinys rodo dvišalius ryšius, turint aiškų tikslą derinti individualiems klientams taikomas kainas, turi svarbią įrodomąją galią, nes tai yra arba ieškovės generalinio direktoriaus ir
Winoa
susirašinėjimas e. laiškais, arba naudoti viduje skirti dokumentai, kuriuose atpasakojamas
Pometon
ir
Winoa
samdomųjų darbuotojų susitikimų arba telefono pokalbių turinys ir kuriuos parengė tiesioginis liudytojas (žr. šio sprendimo 117 punktą).
Taigi pagal jurisprudenciją (žr. šio sprendimo 114 punktą) ieškovė turi ne pateikti tikėtiną Komisijos teiginio alternatyvą, o įrodyti minėtų rašytinių įrodymų nepakankamumą.
Vis dėlto ieškovė tiesiog bendrai nurodo, kad jos ryšiai su
Winoa
iš tikrųjų buvo palaikomi labai konkurencingomis aplinkybėmis, kurioms būdingi įtempti ir sistemingi konfliktai su šia įmone, nes
Pometon
buvo tik neseniai atėjusi į Ispanijos plieno abrazyvų rinką, o
Winoa
jau seniai buvo pagrindinis šios rinkos ūkio subjektas.
Ieškovė vis dėlto remiasi
Winoa
vidaus susitikimo, vykusio 2004 m. gegužės 18 d., protokolu (žr. šio sprendimo 165 punktą), kuriame buvo minimi „sunkumai taikant [metalo laužo kainų padidinimą] kai kuriems klientams dėl
Ilarduya
ir
Pometon
konkuravimo dėl fiksuotos kainos“.
Vis dėlto šiuo klausimu reikia pažymėti, kad šis dokumentas iš esmės susijęs su pirmuoju kartelio etapu. Žinoma, iš jo taip pat matyti, kad
Pometon
netaikė antrojo kartelio etapo daugeliui
Winoa
klientų Ispanijoje. Vis dėlto iš šio dokumento, kuriame buvo nurodyta tik
Pometon
konkuravimo dėl kainų situacija, kiek tai susiję su „tam tikrais klientais“, veikiančiais šiame pramonės sektoriuje, visai negalima spręsti, kad ši įmonė nesilaikė susitarimo dėl kitų
Winoa
klientų Ispanijoje. Vien tai, kad ieškovė ne visada paisė antrojo kartelio etapo, neleidžia teigti, kad ji jame nedalyvavo.
Kad ir kaip ten būtų, ieškovės nurodyta aplinkybė, kad ji buvo naujai atėjusi į Ispanijos rinką, todėl aktyviai konkuravo su
Winoa
, tiek, kad, norėdama įsitvirtinti šioje rinkoje siekė nukonkuruoti ją kainomis ir atimti klientus, negali paneigti Komisijos pateiktų jos dalyvavimo antrajame kartelio etape šios valstybės narės teritorijoje įrodymų, nors tas dalyvavimas ir buvo mažesnis.
Taigi ieškovės argumentai (žr. šio sprendimo 193–197 punktus), kuriais ji siekė ginčyti dalyvavimo derinant veiksmus, susijusius su tam tikrais individualiais klientais Ispanijoje, įrodymų, kuriuos pateikė Komisija ir kurie buvo išnagrinėti šio sprendimo 187–192 punktuose, įrodomąją galią, negali būti pripažinti pagrįstais.
ii)

Dėl Prancūzijos ir Belgijos rinkų
Dėl Prancūzijos ir Belgijos rinkų Komisija ginčijamo sprendimo 62 konstatuojamojoje dalyje pirmiausia nurodo 2003 m. lapkričio 21 d.
Winoa
e. laišką ieškovės generaliniam direktoriui (laiško tema – „Ispanija / Belgija“); jame
Winoa
atstovas nurodo klientą Belgijoje, kuriam paprastai turi tiekti jo įmonė, prašydamas
Pometon
nedidinti savo tiekimo apimčių šiam klientui. Ieškovė neginčija šių įrodymų.
Tada, ginčijamo sprendimo 63 konstatuojamojoje dalyje, Komisija remiasi 2004 m. sausio 19 d.
Winoa
vidaus e. laišku, kuriame aprašoma 2004 m. sausio 15 d. vykusi diskusija tarp šio laiško autoriaus ir asmens, atsakingo už MTS pardavimus Prancūzijoje ir Belgijoje, kurios metu šis atsakingas asmuo laiško autoriui patvirtino, kad MTS netiekia
Winoa
klientui Prancūzijoje, kuriam konkurentas pritaikė mažesnę kainą. Minėtame e. laiške
Winoa
darbuotojas iš to sprendė, kad reikėtų „galvoti apie
Ervin
arba [
Pometon
]“ ir kad „jis būtų linkęs įtarti [
Pometon
], kuri tikrai gali“ pritaikyti tokį kainos sumažinimą.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad ieškovės paaiškinimas, jog šis dokumentas įrodė tik tai, kad
Winoa
laikė ją agresyvia konkurente, nėra įtikinamas. Aiškinant šį e. laišką neutraliai ir objektyviai aiškėja priešinga situacija, kad ieškovės elgesys atitiko antrojo kartelio etapo laikymosi priežiūrą. Iš tiesų iš šio laiško matyti, kad
Winoa
ir MTS laikė
Pometon
ir
Ervin
susitarimo nekonkuruoti dėl kainų individualiems klientams šalimis ir kad
Winoa
, pasitikrinusi su
Ervin
, kad tai nėra MTS, įtarė, kad šio įsipareigojimo tinkamai nesilaiko
Pometon
. Tai, kad
Winoa
labiau įtarė
Pometon
, o ne
Ervin
dėl šio individualaus kliento, niekaip neleidžia daryti išvados, kad
Pometon
nedalyvavo antrajame kartelio etape.
Atsižvelgiant į tai, vienintelė ieškovės nurodyta aplinkybė (žr. šio sprendimo 166 punktą), kad asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pareiškimuose
Pometon
nebuvo paminėta, kalbant apie „konkurentų ryšius dėl Prancūzijos ir Beniliukso“, negali leisti suabejoti šio sprendimo 199–201 punktuose nagrinėtų dokumentų įrodomąja galia, taigi ir pačios
Pometon
atsakomybe darant pažeidimą Prancūzijos ir Belgijos rinkose. Iš tiesų šie dokumentai yra reikšmingi įrodymai, patvirtinantys slaptus
Pometon
ir
Winoa
ryšius, taip pat
Winoa
ir bent dar vienos kartelyje dalyvavusios įmonės įsitikinimą, kad
Pometon
dalyvavo derinant veiksmus dėl individualių klientų. Šiomis aplinkybėmis tai, kad asmuo, pateikęs prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, nepaminėjo
Pometon
, nereiškia, kad ši įmonė nepalaikė slaptų ryšių su kitomis kartelio dalyvėmis, kiek jie susiję su Prancūzija ir Beniliuksu, ir tai paprasčiausiai galima paaiškinti mažesniu
Pometon
dalyvavimu antruoju kartelio etapu, kurį, be kita ko, aiškiai pripažino Komisija (žr. šio sprendimo 176 punktą).
Vadinasi, Komisija pakankamai teisiškai patvirtino savo išvadas dėl ieškovės dalyvavimo derinant veiksmus, susijusius su kai kuriais individualiais klientais Prancūzijoje ir Belgijoje.
iii)

Dėl Vokietijos rinkos
Kalbant apie Vokietijos rinką, vienintelę, kurioje, kaip teigia Komisija, derinimas dėl individualių klientų buvo struktūrintas (žr. šio sprendimo 161 ir 167 punktus), pažymėtina, kad ši institucija visų pirma remiasi asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, antruoju pareiškimu, kuriuo remiantis
Pometon
dalyvavo daugumoje daugiašalių susitikimų, vykusių šioje šalyje maždaug du kartus per metus (ginčijamo sprendimo 68 ir 132 konstatuojamosios dalys). Siekdama patvirtinti šį pareiškimą, Komisija remiasi rašytiniais
Pometon
dalyvavimo 2004 m. rugsėjo 28 d. ir 2005 m. birželio 9 d. daugiašaliuose susitikimuose įrodymais (ginčijamo sprendimo 69–72 konstatuojamosios dalys). Be to, Komisija remiasi šios įmonės 2005 m. vasario 16 d. vidaus faksu dėl individualaus kliento, taip pat patvirtinusiu jos dalyvavimą antrajame kartelio etape (ginčijamo sprendimo 73 ir 74 konstatuojamosios dalys).
Pirmiausia reikia išnagrinėti ieškovės argumentą (žr. šio sprendimo 163 punktą), kad ginčijamo sprendimo 68 ir 132 konstatuojamosiose dalyse nurodyti asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pareiškimai nėra įtikinami, nes pagal juos ieškovei klaidingai priskiriamas elgesys, kuris iš tikrųjų priskirtinas bendrovei
Pometon Abrasives
, priklausiusiai
Winoa
grupei.
Šiuo klausimu ieškovė nurodo, kad
Ervin
taip pat klaidingai priskyrė jai dalyvavimą 2007 m. lapkričio 13 d. susitikime, nes tą dieną ji jau šešis mėnesius buvo palikusi rinką.
Vis dėlto reikėtų pažymėti, jog tai, kad
Ervin
vietoj
Pometon Abrasives
paminėjo
Pometon
, kiek tai susiję su šiuo 2007 m. lapkričio 13 d. susitikimu, negali niekaip paveikti jos pareiškimų dėl iki 2007 m. gegužės 16 d. įvykusių susitikimų patikimumo, nes pagal jurisprudenciją (žr. šio sprendimo 118 punktą) jiems turi būti suteikta didelė įrodomoji galia. Be to, negalima atmesti, kad asmuo, pateikęs prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, veikiau paminėjo
Pometon
per klaidą arba neapdairumą, nes buvę ieškovės komercijos direktoriai T. ir B., kurie dažnai atstovavo
Pometon
per susitikimus su kitais kartelio dalyviais, po 2007 m. gegužės 16 d. buvo įdarbinti
Pometon Abrasives
.
Taigi
Ervin
padaryta klaida dėl 2007 m. lapkričio 13 d. susitikimo neleidžia abejoti ginčijamo sprendimo 68 konstatuojamojoje dalyje cituoto jos pareiškimo patikimumu, t. y. kad
Pometon
atstovai W. ir T. dalyvavo daugumoje daugiašalių susitikimų, kurie buvo rengiami maždaug du kartus per metus. Kalbant apie ginčijamo sprendimo 132 konstatuojamojoje dalyje nurodytą pareiškimą, pažymėtina, kad jo tikslumas leidžia atmesti bet kokią galimybę, kad
Ervin
susipainiojo, pareikšdama, kad „pradėjo dalyvauti reguliariuose susitikimuose su [
Winoa
], MTS ir
Würth
ir, kol ji dar buvo nepriklausoma įmonė, prieš
Winoa
ją įsigyjant, su
Pometon
, per kuriuos buvo aptarinėjama Vokietijos rinka“.
Vis dėlto ir bet kuriuo atveju, kadangi ieškovė ginčija minėtų pareiškimų tikslumą, juos galima laikyti pakankamais jos dalyvavimo susitikimuose su kitais kartelio dalyviais įrodymais tik jeigu juos patvirtina kiti įrodymai.
Taigi, antra, pagal šio sprendimo 118 ir 119 punktuose nurodytą jurisprudenciją reikia patikrinti, ar šio sprendimo 208 punkte nurodytus
Ervin
pareiškimus, kuriuos ginčija ieškovė, patvirtina kiti įrodymai.
Šiuo klausimu, pirma, reikėtų pažymėti, kad ginčijamame sprendime (69 konstatuojamoji dalis) Komisija netiesiogiai pripažįsta turėjusi įrodymų tik dėl ieškovės dalyvavimo dviejuose susitikimuose, iš kurių vienas įvyko 2004 m. rugsėjo 28 d., o kitas – 2005 m. birželio 9 d. (žr. šio sprendimo 204 punktą), ir išsamiai nesiremia ieškovės dalyvavimu kituose susitikimuose.
Vis dėlto reikia priminti, jog nebūtina, kad ieškovė būtų dalyvavusi struktūrintoje derinimo sistemoje, siekiant nuspręsti, kad ji dalyvavo antrajame kartelio etape (žr. šio sprendimo 183 punktą). Kalbant apie susitikimus, reikia patikrinti tik tai, ar Komisijos teiginys ginčijamame sprendime (69 konstatuojamoji dalis), kad ieškovė dalyvavo dviejuose minėtuose susitikimuose, yra pakankamai pagrįstas. Jeigu taip yra, tuomet šie įkalčiai bus nagrinėjami kartu su kitais įrodymais (žr. šio sprendimo 220 ir 221 punktus).
Šiomis aplinkybėmis ieškovės argumentai, kuriais ji siekia ginčyti kitus įrodymus, tiesiogiai nesusijusius su jos elgesiu, bet nurodytus ginčijamo sprendimo 68 konstatuojamojoje dalyje siekiant patvirtinti kai kuriuos šioje konstatuojamojoje dalyje pateiktus
Ervin
pareiškimus (žr. šio sprendimo 208 punktą), neturi reikšmės. Iš tiesų šiais įrodymais, kurie neturi jokio ryšio su 2004 m. rugsėjo 28 d. ir 2005 m. birželio 9 d. susitikimais, Komisija remiasi tik siekdama bendrai patvirtinti, kad Vokietijoje buvo rengiami reguliarūs susitikimai, susiję su antruoju kartelio etapu, o ne įrodyti ieškovės dalyvavimą juose.
Dėl tos pačios priežasties ieškovės pateikta ir prie ieškinio pridėta viešbučio sąskaita faktūra, kuri, kaip Komisija teigė atsiliepime į ieškinį, patvirtina ieškovės patronuojamosios bendrovės Vokietijoje „general manager“ dalyvavimą daugiašaliame 2006 m. lapkričio 16 d. susitikime, neturi reikšmės. Iš tiesų Komisija ginčijamame sprendime tikrai neteigė, kad ieškovė dalyvavo šiame susitikime, taigi ieškovės argumentai, grindžiami šia sąskaita faktūra, taip pat neturi reikšmės. Be to, bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad ši sąskaita faktūra, kuri iš dalies neįskaitoma, neleidžia daryti jokios patikimos išvados dėl ieškovės dalyvavimo ar nedalyvavimo 2006 m. lapkričio 16 d. susitikime. Taigi toks dalyvavimas bet kuriuo atveju negali būti laikomas įrodytu.
Antra, reikia išnagrinėti įrodymus, kuriais Komisija rėmėsi, siekdama patvirtinti ieškovės dalyvavimą 2004 m. rugsėjo 28 d. ir 2005 m. birželio 9 d. susitikimuose. Kalbant apie pirmąjį iš šių susitikimų, pažymėtina, kad tai yra 2004 m. rugsėjo 13 d. MTS e. laiškas
Würth
,
Pometon
,
Ervin
ir
Winoa
, kuriame nurodyta, kad 2004 m. rugsėjo 28 d. buvo tinkama visiems data ir kad
Pometon Deutschland
„general manager“ patvirtino dalyvausiąs. Antrąjį susitikimą patvirtina 2005 m. gegužės 16 d.
Pometon
e. laiškas
Winoa
, kurio kopija buvo išsiųsta
Würth
ir MTS, informuojant, kad „kitas susitikimas numatomas 2005 m. birželio 9 d. [viešbutyje] Diuseldorfe“.
Ieškovė vis dėlto teigia, kad nei asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pareiškime, nei jokiame kitame dokumente nėra jokių įrodymų dėl tuose dviejuose susirinkimuose nagrinėtų klausimų. Ji taip pat cituoja šio pareiškimo ištrauką, kurioje
Ervin
nurodo, kad dauguma susitikimų, susijusių su derinimu dėl klientų, vyko metų pabaigoje (paprastai nuo rugsėjo pabaigos iki lapkričio mėn.) ir metų pradžioje (nuo sausio iki kovo mėn.), nes dauguma klientų turėjo metines sutartis, kurios būdavo atnaujinamos metų gale. Metų pradžioje rengiami susitikimai paprastai būdavo susiję su klausimu, ar tinkamai įgyvendinti kainų padidinimai.
Vis dėlto reikėtų pažymėti, kad ieškovė neginčija savo dalyvavimo dviejuose minėtuose susitikimuose. Be to, ji nepatikslina, koks buvo šių susitikimų tikslas, išskyrus derinimą, susijusį su individualiais klientais. Taip pat iš asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pareiškimo, kuriuo remiasi ieškovė ir kuriame nurodyta, kad dauguma antikonkurencinių susitikimų vyko metų pabaigoje arba pradžioje, matyti, kad kai kurie iš šių susitikimų galėjo vykti ir metų viduryje.
Šiomis aplinkybėmis abu dokumentai, kuriais remiasi Komisija (žr. šio sprendimo 215 punktą), yra pakankamai patikimi įrodymai, patvirtinantys asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pareiškimus dėl ieškovės dalyvavimo antikonkurenciniuose 2004 m. rugsėjo 28 d. ir 2005 m. birželio 9 d. susitikimuose.
Trečia, ieškovės dalyvavimą antruoju kartelio etapu taip pat patvirtina
Pometon Deutschland
„general manager“2005 m. vasario 16 d. faksas ieškovės generaliniam direktoriui, kuriuo Komisija rėmėsi ginčijamo sprendimo 73 ir 74 konstatuojamosiose dalyse (žr. šio sprendimo 204 punktą).
Šiuo klausimu Komisija ginčijamame sprendime pagrįstai pažymi, kad iš šio dokumento, kurio įrodomosios galios ieškovė, be to, neginčija, matyti, kad
Pometon
dalyvavo antrajame kartelio etape Vokietijoje. Iš tiesų 2005 m. vasario 16 d. fakse, susijusiame su vienu iš
Pometon
klientų Vokietijoje, buvo nurodyta, kad „
Ervin
nepadidino savo kainos, kaip buvo susitarta“, kad „jeigu
Ervin
būtų padidinusi savo kainą, kaip buvo numatyta, ji nebūtų buvusi pasirinkta, atsižvelgiant į jų poziciją kokybinio palyginimo atžvilgiu“, ir kad fakso autorius „mano, kad mūsų diskusijos dėl apsaugos yra baigtos“, ir nereikia „laukti, kol bus prarasta daugiau kiekių (kaip Jungtinėje Karalystėje)“; faksas buvo užbaigtas klausimu adresatui dėl jo nuomonės šiuo klausimu. Priešingai ieškovės atsakyme į 2014 m. gruodžio 3 d. pranešimą apie kaltinimus pateiktiems teiginiams, kurie buvo paneigti ginčijamo sprendimo 74 konstatuojamojoje dalyje, ši ištrauka nerodo, kad diskusijos su
Ervin
dėl šio konkretaus kliento buvo baigtos, bet rodo tai, kad
Pometon
patronuojamosios bendrovės Vokietijoje „general manager“ prašė ieškovės generalinio direktoriaus duoti nurodymus dėl to, kaip reaguoti į tai, kad
Ervin
nesilaiko susitarimo.
Vadinasi, Komisija pakankamai teisiškai patvirtino išvadas dėl ieškovės dalyvavimo derinant veiksmus, susijusius su kai kuriais individualiais klientais Vokietijoje.
iv)

Dėl Italijos rinkos
Kalbant apie Italijos rinką, pirmiausia reikia pažymėti, kad ieškovės nedalyvavimas susitikimuose Italijoje, net darant prielaidą, kad jis įrodytas, neleidžia atmesti jos atsakomybės antrajame kartelio etape, nes šis dalyvavimas nebuvo neišvengiamai būtinas siekiant derinti kainas individualiems klientams, be to,
Pometon
dalyvavimas derinant veiksmus Italijoje yra pakankamai patvirtintas (žr. šio sprendimo 182–184 punktus).
Vis dėlto procesiniuose dokumentuose Komisija tvirtina, kad nors asmuo, pateikęs prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, nemini ieškovės kaip vienos iš konkrečių Italijoje vykusių susitikimų dalyvių, vis dėlto jis pareiškė, kad iki 2007 m. gegužės 16 d.
Ervin
,
Winoa
ir
Pometon
buvo pasidalijusios Italijos teritoriją.
Šiuo klausimu Komisija iš esmės remiasi penkiais rašytiniais įrodymais (ginčijamo sprendimo 75–79 konstatuojamosios dalys).
Taigi reikia patikrinti, ar šie rašytiniai įrodymai yra patikimi įrodymai, galintys patvirtinti ieškovės dalyvavimą antrajame kartelio etape.
Pirmiausia, priešingai ieškovės teiginiams, iš 2005 m. spalio 5 d. MTS susirašinėjimo vidaus e. laiškais, susijusiais su klientais, kuriuos ši įmonė prarado Italijos rinkoje (ginčijamo sprendimo 75 konstatuojamoji dalis) ir kuriuose buvo kalbama apie tai, kad nėra „problemų su
Pometon
ir
Ervin
“, matyti, kad
Pometon
,
Winoa
ir
Ervin
, skirtingai nuo kitų šiuose laiškuose įvardytų konkurentų, kurie nedalyvavo kartelyje, buvo nurodytos kaip „draugės“, kurioms būtų „visiškai nepriimtina“ prarasti klientus ir niekaip nereaguoti. Taigi šiuose e. laiškuose buvo numatoma arba tartis su trimis minėtomis įmonėmis, arba išsiųsti joms „notą“, pateikiant joms tam tikrą kritiką ir primenant diskusijas per paskutinę vieno iš šių e. laiškų adresatų kelionę į Italiją. Be to, iš minėtų e. laiškų matyti, kad MTS labiau įtarė, kad susitarimo nesilaikė
Winoa
, o ne
Pometon
ar
Ervin
, nes jame buvo nurodyta: „dėl [
Winoa
] jūs žinote, o jokių problemų dėl
Pometon
ar
Ervin
nėra“.
Be to, 2007 m. kovo 20 d.
Ervin
vidaus e. laiške, susijusiame su kliente įmone
Zanardi
(ginčijamo sprendimo 76 konstatuojamoji dalis), aiškiai nurodyta, kad praėjusį mėnesį „
Pometon
pasisavino šį klientą“, ir buvo susitarta, kad jis turėtų grįžti pas
Ervin
. Be to, šis e. laiškas leidžia manyti, kad atrodė, jog
Pometon
grįžo prie to, kas buvo sutarta, kai su ja susisiekė
Ervin
. Taigi, priešingai, nei teigia ieškovė, šis e. laiškas nerodo, kad
Pometon
ir
Ervin
santykiai buvo labai konkurencingi; jis labiau rodo tai, kad kartelio dalyviai atidžiai kontroliavo, kaip laikomasi susitarimo dėl klientų pasidalijimo.
Šią kontrolę taip pat patvirtina 2007 m. balandžio 19 d.
Ervin
vidaus e. laiškas (ginčijamo sprendimo 52 ir 77 konstatuojamosios dalys), nors šis e. laiškas aiškiai nerodo buvus susitarimą dėl kainų derinimo. Šis e. laiškas rodo jo autoriaus ketinimą 2007 m. gegužės 16 ir 17 d. numatomame surengti susitikime Milane su
Winoa
ir
Pometon
atstovais aptarti tam tikrus individualius klientus.
Kalbant apie 2007 m. balandžio 26 d.
Winoa
vidaus e. laišką (ginčijamo sprendimo 78 konstatuojamoji dalis), kuriame buvo aprašytas tos pačios dienos susitikimas su MTS, per kurį
Winoa
samdomas darbuotojas, dalyvavęs susitikime, prašė MTS nepulti
Pometon
, pažymėtina, kad jis rodo, jog
Winoa
norėjo, kad susitarimo būtų laikomasi, taip pat ir
Pometon
atžvilgiu. Žinoma, kaip teigia ieškovė, po 20 dienų
Winoa
ruošėsi įsigyti
Pometon
veiklą plieno abrazyvų sektoriuje, taigi ji buvo suinteresuota, kad pastaroji išsaugotų klientus. Vis dėlto, remiantis bylos medžiagoje esančia informacija, neatrodė, kad MTS žino apie šį įsigijimo planą (žr. šio sprendimo 302 punktą). Taigi tai, kad MTS susitarė su
Winoa
riboti kainų konkurenciją
Pometon
atžvilgiu, yra šių trijų įmonių antikonkurencinio susitarimo buvimo įrodymas.
Galiausiai, kalbant apie 2008 m. gegužės 27 ir 28 d. e. laiškus, kuriais MTS samdomas darbuotojas susirašinėjo su
Pometon Abrasives
samdomu darbuotoju M. T., kuris anksčiau, iki 2007 m. gegužės 16 d., buvo ieškovės komercijos direktorius (
Commercial Director Industry
) (ginčijamo sprendimo 79 konstatuojamoji dalis; taip pat žr. šio sprendimo 207 punktą), pažymėtina, jog ieškovė, žinoma, teisingai (žr. šio sprendimo 170 punktą) pažymi, kad šio darbuotojo teiginys, jog
Pometon Abrasives
ir
Winoa
grupės (kuriai priklausė ši įmonė) politika buvo ne mažinti, o didinti kainas, nėra niekaip susijęs su ja.
Vis dėlto šis susirašinėjimas e. laiškais aiškiai rodo, kad susitarimas jau kelerius metus buvo taikomas kai kuriems klientams Italijoje arba Vokietijoje, taigi dar prieš ieškovei pasitraukiant iš rinkos. Pirmajame 2008 m. gegužės 27 d. e. laiške MTS kaltino
Pometon Abrasives
susitarimo nesilaikymu, kiek tai susiję su klientu Vokietijoje, Italijos bendrovės
Riva Fire SpA
patronuojamąja bendrove, kurios padaliniui Italijoje „
Pometon
tiekė jau daug metų“. Be to, 2008 m. gegužės 28 d. e. laiškuose taip pat buvo kalbama apie tiekimą kitiems klientams Italijoje ar Vokietijoje.
Šiomis aplinkybėmis Komisija nurodo vieną iš šių M. T. e. laiškų ištraukų, kurioje jis tvirtino, kad, kai dirbo
Pometon
, visada saugojo MTS klientus Vokietijoje: „ankstesniais metais visada saugojau jūsų klientą Vokietijoje, nors patronuojančioji bendrovė Italijoje nuolat manęs reikalavo tiekti gamyklai Vokietijoje <…> juk žinote, kad visada griežtai laikiausi mūsų susitarimų“. Atsakydama į tai, MTS keliuose tos pačios 2008 m. gegužės 28 d. e. laiškuose nurodė: „daug metų mėginome ginti
Pom <
…>“; „visada galiojo susitarimas, kad konkurencija yra
ok
, bet ne dėl kainų!“
Atsižvelgiant į aukšto lygio M. T. atsakomybę tuo metu, kai jis buvo ieškovės komercijos direktorius, šių e. laiškų turinys patikimai patvirtina, kad
Pometon Abrasives
nekonkuravimo kainomis politika atitiko
Pometon
vykdytą politiką, ir tai patvirtina, kad pastaroji jau dalyvavo derinant veiksmus, susijusius su individualiais klientais Italijoje ir Vokietijoje. Šiomis aplinkybėmis tai, kad
Pometon
viduje galėjo išreikšti tam tikrų abejonių, kaip, atrodo, tai matyti iš minėto M. T. e. laiško, negali atleisti jos nuo atsakomybės.
Taigi ieškovės argumentai, kuriais ji siekia ginčyti jos dalyvavimo derinant veiksmus, susijusius su kai kuriais individualiais klientais Italijoje, įrodomąją galią, turi būti atmesti.
v)

Išvados dėl ieškovės dalyvavimo antrajame kartelio etape įrodymų
Taigi rašytinių įrodymų, kuriais remiamasi ginčijamame sprendime (žr. šio sprendimo 187–233 punktus), analizė rodo, kad Komisija rėmėsi pakankamai patikimų, išsamių, tikslių ir neprieštaringų įrodymų visuma, konstatuodama ieškovės dalyvavimą derinant veiksmus, susijusius su tam tikrais individualiais klientais penkiose minėtose valstybėse narėse (Belgijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje ir Italijoje).
4.

Dėl antrojo pagrindo trečios dalies, susijusios su tariamu ieškovės dalyvavimu darant vieną ir tęstinį pažeidimą
a)

Šalių argumentai
Pirma, ieškovė ginčija ginčijamo sprendimo 105–109 konstatuojamosiose dalyse Komisijos pateiktą vertinimą, kad ji kartu su kitomis keturiomis įmonėmis dalyvavo darant vieną ir tęstinį pažeidimą, kurį sudarė du kartelio etapai.
Ji teigia, kad, priešingai Komisijos kaltinimams ginčijamo sprendimo 109 konstatuojamojoje dalyje, tai, kad
Pometon
„palaikė ryšius su skirtingais pažeidimo dalyviais“, niekaip neleidžia daryti išvados, kad „ji galėjo pagrįstai numatyti visus veiksmus, kuriuos numatė ir įgyvendino kiti pažeidimo dalyviai“. Iš tiesų nebuvo jokių įrodymų, kad, palaikydama ribotus ir beveik vien dvišalius ryšius,
Pometon
žinojo apie įtariamo vieno ir tęstinio pažeidimo buvimą. Taigi Komisija neįvykdė įrodinėjimo pareigos.
Antra, ieškovė ginčija savo dalyvavimą derinant veiksmus, susijusius su individualiais klientais visoje EEE.
Ji pirmiausia teigia, kad Komisija neįrodė šio dalyvavimo. Ieškovė šiuo klausimu pažymi, kad pardavinėjo plieno abrazyvus 21 EEE šalyje. Vis dėlto Komisija ginčijamo sprendimo 60 konstatuojamojoje dalyje priskyrė jai dalyvavimą antrajame kartelio etape tik penkiose šalyse (Belgijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje ir Italijoje), o tai patvirtino, kad nėra jokių įrodymų, susijusių su jos dalyvavimu bendrai derinant veiksmus visoje EEE.
Be to, toje pat ginčijamo sprendimo 60 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė sprendimo dėl susitarimo 37 konstatuojamąją dalį, būtent siekdama patvirtinti savo teiginį, kad „susitarimai dėl individualių klientų apėmė visą EEE“, vis dėlto neįrodžiusi, kad ieškovė žinojo apie šių susitarimų geografinę aprėptį.
Ieškovė dar ginčija Komisijos teiginį ginčijamo sprendimo 133 ir 134 konstatuojamosiose dalyse, kad ji neabejotinai buvo informuota apie tai, jog antrasis kartelio etapas apėmė visą EEE. Ieškovės ir
Pometon Deutschland
tarpusavio bendravimas, kuriuo rėmėsi Komisija, neturi reikšmės, nes jis vyko prieš metus iki įtariamo kartelio pradžios. Papildomai ieškovė teigia, kad šie dokumentai rodo, kad
Pometon
atmetė visus MTS prašymus susitikti.
Komisija ginčija šiuos argumentus.
b)

Bendrojo Teismo vertinimas
1)

Dėl vieno ir tęstinio pažeidimo sąvokos jurisprudencijoje
Pagal suformuotą jurisprudenciją SESV 101 straipsnis gali būti pažeistas ne tik atskiru veiksmu, bet ir keliais veiksmais arba tęstine veika, nors viena ar kelios šių kelių veiksmų ar tęstinio elgesio sudedamosios dalys taip pat galėtų būti pripažintos atskiru minėtos nuostatos pažeidimu. Jei įvairiais veiksmais vykdomas „bendras planas“, nes siekiama vieno tikslo – iškreipti konkurenciją bendrojoje rinkoje, Komisija turi teisę priskirti atsakomybę už tokius veiksmus, atsižvelgdama į dalyvavimą darant pažeidimą, vertinamą bendrai (žr. 2012 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Komisija / Verhuizingen Coppens,
C‑441/11 P
,
EU:C:2012:778
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taigi įmonė gali būti tiesiogiai atlikusi tik kelis vieną ir tęstinį pažeidimą sudarančius antikonkurencinius veiksmus, tačiau ji žinojo apie visus numatytus ar įgyvendintus kitų kartelio dalyvių neteisėtus veiksmus siekiant tų pačių tikslų arba galėjo protingai juos numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti su tuo susijusią riziką. Tokiu atveju Komisija taip pat turi teisę priskirti šiai įmonei atsakomybę už visą antikonkurencinį elgesį, sudarantį tokį pažeidimą, todėl ir už visą pažeidimą (2012 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Komisija / Verhuizingen Coppens,
C‑441/11 P
,
EU:C:2012:778
,
punktas; taip pat žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Duravit ir kt. / Komisija,
C‑609/13 P
,
EU:C:2017:46
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Vadinasi, pirma, norėdama konstatuoti, kad buvo padarytas vienas pažeidimas, Komisija turi įrodyti, kad susitarimai ar suderinti veiksmai, susiję su skirtingomis prekėmis, paslaugomis ar teritorijomis, priklauso bendram planui, kurį atitinkamos įmonės sąmoningai įgyvendina, siekdamos vieno antikonkurencinio tikslo (2016 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Philips ir Philips France / Komisija,
T‑762/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:738
,
punktas).
Susitarimų ir suderintų veiksmų vienas kitą papildymo ryšiai yra objektyvus veiksnys, rodantis bendro plano egzistavimą. Tokie ryšiai būna tuomet, kai minėtais susitarimais ar suderintais veiksmais daroma įtaka normaliai konkurencijai ir jais siekiama vieno antikonkurencinio tikslo (žr. 2016 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Philips ir Philips France / Komisija,
T‑762/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:738
,
punktą).
Komisija bet kuriuo atveju turi išnagrinėti visas faktines aplinkybes, galinčias patvirtinti arba paneigti bendrą planą (2016 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Philips ir Philips France / Komisija,
T‑762/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:738
,
punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2010 m. balandžio 28 d. Sprendimo Amann & Söhne ir Cousin Filterie / Komisija,
T‑446/05
,
EU:T:2010:165
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Šiuo tikslu ji turi atsižvelgti, be kita ko, į nagrinėjamų įvairių veiksmų taikymo laiką, turinį, įskaitant naudotus metodus, ir santykinai – į jų tikslą (2014 m. sausio 23 d. Sprendimo Gigaset / Komisija,
T‑395/09
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:23
,
punktas). Be to, tai, kad tie patys asmenys dalyvavo visuose antikonkurenciniuose veiksmuose, veikiau įrodo jų tarpusavio papildomumą (šiuo klausimu žr. 2016 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Philips ir Philips France / Komisija,
T‑762/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:738
,
punktą).
Be to, kalbant apie tyčios elementą, leidžiantį įrodyti įmonės dalyvavimą darant vieną ir tęstinį pažeidimą, reikia priminti, kad tokio pažeidimo buvimas nebūtinai reiškia, kad viename ar keliuose pažeidimo epizoduose dalyvavusi įmonė gali būti pripažinta atsakinga už visą pažeidimą. Taip pat reikia, kad Komisija įrodytų, jog ši įmonė žinojo apie kitų įmonių EEE mastu vykdomą antikonkurencinę veiklą arba bet kuriuo atveju galėjo pagrįstai ją numatyti. Kitaip tariant, vien to, kad susitarimo, kurį sudarant dalyvavo įmonė, ir viso kartelio tikslai sutampa, nepakanka, kad įmonę būtų galima laikyti dalyvavusia visame kartelyje. Iš tiesų SESV 101 straipsnis netaikomas, jei nėra atitinkamų šalių valios suderinimo (šiuo klausimu žr. 2014 m. spalio 10 d. Sprendimo Soliver / Komisija,
T‑68/09
,
EU:T:2014:867
,
punktą ir 2016 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Philips ir Philips France / Komisija,
T‑762/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:738
,
punktą).
Taigi Komisija turi įrodyti, kad įmonė, konkrečiu savo elgesiu dalyvavusi darant pažeidimą, vis dėlto ketino šiuo elgesiu prisidėti prie visų dalyvių siektų tikslų ir kad ji žinojo apie kitų įmonių siekiant tų pačių tikslų planuotą ar praktiškai įgyvendintą neteisėtą elgesį arba galėjo protingai jį numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti šio dalyvavimo riziką, kad atitinkamu atveju gautų reikšmingą, nors ir neteisėtą naudą dėl tokio dalyvavimo (šiuo klausimu žr. 2012 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Komisija / Verhuizingen Coppens,
C‑441/11 P
,
EU:C:2012:778
,
punktą).
2)

Ieškovės dalyvavimas darant vieną ir tęstinį pažeidimą, apimantį abu kartelio etapus
Šioje byloje ieškovė neginčija ginčijamo sprendimo 105 ir 106 konstatuojamosiose dalyse pateikto vieno ir tęstinio pažeidimo kvalifikavimo, kiek jis susijęs su dviem kartelio etapais.
Vis dėlto ieškovė neigia dalyvavusi darant šį pažeidimą ir teigia, kad Komisija neįrodė, kad ji žinojo apie visą neteisėtą elgesį, kuriuo buvo norima pasiekti kitų kartelio dalyvių puoselėjamus tikslus, ir kad ji ketino prie to prisidėti.
Vis dėlto šiems argumentams negalima pritarti. Iš tiesų, siekdama įrodyti įmonės dalyvavimą darant vieną ir tęstinį pažeidimą, Komisija neprivalo įrodyti, kad ši įmonė tiesiogiai žinojo apie visų kitų darant tą patį pažeidimą dalyvavusių įmonių numatomą arba faktiškai įgyvendintą kiekvieną veiksmą. Kaip patvirtina šio sprendimo 248 ir 249 punktuose nurodyta jurisprudencija, pakanka, kad Komisija įrodytų, jog nagrinėjama įmonė galėjo protingai numatyti šį elgesį ir buvo pasirengusi ne tik gauti iš jo naudą, bet ir prisiimti riziką (šiuo klausimu žr. 2014 m. sausio 23 d. Sprendimo Gigaset / Komisija,
T‑395/09
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:23
,
punktą).
Iš visų nagrinėjant antrąjį ieškinio pagrindą ištirtų įrodymų matyti, kad savo slaptu elgesiu ieškovė tyčia prisidėjo prie šio sprendimo 250 punkte nurodyto bendro plano, kuriuo konkrečiai siekta riboti kainų konkurenciją, įgyvendinimo.
Iš tiesų, pirma, ieškovė buvo susitarimo dėl metalo laužo kainų padidinimo apskaičiavimo sistemos pradininkė, be to, jis buvo sudarytas tokia tvarka, kuri leido jį automatiškai taikyti visoje EEE, ir aktyviai prisidėjo prie šios sistemos įgyvendinimo (žr. šio sprendimo 129 ir 130 punktus).
Antra, kalbant apie derinimą, susijusį su individualiais klientais, reikia priminti, kad Komisija įrodė, jog
Pometon
buvo užmezgusi antikonkurencinius ryšius, kurie buvo palaikomi siekiant šio derinimo (žr. šio sprendimo 235 punktą). Taigi palyginti menkas šios įmonės dalyvavimas daugiašaliuose susitikimuose ir palaikant kitus ryšius, kurie buvo skirti aptarti arba išanalizuoti antikonkurenciniam elgesiui su kitomis atitinkamomis įmonėmis, negali būti aiškinamas taip, kad ji negalėjo žinoti ar numatyti, jog tai yra antikonkurencinė kitų kartelio dalyvių veikla, ir kad ji nedalyvavo joje.
Trečia, abiem kartelio etapais buvo siekiama to paties tikslo – riboti kainų konkurenciją, jie buvo susiję su tais pačiais produktais ir juos įgyvendino tos pačios įmonės, be to, paskatintos tų pačių pagrindinių veikėjų. Šiuo klausimu iš rašytinių įrodymų matyti, kad pagrindiniai
Pometon
vadovai, be kita ko, jos generalinis direktorius, tiesiogiai dalyvavo abiejuose kartelio etapuose ir kad palaikant slaptus ryšius dėl šio susitarimo ieškovei paprastai atstovavo tie patys atsakingi asmenys. Ši aplinkybė šios bylos kontekste taip pat patvirtina ne vien tai, kad šie du etapai papildė vienas kitą, bet ir ieškovės norą prisidėti prie visų jiems įgyvendinti skirtų veiksmų (šiuo klausimu žr. 2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Trelleborg Industrie ir Trelleborg / Komisija,
T‑147/09 ir T‑148/09
,
EU:T:2013:259
,
punktą).
Vadinasi, Komisija padarė pagrįstą išvadą, kad ieškovė žinojo apie kitų kartelio dalyvių neteisėtą elgesį arba galėjo protingai jį numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti su juo susijusią riziką.
3)

Ieškovės dalyvavimas darant vieną ir tęstinį pažeidimą, apimantį visą EEE
Ieškovė neginčija vieno ir tęstinio pažeidimo buvimo EEE mastu, tačiau ginčija savo atsakomybę darant tokio geografinio masto pažeidimą.
Ginčijamo sprendimo 60 konstatuojamojoje dalyje Komisija apibrėžia geografinę kartelio aprėptį, nurodydama sprendimo dėl susitarimo 37 konstatuojamąją dalį, kuri suformuluota taip: „ginčijamo elgesio geografinė aprėptis, kiek tai susiję su penkiomis šalimis, buvo visa EEE per visą [šiame sprendime] nagrinėjamą laikotarpį“.
Atsižvelgiant į tai, reikia pažymėti, kad pagal jurisprudenciją (žr. šio sprendimo 245 punktą), jeigu padaromas vienas pažeidimas, tai, kad įmonė faktiškai dalyvavo kartelyje tik ribotoje visos EEE dalyje, negali paneigti jos atsakomybės šiame kartelyje dėl dalyvavimo atliekant antikonkurencinius veiksmus, apėmusius visą šią teritoriją.
Vis dėlto siekiant įrodyti, kad ieškovė dalyvavo darant vieną ir tęstinį pažeidimą, apimantį visą EEE, pagal jurisprudenciją (žr. šio sprendimo 248 ir 249 punktus) Komisija turėjo įrodyti, kad
Pometon
buvo informuota apie derinimo, susijusio su individualiais klientais, geografinę aprėptį ar kad galėjo protingai ją numatyti, taigi galėjo prisiimti su tuo susijusią riziką.
Priešingai ieškovės teiginiams (žr. šio sprendimo 241 punktą), įrodymai, kuriais remiamasi ginčijamame sprendime, patvirtina, kad jos vadovai puikiai žinojo apie derinimo, susijusio su individualiais klientais, bendrą geografinę aprėptį.
Iš tiesų, pirma, 2002 m. spalio 7 d. atsakyme į
Pometon Deutschland
„general manager“2002 m. spalio 7 d. faksą dėl MTS skundų, susijusių su ieškovės taikomais kainų sumažinimais klientams Vokietijoje (ginčijamo sprendimo 133 konstatuojamoji dalis), ieškovės generalinis direktorius pažymi, be kita ko, kad paprastai atsakomųjų priemonių grėsmė yra „pasaulinė“. Nors šis dokumentas buvo parengtas prieš pažeidimo laikotarpį, jis įrodo, kad derinimas, susijęs su individualiais klientais,
Pometon
vadovų požiūriu, turėjo bendrą geografinę aprėptį. Priešingai ieškovės teiginiams, pagal jurisprudenciją (žr. šio sprendimo 113 punktą) į tokį įrodymą galima atsižvelgti kartu su kitais įrodymais, be kita ko, kai reikia vertinti geografinę kartelio aprėptį. Be to, šie du e. laiškai neatskleidžia jokio
Pometon
atsisakymo surengti susitikimą su MTS, jie labiau rodo šios bendrovės norą delsti.
Antra, 2003 m. lapkričio 21 d. e. laiške dėl, be kita ko, derinimo, susijusio su individualiais klientais Belgijoje (ginčijamo sprendimo 62 ir 134 konstatuojamosios dalys ir šio sprendimo 199 punktas),
Winoa
siūlo ieškovės generaliniam direktoriui aptarti įvairias galimybes, susijusias su klientais „Skandinavijoje ir Rytų [šalyse]“.
Taigi, nors ieškovė vykdė veiklą ne visos EEE teritorijos rinkose ir nors jos dalyvavimas derinant veiksmus, susijusius su kai kuriais individualiais klientais, buvo įrodytas tik penkiose valstybėse narėse, ji neabejotinai žinojo apie tai, kad antrasis kartelio etapas apėmė visą šią teritoriją.
Iš viso to, kas nurodyta, darytina išvada, kad Komisija pakankamai teisiškai įrodė, kad ieškovė puikiai žinojo ne tik apie esmines kartelio ypatybes (žr. šio sprendimo 257 punktą), bet ir apie jo geografinę aprėptį, todėl ji ketino dalyvauti darant vieną ir tęstinį nagrinėjamą pažeidimą.
Vadinasi, Komisija padarė pagrįstą išvadą dėl ieškovės atsakomybės darant tokį pažeidimą, nedarant poveikio jos dalyvavimo darant šį pažeidimą trukmės vertinimui narinėjant ketvirtąjį ieškinio pagrindą ar jos individualios atsakomybės dydžio vertinimui nagrinėjant prašymą pakeisti jai skirtą baudą taikant bausmės individualizavimo principą.
Taigi atmestinos visos trys antrojo ieškinio pagrindo dalys.
C.

Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimu, nes Komisija nusprendė, kad karteliu konkurencija buvo ribojama dėl tikslo
1.

Šalių argumentai
Pirma, ieškovė teigia, kad Komisija pažeidė SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį, nusprendusi, kad nagrinėjamu karteliu buvo siekiama riboti konkurenciją. Ginčijamame sprendime (142–148 konstatuojamosios dalys) šiuo aspektu buvo padarytos akivaizdžios vertinimo klaidos, neatliktas tyrimas ir akivaizdžiai trūko logikos. Ieškovė visų pirma kaltina Komisiją tuo, kad ši neatliko net paviršutiniškos rinkos, kurią apėmė kartelis, analizės ir, kaip reikalaujama pagal jurisprudenciją (žr. šio sprendimo 277 punktą), neatsižvelgė į paveiktų prekių pobūdį bei į realias sąlygas, kaip veikia nagrinėjamos rinkos struktūra.
Antra, ieškovė pažymi, kad Komisija taip pat neįrodė konkurenciją ribojančio poveikio. Ji tiesiog teigė (be to, nepagrįstai), kad „iš 4.2.1.3 punkte [susijusiame su metalo laužo kainų padidinimo apskaičiavimo formule] aprašytų faktinių aplinkybių matyti, kad antikonkurencinis kartelis buvo įgyvendintas“ (ginčijamo sprendimo 148 konstatuojamoji dalis).
Komisija savo ruožtu teigia, kad konkurentų tarpusavio derinimo, kuriame dalyvavo
Pometon
, tikslas buvo horizontalus kainų nustatymas, kaip buvo aišku iš ginčijamo sprendimo 145, 146 ir 148 konstatuojamosiose dalyse apibūdintų aplinkybių. Šiuo klausimu ji patikslina, kad pakankamai nustatė ir apibūdino nagrinėjamą rinką ir jos dalyvius (ginčijamo sprendimo 2 punktas), kad iš esmės atskleidė elgesį, kuriuo kaltinama ieškovė, ir kad nurodė šio elgesio pasekmes plieno abrazyvų pardavimo kainoms (ginčijamo sprendimo 5.2.4 punktas).
Taigi Komisija mano, kad, nepadarydama akivaizdžios vertinimo klaidos, galėjo konstatuoti, kad kartelis ribojo konkurenciją dėl tikslo, neprivalėdama atlikti išsamios atitinkamos rinkos analizės.
2.

Bendrojo Teismo vertinimas
Reikia priminti, jog tam, kad pažeidimui būtų taikomas SESV 101 straipsnio 1 dalyje nustatytas draudimas, susitarimo, įmonių asociacijos sprendimo ar suderintų veiksmų „tikslas ar poveikis“ turi būti konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas vidaus rinkoje.
Pagal jurisprudenciją konkurencijos ribojimo „dėl tikslo“ sąvoką reikia aiškinti siaurai ir ji gali būti taikoma tik tam tikroms geram konkurencijos veikimui žalingoms įmonių veiksmų derinimo rūšims (2017 m. balandžio 27 d. Sprendimo FSL ir kt. / Komisija,
C‑469/15 P
,
EU:C:2017:308
,
punktas).
Vis dėlto esminis teisinis kriterijus nustatant, ar susitarimas – konkurencijos ribojimas „dėl tikslo“, yra konstatavimas, jog toks susitarimas savaime daro didelę žalą konkurencijai, kad būtų galima daryti išvadą, jog nereikia tirti jo poveikio (2017 m. balandžio 27 d. Sprendimo FSL ir kt. / Komisija,
C‑469/15 P
,
EU:C:2017:308
,
punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo CB / Komisija,
C‑67/13 P
,
EU:C:2014:2204
,
ir
punktus).
Siekiant įvertinti, ar susitarimas daro didelę žalą konkurencijai, kad būtų laikomas ribojančiu konkurenciją „dėl tikslo“, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnį, reikia remtis jo nuostatų turiniu, juo siekiamais tikslais ir ekonominiu bei teisiniu kontekstu (2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo CB / Komisija,
C‑67/13 P
,
EU:C:2014:2204
,
punktas; 2016 m. sausio 20 d. Sprendimo Toshiba Corporation / Komisija,
C‑373/14 P
,
EU:C:2016:26
,
punktas ir 2017 m. balandžio 27 d. Sprendimo FSL ir kt. / Komisija,
C‑469/15 P
,
EU:C:2017:308
,
punktas).
Žinoma, iš jurisprudencijos, kuria remiasi ieškovė (žr. šio sprendimo 269 punktą), matyti, kad tam tikromis aplinkybėmis siekiant nustatyti, ar susitarimu siekiama riboti konkurenciją, reikia išnagrinėti prekių ir paslaugų, kurioms jis taikomas, pobūdį ir realias nagrinėjamos rinkos ar rinkų veikimo sąlygas bei struktūrą (šiuo klausimu žr. 2013 m. kovo 14 d. Sprendimo Allianz Hungária Biztosító ir kt.,
C‑32/11
,
EU:C:2013:160
,
punktą; 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo CB / Komisija,
C‑67/13 P
,
EU:C:2014:2204
,
punktą ir 2015 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Maxima Latvija,
C‑345/14
,
EU:C:2015:784
,
punktą). Taip iš esmės yra tuo atveju, kai susitarimas turi tam tikrų savybių, dėl kurių jis yra neįprasto pobūdžio arba kompleksinis (generalinio advokato M. Wathelet išvados byloje Toshiba Corporation / Komisija,
C‑373/14 P
,
EU:C:2015:427
,
ir
punktai).
Vis dėlto pripažįstama, kad tam tikri slapti veiksmai, pavyzdžiui, lemiantys horizontalų kainų nustatymą karteliuose, gali būti laikomi darančiais tokią didelę neigiamą įtaką prekių ir paslaugų kainai, kiekiui ar kokybei, kad gali būti pripažįstama, jog SESV 101 straipsnio taikymo tikslais neverta įrodinėti, kad tais veiksmais daromas konkretus poveikis rinkai. Be to, patirtis rodo, kad tokie veiksmai lemia gamybos mažėjimą ir kainų didėjimą, o tai baigiasi blogu išteklių paskirstymu, nuo kurio visų pirma nukenčia vartotojai (2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo CB / Komisija,
C‑67/13 P
,
EU:C:2014:2204
,
punktas; 2015 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Maxima Latvija,
C‑345/14
,
EU:C:2015:784
,
punktas ir 2016 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Philips ir Philips France / Komisija,
T‑762/14
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:738
,
punktas).
Tokių susitarimų, kurie pripažintini ypač sunkiais konkurencijos pažeidimais, atveju elgesio ekonominio ir teisinio konteksto analizė gali būti apribota tuo, kas yra griežtai būtina, siekiant padaryti išvadą apie konkurencijos ribojimo dėl tikslo buvimą (žr. 2017 m. balandžio 27 d. Sprendimo FSL ir kt. / Komisija,
C‑469/15 P
,
EU:C:2017:308
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šioje byloje ieškovė pirmiausia kaltina Komisiją nusprendus, kad nagrinėjamu karteliu konkurencija buvo ribojama dėl tikslo, nors ji neišnagrinėjo paveiktų prekių pobūdžio ar realių atitinkamų rinkų veikimo sąlygų ir struktūros (žr. šio sprendimo 269 punktą).
Vis dėlto šis kaltinimas negali būti pripažintas pagrįstu. Iš tiesų pagal šio sprendimo 278 ir 279 punktuose nurodytą jurisprudenciją ir atsižvelgiant į savybes, būdingas nagrinėjamam horizontaliam karteliui, kuris buvo susijęs su kainų nustatymu, todėl laikytinas labai sunkiu konkurencijos pažeidimu, Komisija galėjo atlikti atitinkamą šio kartelio ekonominių ir teisinių aplinkybių analizę, neprivalėdama išsamiai nagrinėti paveiktų prekių pobūdžio ir atitinkamų rinkų veikimo sąlygų ir struktūros. Atsižvelgiant į pažeidimo tikslą ir sunkumą, šie aspektai iš tikrųjų yra antraeiliai.
Taigi Komisija ginčijamo sprendimo 142 konstatuojamojoje dalyje padarė pagrįstą išvadą, kad pažeidimas ribojo konkurenciją dėl tikslo, nes ieškovė dalyvavo horizontaliuose antikonkurenciniuose susitarimuose įgyvendinant bendrą planą, kurio vienintelis tikslas buvo paveikti kainas, pirma, pritaikant metalo laužo kainų padidinimą ir, antra, derinant individualiems klientams taikomas kainas.
Visų pirma kalbant apie pirmąjį kartelio etapą, pažymėtina, jog Komisija ginčijamo sprendimo 143 konstatuojamojoje dalyje patikslino, kad nagrinėjamo pažeidimo dalyviai derino savo elgesį, siekdami pašalinti bet kokį tarpusavio netikrumą dėl esminio kainų elemento, nes metalo laužas sudarė 25–45 % plieno abrazyvų gamybos išlaidų, o metalo laužo rinkai buvo būdingi dideli pirkimo kainų svyravimai ir dideli kainų skirtumai Sąjungos valstybėse narėse.
Be to, reikėtų pažymėti, kad ir per administracinę procedūrą, ir Bendrajam Teismui pateiktuose procesiniuose dokumentuose ieškovė nepateikia jokio konkretaus argumento ar net teiginio, kad šis kartelis buvo ypač sudėtingas, ir nenurodo tam tikrų specifinių jo aspektų, rodančių, kad, reikėjo atlikti išsamesnę ekonominių ir teisinių aplinkybių analizę, siekiant pagal šio sprendimo 277 punkte nurodytą jurisprudenciją nustatyti, ar tokį kartelį buvo galima priskirti prie susitarimų, kurie dėl savo pačių pobūdžio gali būti laikomi žalingais geram konkurencijos veikimui.
Taigi reikia konstatuoti, kad Komisija nepadarė jokios vertinimo klaidos, kai nusprendė, kad nagrinėjamas kartelis savaime buvo pakankamai žalingas konkurencijai, nes jo tikslas buvo riboti arba iškraipyti kainų konkurenciją vartotojų nenaudai.
Vadinasi, kaltinimas, susijęs su konkurencijos ribojimo dėl tikslo nebuvimu, negali būti pripažintas pagrįstu.
Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, antrasis ieškovės kaltinimas, susijęs su antikonkurencinio poveikio įrodymų nebuvimu (žr. šio sprendimo 270 punktą), turi būti laikomas nereikšmingu. Iš tiesų, atsižvelgiant į antikonkurencinį kartelio tikslą, jo pasekmių nagrinėjimas bet kuriuo atveju negali turėti jokio poveikio pažeidimo buvimo konstatavimui.
Taigi atmestinas visas trečiasis ieškinio pagrindas.
D.

Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, susijusio su ieškovės dalyvavimo darant pažeidimą trukme ir senatimi
1.

Šalių argumentai
Subsidiariai ieškovė ginčija savo dalyvavimo kartelyje trukmę. Komisija nepateikė jokių įrodymų, patvirtinančių, kad šis dalyvavimas truko iki 2007 m. gegužės 16 d., kai įvyko susitikimas Milane, per kurį, kaip teigia Komisija, „
Pometon
ir kiti pažeidimo dalyviai paskutinį kartą kontaktavo dėl metalo laužo kainų padidinimo“ (ginčijamo sprendimo 55 ir 163 konstatuojamosios dalys).
Ieškovė iš esmės paaiškina, kad 2007 m. gegužės 16 d. nevyko joks „neteisėtas“ susitikimas, kuriame ji būtų dalyvavusi. Asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, antrajame pareiškime buvo paminėtas tik vienas 2007 m. gegužės 17 d. susitikimas Milane, ir šią datą patvirtino du 2007 m. gegužės 17 d.
Ervin
vidaus e. laiškai su atpasakotu šio susitikimo turiniu.
Bet kuriuo atveju sunku patikėti ieškovės dalyvavimu tokiame 2007 m. gegužės 16 d. susitikime, nes ji neturėjo jokio intereso susitikti su savo konkurentais ir aptarti kartelio ateities, kiek jis buvo susijęs su metalo laužo kainų padidinimu, tą pačią dieną, kai buvo pasirašytas aktas dėl jos veiklos plieno abrazyvų sektoriuje nutraukimo. Šiuo klausimu Komisijos argumentai, jog tikėtina, kad toks susitikimas buvo, kad nutraukimo aktas buvo sudarytas tą pačią dieną netoli susitikimo vietos esančiame notaro biure ir kad
Ervin
nebuvo informuota, reikštų, kad ieškovė privalo įrodyti šio susitikimo nebuvimą, o tai galiausiai būtų
probatio diabolica
.
Galiausiai, ieškovės teigimu, nesant įrodymų, pažeidimo laikotarpio pabaiga ieškovės atveju sutaptų nebent su paskutiniais slaptais ryšiais, tariamai priskiriamais
Pometon
, t. y. 2005 m. birželio 9 d. susitikimu arba vėliausiai su 2005 m. lapkričio 18 d. e. laišku (žr. šio sprendimo 153, 154 ir 215 punktus).
Ieškovė šiuo etapu daro išvadą, jog dėl to, kad nuo jos dalyvavimo kartelyje pabaigos 2005 m. birželio 9 d. iki pranešimo apie senaties termino skaičiavimą nutraukiantį aktą 2015 m. birželio 15 d. praėjo daugiau nei penkeri metai, pagal Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio 1 dalį baigėsi Komisijai suteiktų įgaliojimų skirti baudą senaties terminas.
2.

Bendrojo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia patikrinti, ar Komisija pakankamai teisiškai įrodė ieškovės dalyvavimo nagrinėjamame kartelyje trukmę (šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 24 d. Sprendimo Viega / Komisija,
T‑375/06
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2011:106
,
punktą).
Vis dėlto nesant įrodymų, tiesiogiai pagrindžiančių pažeidimo trukmę, Komisija turi pateikti bent įrodymų dėl faktinių aplinkybių, pakankamai artimų laiko atžvilgiu, kurie leistų pagrįstai manyti, kad pažeidimas nebuvo nutrauktas nuo vienos konkrečios datos iki kitos (2010 m. gegužės 19 d. Sprendimo IMI ir kt. / Komisija,
T‑18/05
,
EU:T:2010:202
,
punktas).
Šioje byloje, pirma, iš Bendrojo Teismo atliktos antrojo pagrindo analizės matyti, kad Komisija pakankamai teisiškai įrodė, kad ieškovė dalyvavo kai kuriuose susitikimuose ir palaikant kitus slaptus ryšius bent nuo 2003 m. rugpjūčio 3 d., kai buvo sudarytas susitarimas dėl metalo laužo kainų padidinimo (žr. šio sprendimo 129 punktą), iki
Würth
ir
Pometon
pasikeitimo laiškais 2005 m. lapkričio 16–18 d. (žr. šio sprendimo 153 punktą).
Be to, ši institucija taip pat įrodė, kad ieškovė dalyvavo ruošiantis susitikimui Milane, kurį buvo numatyta surengti 2007 m. gegužės 16 ir 17 d.
Žinoma, kalbant apie tai, ar ieškovė dalyvavo šiame susitikime Milane, reikia pažymėti, kad ji pagrįstai teigia, jog Komisija perkelia įrodinėjimo pareigą, tiesiog teigdama, kad tikėtina, jog pirmasis susitikimas, kuriame ieškovė dalyvavo, buvo surengtas 2007 m. gegužės 16 d., siekiant aptarti kartelio ateitį, o po jo, 2007 m. gegužės 17 d., įvyko antrasis susitikimas.
Šiuo klausimu Komisijos nurodyta aplinkybė, kad šio susitikimo vieta buvo netoli notaro biuro, kuriame 2007 m. gegužės 16 d. sudarytas aktas dėl
Pometon
veiklos dalies plieno abrazyvų sektoriuje perleidimo
Winoa
, negali būti pakankamai rimtas ir patikimas įrodymas, kad antikonkurencinis susitikimas įvyko tą pačią dieną. Vis dėlto asmens, pateikusio prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, antrajame pareiškime minimas tik 2007 m. gegužės 17 d. susitikimas Milane. Nėra nieko, kas leistų daryti prielaidą, kad ieškovė dalyvavo antikonkurenciniame susitikime dieną prieš tai.
Vis dėlto, neatsižvelgiant į tai, ar ieškovė dalyvavo tokiame 2007 m. gegužės 16 d. vykusiame susitikime, jos dalyvavimas nagrinėjamame kartelyje prieš jai perleidžiant veiklą plieno abrazyvų sektoriuje
Winoa
2007 m. gegužės 16 d., ginčijamame sprendime yra patvirtintas pakankamai tikslių, patikimų ir neprieštaringų įrodymų visuma, leidžiančia patvirtinti, kad
Pometon
tiesiogiai dalyvavo darant nagrinėjamą vieną ir tęstinį pažeidimą laikotarpiu iki šio perleidimo.
Visų pirma iš ginčijamo sprendimo 52 konstatuojamojoje dalyje nurodyto 2007 m. kovo 20 d.
Ervin
vidaus e. laiško, kurio ieškovė neginčijo ir kuriame buvo nurodyta, kad
Winoa
ir
Pometon
atstovai prašė šio laiško autoriaus dalyvauti susitikime, numatomame surengti Milane 2007 m. gegužės 16 ir 17 d. siekiant aptarti metalo laužo kainų padidinimo apskaičiavimo formulės taikymą (žr. šio sprendimo 155 punktą), matyti, kad
Pometon
aktyviai dalyvavo sušaukiant ir planuojant šį susitikimą.
Be to, tai, kad
Pometon
dalyvavimas šiame susitikime nekėlė jokių abejonių kitiems dalyviams, patvirtina 2007 m. balandžio 19 d.
Ervin
vidaus e. laiškas (žr. šio sprendimo 228 punktą). Taip pat atrodo, kad 2007 m. gegužės 17 d.
Ervin
vidaus e. laiškas (ginčijamo sprendimo 55 konstatuojamoji dalis) rodo, kad kiti kartelio dalyviai prieš susitikimą Milane nebuvo informuoti apie atitinkamos
Pometon
veiklos dalies perleidimą
Winoa
. Iš tiesų iš šio e. laiško matyti, kad jo autorius –
Ervin
samdomas darbuotojas, kuris dalyvavo šiame 2007 m. gegužės 17 d. susitikime, stebėjosi M. B., kuris prieš
Winoa
jį įdarbinant nuo minėto 2007 m. gegužės 16 d. veiklos perleidimo buvo vienas iš ieškovės atstovų, santūria pozicija per šį susitikimą.
Galiausiai 2007 m. kovo 20 d. ir balandžio 19 d.
Ervin
vidaus e. laiškų (žr. šio sprendimo 227 ir 228 punktus) ir
Winoa
2007 m. balandžio 26 d. vidaus e. laiškų (žr. šio sprendimo 229 punktą) turinys įrodo, kad bent du mėnesius iki
Pometon
išėjimo iš plieno abrazyvų rinkos ši bendrovė ne tik atliko aktyvų vaidmenį pirmuoju kartelio etapu, bet ir dalyvavo antrajame jo etape.
Antra, Komisijai tinkamai įrodžius, kad ieškovė tiesiogiai dalyvavo palaikant slaptus ryšius, susijusius su dviem kartelio etapais nuo 2003 m. spalio 3 d. iki 2005 m. lapkričio 18 d. (žr. šio sprendimo 296 punktą) ir du mėnesius iki jos pasitraukimo iš rinkos 2007 m. gegužės 16 d. (žr. šio sprendimo 297–303 punktus), reikia išnagrinėti, ar antikonkurencinių ryšių beveik 16 mėnesių laikotarpiu nuo 2005 m. lapkričio 18 d. iki 2007 m. kovo mėn. įrodymų nebuvimas rodo, kad ieškovė realiai nutraukė savo dalyvavimą kartelyje šiuo laikotarpiu, kaip ji pati tai teigia (žr. šio sprendimo 292 punktą), ir tik vėliau pratęsė ir pakartojo savo dalyvavimą darant tą patį pažeidimą likus keliems mėnesiams iki pasitraukimo iš plieno abrazyvų rinkos (šiuo klausimu žr. 2016 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Philip Morris / Komisija,
T‑18/15
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:487
,
punktą).
Klausimas, ar dvi neteisėto elgesio apraiškas skiriantis laikotarpis yra pakankamai ilgas, kad būtų konstatuotas laikinas pažeidimo nutraukimas, turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į nagrinėjamo kartelio veikimą (2010 m. gegužės 19 d. Sprendimo IMI ir kt. / Komisija,
T‑18/05
,
EU:T:2010:202
,
punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2011 m. kovo 24 d. Sprendimo Tomkins / Komisija,
T‑382/06
,
EU:T:2011:112
,
punktą).
Visų pirma būtent šiame kontekste ir, remiantis bendru turimų įrodymų vertinimu, reikia konkrečiai įvertinti, ar šis laikotarpis buvo pakankamai ilgas, kad kiti kartelio dalyviai galėtų suprasti atitinkamos įmonės ketinimą nutraukti savo dalyvavimą, nes šis supratimas yra lemiamas įrodant, ar ši įmonė ketino atsiriboti nuo neteisėto susitarimo (šiuo klausimu žr. 2016 m. sausio 20 d. Sprendimo Toshiba Corporation / Komisija,
C‑373/14 P
,
EU:C:2016:26
,
ir
punktus).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad nebylus pritarimas neteisėtai iniciatyvai, viešai neatsiribojant nuo jos turinio ar nepranešant apie ją administracinėms institucijoms, skatina tęsti pažeidimą ir kliudo jį atskleisti. Toks bendrininkavimas yra pasyvus dalyvavimas darant pažeidimą, todėl gali pagrįsti įmonės atsakomybę vieno susitarimo atveju. Be to, tai, kad įmonė neįgyvendina susitikimo, turėjusio antikonkurencinį tikslą, sprendimų, negali panaikinti jos atsakomybės už dalyvavimą kartelyje, jeigu ji viešai neatsiribojo nuo jo turinio (žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Duravit ir kt. / Komisija,
C‑609/13 P
,
EU:C:2017:46
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šioje byloje, atsižvelgiant į nagrinėjamo kartelio ypatumus, slaptų ryšių tarp ieškovės ir kitų kartelio dalyvių nebuvimas net ir minėtu beveik 16 mėnesių laikotarpiu neleidžia nuspręsti, kad ji nutraukė savo dalyvavimą kartelyje. Iš tiesų šiam karteliui buvo būdinga, pirma, automatinis metalo laužo kainų padidinimo taikymas (žr. šio sprendimo 147 punktą) ir, antra, glaudžios sąsajos tarp abiejų kartelio etapų (žr. šio sprendimo 228, 256 ir 303 punktus), taip pat struktūruoto dalyvių ryšių organizavimo siekiant įgyvendinti derinimą, susijusį su individualiais klientais, nebuvimas, išskyrus Vokietijos rinką, palaikant pavienius ryšius tik kilus nesutarimams (žr. šio sprendimo 222 punktą).
Vis dėlto esant tokiam vienam ir tęstiniam pažeidimui, ieškovė nenurodo jokios aplinkybės, leidžiančios manyti, kad slapti ryšiai vis dėlto buvo būtini jos nepertraukiamam dalyvavimui kartelyje nuo 2005 m. birželio 9 d. iki 2007 m. kovo mėn. Visų pirma ji nenurodo jokios aplinkybės, galėjusios paveikti kartelio veikimą, kurį rodo Komisijos pateikti įrodymai ir kuriam tuo laikotarpiu būtų reikėję palaikyti ryšius su kitais kartelio dalyviais, siekiant jį atnaujinti (šiuo klausimu žr. 2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Trelleborg Industrie ir Trelleborg / Komisija,
T‑147/09 ir T‑148/09
,
EU:T:2013:259
,
punktą).
Taigi, atsižvelgiant į šio kartelio savybes (žr. šio sprendimo 308 punktą), galimą ieškovės nedalyvavimą susitikimuose ar palaikant kitus slaptus ryšius minėtu 16 mėnesių laikotarpiu kiti kartelio dalyviai juo labiau negalėjo suprasti kaip atsiribojimą nuo kartelio, nes
Pometon
nuo pat pradžių dalyvavo nustatant metalo laužo kainų padidinimo sistemą ir aktyviai prisidėjo prie jos įgyvendinimo (žr. šio sprendimo 129 ir 130 punktus).
Be to, tai, kad ieškovė atliko aktyvų vaidmenį ruošiantis susitikimui Milane ir iš anksto nepaskelbė kitiems kartelio dalyviams apie savo veiklos plieno abrazyvų sektoriuje perdavimą
Winoa
, patvirtina
Pometon
ir
Winoa
neteisėto elgesio tęstinumą. Šį tęstinumą taip pat aiškiai patvirtino 2008 m. gegužės 28 d. M. T. e. laiškas (žr. šio sprendimo 231 punktą).
Dėl visų šių priežasčių, nors ieškovės dalyvavimas nėra patvirtintas tiesioginiais rašytiniais įrodymais, apimančiais visą pažeidimo trukmę nuo 2003 m. spalio 3 d. iki 2007 m. gegužės 16 d., jos tęstinį dalyvavimą aiškiai rodo bendra visų Komisijos pateiktų įrodymų analizė, nes šie įrodymai patvirtina vieni kitus, taigi leidžia įrodyti ieškovės atsakomybę už visą nagrinėjamą laikotarpį (šiuo klausimu žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Komisija / Keramag Keramische Werke ir kt.,
C‑613/13 P
,
EU:C:2017:49
,
punktą).
Taigi, nesant nė menkiausio įrodymo, kad suinteresuotasis asmuo atsiribojo nuo kartelio, Komisija pakankamai teisiškai įrodė, kad
Pometon
nenutraukė savo dalyvavimo darant nagrinėjamą vieną ir tęstinį pažeidimą, nors dėl maždaug 16 mėnesių laikotarpio ji neturėjo slaptų ryšių tiesioginių įrodymų (šiuo klausimu žr. 2015 m. birželio 16 d. Sprendimo FSL ir kt. / Komisija,
T‑655/11
,
EU:T:2015:383
,
punktą).
Vadinasi, kadangi
Pometon
dalyvavo kartelyje iki 2007 m. gegužės 16 d. ir kadangi Komisija pradėjo patikrinimus jos patalpose nuo 2010 m. birželio mėn., o procedūrą jos atžvilgiu – 2013 m. sausio 16 d. (žr. šio sprendimo 6 ir 7 punktus), šios institucijos įgaliojimų paskirti ieškovei baudą senatis nebuvo pasibaigusi priimant ginčijamą sprendimą ir jis buvo priimtas teisėtai, laikantis Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnyje nustatytų terminų.
Tai reiškia, kad visas ketvirtasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas.
Vadinasi, Bendrajam Teismui konstatavus, kad antrasis, trečiasis ir ketvirtasis ieškinio pagrindai, kuriais buvo siekiama ginčyti
Pometon
priskiriamą neteisėtą elgesį ir jos dalyvavimą darant nagrinėjamą vieną ir tęstinį pažeidimą nuo 2003 m. spalio 3 d. iki 2007 m. gegužės 16 d., yra nepagrįsti, pirmoji ir antroji ieškovės reikalavimų dalis tiek, kiek jose prašoma panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį (žr. šio sprendimo 31 punktą), turi būti atmesta.
E.

Dėl bazinio baudos dydžio pakeitimo pagal Baudų apskaičiavimo gairių 37 punktą
1.

Šalių argumentai
Subsidiariai ieškovė prašo panaikinti arba pakeisti baudą, teigdama, kad bazinio baudos dydžio pakeitimas pagal Baudų apskaičiavimo gairių 37 punktą nėra pakankamai motyvuotas ir neatitinka proporcingumo ir vienodo požiūrio principų.
Šiomis aplinkybėmis paaiškinimai, kuriuos Komisija pateikė Bendrajame Teisme, įskaitant per teismo posėdį pateiktą lentelę, yra visiškai nauji ir neleidžia ištaisyti pradinio nepakankamo motyvavimo. Be to, šios lentelės pateikimas per teismo posėdį yra pavėluotas, todėl nepriimtinas.
2018 m. liepos 2 d. pastabose (žr. šio sprendimo 29 punktą) ieškovė taip pat nurodo konkrečių
Pometon
2006 m. pasaulinių pardavimų dydžio, nurodyto minėtoje lentelėje, į kurį Komisija atsižvelgė nustatydama pakeitimą ieškovei, netikslumą. Šis procentinis dydis buvo ne 21 %, o 31 %.
Komisija savo ruožtu teigia, kad ginčijamo sprendimo 228 ir 229 konstatuojamosiose dalyse nurodyti motyvai (žr. šio sprendimo 345 ir 346 punktus) leidžia gerai suprasti kriterijus, kuriuos ji taikė, siekdama apskaičiuoti bazinio baudos dydžio pakeitimą. Iš tiesų iš jų matyti, kad Komisija pritaikė ieškovei išimtinį sumažinimą, analogišką tiems, kuriuos pritaikė kitoms keturioms įmonėms, kurioms buvo skirtas sprendimas dėl susitarimo, kad nustatytų asmeninei
Pometon
atsakomybei proporcingą baudos dydį, atsižvelgiant į jos dalyvavimo kartelyje sunkumą ir trukmę, palyginti su kitomis minėtomis įmonėmis, taip pat, kad užtikrintų atgrasomąjį baudos poveikį.
Atsiliepime į ieškinį Komisija paaiškino, kad, siekdama pritaikyti baudos pakeitimą ieškovei, ji atsižvelgė į 21 % sumažinimo koeficientą, atitinkantį
Pometon
apyvartos, susijusios su plieno abrazyvų pardavimais, ir bendros jos apyvartos 2006 m. santykį. Vis dėlto ji padidino šį dydį, pritaikydama ieškovei papildomą 39 % sumažinimą dėl trumpesnio
Pometon
dalyvavimo kartelyje, palyginti nedidelio jo masto ir atsižvelgdama į tai, kad jos produktų portfelis nebuvo labai diversifikuotas. Triplike Komisija pripažino, kad konkrečių
Pometon
pardavimų procentinis dydis EEE 2006 m. iš tikrųjų buvo 23,7 %, ir teigė, kad skirtumas, palyginti su 21 % procentiniu dydžiu, į kurį ji atsižvelgė, buvo kompensuotas koreguojant.
Per posėdį Komisija patikslino, kad rėmėsi kiekvienos nagrinėjamos įmonės konkrečių pasaulinių pardavimų vertės ir visos apyvartos santykiu, kaip ji glaustai, bet išsamiai nurodė ginčijamo sprendimo 228 ir 229 konstatuojamosiose dalyse, o ne šių pardavimų procentiniu dydžiu EEE.
Kalbant apie konkrečių pasaulinių
Pometon
pardavimų santykį, pažymėtina, kad Komisija savo rašytinėse pastabose dėl ieškovės nurodyto netikslumo (žr. šio sprendimo 319 punktą), susijusio su šiuo tikslu per teismo posėdį pateiktoje lentelėje nurodytu 21 % procentiniu dydžiu, grįsdama įrodymais, teigė, kad rėmėsi skaičiais, kuriuos ieškovė pateikė atsakydama į jos prašymus per administracinę procedūrą pateikti informacijos.
Per teismo posėdį Komisija taip pat patikslino, kad siekdama užtikrinti vienodą požiūrį ir paisyti lygybės ji pakoregavo minėtą konkrečių pasaulinių pardavimų procentinį dydį kiekvienam iš kartelio dalyvių, kad pernelyg palankiai nevertintų tų įmonių, kurių konkretūs pardavimai turėjo labai didelį poveikį pasaulinei apyvartai. Ši korekcija buvo atlikta remiantis toliau nurodytais trim kriterijais, paminėtais per teismo posėdį pateiktoje lentelėje, kuri apėmė ir su ieškove susijusius duomenis.
Svarbiausias buvo pardavimų diversifikavimo kriterijus. Ieškovei dėl to buvo pritaikytas didžiausias papildomas sumažinimas (39 %) iš esmės todėl, kad jos pardavimai buvo labai diversifikuoti, o
Ervin
,
Winoa
ir MTS, priešingai, buvo nubaustos (atitinkamai 13 %, 8 % ir 4 %) dėl to, kad jų portfeliai buvo koncentruoti (88 %
Ervin
, 83 %
Winoa
ir 94 % MTS). Kiti du kriterijai buvo įmonės dydis ir jos „ribotas“ arba „neribotas“ vaidmuo darant pažeidimą.
2.

Bendrojo Teismo vertinimas
a)

Dėl per posėdį pateiktos lentelės priimtinumo ir Komisijos prašymo užtikrinti konfidencialumą
Kadangi ieškovė pateikė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą dėl Komisijos per teismo posėdį pateiktos lentelės, pirmiausia reikia jį išnagrinėti.
Šiuo klausimu, pirma, reikia priminti, kad pagal Procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį „išimties tvarka pagrindinės šalys dar gali pateikti įrodymų ar pasiūlymų pateikti įrodymų prieš pasibaigiant žodinei proceso daliai su sąlyga, kad vėlavimas juos pateikti yra pagrįstas“.
Vis dėlto konkrečiomis šios bylos aplinkybėmis Komisija pateikė minėtą dokumentą per teismo posėdį atsakydama į Bendrojo Teismo užduotus klausimus, ir jame yra informacijos, reikalingos Bendrajam Teismui, kad jis galėtų nustatyti ir įvertinti, kokius kriterijus ši institucija taikė, apskaičiuodama ieškovei paskirtą baudą (žr. šio sprendimo 366 ir 376 punktus), juolab kad ji prašė pateikti rašytines pastabas dėl šioje lentelėje pateiktų duomenų. Taigi šio dokumento pateikimas teismo posėdžio etapu atrodo pagrįstas, kaip tai suprantama pagal Procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį.
Antra, reikia atmesti žodžiu Komisijos per teismo posėdį pateiktą prašymą užtikrinti kai kurių minėtoje lentelėje esančių duomenų konfidencialumą, kurį ji grindė vieninteliu motyvu, kad, Komisijai pačiai atsiklausus nagrinėjamų įmonių, jos manė, kad šie duomenys turi likti konfidencialūs.
Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją buvusi slapta, tačiau senesnė nei penkerių metų informacija dėl prabėgusio laiko iš principo privalo būti laikoma istorine ir dėl šios aplinkybės praradusia slaptumą ar konfidencialumą, nebent išimtinai šalis, kuri remiasi šiuo slaptumu, įrodo, kad, nepaisant senumo, ši informacija tebėra laikoma esminiais duomenimis apie jos arba trečiųjų suinteresuotųjų šalių komercinę padėtį (2017 m. kovo 14 d. Sprendimo Evonik Degussa / Komisija,
C‑162/15 P
,
EU:C:2017:205
,
punktas).
Šioje byloje reikia konstatuoti, kad minėtoje lentelėje pateikti duomenys nebėra konfidencialūs. Visų pirma kalbant apie kiekvienos sprendimo dėl susitarimo adresatės konkrečių 2009 m. pasaulinių pardavimų vertę, pažymėtina, kad Komisija nepateikė jokio argumento, leidžiančio manyti, kad, nors šie duomenys jau yra seni, tai vis dar yra esminiai duomenys apie komercinę atitinkamų įmonių padėtį. Be to, įvairios korekcijos, kurias Komisija taikė, siekdama nustatyti šioms įmonėms pritaikyto bazinio baudos dydžio pakeitimus, niekaip nesusijusios su jų komercine politika ir dėl šio savo pobūdžio negali būti konfidencialūs. Galiausiai kiti nagrinėjamoje lentelėje pateikti duomenys jau buvo pripažinti nekonfidencialiais šio sprendimo 26 punkte minėtoje 2018 m. gegužės 4 d. Nutartyje
Pometon / Komisija
(T‑433/16).
Taigi, pirma, nagrinėjamos lentelės pateikimas, nors ir kaip pavėluotai, turi būti laikomas priimtinu ir, antra, nėra jokio pagrindo šiame sprendime nepateikti kai kurių joje nurodytų duomenų ar jų neviešinti.
b)

Dėl prašymo panaikinti baudą dėl pareigos motyvuoti pažeidimo
Ieškovė iš esmės teigia, kad Komisija pakankamai teisiškai nemotyvavo bazinio baudos dydžio pakeitimo, kurį ji pritaikė pagal Baudų apskaičiavimo gairių 37 punktą.
1)

Pirminės pastabos dėl jurisprudencijos, susijusios su baudų motyvavimu
Pirma, reikia pažymėti, kad baudų motyvavimui taikomi reikalavimai, kurių Komisija privalo laikytis per įprastą procedūrą arba per procedūrą dėl susitarimo dėl konkretaus kartelio, taip pat taikomi esant mišriai procedūrai, net jeigu ji vykdoma skirtingu metu (pagal analogiją žr. 2016 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Printeos ir kt. / Komisija,
T‑95/15
,
EU:T:2016:722
,
punktą).
Iš tiesų, nors susitarimo procedūra ir įprasta pažeidimo procedūra yra dvi atskiros procedūros, be kita ko, atsižvelgiant į kiekviena iš jų konkrečiai siekiamą tikslą, ir viena, ir kita procedūra reglamentuojama pradiniu sprendimu pradėti kartelio tyrimą, kurį Komisija priima pagal Reglamento Nr. 773/2004 2 straipsnį (žr. šio sprendimo 7 punktą), ir jos atitinka tą patį bendrojo intereso tikslą – nutraukti nagrinėjamus antikonkurencinius veiksmus atitinkamų nagrinėjamos rinkos vartotojų naudai.
Antra, sprendimo, kuriuo už SESV 101 straipsnio pažeidimą skiriama bauda, motyvai, be kita ko, turi leisti įmonėms, kurioms šis sprendimas yra skirtas, nustatyti ir suprasti kriterijus, kuriais Komisija faktiškai rėmėsi, nustatydama baudą, ir patikrinti, ar šie kriterijai buvo taikomi laikantis vienodo požiūrio ir proporcingumo principų.
Atsižvelgiant į tai, konkrečiau kalbant apie išimtinį bazinio baudos dydžio pakeitimą, reikia priminti, kad pagal Baudų apskaičiavimo gairių 37 punktą, „nors šiose Gairėse nurodomas bendras baudų apskaičiavimo metodas, tam tikros bylos ypatumai ar būtinybė siekti atgrasomojo poveikio konkrečioje byloje gali pateisinti Komisijos nukrypimą nuo šių metodų“.
Taigi, kai Komisija nusprendžia nukrypti nuo Baudų apskaičiavimo gairėse nurodyto bendro baudų apskaičiavimo metodo, motyvai, susiję su šios baudos dydžiu, turi būti kuo tikslesni dėl to, kad minėtų gairių 37 punkte abstrakčiai nurodomi „tam tikros bylos ypatumai“, taigi Komisijai paliekama didelė diskrecija taikyti, kaip ir šiuo atveju, išimtinį atitinkamų įmonių bazinių baudų dydžių koregavimą (žr. 2016 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Printeos ir kt. / Komisija,
T‑95/15
,
EU:T:2016:722
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Būtent tokiomis aplinkybėmis pareiga motyvuoti teisiškai privalomą aktą, kuri nuo šiol atitinka Chartijos 41 straipsnio 2 dalies c punkte įtvirtintą pagrindinę teisę, išlaiko tokią pačią teisinę reikšmę kaip ir teisinis reikalavimas, kuriuo siekiama užtikrinti kiekvieno asmens teisės į gerą Sąjungos institucijų, organų ir įstaigų administravimą apsaugą (šiuo klausimu žr. 1991 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Technische Universität München,
C‑269/90
,
EU:C:1991:438
,
punktą).
Vis dėlto siekdama nustatyti bazinio baudos dydžio išimtinio pakeitimo mastą Komisija iš esmės privalo taikyti tuos pačius kriterijus ir tą patį apskaičiavimo metodą visoms kartelio šalims ir kiekvienos iš jų atveju, laikydamasi vienodo požiūrio principo, įvertinti informaciją, kuria remiasi.
Taigi esant mišriai procedūrai, kaip šioje byloje, Komisijai tenkanti pareiga motyvuoti apima visus reikšmingus veiksnius, į kuriuos reikia atsižvelgti norint įvertinti, ar įmonės, kuri atsisakė sudaryti susitarimą, situacija buvo panaši į konkurenčių, sprendimo dėl susitarimo adresačių, padėtį, ar minėtos situacijos buvo vertinamos vienodai ir ar vienodas arba nevienodas minėtų situacijų vertinimas objektyviai pagrįstas (pagal analogiją žr. 2016 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Printeos ir kt. / Komisija,
T‑95/15
,
EU:T:2016:722
,
punktą).
Taigi šioje byloje reikia patikrinti, ar ginčijamo sprendimo motyvai leidžia pakankamai teisiškai suprasti apskaičiavimo metodą ir kriterijus, kuriuos Komisija taikė, nustatydama pakeitimo dydį ieškovei, taigi ir įvertinti šio išimtinio pakeitimo proporcingumą ir atitiktį vienodo požiūrio principui.
Vis dėlto šiuo klausimu reikėtų priminti, kad pagal vienodo požiūrio arba nediskriminavimo principus reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai pagrįstas (2014 m. gegužės 14 d. Sprendimo Donau Chemie / Komisija,
T‑406/09
,
EU:T:2014:254
,
punktas). Kalbant apie proporcingumo principą, pažymėtina, kad jis reiškia, kad Komisija privalo nustatyti baudą, proporcingą įrodymams, į kuriuos buvo atsižvelgta vertinant pažeidimo sunkumą, ir šiuo atžvilgiu tuos įrodymus taikyti nuosekliai ir objektyviai pateisinamai (2011 m. spalio 5 d. Sprendimo Romana Tabacchi / Komisija,
T‑11/06
,
EU:T:2011:560
,
punktas ir 2015 m. gegužės 20 d. Sprendimo Timab Industries ir CFPR / Komisija,
T‑456/10
,
EU:T:2015:296
,
punktas).
Tai reiškia, kad nustatydama baudos dydį Komisija negali diskriminuoti to paties kartelio šalių, taikydama skirtingus skaičiavimo kriterijus ir metodus, kuriems neturi įtakos susitarimo procedūrai priskiriamos ypatybės, kaip antai pagal Pranešimo dėl susitarimo procedūros 32 punktą dėl susitarimo 10 % sumažinta bauda (žr. 2015 m. gegužės 20 d. Sprendimo Timab Industries ir CFPR / Komisija,
T‑456/10
,
EU:T:2015:296
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
2)

Dėl išimtinio baudos pakeitimo motyvų ginčijamame sprendime
Ginčijamo sprendimo 228 konstatuojamojoje dalyje „Pakoreguoto bazinio baudos dydžio pakeitimas“ Komisija pirmiausia priminė, kad sprendime dėl susitarimo (104 konstatuojamoji dalis) ji pakeitė atitinkamą bazinį baudos dydį visoms įmonėms, kurios sutiko sudaryti susitarimą, ir tai padarė dėl toliau nurodytų priežasčių. Pirma, pakoreguoti baziniai baudos dydžiai viršijo Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatytą 10 % visos apyvartos ribą. Antra, kalbant apie kiekvieną iš šių įmonių, „karteliui priskiriamų produktų pardavimų vertė“ sudarė didelę visos įmonės apyvartos dalį. Trečia, skyrėsi individualus kiekvienos iš įmonių, nusprendusių sudaryti susitarimą, dalyvavimas darant pažeidimą.
Be to, ginčijamo sprendimo 229 konstatuojamojoje dalyje Komisija iš esmės konstatavo, kad konkrečiomis bylos aplinkybėmis ir, atsižvelgiant į būtinybę užtikrinti vienodo požiūrio principo paisymą, ji turėjo pasinaudoti diskrecija ir apskaičiuodama baudas pritaikyti (taip pat ir
Pometon
) gairių 37 punktą dėl toliau nurodytų priežasčių. Pirma, bazinis baudos dydis, pakoreguotas atsižvelgiant į lengvinančias aplinkybes, viršijo Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatytą 10 % visos apyvartos ribą. Antra, skyrėsi individualus
Pometon
ir kitų kartelio dalyvių dalyvavimas darant pažeidimą. Trečia, baudos dydis turėjo būti proporcingas
Pometon
padarytam pažeidimui ir pakankamai atgrasantis.
Iš ginčijamo sprendimo taip pat matyti, kad Komisija pagal Baudų apskaičiavimo gairių 37 punktą pritaikė ieškovei specialų sumažinimą, kaip ir sprendime dėl susitarimo kitoms kartelyje dalyvavusioms įmonėms, motyvuodama tuo, kad
Pometon
, kaip ir kitoms kartelio dalyvėms, pakoreguotas bazinis baudos dydis viršijo teisės aktuose nustatytą atitinkamos įmonės 10 % visos apyvartos ribą.
Taigi Komisija aiškiai motyvavo šį išimtinį pakeitimą būtinybe pagal jurisprudenciją atsižvelgti į individualų kiekvienos šalies atsakomybės lygį darant pažeidimą (šiuo klausimu žr. 2011 m. birželio 16 d. Sprendimo Putters International / Komisija,
T‑211/08
,
EU:T:2011:289
,
punktą).
Vis dėlto ginčijamo sprendimo motyvai nepateikia jokios pakankamai tikslios informacijos apie taikytą apskaičiavimo metodą ir vertinimo elementus, į kuriuos atsižvelgta diferencijuojant ieškovei pritaikytą sumažinimą, palyginti su kitiems kartelio dalyviams pritaikytu sumažinimu, atsižvelgiant į kiekvienos įmonės atsakomybę. Iš tiesų to sprendimo 229 konstatuojamojoje dalyje Komisija iš esmės bendrai nurodė skirtumus tarp individualaus
Pometon
ir kitų kartelio dalyvių dalyvavimo ir būtinybę nustatyti tokią baudą, kuri būtų proporcinga šios įmonės padarytam pažeidimui ir pakankamai atgrasanti.
Vienintelė konkreti informacija, kuri šiuo klausimu kyla iš ginčijamo sprendimo 228 ir 229 konstatuojamųjų dalių, yra ta, kad įmonėms, kurių atžvilgiu buvo priimtas sprendimas dėl susitarimo, Komisija kaip vieną iš priežasčių, pateisinančių tokį išimtinį pakeitimą, nurodė tai, kad konkrečių pardavimų vertė sudarė didelę visos kiekvienos iš šių įmonių apyvartos dalį. Vis dėlto šis veiksnys visai nenurodytas kaip viena iš priežasčių, pateisinančių ieškovei pritaikytą sumažinimą.
Paprastas šio veiksnio nepaminėjimas, kiek jis susijęs su ieškove, neleidžia suprasti skirtumo tarp jai pritaikyto sumažinimo ir sumažinimo, kuris buvo pritaikytas kitiems kartelio dalyviams.
Iš tiesų nei ginčijamo sprendimo, nei sprendimo dėl susitarimo turinys nerodo, kad Komisija, kaip ji patikslino per teismo posėdį, iš esmės rėmėsi konkrečios nagrinėjamų įmonių pardavimų vertės pasauliniu lygmeniu ir jų visos apyvartos paskutiniais ištisais jų dalyvavimo darant pažeidimą metais santykiu.
Šiuo klausimu ginčijamo sprendimo 228 konstatuojamoji dalis, kurioje nurodyta, kad „su karteliu siejamų produktų pardavimų vertė sudarė didelę visos [sprendimo dėl susitarimo adresatų] apyvartos dalį“ (žr. šio sprendimo 345 punktą), suformuluota bent jau dviprasmiškai.
Nesant jokio paaiškinimo, atrodo, kad tokia formuluotė ginčijamo sprendimo ir sprendimo dėl sandorio kontekste nurodo kiekvienos įmonės, sprendimo dėl susitarimo adresatės, konkrečių pardavimų vertę EEE mastu, kuris atitinka geografinę kartelio taikymo sritį. Iš tiesų šiuose sprendimuose niekur nenurodyta nagrinėjamų įmonių konkrečių pardavimų vertė pasauliniu lygmeniu, kuri, be to, neatspindi jų individualaus dalyvavimo kartelyje, nurodyto ginčijamo sprendimo 229 konstatuojamojoje dalyje (žr. šio sprendimo 346 punktą).
Vis dėlto Komisijos per teismo posėdį nurodytos aplinkybės, kad siekdama nustatyti visos nagrinėjamų įmonių apyvartos santykį ji nuoseklumo sumetimais taip pat atsižvelgė į konkrečius jų pasaulinius pardavimus, neįmanoma nustatyti ginčijamame sprendime. Šiuo klausimu, atsižvelgiant į tai, kas nurodyta šio sprendimo 353 ir 354 punktuose, nuorodos šio sprendimo 228 konstatuojamojoje dalyje (žr. šio sprendimo 345 punktą) į visą įmonių, sprendimo dėl susitarimo adresačių, apyvartą nepakanka suprasti, kad ši institucija rėmėsi kiekvienos šios įmonės konkrečių pasaulinių pardavimų dydžiu.
Be to, triplike Komisija pati pripažino, kad, kalbant apie ieškovę, teisingas procentinis dydis jos atveju buvo 23,7 %, o ne 21 %, ir tai atitiko konkrečių
Pometon
pardavimų EEE (ginčijamo sprendimo 210 konstatuojamoji dalis) ir visos jos apyvartos 2006 m. santykį. Tik per teismo posėdį Komisija patikslino, kad iš tikrųjų rėmėsi kiekvienos nagrinėjamos įmonės konkrečių pasaulinių pardavimų paskutiniais ištisais jų dalyvavimo kartelyje metais ir visos jų apyvartos santykiu (žr. šio sprendimo 321 ir 322 punktus).
Be to, ieškovė taip pat pagrįstai pažymi, kad iš ginčijamo sprendimo motyvų neįmanoma nustatyti apskaičiavimo metodo, kurį Komisija taikė, nustatydama pakeitimo lygį, taigi, atsižvelgiant į šį metodą, įvertinti, ar jai pritaikytas sumažinimas atitiko proporcingumo ir vienodo požiūrio principus.
Iš tiesų minėtame sprendime nėra nieko, kas leistų suprasti, kad, nors šis veiksnys nebuvo paminėtas, apskaičiuojant ieškovei pritaikytą pakeitimo dydį buvo atsižvelgta, kaip patikslino Komisija per teismo posėdį (žr. šio sprendimo 375 punktą), į atitinkamos įmonės konkrečių pasaulinių pardavimų ir visos apyvartos santykį, siekiant užtikrinti baudos proporcingumą. Nei iš šio sprendimo, nei juo labiau iš sprendimo dėl susitarimo negalima spręsti, kad Komisija, kalbant apie visas įmones, dalyvavusias darant pažeidimą, rėmėsi šiuo santykiu ir jį pakoregavo, kiekvienu konkrečiu atveju pritaikydama papildomą baudos sumažinimą, kaip ji tai aiškino Bendrajame Teisme.
Galiausiai iš ginčijamo sprendimo visai negalima spręsti, kad siekdama pernelyg palankiai nevertinti įmonių, kurių veikla buvo koncentruota, Komisija pakoregavo minėtą santykį, remdamasi trim per teismo posėdį pateiktoje lentelėje nurodytais kriterijais, susijusiais su ieškovės pardavimų diversifikavimu, „mažu dydžiu“ ir „ribotu vaidmeniu“ antruoju kartelio etapu.
Iš tiesų ginčijamo sprendimo 228 konstatuojamojoje dalyje paminėtas tik šis vienas kriterijus, susijęs su individualia ieškovės atsakomybe darant pažeidimą, palyginti su kitų kartelio dalyvių individualia atsakomybe. Vis dėlto minėto sprendimo motyvai neatskleidžia jokio kito vertinimo kriterijaus, į kurį Komisija atsižvelgė, nustatydama išimtinio pakeitimo dydį ieškovei, siekdama užtikrinti jai paskirtos baudos proporcingumą, palyginti su kitoms įmonėms paskirtomis baudomis.
Vadinasi, iš to kas nurodyta, darytina išvada, kad ginčijamo sprendimo 228 ir 229 konstatuojamosios dalys neleidžia, remiantis jose nurodytais motyvais, įvertinti, ar ieškovės padėtis, atsižvelgiant į Komisijos taikytą apskaičiavimo metodą ir kriterijus, buvo panaši, ar ne į kitų nagrinėjamų įmonių ir ar ši institucija vertino ieškovę vienodai, ar skirtingai.
Kadangi apie motyvus suinteresuotajam asmeniui iš esmės turi būti pranešama kartu su jam nenaudingu sprendimu, motyvavimo nebuvimo negali ištaisyti tai, kad suinteresuotasis asmuo paaiškinimus, susijusius su Komisijos byloje taikytu apskaičiavimo metodu ir kriterijais, sužino vykstant procesui Bendrajame Teisme (šiuo klausimu žr. 2016 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Printeos ir kt. / Komisija,
T‑95/15
,
EU:T:2016:722
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Atsižvelgiant į visa tai, kas nurodyta, reikia konstatuoti, kad ginčijamame sprendime pažeista pareiga motyvuoti, kiek tai susiję su išimtiniu sumažinimo dydžiu, kuris buvo pritaikytas ieškovei pagal Gairių 37 punktą.
Taigi trečioji reikalavimų dalis, susijusi su baudos dydžio panaikinimu, turi būti pripažinta pagrįsta, todėl ginčijamo sprendimo 2 straipsnis turi būti panaikintas.
c)

Dėl prašymo sumažinti baudą
Reikia pažymėti, kad, nepaisant ginčijamo sprendimo 2 straipsnio panaikinimo dėl motyvų nebuvimo, Bendrasis Teismas yra įgaliotas įgyvendinti savo neribotą jurisdikciją, nes ieškovė taip pat prašė pakeisti baudos dydį.
Iš tiesų po to, kai Komisija procesiniuose dokumentuose pateikė paaiškinimų, ir visų pirma atsižvelgdamas į informaciją iš lentelės, susijusios su Komisijos atliktais atitinkamais ieškovės ir kitų keturių įmonių, sprendimo dėl susitarimo adresačių, bazinio baudų dydžio pakeitimais pagal Baudų apskaičiavimo gairių 37 punktą, Bendrasis Teismas gali nustatyti apskaičiavimo metodą ir kriterijus, kuriuos ši institucija taikė ginčijamame sprendime ir sprendime dėl susitarimo, taigi ir įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją įvertinti jų tinkamumą (žr. šio sprendimo 376 ir 377 punktus).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kai Sąjungos teismas įgyvendina neribotą jurisdikciją, jis atlieka ne tik paprastą sankcijos teisėtumo kontrolę, bet ir turi teisę nustatydamas tos sankcijos dydį pakeisti Komisijos, akto, kuriame nustatytas pradinis šios baudos dydis, rengėjos, vertinimą savuoju, tačiau jis negali keisti bet kokio Komisijos sprendime, dėl kurio buvo kreiptasi į Bendrąjį Teismą, teisėtai konstatuoto pažeidimo sudedamųjų dalių (šiuo klausimu žr. 2016 m. sausio 21 d. Sprendimo Galp Energía España ir kt. / Komisija,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
,
–
punktus).
Taigi Sąjungos teismas, įgyvendindamas šią jurisdikciją, kuria jam galutinai perduoti įgaliojimai skirti sankcijas, gali pakeisti ginčijamą aktą, net jo nepanaikindamas, kad panaikintų, sumažintų arba padidintų skirtą baudą (šiuo klausimu žr. 2002 m. spalio 15 d. Sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. / Komisija,
C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P
,
EU:C:2002:582
,
ir
punktus; 2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Alliance One International / Komisija,
C‑679/11 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2013:606
,
punktą ir 2015 m. spalio 22 d. Sprendimo AC‑Treuhand / Komisija,
C‑194/14 P
,
EU:C:2015:717
,
punktą).
Taigi šioje byloje Bendrasis Teismas, įgyvendindamas neribotą jurisdikciją, atsižvelgdamas į Komisijos išvadas, susijusias su ieškovės dalyvavimu darant nagrinėjamą vieną ir tęstinį pažeidimą, kurios buvo patvirtintos nagrinėjant pirmus keturis šioje byloje nagrinėjamo ieškinio pagrindus, turi nustatyti tinkamą bazinio baudos dydžio išimtinio pakeitimo sumą, atsižvelgdamas į visas bylos aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Alliance One International / Komisija,
C‑679/11 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2013:606
,
punktą ir 2011 m. birželio 16 d. Sprendimo Putters International / Komisija,
T‑211/08
,
EU:T:2011:289
,
punktą).
Atliekant šį vertinimą pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalį, reikia atsižvelgti į ieškovės padaryto pažeidimo sunkumą ir trukmę, laikantis pirmiausia motyvavimo, proporcingumo, sankcijų individualizavimo ir vienodo požiūrio principų, tačiau Bendrasis Teismas neprivalo laikytis orientacinių taisyklių, kurias Komisija nustatė Baudų apskaičiavimo gairėse (šiuo klausimu žr. 2016 m. sausio 21 d. Sprendimo Galp Energía España ir kt. / Komisija,
C‑603/13 P
,
EU:C:2016:38
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), nuo kurių ši institucija ginčijamame sprendime pati pagrįstai nukrypo pagal jų 37 punktą (žr. šio sprendimo 348 punktą), ar šios institucijos sprendime dėl susitarimo taikyto apskaičiavimo metodo.
Vadinasi, neviršijant nagrinėjamos įmonės visos apyvartos praėjusiais finansiniais metais 10 % ribos, Bendrojo Teismo vertinimas turi apimti tik kriterijus, susijusius su pažeidimo sunkumu ir trukme, nustatytus Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalyje, pagal kurią kompetentingai institucijai suteikiama didelė diskrecija, žinoma, jeigu laikomasi šio sprendimo 370 punkte primintų principų.
Atsižvelgiant į tai, Bendrasis Teismas, įgyvendindamas pareigą motyvuoti, turi išsamiai apibūdinti veiksnius, į kuriuos atsižvelgė, priimdamas sprendimą dėl baudos dydžio nustatymo (šiuo klausimu žr. 2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Trafilerie Meridionali / Komisija,
C‑519/15 P
,
EU:C:2016:682
,
punktą).
Taigi kalbant apie kriterijų, susijusį su ieškovės dalyvavimo darant nagrinėjamą vieną ir tęstinį pažeidimą trukme, reikia pažymėti, kad į šią sąlygą jau buvo tinkamai atsižvelgta pagal Baudų apskaičiavimo gairių 24 punktą, kai Komisija nustatė bazinį baudos dydį, kurio ieškovė neginčijo, kai už kiekvienus papildomus dalyvavimo darant pažeidimą metus kiekvienam kartelio dalyviui šis bazinis baudos dydis buvo padidintas 100 %.
Be to, kalbant apie teisės aktuose nustatytą pažeidimo sunkumo kriterijų (žr. šio sprendimo 371 punktą), pažymėtina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją Bendrojo Teismo atliekamas baudos dydžio nustatymas iš esmės nėra tikslus aritmetinis veiksmas (2011 m. spalio 5 d. Sprendimo Romana Tabacchi / Komisija,
T‑11/06
,
EU:T:2011:560
,
punktas ir 2015 m. liepos 15 d. Sprendimo SLM ir Ori Martin / Komisija,
T‑389/10 ir T‑419/10
,
EU:T:2015:513
,
punktas).
Vis dėlto Bendrasis Teismas turi nustatyti tokį bazinio baudos dydžio pakeitimą, kuris būtų, atsižvelgiant į, jo nuomone, tinkamus kriterijus, proporcingas ieškovės padaryto pažeidimo sunkumui ir pakankamai atgrasantis.
Šioje byloje Bendrasis Teismas mano, kad, įgyvendindamas neribotą jurisdikciją, jis turėtų atsižvelgti pirmiausia į individualią
Pometon
atsakomybę dalyvaujant nagrinėjamame kartelyje, taip pat šios įmonės galėjimą neteisėtu elgesiu pakenkti konkurencijai plieno abrazyvų rinkoje ir galiausiai – į jos dydį, kiekvieno iš šių skirtingų veiksnių atveju palygindamas ieškovės atsakomybę ir individualią situaciją su kitų kartelio dalyvių atsakomybe ir individualia situacija.
Iš tiesų šios bylos aplinkybėmis minėti veiksniai, kurie iš dalies sutampa su tais, į kuriuos atsižvelgė Komisija (žr. šio sprendimo 325 punktą), leidžia geriau nustatyti kiekvienam iš kartelio dalyvių priskirtino pažeidimo sunkumą, nei tai galiausiai padarė Komisija, t. y. atitinkamos įmonės konkrečių pardavimų vertės pasauliniu lygmeniu ir jos apyvartos referenciniais metais santykį, nors Komisija pakoregavo šį santykį, kad „pernelyg palankiai“ nevertintų įmonių, kurių pasaulinių pardavimų koncentracija buvo labai didelė (žr. šio sprendimo 322 ir 323 punktus).
Taigi, pirma, kalbant apie veiksnį, susijusį su individualia
Pometon
atsakomybe už dalyvavimą nagrinėjamame kartelyje, nustatyta, kad ieškovė atliko svarbų vaidmenį pirmajame kartelio etape, visų pirma ruošiant ir įgyvendinant metalo laužo kainų padidinimą, kuris buvo taikomas automatiškai, kaip Bendrasis Teismas konstatavo šio sprendimo 129, 130 ir 160 punktuose.
Vis dėlto
Pometon
dalyvavimas antrajame kartelio etape buvo tik epizodinis, kaip tai pripažino Komisija ir kaip buvo pažymėta šio sprendimo 175 punkte.
Dėl epizodinio dalyvavimo pobūdžio ieškovės neteisėtas elgesys skyrėsi nuo
Ervin
ir
Winoa
, kurioms Komisija sprendimo dėl susitarimo 36 konstatuojamojoje dalyje priskyrė „dažnesnius antikonkurencinius ryšius nei kitiems trims kartelio dalyviams“, kiek tai buvo konkrečiai susiję su derinimu dėl individualių klientų. Be to, toje pat konstatuojamojoje dalyje pateikti vertinimai dėl kitų šio sprendimo adresatų taip pat leidžia konstatuoti, kad ieškovės dalyvavimas derinant veiksmus, susijusius su individualiais klientais, buvo panašus į MTS, kuriai Komisija taip pat priskyrė tik atsitiktinius ryšius, tačiau jis buvo aktyvesnis nei
Würth
, nes Komisija turėjo mažiau šios įmonės dalyvavimo antikonkurenciniuose ryšiuose įrodymų.
Be to, šalys neginčija, kad, priešingai nei kiti keturi kartelio dalyviai, ieškovė visai nedalyvavo susitarime dėl energijos kainos padidinimo, į kurį Komisija atsižvelgė, nustatydama sprendimo dėl susitarimo adresatams skirtų baudų dydį, kaip tai matyti iš minėto sprendimo 51 ir 52 konstatuojamųjų dalių.
Atsižvelgiant į visas šias aplinkybes, šioje byloje reikia turėti omenyje tai, kad ieškovė, skirtingai nei
Ervin
ir
Winoa
, bet panašiai kaip MTS ir
Würth
, apskritai atliko mažesnį vaidmenį kartelyje, kaip Komisija, be to, tai pažymėjo per teismo posėdį pateiktoje lentelėje.
Antra, kalbant apie veiksnį, susijusį su konkrečiu neteisėto
Pometon
elgesio poveikiu kainų konkurencijai ir santykinai – šios įmonės pelnu, gautu dėl pažeidimo nulemto konkurencijos ribojimo, reikia atsižvelgti į jos konkrečių pardavimų vertę EEE, kuri buvo 23686000 EUR, palyginti su
Ervin
(13974000 EUR),
Winoa
(101470000 EUR), MTS (20978000 EUR) ir
Würth
(3603000 EUR) pardavimų verte paskutiniais ištisais kiekvienos iš šių įmonių dalyvavimo darant pažeidimą metais.
Iš tiesų, kadangi nagrinėjamas vienas ir tęstinis pažeidimas apėmė visą EEE (žr. šio sprendimo 265 ir 266 punktus), konkrečių nagrinėjamos įmonės pardavimų vertė šioje teritorijoje leidžia atsižvelgti tik į šios įmonės pardavimus atitinkamoje rinkoje, su kuria pažeidimas buvo susijęs, taigi geriau atspindi šios įmonės ekonominę įtaką darant pažeidimą ir jo padarytą žalą konkurencijai nei jos konkrečių pardavimų vertė pasauliniu lygmeniu, nes šie pardavimai apima ir pardavimus, neturinčius tiesioginio ryšio su pažeidimu.
Vadinasi, kadangi konkrečių pasaulinių
Pometon
pardavimų vertė 2009 m., į kurią atsižvelgė Komisija, nėra reikšmingas veiksnys taikant Bendrojo Teismo nustatytus kriterijus (žr. šio sprendimo 376 punktą), nereikia tikrinti ieškovės ginčyto 21 % procentinio dydžio, kurį Komisija nurodė savo pateiktoje lentelėje ir kuriuo rėmėsi ginčijamame sprendime, tikslumo (žr. šio sprendimo 319 ir 323 punktus).
Šioje byloje konkrečių kiekvienos iš penkių kartelyje dalyvavusių įmonių pardavimų verčių EEE palyginimas, minėtas šio sprendimo 383 punkte, rodo, kad, remiantis šiuo kriterijumi,
Pometon
įtaka darant pažeidimą atrodo keturis kartus mažesnė nei
Winoa
, bet ji yra gana panaši į MTS ir daug didesnė už
Ervin
ir
Würth
įtaką.
Vis dėlto atsižvelgimas į šį veiksnį, kuris visiškai pateisinamas, kiek tai susiję su pirmuoju kartelio etapu, kur ieškovė atliko reikšmingą vaidmenį, turi būti pakoreguotas siekiant atsižvelgti į tai, kad ji antrąjį kartelio etapą įgyvendino tik epizodiškai, todėl jos vaidmuo kartelyje buvo mažesnis nei
Ervin
ar
Winoa
, kaip jau buvo pažymėta šio sprendimo 382 punkte.
Trečia, teisingumo sumetimais ir vis dėlto siekiant užtikrinti atgrasantį baudos poveikį, kuris jai yra būtinas, taip pat reikia atsižvelgti į atitinkamą nagrinėjamų įmonių dydį, kurį atspindi jų visa apyvarta, pagal jurisprudenciją esanti kiekvienos iš jų dydžio ir ekonominio pajėgumo rodiklis (šiuo klausimu žr. 2016 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Pilkington Group ir kt. / Komisija,
C‑101/15 P
,
EU:C:2016:631
,
punktą).
Kadangi ieškovė 2007 m. gegužės mėn. paliko plieno abrazyvų rinką, parduodama savo veiklą šiame sektoriuje
Winoa
, visą ieškovės apyvartą 2006 m. reikia palyginti su kitų kartelio dalyvių apyvarta 2009 m., nes visa kiekvienos iš penkių įmonių apyvarta paskutiniais dalyvavimo darant pažeidimą metais tinkamai atspindi jų ekonominę padėtį pažeidimo laikotarpiu.
Nagrinėjamu atveju iš duomenų, kuriuos Komisija pateikė taikant tyrimo priemonę (žr. šio sprendimo 25 punktą), ir iš šios institucijos per teismo posėdį pateiktos lentelės aišku, kad
Pometon
apyvarta 2006 m. (99890000 EUR) nesiekė trečdalio
Winoa
apyvartos (311138000 EUR), tačiau gerokai viršijo
Ervin
(70590766 EUR), MTS (25082293 EUR) ir
Würth
(11760787 EUR) 2009 m. apyvartą.
Ketvirta, atsižvelgus į šiuos skirtingus veiksnius ir palyginus ieškovės padėtį su sprendimo dėl susitarimo adresačių padėtimi, pirmiausia matyti, kad
Ervin
ir
Winoa
, kurių vaidmuo kartelyje buvo reikšmingas, buvo pritaikytas išimtinis 75 % sumažinimas, o MTS ir
Würth
, kurios, kaip ir ieškovės, vaidmuo kartelyje buvo ribotas, atitinkamai buvo pritaikytas 90 % ir 67 % sumažinimas, ir MTS pritaikyto sumažinimo dydį galima konkrečiai paaiškinti jos veiklos koncentracija, į kurią atsižvelgė Komisija (žr. šio sprendimo 322 ir 377 punktus). Be to, iš Komisijos pateiktos lentelės matyti, kad trims įmonėms, kurių pardavimai buvo labai diversifikuoti, t. y. MTS,
Ervin
ir
Winoa
, dėl to buvo pritaikytas daug didesnis sumažinimas nei
Pometon
ir
Würth
, kurių veikla buvo diversifikuota.
Vis dėlto, kadangi minėti skirtingi pakeitimo dydžiai, kuriuos Komisija taikė įmonėms, sprendimo dėl susitarimo adresatėms, taikant Komisijos apskaičiavimo metodą buvo nustatyti daugiausia atsižvelgus į atitinkamos įmonės konkrečių pasaulinių pardavimų vertę, šių pakeitimų dydis šioje byloje neturi reikšmės, taigi negali būti atspirties taškas Bendrajam Teismui nustatant pakeitimo dydį ieškovei remiantis jo patvirtintais kriterijais (žr. šio sprendimo 376 ir 377 punktus).
Taigi, atsižvelgiant į šio sprendimo 378–392 punktuose nurodytas aplinkybes, teisingai įvertinus visas minėtas šios bylos aplinkybes,
Pometon
reikėtų pritaikyti išimtinį 75 % bazinio baudos dydžio, pakoreguoto atsižvelgiant į lengvinančias aplinkybes ir nustatyto ginčijamame sprendime (žr. šio sprendimo 19 punktą), sumažinimą.
Remiantis visais šiais motyvais, ieškovei nustatoma 3873375 EUR bauda.
Galiausiai ketvirtoji ieškinio reikalavimų dalis turi būti atmesta, nes Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos skirti įpareigojimų Komisijai.
Iš viso to, kas nurodyta, darytina išvada, kad, pirma, turi būti panaikintas ginčijamo sprendimo 2 straipsnis, antra, ieškovei turi būti nustatyta 3873375 EUR bauda ir, trečia, likusi ieškinio dalis turi būti atmesta.
IV.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal šio straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Kadangi šioje byloje dalis kiekvienos šalies reikalavimų buvo atmesta, kiekviena iš jų turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2016 m. gegužės 25 d. Komisijos sprendimo C(2016) 3121
final
dėl procedūros pagal SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla AT.39792 – Plieno abrazyvai) 2 straipsnį.

2.
Nustatyti
Pometon SpA
3873375 EUR baudą.

3.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

4.
Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Frimodt Nielsen
Kreuschitz
Forrester
Półtorak
Perillo
Paskelbtas 2019 m. kovo 28 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
Turinys

I. Ginčo aplinkybės

A. Tyrimo etapas ir procedūros pradėjimas

B. Susitarimo procedūra ir
Pometon
sprendimas nedalyvauti šioje procedūroje

C. Ginčijamo sprendimo priėmimas pagal įprastą procedūrą ir šio sprendimo turinys

II. Procesas ir šalių reikalavimai

III. Dėl teisės

A. Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su nešališkumo pareigos, nekaltumo prezumpcijos principo ir teisės į gynybą pažeidimu, nes Komisija sprendime dėl susitarimo priskyrė konkretų elgesį ieškovei, taip nulemdama ginčijamame sprendime pateiktus vertinimus

1. Šalių argumentai

2. Bendrojo Teismo vertinimas

a) Šios bylos teisinis pagrindas, atsižvelgiant į pagrindinius Komisijos sprendimo dėl susitarimo aspektus

b) Dėl Komisijos nešališkumo pareigos ir nekaltumo prezumpcijos principo apimties, be kita ko, konkrečiu atveju, esant mišriai, skirtingu metu vykdomai procedūrai

B. Dėl antrojo pagrindo, susijusio su SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimu, motyvų nepakankamumu ir prieštaringumu ir teisės į gynybą bei taisyklių, susijusių su įrodinėjimo pareiga, pažeidimu, nes Komisija apkaltino ieškovę dalyvavus kartelyje

1. Pirminės pastabos dėl įrodinėjimo pareigos ir įrodymų pateikimo

2. Dėl antrojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su tariamu ieškovės nedalyvavimu pirmajame kartelio etape, susijusiame su „metalo laužo kainų padidinimo“ apskaičiavimo būdu

a) Šalių argumentai

b) Bendrojo Teismo vertinimas

1) Dėl pirminio ieškovės vaidmens nustatant metalo laužo kainų padidinimą 2003 m.

2) Dėl metalo laužo kainų padidinimo automatiško taikymo po 2004 m. vasario 1 d.

3) Dėl ieškovės ir kitų kartelio dalyvių ryšių nuo 2004 m.

4) Išvada dėl ieškovės dalyvavimo pirmajame kartelio etape įrodymų

3. Dėl antrojo pagrindo antros dalies, susijusios su tariamu ieškovės nedalyvavimu antruoju kartelio etapu, kai buvo vykdomas derinimas, susijęs su individualiais klientais

a) Šalių argumentai

b) Bendrojo Teismo vertinimas

1) Pirminės pastabos dėl antrojo pagrindo antros dalies apimties

2) Įrodymų, susijusių su ieškovės dalyvavimu antrajame kartelio etape, nagrinėjimas

i) Dėl Ispanijos rinkos

ii) Dėl Prancūzijos ir Belgijos rinkų

iii) Dėl Vokietijos rinkos

iv) Dėl Italijos rinkos

v) Išvados dėl ieškovės dalyvavimo antrajame kartelio etape įrodymų

4. Dėl antrojo pagrindo trečios dalies, susijusios su tariamu ieškovės dalyvavimu darant vieną ir tęstinį pažeidimą

a) Šalių argumentai

b) Bendrojo Teismo vertinimas

1) Dėl vieno ir tęstinio pažeidimo sąvokos jurisprudencijoje

2) Ieškovės dalyvavimas darant vieną ir tęstinį pažeidimą, apimantį abu kartelio etapus

3) Ieškovės dalyvavimas darant vieną ir tęstinį pažeidimą, apimantį visą EEE

C. Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimu, nes Komisija nusprendė, kad karteliu konkurencija buvo ribojama dėl tikslo

1. Šalių argumentai

2. Bendrojo Teismo vertinimas

D. Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, susijusio su ieškovės dalyvavimo darant pažeidimą trukme ir senatimi

1. Šalių argumentai

2. Bendrojo Teismo vertinimas

E. Dėl bazinio baudos dydžio pakeitimo pagal Baudų apskaičiavimo gairių 37 punktą

1. Šalių argumentai

2. Bendrojo Teismo vertinimas

a) Dėl per posėdį pateiktos lentelės priimtinumo ir Komisijos prašymo užtikrinti konfidencialumą

b) Dėl prašymo panaikinti baudą dėl pareigos motyvuoti pažeidimo

1) Pirminės pastabos dėl jurisprudencijos, susijusios su baudų motyvavimu

2) Dėl išimtinio baudos pakeitimo motyvų ginčijamame sprendime

c) Dėl prašymo sumažinti baudą

IV. Dėl bylinėjimosi išlaidų
(
*1
)	Proceso kalba: italų.