CELEX: 62016TJ0165
Valtiontuet
Lentoyhtiö Ryanairin ja sen tytäryhtiö Airport Marketing Servicesin kanssa tehdyt sopimukset
Lentoasemapalvelut
Markkinointipalvelut
Päätös, jossa tuki todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi ja määrätään sen takaisin perimisestä
Valtiontuen käsite
Etu
Yksityinen sijoittaja -arviointiperuste
Takaisin periminen
Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artikla
Oikeus tutustua asiakirjoihin
Oikeus tulla kuulluksi

)
I Asian tausta
A Kyseessä olevat toimenpiteet
Ensimmäinen kantaja Ryanair DAC, aiemmin Ryanair Ltd (jäljempänä Ryanair), on Irlantiin sijoittautunut lentoyhtiö, joka lentää päivittäin 1800 lentoa 31 Euroopan ja Pohjois-Afrikan valtiossa sijaitsevien 200 kohteen välillä. Toinen kantaja Airport Marketing Services Ltd (jäljempänä AMS) on Ryanairin tytäryhtiö, joka tarjoaa markkinointistrategiaa koskevia ratkaisuja ja jonka toiminnasta suurin osa liittyy mainostilan myyntiin Ryanairin internetsivustolla.
Altenburg-Nobitzin lentoasema sijaitsee Saksassa Thüringenin osavaltion eteläosassa. Kyseisen lentoaseman omistaa ja sen toimintaa harjoittaa Flugplatz Altenburg-Nobitz GmbH -niminen yhtiö (jäljempänä AOC), jonka osakkeenomistajat ovat viranomaisia tai julkisen vallan kokonaan omistamia yksiköitä.
Ryanair liikennöi kyseiseltä lentoasemalta päivittäin Lontoo-Stanstedin (Yhdistynyt kuningaskunta) lentoasemalle vuosina 2003–2011. Se aloitti myös reitin Barcelona-Gironan (Espanja) lentoasemalle vuonna 2007. Samoin se avasi reitin Edinburghin (Yhdistynyt kuningaskunta) lentoasemalle vuonna 2009 ja Alicanten (Espanja) lentoasemalle vuonna 2010.
AOC teki 3.3.2003 Ryanairin kanssa kymmenen vuotta voimassaolevan lentoasemapalveluja koskevan sopimuksen, jonka mukaan Ryanair sitoutui liikennöimään päivittäin Lontoo-Stanstedin lentoasemalle. Ryanairin oli määrä maksaa lentoasemapalveluista Altenburg-Nobitzin lentoaseman lentoasemamaksuista annetun, maksujen suorittamisaikana voimassa olevan asetuksen mukainen maksu sekä määrä, joka käsitti matkustajakohtaiset turvallisuusmaksut ja valtion maksut. Kantajien mukaan lentoasemapalveluja koskeva sopimus oli perustana osapuolten yhteistyön laajentamiselle käsittämään yhteensä neljä reittiä (Lontooseen, Gironaan, Edinburghiin ja Alicanteen).
Lisäksi AOC teki kolme markkinointisopimusta, ensimmäisen Ryanairin kanssa ja kaksi seuraavaa AMS:n kanssa.
Ensimmäisen, 7.4.2003 kymmeneksi vuodeksi tehdyn sopimuksen mukaan Ryanairin piti harjoittaa markkinointitoimintaa Altenburg-Nobitzin alueen markkinoimiseksi. AOC:n oli määrä maksaa vastikkeena kaksi maksua. Se maksoi yhtäältä kustakin lähtevästä matkustajasta ”tulosmaksun”, joka vastasi Ryanairin lentoasemapalveluista maksamaa matkustajakohtaista nettomaksua, joka liittyi laskeutumiseen, paikalliseen lennonjohtoon, valaistukseen, pysäköintiin (lukuun ottamatta yön yli kestänyttä pysäköintiä), asematasoon ja matkustajapalveluun sekä matkustajalentopalveluja koskevaan infrastruktuuri- ja matkustajapalvelumaksuun. AOC laski kustakin matkustajasta maksettavan nettomaksun matkustajia koskevien lastausluetteloiden mukaisesti ja esitti laskelman Ryanairille kunkin viikon lopussa. Ryanair laski tulosmaksun ja esitti laskelman AOC:lle 30 päivän kuluessa kunkin kuukauden päättymisestä. Laskelma perustui kullakin kerralla edellisen kalenterikuukauden aikana suoritettuihin palveluihin. Ryanair saattoi vähentää tulosmaksun laskeutumismaksuja koskevista AOC:n kuukausilaskuista. Toisaalta AOC maksoi lentoasemamaksujen mahdolliseen korotukseen tiettyyn prosenttiosuuteen perustuvan ”tulosmaksun”, joka oli 100 prosenttia valtion perimän turvallisuusveron korotuksesta ja voi ylittää voimassa olevan ilmoitetun hinnan enintään 10 prosentilla viiden vuoden aikana, sekä 100 prosenttia voimassa olevien ilmoitettujen maksujen korotuksesta tai ilmoitettuihin lentoasemamaksuihin lisätyistä maksuista tai veroista siten, että maksu voi ylittää voimassa olevan ilmoitetun Ryanairin maksaman kokonaismaksun enintään 10 prosentilla viiden vuoden aikana.
Toisen, 28.8.2008 allekirjoitetun ja alun perin kaksivuotiseksi tehdyn markkinointisopimuksen mukaan AMS:n piti tarjota markkinointipalveluja Ryanairin internetsivustolla toteutettavana mainontana, josta AOC maksoi vuonna 2008 [
luottamuksellinen
] (
) ja vuonna 2009 [
luottamuksellinen
]. Sopimus liittyi Ryanairin sitoumukseen liikennöidä Altenburg-Nobitzin ja Lontoo-Stanstedin välistä reittiä kesällä päivittäin ja talvella neljä kertaa viikossa sekä sen ja Gironan välistä reittiä ainoastaan kesällä kolme kertaa viikossa.
Kolmannen, 25.1.2010 allekirjoitetun ja alun perin vuodeksi tehdyn markkinointisopimuksen mukaan AMS sitoutui uudelleen tarjoamaan markkinointipalveluja Ryanairin internetsivustolla toteutettavana mainontana, josta AOC maksoi Ryanairille [
luottamuksellinen
]. Sopimus liittyi Ryanairin sitoumukseen tarjota kesästä 2010 alkaen ja ainoastaan IATA:n kesäkaudella, joka alkoi 28.3.2010 ja päättyi 30.10.2010, lentoyhteyksiä Altenburg-Nobitzin lentoasemalta Lontoo-Stanstediin (seitsemän kertaa viikossa), Gironaan (kolme kertaa viikossa) ja Alicanteen (kaksi kertaa viikossa).
Reiteistä Barcelona-Gironan, Edinburghin ja Alicanten lentoasemille luovuttiin myöhemmin, ja sama koski 31.3.2011 reittiä Lontoo-Stanstedin lentoasemalle, joten Ryanair lopetti kyseisenä ajankohtana kaiken toimintansa Altenburg-Nobitzin lentoasemalta.
– –
II Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Kantajat nostivat nyt käsiteltävänä olevan kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 18.4.2016 toimittamallaan kannekirjelmällä.
Kantajat esittivät prosessinjohtotoimien määräämistä koskevan hakemuksen 30.5.2016 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon jättämällään erillisellä asiakirjalla.
Komissio esitti 20.6.2016 jättämällään asiakirjalla huomautuksensa kyseisestä hakemuksesta sille annetussa määräajassa.
Euroopan unionin neuvosto pyysi unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 22.6.2016 toimittamallaan asiakirjalla saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen komission vaatimuksia. Unionin yleisen tuomioistuimen kuudennen jaoston puheenjohtaja hyväksyi kyseisen pyynnön 6.9.2016 antamallaan määräyksellä.
Unionin yleinen tuomioistuin päätti 15.3.2018 tekemällään päätöksellä siirtää asian laajennetun kuudennen jaoston käsiteltäväksi.
Unionin yleinen tuomioistuin päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja pyysi työjärjestyksensä 88 artiklan mukaisina prosessinjohtotoimina asianosaisia vastaamaan eräisiin kysymyksiin.
Asianosaiset esittivät suulliset lausumansa 4.7.2018 pidetyssä istunnossa.
Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 4 kohdan sekä 2 ja 4 artiklan
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii neuvoston tukemana, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen
–
velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
III Oikeudellinen arviointi
– –
Kolmas kanneperuste, joka koskee SEUT 107 artiklan 1 kohdan rikkomista sen seurauksena, ettei komissio osoittanut edun olemassaoloa
– –
Neljäs osa, joka koskee komission ilmeisiä arviointivirheitä ja perustelujen puutteellisuutta sen tekemässä kannattavuusarvioinnissa
– –
–
Väite siitä, että kannattavuuslaskelmassa käytettiin perusteettomia hypoteeseja
– –
Ensimmäiseksi sen väitteen osalta, jonka mukaan komissio tutki kyseessä olevien sopimusten kannattavuuden virheellisesti, koska se käytti seitsemään kuukauteen rajattua aikahorisonttia, on muistuttava aluksi, että kyseinen väite on tutkittava suoraan markkinataloustoimijaperiaatteen, sellaisena kuin se käy ilmi SEUT 107 artiklan 1 kohdasta, kannalta eikä vuoden 2014 suuntaviivojen kannalta.
Tämän jälkeen on mainittava oikeuskäytännöstä (ks. 106 kohta) ilmenevän, että on tutkittava, saattoiko komissio kannattavuuden lisääntymistä koskevan analyysinsä yhteydessä perustellusti katsoa, että Altenburg-Nobitzin lentoaseman kaltainen markkinataloustoimija olisi arvioinut 25.1.2010 päivätyn sopimuksen – kun sitä tarkastellaan yhdessä lentoasemapalveluista 3.3.2003 tehdyn sopimuksen ja 7.4.2003 tehdyn markkinointisopimuksen kanssa – tekemisen mielekkyyden seitsemään kuukauteen rajatun aikahorisontin perusteella.
Valveutuneen markkinataloustoimijan toimintaa ohjaavat pidemmän aikavälin kannattavuusnäkymät (tuomio 21.3.1991, Italia v. komissio,
C-305/89
,
EU:C:1991:142
,
kohta). Koska tällainen toimija pyrkii maksimoimaan voittonsa, se on valmis ottamaan harkittuja riskejä, kun se määrittää investointinsa diskonttaamiseksi asianmukaisen tuoton.
Nyt käsiteltävässä asiassa on riidatonta, että kyseessä olevat kolme sopimusta, erityisesti 25.1.2010 tehty markkinointisopimus, on tehty määräajaksi. Niinpä komissio totesi riidanalaisen päätöksen 259 perustelukappaleessa, että viimeksi mainitun sopimuksen sopimusjakso alkoi 25.1.2010 ja päättyi vuoden kuluttua ensimmäisestä lentoyhteydestä, joka oli määrä avata vuoden 2010 kesäkaudella. Koska Ryanairin liikennöinti jatkui vain seitsemän kuukautta eli IATA:n kesäkauden vuonna 2010, komissio teki kannattavuusanalyysinsä vain kyseisen ajanjakson perusteella.
On myös riidatonta – kuten komissio esittää kantajien vastustamatta –, että Altenburg-Nobitzin lentoaseman toiminnanharjoittaja ei ollut ennen kyseessä olevien sopimusten tekemistä valmistellut liiketoimintasuunnitelmaa Lontoon, Gironan ja Alicanten lentoasemille suuntautuvia reittejä varten.
Komissio saattoi tällaisessa tilanteessa katsoa virhettä tekemättä, että markkinataloustoimija arvioisi kyseessä olevien kolmen sopimuksen yhteisvaikutuksen merkitsemän kannattavuuden lisääntymisen menojen ja tulojen kannalta siltä ajalta, jolloin kyseinen lentoyhteys oli käytössä, eli seitsemältä kuukaudelta.
Kantajien väite, jonka mukaan komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 259 perustelukappaleessa virheellisesti, että 25.1.2010 tehty markkinointisopimus päättyi vuoden kuluttua Ryanairin ensimmäisen lentoyhteyden avaamisesta eikä siitä, kun AMS suoritti markkinointipalvelut, on tehoton. Kantajat eivät nimittäin ole osoittaneet, että tällaisella virheellä olisi harmillisuudestaan huolimatta ollut arvioitavissa oleva vaikutus 25.1.2010 tehdyn markkinointisopimuksen merkitsemän diskontatun kannattavuuden lisäyksen laskentaan. Kuten komissio selitti istunnossa vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen kysymykseen, on katsottava, että vaikka sopimus olisi tehty alun perin vuodeksi laskettuna AMS:n suorittamasta ensimmäisestä markkinointipalvelusta, lentotoimintoihin ja muihin kuin lentotoimintoihin perustuvat lisätulot sekä Ryanairin Altenburg-Nobitzin lentoasemalta liikennöimiin reitteihin liittyvät diskontatut ylimääräiset toimintamenot eivät olisi muuttuneet. Samoin on katsottava, ettei ole osoitettu, että ajallinen viive siinä, kun AMS laskuttaa markkinointipalvelujen hinnan AOC:ltä, olisi mitenkään vaikuttanut määrään, joka AOC:n oli maksettava markkinointisopimuksen perusteella ja joka kuului kustannuksiin, jotka oli otettava huomioon kannattavuuden lisääntymistä 25.1.2010 tehdyn markkinointisopimuksen seurauksena koskeneessa analyysissä.
Se, että komissio otti huomioon todellisen ajan, jolloin Ryanair liikennöi lentoreittiä, eikä 25.1.2010 tehdyn sopimuksen kestoa, joka oli yksi vuosi, ei vaikuta riidanalaisessa päätöksessä esitetyn kannattavuuden lisääntymistä koskevan analyysin pätevyyteen. Komissio saattoi nimittäin olettaa ilmeistä arviointivirhettä tekemättä, että markkinataloustoimija diskonttaa yksinomaan lisätulot ajalta, jolloin Ryanair oli sitoutunut liikennöimään kyseistä reittiä. Tässä yhteydessä on muistutettava, etteivät kantajat ole osoittaneet, että komissio olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen, kun se oletti, että AMS:n suorittamilla markkinointipalveluilla ei voinut olla pitkäkestoisia vaikutuksia Ryanairin internetsivustolla vierailevien henkilöiden käyttäytymiseen (ks. 184–188 kohta).
Väite, jonka mukaan komission olisi pitänyt analysoida 25.1.2010 tehdyn markkinointisopimuksen merkitsemä kannattavuus ajanjaksolla, joka alkoi kyseisen sopimuksen alkamisajankohdasta ja päättyi lentoasemapalveluista 3.3.2003 tehdyn sopimuksen päättymiseen, ei voi menestyä.
On nimittäin todettava, että vaikka lentoasemapalveluista 3.3.2003 tehtyä sopimusta ja 7.4.2003 tehtyä markkinointisopimusta sovellettiin edelleen markkinointipalveluista 25.1.2010 tehdyn sopimuksen päättymisen jälkeenkin, kyseisten vuonna 2003 tehtyjen sopimusten, joissa sovittiin muun muassa päivittäisistä reittilennoista Lontoo-Stanstedin lentoasemalle koko vuoden ajan (riidanalaisen päätöksen 47 perustelukappale), voimaantulon jälkeen sopimusosapuolet täsmensivät tai täydensivät myöhemmän yhteistyönsä ehtoja sekä lentojen suorittamista koskevien sitoumusten että markkinointipalveluista maksettavan korvauksen osalta. Niinpä Ryanair sitoutui 28.8.2008 tehdyllä markkinointisopimuksella liikennöimään kyseiselle lentoasemalle päivittäin kesällä ja neljästi viikossa talvella sekä Gironan lentoasemalle pelkästään kesällä kolmesti viikossa (riidanalaisen päätöksen 57 perustelukappale), kun taas 25.1.2010 tehdyssä markkinointisopimuksessa Ryanair sitoutui liikennöimään Lontoo-Stanstedin lentoasemalle (seitsemän kertaa viikossa), Gironan lentoasemalle (kolme kertaa viikossa) ja Alicanten lentoasemalle (kaksi kertaa viikossa) IATA:n kesäkaudella. AOC sitoutui 28.8.2008 tehdyllä markkinointisopimuksella maksamaan AMS:n suorittamista markkinointipalveluista [luottamuksellinen] määrän (ks. edellä 7 kohta) ja 25.1.2010 tehdyllä markkinointisopimuksella [luottamuksellinen] määrän (ks. edellä 8 kohta). Kyseiset maksut lisättiin 7.4.2003 tehdyn markkinointisopimuksen mukaiseen ”tulosmaksuun” korvauksena Ryanairin suorittamista markkinointipalveluista.
Niinpä on perusteltua olettaa, että AOC:n asemassa oleva markkinataloustoimija odottaisi 25.1.2010 päivätyn sopimuksen tekemisajankohtana, että kun kyseisen sopimuksen voimassaolo päättyy, kantajat eivät hyväksy lentoasemapalveluista 3.3.2003 tehdyn sopimuksen ja 7.4.2003 tehdyn markkinointisopimuksen mukaisiin ehtoihin palaamista vaan vaativat myös Altenburg-Nobitzin lentoasemalta liikennöitäviä reittejä koskevien sitoumusten neuvottelemista uudelleen ja uusia maksuja markkinointipalveluista.
Lisäksi on mainittava, että sen, ettei Ryanair ollut valmis palaamaan vuoden 2003 sopimusten mukaisiin alkuperäisiin ehtoihin vaatimatta uusia maksuja, vahvistaa jälkikäteen se, että yhtäältä Ryanair liikennöi 30.10.2010 alkaneella ja 28.3.2011 päättyneellä IATA:n talvikaudella 2010/2011 vain yhtä, Lontoo-Stanstedin lentoasemalta lähtenyttä ja sille palannutta reittiä, joskin alueellisten yksityisten yritysten taloudellisella tuella (riidanalaisen päätöksen 32 perustelukappaleessa oleva d alakohta ja 64 perustelukappale), ja toisaalta se, että koska AOC:n osakkeenomistajat ja johto kieltäytyivät maksamasta Ryanairin kesäaikatauluihin 2011 liittyvien markkinointimaksujen perusteella vaatimaa 420000 euron määrää, Ryanair lopetti toimintansa Altenburg-Nobitzin lentoasemalla maaliskuussa 2011.
Tässä tilanteessa on katsottava, ettei ole osoitettu, että komission olisi ollut perustellumpaa tutkia 25.1.2010 tehdyn markkinointisopimuksen diskontattu kannattavuus ajanjaksolla, joka alkaa kyseisen sopimuksen alkamisajankohdasta ja päättyy lentoasemapalveluista 3.3.2003 tehdyn sopimuksen, johon mainittu sopimus liittyi, voimassaolon päättymiseen eli huhtikuuhun 2013 saakka ja käsittää siten vuodet 2010–2013 komission valitseman seitsemän kuukauden sijasta. Tässä yhteydessä on todettava olevan totta, että kantajien esittämässä 14.4.2016 päivätyssä asiakirjassa mainitaan, että 25.1.2010 tehdyn markkinointisopimuksen tekeminen – yhdessä kahden muun sopimuksen kanssa – olisi ollut kannattavaa, jos kannattavuusanalyysi olisi koskenut ajanjaksoa tammikuu 2010–huhtikuu 2013. Kuten komissio mainitsee perustellusti, 14.4.2016 päivätyssä asiakirjassa esitetty analyysi ei kuitenkaan sisällä uusia diskontattuja maksuja markkinointipalveluista.
Edellä esitetyn perusteella on hylättävä kantajien väite, joka koskee kannattavuusanalyysissä käytettyä aikahorisonttia.
Toiseksi on todettava niiden kantajien väitteiden, jotka koskevat ilma-aluksen kapasiteetin käyttöä mittaavaa käyttöastetta, osalta, että komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 264 perustelukappaleessa, että 25.1.2010 tehdyssä markkinointisopimuksessa odotetun matkustajamäärän laskemiseksi oli otettava huomioon 80 prosentin täyttöaste kapasiteetiltaan 189-paikkaisessa lentokoneessa.
Komissio selitti unionin yleisessä tuomioistuimessa, että 80 prosentin täyttöaste oli perusteltu oletus. Se viittaa tältä osin Ryanairin vuosikertomukseen vuodelta 2009, jossa mainitaan yhtäältä, että Ryanairin verkostossaan liikennöimien lentojen keskimääräinen täyttöaste on 81 prosenttia, ja toisaalta, että uusilla reiteillä, kuten 25.1.2010 tehdyn markkinointisopimuksen mukainen uusi reitti Alicanten lentoasemalle, täyttöasteet ovat yleensä alempia.
Lisäksi komissio selitti vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen kysymykseen, että sen valitsema 80 prosentin täyttöaste on optimistisempi arvio kuin Altenburg-Nobitzin lentoaseman arvio Ryanairin toimintaan liittyvistä odotetuista tuloista. Komissio esitti tässä yhteydessä Saksan viranomaisten hallinnollisen menettelyn aikana toimittaman taulukon, joka sisältää useita arvioita 70–90 prosentin täyttöasteilla. Kyseinen taulukko osoittaa sen mukaan, että jopa 70 prosentin täyttöasteella Ryanairin toiminta saattoi johtaa positiivisen tuloksen saavuttamiseen (ks. riidanalaisen päätöksen 99 perustelukappale).
Tästä seuraa, että komissio tukeutui riidanalaisessa päätöksessä valitun täyttöasteen osalta objektiivisiin seikkoihin, joilla voidaan lisäksi riittävästi perustella poikkeaminen 85 prosentin täyttöasteesta, jota on sovellettu muissa, kantajien toisten lentoasemien kanssa tekemiä sopimuksia koskevissa valtiontukiasioissa. Koska näissä muissa valtiontukiasioissa ja riidanalaisessa päätöksessä sovelletaan täyttöasteen osalta eri laskentamenetelmiä, on todettava, ettei komission lähestymistapaa voida pitää ristiriitaisena.
Niinpä kantajien väitteet 80 prosentin täyttöasteen soveltamisen osalta on hylättävä.
Kolmanneksi on muistutettava kantajien väitteistä, jotka koskevat verkostoulkoisvaikutusten sivuuttamista vuoden 2010 lentoliikenteeseen liittymättömien tulojen laskemisessa, että koska etukäteen ei ollut käytettävissä merkityksellisiä tietoja, komissio otti lähtökohdaksi oletuksen, että Altenburg-Nobitzin lentoasema otti tammikuussa 2010, kun markkinointisopimus allekirjoitettiin, lentoliikenteeseen liittymättömien tulojen laskemisessa huomioon edellisvuosien todelliset tulonsa, jotka olivat kasvaneet voimakkaasti verrattuna vuosiin 2006 ja 2007. Niinpä komissio oletti, että Altenburg-Nobitzin lentoasema tukeutui vuonna 2010 kahtena edellisvuonna saatuihin lentoliikenteeseen liittymättömiin tuloihin, jotka olivat vuosina 2008 ja 2009 keskimäärin 1,80 euroa ja 2,30 euroa matkustajaa kohti (riidanalaisen päätöksen 263 perustelukappaleessa oleva b alakohta).
On todettava, ettei komissio tehnyt ilmeistä arviointivirhettä lentotoimintaan liittymättömien tulojen laskennassa vuoden 2010 osalta.
Kuten komissio selitti, asiakirja-aineistosta nimittäin ilmenee, että kantajat olivat edellisvuosina suorittaneet hyvin samankaltaisia palveluja 28.8.2008 tehdyn sopimuksen – tarkasteltuna yhdessä lentoasemapalveluista 3.3.2003 tehdyn sopimuksen ja 7.3.2003 tehdyn markkinointisopimuksen kanssa – perusteella, joten markkinataloustoimijalla ei ole syytä olettaa lentoliikenteeseen liittymättömien matkustajakohtaisten tulojen lisääntyvän yhtäkkisesti verkostoulkoisvaikutusten vuoksi.
Perusteettomien hypoteesien käyttämistä kannattavuuslaskelmassa koskeva väite on näin ollen hylättävä.
– –

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kuudes jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kanne hylätään.

2)
Ryanair DAC ja Airport Marketing Services Ltd vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.

3)
Euroopan unionin neuvosto vastaa omista oikeuskäyntikuluistaan.

Berardis
Papasavvas
Spielmann
Csehi
Spineanu-Matei
Julistettiin Luxemburgissa 13 päivänä joulukuuta 2018.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.
(
)	Tästä tuomiosta on otettu tähän vain kohdat, joiden julkaisemista unionin yleinen tuomioistuin pitää aiheellisena.
(
)	Luottamukselliset tiedot on poistettu tekstistä.