CELEX: 62017CJ0530
Pritožba
Omejevalni ukrepi zaradi razmer v Ukrajini
Zamrznitev sredstev in gospodarskih virov
Seznam oseb, subjektov in organov, za katere velja zamrznitev sredstev in gospodarskih virov
Vključitev imena pritožnika
Odločba organa tretje države
Obveznost Sveta, da preveri, da je bila ta odločba sprejeta ob spoštovanju pravice do obrambe in učinkovitega sodnega varstva

Mykola Yanovych Azarov s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 7. julija 2017, Azarov/Svet (
T‑215/15
, v nadaljevanju: izpodbijana sodba,
EU:T:2017:479
), s katero je to zavrnilo njegovo tožbo za razglasitev ničnosti Sklepa Sveta (SZVP) 2015/364 z dne 5. marca 2015 o spremembi Sklepa 2014/119/SZVP o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (
UL 2015, L 62, str. 25
) in Izvedbene uredbe Sveta (EU) 2015/357 z dne 5. marca 2015 o izvajanju Uredbe (EU) št. 208/2014 o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (
UL 2015, L 62, str. 1
) v delu, v katerem se nanašata nanj (v nadaljevanju: izpodbijana akta).
Dejansko stanje
Svet Evropske unije je 5. marca 2014 sprejel Sklep 2014/119/SZVP o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (
UL 2014, L 66, str. 26
). Člen 1(1) in (2) tega sklepa določa:
„1.   Zamrznejo se vsa sredstva in gospodarski viri, ki pripadajo, so v njihovi lasti, z njimi razpolagajo ali so pod nadzorom oseb, ki so bile opredeljene kot odgovorne za odtujitev ukrajinskih državnih sredstev in oseb, odgovornih za kršitve človekovih pravic, in fizičnim ali pravnim osebam, subjektom ali organom, ki so z njimi povezani, kot so navedeni v Prilogi.
2.   Fizičnim ali pravnim osebam, subjektom ali organom s seznama v Prilogi se ne dajo neposredno ali posredno na razpolago ali v njihovo korist nobena sredstva ali gospodarski viri.“
Svet je istega dne, 5. marca 2014, sprejel Uredbo (EU) št. 208/2014 o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (
UL 2014, L 66, str. 1
), s katero se glede Evropske unije izvajajo omejevalni ukrepi, določeni s Sklepom 2014/119.
Člen 2(1) te uredbe določa:
„Zamrznejo se vsa sredstva in gospodarski viri, ki pripadajo, so v lasti ali s katerimi razpolagajo ali jih nadzirajo fizične ali pravne osebe, subjekti ali organi, navedeni v Prilogi I.“
Člen 3(1) navedene uredbe določa:
„Priloga I vključuje osebe, ki jih je Svet v skladu s členom 1 Sklepa 2014/119/SZVP opredelil kot odgovorne za odtujitev ukrajinskih državnih sredstev in oseb, odgovornih za kršitve človekovih pravic, ter fizičnih ali pravnih oseb, subjektov ali organov, ki so z njimi povezani.“
Pritožnik, ki je bil opredeljen kot „predsednik vlade Ukrajine do januarja 2014“, je bil vpisan na seznama oseb, subjektov in organov, katerih sredstva in gospodarski viri se zamrznejo, iz Priloge k Sklepu 2014/119 oziroma Priloge I k Uredbi št. 208/2014. Razlogi za njegovo uvrstitev na ta seznama so enaki, in sicer:
„Oseba, zoper katero v Ukrajini teče preiskava zaradi sodelovanja pri zločinih [kaznivih dejanjih] v zvezi s poneverbo [z odtujitvijo] ukrajinskih državnih sredstev in nezakonitega prenosa teh sredstev izven Ukrajine.“
Svet je s Sklepom (SZVP) 2015/143 z dne 29. januarja 2015 o spremembi Sklepa 2014/119/SZVP o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (
UL 2015, L 24, str. 16
) spremenil besedilo člena 1(1) zadnjenavedenega sklepa, in sicer tako:
„Zamrznejo se vsa sredstva in gospodarski viri, ki pripadajo, so v njihovi lasti, z njimi razpolagajo ali so pod nadzorom oseb, ki so bile opredeljene kot odgovorne za odtujitev ukrajinskih državnih sredstev, in oseb, odgovornih za kršitve človekovih pravic, in fizičnim ali pravnim osebam, subjektom ali organom, ki so z njimi povezani, kot so navedeni v Prilogi.
Za namene tega sklepa osebe, ki so bile opredeljene kot odgovorne za odtujitev ukrajinskih državnih sredstev, vključujejo osebe, proti katerim ukrajinske oblasti vodijo preiskavo:
(a)
glede odtujitve ukrajinskih javnih sredstev ali drugega premoženja ali vpletenosti v to odtujitev; ali
(b)
glede zlorabe položaja javnega funkcionarja z namenom pridobitve neupravičene koristi zanj ali za tretjo osebo, kar je povzročilo izgubo ukrajinskih javnih sredstev ali drugega premoženja, ali vpletenost v to zlorabo.“
Svet je z Uredbo (EU) 2015/138 z dne 29. januarja 2015 o spremembi Uredbe (EU) št. 208/2014 o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (
UL 2015, L 24, str. 1
) podobno spremenil besedilo člena 3 zadnjenavedene uredbe.
Svet je z izpodbijanima aktoma na podlagi pregleda ohranil ime pritožnika na teh seznamih in tako podaljšal uporabo omejevalnih ukrepov, sprejetih proti njemu, do 6. marca 2016, iz teh razlogov:
„Oseba, zoper katero ukrajinski organi vodijo kazenski postopek zaradi odtujitve javnih sredstev ali drugega premoženja.“
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Pritožnik je z vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 29. aprila 2015, vložil tožbo za razglasitev ničnosti izpodbijanih aktov, pri čemer je navajal pet tožbenih razlogov, in sicer, prvič, kršitev obveznosti obrazložitve, drugič, kršitev temeljnih pravic, tretjič, zlorabo pooblastil, četrtič, kršitev načela dobrega upravljanja in, petič, očitno napako pri presoji.
Splošno sodišče je vse tožbene razloge in torej tožbo v celoti zavrnilo.
Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
Pritožnik Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
samo dokončno reši spor, tako da izpodbijana akta razglasi za nična v delu, v katerem se nanašata nanj, in Svetu naloži plačilo stroškov postopka pred Sodiščem in Splošnim sodiščem;
–
podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, ki naj bo vezano na pravno presojo Sodišča, in odločitev o stroških pridrži.
Svet Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne;
–
podredno, zavrne tožbo in
–
pritožniku naloži plačilo stroškov celotnega postopka.
Pritožba
Pritožnik v utemeljitev pritožbe navaja pet pritožbenih razlogov. S prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je kršilo člen 296 PDEU in člen 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina). Z drugim pritožbenim razlogom, ki je razdeljen na štiri dele, trdi, da je Splošno sodišče napačno sklepalo o neobstoju kršitve njegovih temeljnih pravic. S tretjim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je ugotovilo, da Svet ni zlorabil pooblastil. Četrti tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 41 Listine. Nazadnje, pritožnik s petim pritožbenim razlogom, ki je razdeljen na šest delov, trdi, da je Splošno sodišče napačno presodilo, da Svet s sprejetjem izpodbijanih aktov ni storil očitne napake pri presoji.
Najprej je treba preučiti tretji del petega pritožbenega razloga.
Trditve strank
Pritožnik trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je v točki 166 in naslednjih izpodbijane sodbe ugotovilo, da sodbe Splošnega sodišča z dne 16. oktobra 2014, LTTE/Svet (
T‑208/11 in T‑508/11
,
EU:T:2014:885
), zoper katero je bila tedaj vložena pritožba in v skladu s katero mora Svet, preden se opre na odločbo organa tretje države, preveriti, da upoštevna ureditev te države zagotavlja varstvo pravice do obrambe in pravice do učinkovitega sodnega varstva, ki je enakovredno varstvu, zagotovljenemu na ravni Unije, ni mogoče prenesti na obravnavano zadevo, ker se izpodbijana akta po besedilu in cilju razlikujeta od spornih aktov v zadevi, v kateri je bila izdana navedena sodba.
Pritožnik v zvezi s tem navaja, da razlike med tema vrstama aktov niso odločilne, in se sklicuje na sodbo Sodišča z dne 26. julija 2017, Svet/LTTE (
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
), ki je bila medtem razglašena. Na eni strani trdi, da je bilo sprejetje omejevalnih ukrepov proti njemu pogojeno z obstojem odločbe pristojnega organa, da bi ga lahko Svet ob opiranju na takšno odločitev opredelil kot odgovornega za odtujitev javnih sredstev. Zahteve, ki jih je postavilo Sodišče, naj bi se torej uporabile za to merilo za uvrstitev, ki je oblikovano širše kot tisto, obravnavano v zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba. Na drugi strani naj bi bila trditev Splošnega sodišča, da boj proti terorizmu, za katerega je šlo v navedenih sodbah, ne spada nujno v okvir sodelovanja s tretjo državo, ki jo je Svet sklenil podpreti, tako kot v obravnavani zadevi, prav tako napačna.
Svet v odgovor navaja, da tretji del petega pritožbenega razloga ni utemeljen. Meni, kot je Splošno sodišče presodilo v izpodbijani sodbi, da je razlika med omejevalnimi ukrepi, obravnavanimi v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 26. julija 2017, Svet/LTTE (
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
), in tistimi iz obravnavane zadeve glede na njihovo besedilo in sistematiko ter cilje in splošne pogoje, na katerih temeljijo, velika. Natančneje, politična odločitev Unije, da podpre ukrajinski režim, zlasti pri reformah za krepitev pravne države v Ukrajini, naj bi bila upošteven dejavnik; Sodišče je namreč v sodbi z dne 19. oktobra 2017, Yanukovych/Svet (
C‑598/16 P
, neobjavljena,
EU:C:2017:786
, točka
), navedlo, da omejevalni ukrepi za boj proti odtujitvi javnih sredstev v tej državi spadajo v okvir politike za podporo tretji državi, ki je namenjena spodbujanju gospodarske in politične stabilnosti te države.
Svet dodaja, da je ugotovitev Sodišča v točkah 64 in 75 te sodbe mogoče prenesti na obravnavani primer, ob upoštevanju dejanskih ugotovitev Splošnega sodišča v točkah 175 in 176 izpodbijane sodbe, ki niso predmet nadzora Sodišča in iz katerih izhaja, da elementi, ki jih je predložil pritožnik, ne zadostujejo za dokaz, da so na njegov poseben položaj vplivale težave, ki jih navaja v zvezi z ukrajinskim pravosodnim sistemom.
Presoja Sodišča
V skladu s sodno prakso Sodišča morajo sodišča Unije pri nadzoru omejevalnih ukrepov zagotoviti načeloma celovit nadzor nad zakonitostjo vseh aktov Unije glede na temeljne pravice, ki so del pravnega reda Unije (glej v tem smislu sodbe z dne 18. julija 2013, Komisija in drugi/Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P in C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, točka
; z dne 28. novembra 2013, Svet/Fulmen in Mahmoudian,
C‑280/12 P
,
EU:C:2013:775
, točka
, in z dne 28. marca 2017, Rosneft,
C‑72/15
,
EU:C:2017:236
, točka
).
Med te temeljne pravice spada med drugim spoštovanje pravice do obrambe in pravice do učinkovitega sodnega varstva (sodbi z dne 28. novembra 2013, Svet/Fulmen in Mahmoudian,
C‑280/12 P
,
EU:C:2013:775
, točka
in navedena sodna praksa, ter z dne 28. novembra 2013, Svet/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, točka
).
Zaradi učinkovitosti sodnega nadzora, ki ga zagotavlja člen 47 Listine, se zahteva – kot je Splošno sodišče pravilno opozorilo v točki 136 izpodbijane sodbe – da se sodišče Unije v okviru nadzora zakonitosti razlogov, na katerih temelji sklep o uvrstitvi imena osebe na seznam oseb, za katere veljajo omejevalni ukrepi, prepriča, da ta sklep, ki je za to osebo posamični akt, temelji na dovolj trdni dejanski podlagi. To pomeni, da je treba preveriti dejstva, ki so navedena v obrazložitvi, na kateri navedeni sklep temelji, tako da sodni nadzor ni omejen na presojo abstraktne verjetnosti navedenih razlogov, temveč se nanaša na vprašanje, ali so ti razlogi – oziroma vsaj eden od njih, za katerega se šteje, da je sam po sebi dovolj za utemeljitev tega sklepa – utemeljeni (sodbe z dne 18. julija 2013, Komisija in drugi/Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P in C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, točka
; z dne 18. junija 2015, Ipatau/Svet,
C‑535/14 P
,
EU:C:2015:407
, točka
, in z dne 18. februarja 2016, Svet/Bank Mellat,
C‑176/13 P
,
EU:C:2016:96
, točka
).
V obravnavani zadevi, kot je Splošno sodišče poudarilo v točkah od 132 do 134 izpodbijane sodbe, so bili omejevalni ukrepi, sprejeti proti pritožniku, ohranjeni z izpodbijanima aktoma na podlagi merila za uvrstitev iz člena 1(1) Sklepa 2014/119, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2015/143, in člena 2(1) v povezavi s členom 3(1) Uredbe št. 208/2014, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2015/138. To merilo določa zamrznitev sredstev oseb, ki so bile opredeljene kot odgovorne za odtujitev javnih sredstev, vključno z osebami, proti katerim ukrajinske oblasti vodijo preiskavo.
V zvezi s tem je iz točk 134, 149 in 150 izpodbijane sodbe razvidno, da se je Svet za sprejetje teh omejevalnih ukrepov oprl na okoliščino, da so zoper pritožnika „ukrajinski organi vodi[li] kazenski postopek zaradi odtujitve javnih sredstev ali drugega premoženja“, kot je bilo ugotovljeno v dopisu ukrajinskih pravosodnih organov z dne 10. oktobra 2014 o obstoju postopka preiskave, ki so ga proti zadevni osebi začeli navedeni organi.
Iz tega izhaja, da ohranitev omejevalnih ukrepov, sprejetih proti pritožniku, z izpodbijanimi akti temelji na odločbi organa tretje države, ki je v zvezi s tem pristojen za začetek in vodenje postopka kazenske preiskave o kaznivem dejanju odtujitve javnih sredstev. V zvezi s tem ni upoštevna okoliščina, navedena v točki 169 izpodbijane sodbe, da obstoj take odločbe ni merilo za uvrstitev, določeno v členu 1(1) Sklepa 2014/119, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2015/143, ampak dejanska podlaga, na kateri temeljijo zadevni omejevalni ukrepi.
Kar zadeva tako odločbo, mora Svet, preden se opre na odločbo organa tretje države, preveriti, ali je bila ta sprejeta ob spoštovanju pravice do obrambe in pravice do učinkovitega sodnega varstva (sodba z dne 26. julija 2017, Svet/LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
, točka
).
V skladu z ustaljeno sodno prakso mora namreč Svet pri sprejemanju omejevalnih ukrepov spoštovati temeljne pravice, ki so del pravnega reda Unije, med katerimi sta, kot je navedeno v točki 21 te sodbe, spoštovanje pravice do obrambe in učinkovitega sodnega varstva (glej v tem smislu sodbe z dne 18. julija 2013, Komisija in drugi/Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P in C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, točki
in
; z dne 28. novembra 2013, Svet/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, točki
in
, in z dne 26. julija 2017, Svet/LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
, točka
).
V zvezi s tem je namen zahteve, da mora Svet preveriti, ali so bile odločbe tretjih držav, na katere opira uvrstitev osebe ali subjekta na seznam oseb in subjektov, katerih sredstva se zamrznejo, sprejete ob spoštovanju teh pravic, zagotoviti, da se taka uvrstitev opravi le na dovolj trdni dejanski podlagi, in s tem varovati zadevne osebe ali subjekte (glej v tem smislu sodbo z dne 26. julija 2017, Svet/LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
, točka
).
Sodišče je prav tako menilo, da mora Svet v obrazložitvi sklepa o uvrstitvi osebe ali subjekta na seznam oseb in subjektov, katerih sredstva se zamrznejo, in vseh nadaljnjih sklepov vsaj na kratko navesti razloge, iz katerih meni, da je bila odločba tretje države, na katero se namerava opreti, sprejeta ob spoštovanju pravice do obrambe in pravice do učinkovitega sodnega varstva (glej v tem smislu sodbo z dne 26. julija 2017, Svet/LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
, točki
in
).
Tako mora Svet, da bi izpolnil svojo obveznost obrazložitve, v sklepu o naložitvi omejevalnih ukrepov izkazati, da je preveril, da je bila odločba tretje države, na katero opira te ukrepe, sprejeta ob spoštovanju teh pravic (glej v tem smislu sodbo z dne 26. julija 2017, Svet/LTTE,
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
, točka
).
V obravnavani zadevi je treba poudariti, da je Splošno sodišče v točki 167 izpodbijane sodbe ugotovilo, da pristopa iz sodbe z dne 16. oktobra 2014, LTTE/Svet (
T‑208/11 in T‑508/11
,
EU:T:2014:885
), ni mogoče prenesti na obravnavani primer.
Splošno sodišče je v točki 175 izpodbijane sodbe še pojasnilo, da „le če bi se politična odločitev Sveta, da podpre novo ukrajinsko ureditev, […] izkazala za očitno napačno […], [bi] morebitno pomanjkanje povezave med varstvom temeljnih pravic v Ukrajini in varstvom, ki obstaja v Uniji, lahko vplivalo na zakonitost [izpodbijanih aktov]“. Splošno sodišče se je za takšno ugotovitev, kot je razvidno iz točk 173 in 174 izpodbijane sodbe, oprlo na sodno prakso, ki izhaja iz sodbe z dne 21. aprila 2015, Anbouba/Svet (
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, točka
), v skladu s katero Sodišče priznava zakonodajalcu Unije široko polje proste presoje pri opredelitvi splošnih meril za uvrstitev, ki jih je treba upoštevati pri uporabi omejevalnih ukrepov.
Pri tem razlogovanju je bilo napačno uporabljeno pravo.
Svet namreč lahko šteje, da odločitev za uvrstitev temelji na dovolj trdni dejanski podlagi, šele potem, ko je sam preveril, da sta bili pravica do obrambe in pravica do učinkovitega sodnega varstva pri sprejetju odločbe zadevne tretje države, s katero namerava utemeljiti sprejetje omejevalnih ukrepov, spoštovani.
V obravnavani zadevi merilo za uvrstitev iz točke 23 te sodbe Svetu sicer res omogoča, da omejevalne ukrepe opre na odločbo tretje države, kot je tista, ki je navedena v dopisu z dne 10. oktobra 2014, omenjenem v točki 24 te sodbe, vendar to ne spremeni dejstva, da obveznost te institucije, da spoštuje pravico do obrambe in pravico do učinkovitega sodnega varstva, pomeni, da mora zagotoviti, da organi tretje države, ki so sprejeli to odločbo, spoštujejo navedeni pravici.
Res je, kot je Splošno sodišče poudarilo v točki 173 izpodbijane sodbe, da je Ukrajina ena od držav, ki so pristopile h Konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisani 4. novembra 1950 v Rimu. Vendar čeprav taka okoliščina pomeni nadzor Evropskega sodišča za človekove pravice nad temeljnimi pravicami, ki jih zagotavlja ta konvencija in ki so v skladu s členom 6(3) PEU del prava Unije kot splošna načela, pa to ne odpravi potrebe po tem, da Svet preveri, ali je bila odločba take tretje države, na katero opira omejevalne ukrepe, sprejeta ob upoštevanju temeljnih pravic ter zlasti pravice do obrambe in pravice do učinkovitega sodnega varstva.
Okoliščina, da je navedena sodna praksa nastala v okviru omejevalnih ukrepov, ki temeljijo na Skupnem stališču Sveta z dne 27. decembra 2001 o uporabi posebnih ukrepov za boj proti terorizmu (2001/931/SZVP) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 18, zvezek 1, str. 217), ki se v skladu členom 1(4) tega stališča izrecno nanaša na odločbo, ki jo je sprejel pristojni organ, ne more omajati te ugotovitve. Razlike v besedilu, sistematiki in cilju, ki jih je Splošno sodišče v točkah od 168 do 172 izpodbijane sodbe ugotovilo med omejevalnimi ukrepi, določenimi v tem skupnem stališču, in omejevalnimi ukrepi, določenimi v Sklepu 2014/119, kot je bil spremenjen s Sklepom 2015/143, in Uredbi št. 208/2014, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2015/138, namreč ne morejo povzročiti omejevanja uporabe jamstev, ki izhajajo iz te iste sodne prakse, zgolj na omejevalne ukrepe, sprejete na področju boja proti terorizmu v skladu z navedenim skupnim stališčem, ob izključitvi tistih, ki bi bili sprejeti v okviru sodelovanja s tretjo državo, o katerem je odločil Svet na podlagi politične izbire.
V zvezi z ugotovitvijo Splošnega sodišča, ki je povzeta v točki 32 te sodbe, je treba dodati, da opredelitev splošnih meril za uvrstitev, ki omogočajo sprejetje omejevalnih ukrepov, v obravnavani zadevi ni sporna. Nasprotno, gre prav za sklep o tem, da se z izpodbijanima aktoma ohrani zamrznitev premoženja pritožnika, ki je zanj posamični akt. V skladu s sodno prakso, navedeno v točki 22 te sodbe, pa se mora sodišče Unije v okviru nadzora zakonitosti razlogov, na katerih temelji tak sklep, prepričati, da je vsaj eden od teh razlogov dovolj natančen in konkreten, da je utemeljen in da je sam po sebi zadostna osnova za utemeljitev tega sklepa (glej v tem smislu sodbo z dne 28. novembra 2013, Svet/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, točka
).
Poleg tega mora pristojni organ Unije v primeru izpodbijanja dokazati utemeljenost razlogov, navedenih proti zadevni osebi, in ni zadnjenavedena tista, ki mora predložiti negativni dokaz o neutemeljenosti navedenih razlogov (sodbi z dne 18. julija 2013, Komisija in drugi/Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P in C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, točka
, in z dne 28. novembra 2013, Svet/Fulmen in Mahmoudian,
C‑280/12 P
,
EU:C:2013:775
, točka
).
Kar zadeva sodbi z dne 19. oktobra 2017, Yanukovych/Svet (
C‑598/16 P
, neobjavljena,
EU:C:2017:786
), in z dne 19. oktobra 2017, Yanukovych/Svet (
C‑599/16 P
, neobjavljena,
EU:C:2017:785
), na kateri se sklicuje Svet, je treba pojasniti, da Sodišču v okviru pritožb, ki sta bili podlaga za ti sodbi, ni bilo v obravnavanje predloženo vprašanje, ali sodna praksa, ki izhaja iz sodbe z dne 26. julija 2017, Svet/LTTE (
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
), zajema primer omejevalnih ukrepov, sprejetih zaradi razmer v Ukrajini. Poleg tega je treba ugotoviti, da glede na ustaljeno sodno prakso, navedeno v točkah 27, 28 in 39 te sodbe, iz navedenih sodb ni mogoče sklepati, da Svet ni dolžan preveriti, ali je bila odločba tretje države, s katero namerava utemeljiti sprejetje omejevalnih ukrepov, sprejeta ob spoštovanju pravice do obrambe in pravice do učinkovitega sodnega varstva. Taka ugotovitev bi bila namreč v nasprotju s to ustaljeno sodno prakso. Tako ugotovitve iz teh sodb ne vplivajo na zadevno pritožbo.
Iz zgoraj navedenega izhaja, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je – v nasprotju s tem, kar je Sodišče razsodilo v sodbi z dne 26. julija 2017, Svet/LTTE (
C‑599/14 P
,
EU:C:2017:583
) – menilo, da Svet ni bil dolžan preveriti, ali je bila odločba tretje države, na katero namerava opreti sprejetje omejevalnih ukrepov, sprejeta ob spoštovanju pravice do obrambe in pravice do učinkovitega sodnega varstva, in da je bilo zato treba tožbeni razlog, uveljavljan pred navedenim sodiščem, ki se nanaša na očitno napako pri presoji, zavrniti.
Ker je torej treba tretjemu delu petega pritožbenega razloga ugoditi, je treba izpodbijano sodbo na podlagi tega razveljaviti v celoti, ne da bi bilo treba odločati o drugih delih tega pritožbenega razloga niti o drugih pritožbenih razlogih.
Tožba pred Splošnim sodiščem
V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije Sodišče razveljavi odločitev Splošnega sodišča, če je pritožba utemeljena. Če stanje postopka to dovoljuje, lahko samo dokončno odloči o zadevi.
Sodišče v obravnavanem primeru razpolaga s potrebnimi elementi, da dokončno odloči o tožbi za razglasitev ničnosti izpodbijanih aktov, ki jo je pritožnik vložil pri Splošnem sodišču.
V zvezi s tem iz obrazložitve izpodbijanih aktov nikakor ni razvidno, da bi Svet preveril, ali so ukrajinski pravosodni organi spoštovali pravico do obrambe in pravico do učinkovitega sodnega varstva pritožnika.
V teh okoliščinah zadostuje ugotoviti, da je pritožba utemeljena iz razlogov, navedenih v točkah od 25 do 30 in od 34 do 42 te sodbe, in da je treba izpodbijana akta razglasiti za nična v delu, v katerem se nanašata na pritožnika.
Stroški
Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če je pritožba utemeljena in Sodišče samo dokončno odloči v sporu, o stroških odloči Sodišče.
V skladu s členom 138(1) navedenega poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
Pritožnik je predlagal, naj se Svetu naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspel, se mu naloži plačilo stroškov postopka na obeh stopnjah.

Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

1.
Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 7. julija 2017, Azarov/Svet (
T‑215/15
,
EU:T:2017:479
), se razveljavi.

2.
Sklep Sveta (SZVP) 2015/364 z dne 5. marca 2015 o spremembi Sklepa 2014/119/SZVP o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini in Izvedbena uredba Sveta (EU) 2015/357 z dne 5. marca 2015 o izvajanju Uredbe (EU) št. 208/2014 o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini se v delu, v katerem se nanašata na Mykolo Yanovycha Azarova, razglasita za nična.

3.
Svetu Evropske unije se naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji in postopka s to pritožbo.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.