CELEX: 62019CJ0526
Trimitere preliminară
Siguranța produselor alimentare
Alimente și ingrediente alimentare noi
Regulamentul (CE) nr. 258/97
Articolul 1 alineatul (2) litera (e)
Noțiunea de «ingrediente alimentare separate din animale»
Introducere pe piață
Insecte întregi destinate consumului uman

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 1 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul (CE) nr. 258/97 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 ianuarie 1997 privind alimentele și ingredientele alimentare noi (
JO 1997, L 43, p. 1
, Ediție specială, 13/vol. 20, p. 245), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 596/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 iunie 2009 (
JO 2009, L 188, p. 14
) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 258/97”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Entoma SAS, pe de o parte, și ministre de l’Économie et des Finances (ministrul economiei și finanțelor) și ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation (ministrul agriculturii și alimentației), pe de altă parte, în legătură cu un ordin de prefect prin care s‑a dispus suspendarea introducerii pe piață de către Entoma a unor insecte întregi destinate consumului uman, precum și retragerea acestor insecte de pe piață până la obținerea unei autorizații de introducere pe piață eliberate după o evaluare care să demonstreze că ele nu prezintă pericol pentru sănătatea consumatorului.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Regulamentul nr. 258/97
Considerentele (1) și (2) ale Regulamentului nr. 258/97 aveau următorul cuprins:
„(1)
[…] diferențele dintre legislațiile interne privind alimentele sau ingredientele alimentare noi pot împiedica libera circulație a alimentelor [și] pot crea condiții inegale de concurență afectând prin aceasta direct funcționarea pieței interne;
(2)
[…] cu scopul de a proteja sănătatea publică, este necesar să se asigure că alimentele și ingredientele alimentare noi se supun unei evaluări calitative unice realizate printr‑o procedură [a Uniunii] înainte de introducerea lor pe piață în [Uniunea Europeană] […]”
Articolul 1 din acest regulament prevedea:
„(1)   Prezentul regulament se referă la introducerea pe piața [Uniunii] a alimentelor sau a ingredientelor alimentare noi.
(2)   Prezentul regulament se aplică introducerii pe piața [Uniunii] a alimentelor și a ingredientelor alimentare care nu au fost utilizate până acum în consumul uman în mod semnificativ în [Uniune] și care se împart în următoarele categorii:
(c)
alimente și ingrediente alimentare cu o structură moleculară primară nouă sau modificată intenționat;
(d)
alimente și ingrediente alimentare constând din microorganisme, ciuperci sau alge sau izolate din acestea;
(e)
alimente și ingrediente alimentare constând din plante sau separate din plante și ingrediente alimentare separate din animale, cu excepția alimentelor și ingredientelor alimentare obținute prin practicile de înmulțire sau reproducere tradiționale și care au un istoric de utilizare în condiții de siguranță;
(f)
alimente sau ingrediente alimentare pentru care s‑a aplicat un proces de producție care nu este utilizat în mod curent și care duce la schimbări semnificative în compoziția sau structura alimentelor sau a ingredientelor alimentare care afectează valoarea lor nutritivă, metabolismul sau nivelul de substanțe nedorite.
(3)   După caz, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13 alineatul (2), se poate determina dacă un anumit tip de aliment sau de ingredient alimentar intră sub incidența alineatului (2) din prezentul articol.”
Articolul 3 alineatul (1) din regulamentul menționat prevedea:
„Alimentele și ingredientele alimentare care intră sub incidența prezentului regulament trebuie să nu:
–
prezinte riscuri pentru consumator;
–
[…]”
Potrivit articolului 12 din același regulament:
„(1)   În cazul în care un stat membru, ca urmare a unor noi informații sau a unei reevaluări a informațiilor existente, are motive întemeiate pentru a considera că utilizarea unui aliment sau a unui ingredient alimentar care respectă prezentul regulament pune în pericol sănătatea umană sau mediul, statul membru respectiv poate impune restricții temporar sau poate suspenda comercializarea și utilizarea alimentelor și a ingredientelor alimentare în cauză pe teritoriul său. Statul membru în cauză informează imediat celelalte state membre și Comisia [Europeană], menționând motivele deciziei sale.
(2)   Comisia examinează motivele menționate la alineatul (1) cât de curând posibil în cadrul Comitetului permanent pentru produse alimentare. Acesta ia măsurile corespunzătoare menite să confirme, să modifice sau să abroge măsurile naționale conform procedurii de reglementare prevăzute la articolul 13 alineatul (2). Statul membru care a adoptat decizia prevăzută la alineatul (1) o poate menține până la intrarea în vigoare a măsurilor respective.”
Regulamentul (UE) 2015/2283
Regulamentul nr. 258/97 a fost abrogat și a fost înlocuit, începând de la 1 ianuarie 2018, prin Regulamentul (UE) 2015/2283 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 noiembrie 2015 (
JO 2015, L 327, p. 1
).
Considerentele (6) și (8) ale Regulamentului nr. 2015/2283 au următorul cuprins:
„(6)
Definiția existentă a alimentelor noi din Regulamentul [nr. 258/97] ar trebui să fie clarificată și actualizată cu o referință la definiția generală a alimentelor prevăzută în Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului [din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare (
JO 2002, L 31, p. 1
, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 68)].
[…]
(8)
Domeniul de aplicare al prezentului regulament ar trebui să rămână, în principiu, același ca domeniul de aplicare al Regulamentului [nr. 258/97]. Cu toate acestea, pe baza progreselor științifice și tehnologice realizate din 1997 până în prezent, este oportun să se revizuiască, să se clarifice și să se actualizeze categoriile de alimente care constituie alimente noi. Categoriile respective ar trebui să cuprindă insecte întregi sau părți ale acestora. […]”
Articolul 1 din acest regulament, intitulat „Obiectul și scopul”, prevede:
„(1)   Prezentul regulament stabilește norme pentru introducerea pe piață a alimentelor noi pe teritoriul Uniunii.
(2)   Scopul prezentului regulament este de a asigura funcționarea eficientă a pieței interne, oferind în același timp un nivel ridicat de protecție a sănătății umane și a intereselor consumatorilor.”
Articolul 2 din regulamentul menționat, intitulat „Domeniul de aplicare”, prevede:
„(1)   Prezentul regulament se aplică introducerii alimentelor noi pe piața din Uniune.
[…]”
Articolul 3 din același regulament, intitulat „Definiții”, prevede la alineatul (2):
„Se aplică […] următoarele definiții:
(a)
«aliment nou» înseamnă orice aliment care nu a fost utilizat pentru consumul uman la un nivel semnificativ pe teritoriul Uniunii înainte de 15 mai 1997, indiferent de data aderării statelor membre la Uniune și care intră cel puțin în una dintre următoarele categorii:
[…]
(v)
alimente care au la bază, sunt izolate sau produse din animale sau din părți ale acestora, cu excepția animalelor obținute prin practici de reproducere tradiționale care au fost utilizate pentru producția alimentară pe teritoriul Uniunii înainte de 15 mai 1997, iar alimentele produse din respectivele animale au un istoric de utilizare în condiții de siguranță alimentară pe teritoriul Uniunii;
[…]”
Articolul 35 din Regulamentul 2015/2283, intitulat „Măsuri tranzitorii”, prevede la alineatul (2):
„Alimentele care nu intră în domeniul de aplicare al Regulamentului [nr. 258/97], care sunt introduse pe piață în mod legal până la 1 ianuarie 2018 inclusiv și care se încadrează în domeniul de aplicare al prezentului regulament, pot continua să fie introduse pe piață până la adoptarea unei decizii în conformitate cu articolele 10-12 sau cu articolele 14-19 din prezentul regulament după transmiterea unei cereri de autorizare a unui aliment nou sau a unei notificări a unui aliment tradițional provenit dintr‑o țară terță, care pot fi depuse până la data specificată în normele de punere în aplicare adoptate în conformitate cu articolul 13 sau, respectiv, cu articolul 20 din prezentul regulament, dar nu mai târziu de 2 ianuarie 2020.”
Dreptul francez
Articolul L. 218‑5‑4 din Codul consumului, în versiunea în vigoare la 27 ianuarie 2016, prevedea:
„Dacă se stabilește că un produs a fost introdus pe piață fără să fi făcut obiectul autorizării, al înregistrării sau al declarării impuse de reglementarea aplicabilă acelui produs, prefectul sau, la Paris, prefectul de poliție poate dispune suspendarea introducerii sale pe piață și retragerea sa până la punerea în conformitate cu reglementarea în vigoare.”
Litigiul principal și întrebarea preliminară
La data faptelor din litigiul principal, Entoma comercializa produse constituite din viermi de făină, lăcuste și greieri preparați și destinați consumului uman sub formă de insecte întregi.
Printr‑un ordin din 27 ianuarie 2016, préfet de police de Paris [prefectul de poliție din Paris] a suspendat introducerea pe piață a insectelor întregi comercializate de Entoma, printre altele pentru motivul că aceasta din urmă nu dispunea de autorizația de introducere pe piață prevăzută de Regulamentul nr. 258/97, și a dispus retragerea acestor insecte de pe piață până la acordarea unei astfel de autorizații, eliberată după o evaluare care să demonstreze că aceste produse nu prezintă niciun pericol pentru consumator.
Entoma a introdus o acțiune prin care a solicitat anularea acestui ordin în fața tribunal administratif de Paris (Tribunalul Administrativ din Paris, Franța). Prin hotărârea din 9 noiembrie 2017, instanța menționată a respins această acțiune.
Prin hotărârea din 22 martie 2018, cour administrative d’appel de Paris (Curtea Administrativă de Apel din Paris, Franța) a respins apelul formulat de Entoma, statuând că ordinul menționat fusese adoptat în mod legal în temeiul articolului L. 218‑5‑4 din Codul consumului.
În aceste condiții, Entoma a formulat recurs împotriva acestei hotărâri la instanța de trimitere, Conseil d’État (Consiliul de Stat, Franța). În susținerea recursului, ea a arătat printre altele că cour administrative d’appel de Paris (Curtea Administrativă de Apel din Paris) a săvârșit o eroare de drept atunci când a statuat că produsele pe care le comercializa erau supuse Regulamentului nr. 258/97, deși, ele constând în insecte întregi destinate să fie consumate ca atare, erau excluse din domeniul de aplicare al acestui regulament. Mai precis, ea reproșează cour administrative d’appel de Paris (Curtea Administrativă de Apel din Paris) că a adoptat o interpretare eronată a articolului 1 alineatul (2) litera (e) din regulamentul menționat, întrucât această dispoziție nu viza în mod expres decât „ingredientele alimentare separate din animale”, iar nu animalele întregi. În această privință, Entoma susține, întemeindu‑se pe considerentul (8) al Regulamentului 2015/2283, că includerea insectelor întregi în categoria „alimentelor noi”, care rezultă din articolul 3 alineatul (2) litera (a) punctul (v) din Regulamentul 2015/2283, nu precizează definiția anterioară, care era limitată numai la părțile de animale, ci modifică domeniul de aplicare al acesteia printr‑o adăugare la definiția precedentă. Ea deduce de aici că produsele alimentare pe care le comercializa fuseseră introduse în mod legal pe piață înainte de 1 ianuarie 2018 și că, în acest temei, beneficiază de măsurile tranzitorii prevăzute la articolul 35 alineatul (2) din Regulamentul 2015/2283, care permit menținerea lor pe piață cu condiția să fi făcut, înainte de 2 ianuarie 2020, obiectul unei cereri de autorizare ca „alimente noi” sau al unei notificări ca alimente tradiționale supuse regimului definit de acest regulament.
Ministre de l’Économie et des Finances (ministrul economiei și finanțelor) susține că nu exista niciun motiv sanitar pentru a exclude introducerea pe piață a insectelor întregi din domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 258/97, întrucât consumul de insecte întregi prezintă la fel de multe riscuri pentru sănătatea consumatorului ca cel al ingredientelor alimentare separate din animale.
Conseil d’État (Consiliul de Stat, Franța) a considerat că, ținând seama de posibilitățile diferite de interpretare a termenilor Regulamentului nr. 258/97, problema dacă articolul 1 alineatul (2) litera (e) din acest regulament trebuie interpretat în sensul că include în domeniul său de aplicare alimentele constituite din animale întregi destinate să fie consumate ca atare ridică o dificultate serioasă de interpretare a dreptului Uniunii.
În aceste condiții, Conseil d’État (Consiliul de Stat, Franța) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 1 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul [nr. 258/97] trebuie interpretat în sensul că include în domeniul său de aplicare alimente compuse din animale întregi destinate să fie consumate ca atare sau se aplică numai ingredientelor alimentare separate din insecte?”
Cu privire la întrebarea preliminară
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 1 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul nr. 258/97 trebuie interpretat în sensul că insectele întregi destinate consumului uman constituie „ingrediente alimentare separate din animale”, în sensul acestei dispoziții, și că, prin urmare, ele intră în domeniul de aplicare al acestui regulament.
Trebuie arătat, cu titlu introductiv, că această întrebare este relevantă numai în ceea ce privește aplicarea Regulamentului nr. 258/97, care era aplicabil
ratione temporis
litigiului principal. Astfel, Regulamentul 2015/2283, care a abrogat și a înlocuit Regulamentul nr. 258/97 începând de la 1 ianuarie 2018, prevede în mod expres că animalele întregi, inclusiv insectele întregi, intră în domeniul său de aplicare [considerentul (8) și articolul 3 alineatul (2) litera (a) punctul (v) din Regulamentul 2015/2283].
Pentru a răspunde la întrebarea instanței de trimitere, trebuie amintit, cu titlu introductiv, că, în conformitate cu articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 258/97, acesta se referă la introducerea pe piață a alimentelor sau a ingredientelor alimentare noi (a se vedea în acest sens Hotărârea din 9 noiembrie 2016, Davitas,
C‑448/14
,
EU:C:2016:839
, punctul
și jurisprudența citată).
Articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 258/97 urmărește să delimiteze domeniul de aplicare al acestuia, în special prin definirea a ceea ce trebuie să se înțeleagă prin „alimente sau ingrediente alimentare noi”. Reiese chiar din modul de redactare a acestei dispoziții că, pentru a fi calificate drept „noi” în sensul acestui regulament, alimentele sau ingredientele alimentare trebuie să îndeplinească două condiții cumulative. Pe de o parte, consumul uman al acestor alimente sau ingrediente alimentare trebuie să fi fost „[ne]semnificativ” în Uniune înainte de 15 mai 1997, data intrării în vigoare a regulamentului menționat, și, pe de altă parte, ele trebuie să se încadreze în una dintre categoriile prevăzute în mod expres la articolul 1 alineatul (2) literele (c)-(f) din același regulament (Hotărârea din 9 noiembrie 2016, Davitas,
C‑448/14
,
EU:C:2016:839
, punctele
-
și jurisprudența citată).
În speță, este necesar să se arate că instanța de trimitere nu solicită Curții să se pronunțe cu privire la prima condiție pe care articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 258/97 o stabilește pentru ca insectele întregi destinate consumului uman să fie calificate drept „alimente sau ingrediente alimentare noi”, și anume aceea ca consumul uman de insecte să fi fost „[ne]semnificativ” în Uniune înainte de 15 mai 1997.
În schimb, instanța de trimitere are îndoieli cu privire la aplicarea celei de a doua condiții prevăzute la articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 258/97. Mai concret, ea urmărește să afle dacă s‑ar putea considera că această condiție este îndeplinită ca urmare a faptului că insectele întregi ar putea fi calificate drept „alimente sau ingrediente alimentare noi”, întrucât ar face parte din una dintre categoriile definite la articolul 1 alineatul (2) literele (c)-(f) din regulamentul menționat și, mai precis, din cea prevăzută la litera (e) a acestei din urmă dispoziții, care face referire la „ingrediente alimentare separate din animale”.
În această privință, este necesar, mai întâi, să se arate că termenii „ingrediente alimentare separate din animale” nu sunt definiți de Regulamentul nr. 258/97.
Astfel cum rezultă dintr‑o jurisprudență constantă, determinarea înțelesului și a conținutului termenilor pentru care dreptul Uniunii nu furnizează nicio definiție trebuie să fie făcută în conformitate cu sensul obișnuit al acestora în limbajul curent, ținând totodată seama de contextul în care sunt utilizați și de obiectivele urmărite de reglementarea din care fac parte (Hotărârea din 9 noiembrie 2016, Davitas,
C‑448/14
,
EU:C:2016:839
, punctul
, și Hotărârea din 26 octombrie 2017, The English Bridge Union,
C‑90/16
,
EU:C:2017:814
, punctul
).
În primul rând, în ceea ce privește sensul obișnuit al expresiei „ingrediente alimentare separate din animale” în limbajul curent, este necesar să se arate că, deși este cert că termenul „animale” ar trebui înțeles în sensul că include insectele, utilizarea termenilor „ingrediente alimentare”, asociați expresiei „separate din animale”, conduce la a considera că sensul obișnuit care trebuie atribuit acestei expresii în limbajul curent este că numai ingredientele alimentare compuse din părți de animale, cu excluderea animalelor (și prin urmare a insectelor) întregi, erau vizate la articolul 1 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul nr. 258/97.
Astfel, pe de o parte, în ceea ce privește termenii „ingrediente alimentare”, trebuie arătat că Regulamentul nr. 258/97 nu definește termenul „ingredient”. Acest termen, indiferent de limba oficială utilizată, se referă însă, de manieră generală, la un element care face parte dintr‑un produs final compozit mai larg, în esență un „produs alimentar” (sau un „aliment”). În consecință, un ingredient nu este, în principiu, un produs destinat să fie consumat ca atare, ci mai degrabă o substanță sau un produs care se adaugă la alte substanțe pentru a constitui un aliment.
În consecință, astfel cum a arătat domnul avocat general la punctul 36 din concluziile sale, nu rezultă că animalele întregi pot fi calificate drept „ingredient”, acestea constituind un „produs alimentar”, iar nu un „ingredient alimentar”. Această interpretare este confirmată, implicit, dar în mod necesar, de modul de redactare a articolului 1 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul nr. 258/97, care operează în mod clar o distincție între „produsele alimentare” (sau „alimente”) și „ingredientele alimentare”, utilizând numai termenii „ingrediente alimentare” atunci când se referă la animale.
În plus, această interpretare corespunde în esență și definiției termenului „ingredient” adoptate în alte dispoziții legislative ale Uniunii referitoare la alimentație, precum cea prevăzută la articolul 2 alineatul (2) litera (f) din Regulamentul (UE) nr. 1169/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2011 privind informarea consumatorilor cu privire la produsele alimentare, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1924/2006 și (CE) nr. 1925/2006 ale Parlamentului European și ale Consiliului și de abrogare a Directivei 87/250/CEE a Comisiei, a Directivei 90/496/CEE a Consiliului, a Directivei 1999/10/CE a Comisiei, a Directivei 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a Directivelor 2002/67/CE și 2008/5/CE ale Comisiei și a Regulamentului (CE) nr. 608/2004 al Comisiei (
JO 2011, L 304, p. 18
).
Pe de altă parte, în ceea ce privește expresia „separate din” animale, astfel cum a arătat domnul avocat general la punctele 37 și 38 din concluziile sale, aceasta face referire la un proces de extracție dintr‑un animal. Prin urmare, nicio interpretare a acestei expresii nu poate conduce la desemnarea unui animal întreg, în caz contrar existând riscul de a crea o tautologie potrivit căreia animalele întregi sunt „separate din” animale întregi.
De asemenea, această expresie se distinge în mod clar, în toate versiunile lingvistice, de termenii „constând din”, al căror conținut este mai larg, care figurează la articolul 1 alineatul (2) literele (d) și (e) din Regulamentul nr. 258/97, atunci când categoriile de alimente vizate fac parte din „plante”, din „microorganisme”, din „ciuperci” sau din „alge”, și care permit includerea unor alimente compuse dintr‑o singură bucată (de exemplu, o „plantă” întreagă). În această privință, Regulamentul nr. 2015/2283 include animalele întregi în domeniul său de aplicare atunci când face referire la „alimentele care au la bază […] animale sau […] părți ale acestora”.
Din considerațiile care precedă rezultă că expresia „ingrediente alimentare separate din animale” prezintă un sens clar și precis. Astfel, modul de redactare a articolului 1 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul nr. 258/97 nu vizează „animalele întregi” și, din acest motiv, nu include insectele întregi.
În al doilea rând, trebuie arătat că interpretarea literală a acestei dispoziții este coerentă atât cu contextul în care se înscrie, cât și cu obiectivele urmărite de Regulamentul nr. 258/97.
În această privință, trebuie să se arate mai întâi că, astfel cum susține Comisia în observațiile sale, nu rezultă că, prin utilizarea termenului „animale”, legiuitorul Uniunii ar fi avut intenția de a viza în mod specific insectele și nici că ar fi avut în vedere riscurile pe care le prezenta consumul lor. Astfel, se pare că, prin adoptarea Regulamentului nr. 258/97, el a decis să nu reglementeze decât produsele a căror introducere pe piață o anticipa în anul 1997. Or, astfel cum a arătat domnul avocat general la punctele 48-45 din concluziile sale, utilizarea insectelor în industria agroalimentară este un fenomen relativ recent și, astfel cum reiese din considerentul (8) al Regulamentului 2015/2283, tocmai pe baza „progreselor științifice și tehnologice realizate din 1997 până în prezent” legiuitorul menționat a decis în anul 2015, prin adoptarea Regulamentului 2015/2283, „să se revizuiască, să se clarifice și să se actualizeze categoriile de alimente care constituie alimente noi” și să includă în mod explicit „insectele întregi sau părți ale acestora”.
În continuare, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, Regulamentul nr. 258/97 urmărește o dublă finalitate care constă în asigurarea funcționării pieței interne a alimentelor noi și în protejarea sănătății publice împotriva riscurilor pe care acestea le pot genera (Hotărârea din 9 noiembrie 2016, Davitas,
C‑448/14
,
EU:C:2016:839
, punctul
și jurisprudența citată).
În ceea ce privește finalitatea care constă în garantarea unui nivel ridicat de protecție a sănătății umane, astfel cum arată guvernele francez și italian în observațiile lor, ar putea desigur părea ilogic, din punct de vedere sanitar, să se dorească să se supună reglementării ingredientele alimentare separate din insecte excluzând totodată insectele întregi, întrucât o insectă întreagă este compusă din ansamblul părților sale, iar insecta întreagă, la fel ca părțile sale, are vocația de a fi ingerată de consumator, ceea ce ar prezenta, prin urmare, aceleași riscuri din punctul de vedere al sănătății publice.
Cu toate acestea, o asemenea argumentație, întemeiată pe una dintre cele două finalități ale Regulamentului nr. 258/97, nu poate fi suficientă pentru a justifica o interpretare extensivă a termenilor univoci „separate din animale”, care să aibă ca efect includerea „animalelor întregi” în domeniul de aplicare al acestui regulament.
Pe de o parte, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 30-36 din prezenta hotărâre, sensul obișnuit în limbajul curent al termenilor „separate din animale”, care figurează la articolul 1 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul nr. 258/97, care este, de altfel, același în toate versiunile lingvistice, conduce la constatarea că acești termeni nu includ în mod vădit în domeniul de aplicare al acestei dispoziții animalele întregi. Or, astfel cum a arătat în esență domnul avocat general la punctul 61 din concluzii sale, modul clar de redactare a acestei dispoziții nu poate, în principiu, să fie repus în discuție printr‑o interpretare teleologică a dispoziției menționate care să echivaleze cu lărgirea domeniului de aplicare al acestui regulament, aceasta intrând exclusiv în competența de decizie a legiuitorului Uniunii.
Astfel, după cum a arătat și domnul avocatul general în esență la punctele 72 și 73 din concluziile sale, o asemenea interpretare nu poate acționa
contra legem
. O asemenea limită, care răspunde fără nicio îndoială imperativului de securitate juridică și de previzibilitate a dreptului, a fost, de altfel, recunoscută în cadrul jurisprudenței Curții referitoare la principiul interpretării conforme a dreptului național (Hotărârea din 15 aprilie 2008, Impact,
C‑268/06
,
EU:C:2008:223
, punctul
, și Hotărârea din 24 ianuarie 2012, Dominguez,
C‑282/10
,
EU:C:2012:33
, punctul
, precum și jurisprudența citată).
Pe de altă parte și în orice caz, o interpretare care conduce la excluderea animalelor întregi, precum insectele, din domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 258/97 nu compromite în sine obiectivul de protecție a sănătății umane. Astfel, după cum reiese din considerațiile care precedă, împrejurarea că insectele întregi nu intră în domeniul de aplicare al acestui regulament implică numai lipsa unei armonizări la nivelul Uniunii a condițiilor de introducere a acestora pe piață și, prin urmare, că nicio notificare sau autorizare nu ar fi necesară în temeiul regulamentului menționat. Or, în virtutea unei jurisprudențe constante, în lipsa unei armonizări și în măsura în care subzistă incertitudini, revine statelor membre sarcina de a decide cu privire la nivelul la care înțeleg să asigure protecția sănătății și a vieții persoanelor, precum și cu privire la cerința unei autorizații prealabile introducerii pe piață a produselor alimentare, ținând seama în același timp de exigențele liberei circulații a mărfurilor în interiorul Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 aprilie 2010, Solgar Vitamin’s France și alții,
C‑446/08
,
EU:C:2010:233
, punctul
, precum și jurisprudența citată). Prin urmare, faptul că insectele întregi sunt scutite de evaluarea calitativă prevăzută de Regulamentul nr. 258/97 nu exclude posibilitatea ca statele membre să prevadă în legislația lor națională că eventualitatea unui pericol pentru sănătatea publică pe care l‑ar putea prezenta insectele întregi trebuie să facă obiectul unei astfel de evaluări.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 1 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul nr. 258/97 trebuie interpretat în sensul că alimentele compuse din animale întregi destinate să fie consumate ca atare, inclusiv insectele întregi, nu intră în domeniul de aplicare al acestui regulament.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:

Articolul 1 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul (CE) nr. 258/97 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 ianuarie 1997 privind alimentele și ingredientele alimentare noi, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 596/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 iunie 2009, trebuie interpretat în sensul că alimentele compuse din animale întregi destinate să fie consumate ca atare, inclusiv insectele întregi, nu intră în domeniul de aplicare al acestui regulament.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.