CELEX: 62015CJ0320
Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru
Directiva 91/271/CEE
Tratarea apelor urbane reziduale
Articolul 4 alineatele (1) și (3)
Tratare secundară sau tratare echivalentă

Prin acțiunea formulată, Comisia Europeană solicită Curții să constate că, prin faptul că nu a asigurat un nivel adecvat de tratare a apelor urbane reziduale din aglomerările Prosotsani, Doxato, Eleftheroupoli, Vagia, Galatista, Desfina și Chanioti, al căror echivalent‑locuitor (EL) este cuprins între 2000 și 10000, precum și Polychrono, al cărei EL este cuprins între 10000 și 15000, Republica Elenă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatele (1) și (3) din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (
JO 1991, L 135, p. 40
, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43), astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1137/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2008 (
JO 2008, L 311, p. 1
) (denumită în continuare „Directiva 91/271”).
Cadrul juridic
Potrivit articolului 1 din Directiva 91/271:
„Prezenta directivă se aplică colectării, tratării și evacuării apelor urbane reziduale, precum și tratării și evacuării apelor uzate care provin din anumite sectoare industriale.
Prezenta directivă are ca obiect protejarea mediului împotriva deteriorării datorate evacuărilor de ape reziduale menționate anterior.”
Articolul 2 din această directivă prevede:
„În sensul prezentei directive:
1.
«ape urbane reziduale» înseamnă apele menajere uzate sau amestecul de ape menajere uzate cu ape industriale uzate și/sau ape de scurgere;
[…]
5.
«sistem de colectare» înseamnă un sistem de canalizare care adună și transportă apele urbane reziduale;
6.
«echivalent‑locuitor» (EL) înseamnă încărcarea organică biodegradabilă cu o cerere biochimică de oxigen în cinci zile (CBO5) de 60 de grame de oxigen pe zi;
[…]
8.
«tratare secundară» înseamnă tratarea apelor urbane reziduale printr‑un procedeu care conține în general o tratare biologică cu decantare secundară sau printr‑un procedeu care permite respectarea condițiilor din tabelul 1 din anexa I;
[…]”
Articolul 4 din directiva menționată prevede:
„(1)   Statele membre veghează ca apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate, să facă obiectul unei tratări secundare sau echivalente, în următoarele împrejurări:
[…]
–
până la 31 decembrie 2005, pentru toate evacuările care provin de la aglomerări cu EL cuprins între 10000 și 15000;
–
până la 31 decembrie 2005, pentru evacuările în apele dulci și în estuare, care provin de la aglomerări cu EL cuprins între 2000 și 10000.
[…]
(3)   Evacuările care provin din stațiile de tratare a apelor urbane reziduale descrise la alineatele (1) și (2) trebuie să respecte cerințele relevante din secțiunea B din anexa I. […]
[…]”
Anexa I la Directiva 91/271, intitulată „Dispoziții privind apele urbane reziduale”, are următorul cuprins:
„[…]
B.
Evacuările provenind de la stațiile de epurare a apelor urbane reziduale în apele receptoare […]
1.
Stațiile de epurare a apelor uzate sunt concepute sau modificate astfel încât probele reprezentative din apele uzate care intră și din efluenții tratați să se poată obține înaintea evacuării în apele receptoare.
2.
Evacuările provenind de la stațiile de tratare a apelor urbane reziduale, tratate în conformitate cu articolele 4 și 5 din prezenta directivă, corespund dispozițiilor din tabelul 1.
[…]
D.
Metodele de referință pentru urmărirea și evaluarea rezultatelor
1.
Statele membre asigură aplicarea unei metode de supraveghere care să corespundă cel puțin cerințelor descrise mai jos.
Se pot folosi alte metode decât cele prevăzute la punctele 2, 3 și 4, cu condiția să se poată dovedi că acestea permit obținerea unor rezultate echivalente.
[…]
2.
Pe o perioadă de 24 de ore se prelevează probe, proporțional cu debitul sau la intervale regulate, într‑un punct bine determinat la ieșirea din și, dacă este necesar, la intrarea în instalația de tratare, pentru a se verifica dacă se respectă dispozițiile prezentei directive în domeniul evacuărilor de ape uzate.
[…]
3.
Numărul minim de probe care trebuie prelevate la intervale regulate într‑un an se fixează în funcție de mărimea stației de epurare:
–
EL cuprins între 2000 și 9999:
12 probe în cursul primului an;
4 probe în anii următori, dacă se poate demonstra că apele respectă dispozițiile prezentei directive în primul an; dacă una dintre cele 4 probe nu corespunde normelor, în anul următor se vor preleva 12 probe.
–
EL cuprins între 10000 și 49999:
12 probe.
[…]”
Tabelul 1 din anexa I la Directiva 91/271 conține dispozițiile privind evacuările provenind de la stații de epurare a apelor urbane reziduale în conformitate, printre altele, cu dispozițiile articolului 4 din această directivă.
Procedura precontencioasă
Prin scrisoarea din 29 mai 2007, Comisia a solicitat autorităților elene să îi furnizeze, în termen de șase luni, datele privind respectarea, printre altele, a obligațiilor lor de tratare a apelor urbane reziduale, astfel cum sunt prevăzute la articolul 4 din Directiva 91/271, pentru anul 2007. Deși aceste autorități nu au dat curs cererii respective în termenul acordat, ele au comunicat totuși datele solicitate doi ani mai târziu, în urma trimiterii unui chestionar referitor la anul 2009.
Întrucât comunicarea acestor date a determinat Comisia să considere că 62 de aglomerări elene încălcau articolul 4 din Directiva 91/271, prin scrisoarea din 5 octombrie 2010, aceasta a solicitat anumite precizări autorităților elene.
După examinarea elementelor furnizate de autoritățile elene în răspunsul lor din 21 decembrie 2010, Comisia a adresat Republicii Elene, la 17 iunie 2011, o scrisoare de punere în întârziere potrivit căreia aprecia că aceasta din urmă nu își îndeplinise obligațiile care îi reveneau în temeiul articolului 4 din Directiva 91/271 în ceea ce privește aceste 62 de aglomerări și o invita, în consecință, să își prezinte observațiile.
La 11 august 2011, Republica Elenă a răspuns la această scrisoare de punere în întârziere prin comunicarea unor informații referitoare la aglomerările respective.
La 1 iunie 2012, Comisia a adresat Republicii Elene un aviz motivat, în care indica faptul că aceasta din urmă continua să încalce dispozițiile Directivei 91/271. Comisia invita statul membru menționat să își prezinte observațiile în termen de două luni de la primirea respectivului aviz motivat.
Prin scrisorile din 20 iulie 2012 și din 20 martie 2013, Republica Elenă a răspuns la respectivul aviz motivat afirmând că patru aglomerări urmau să corespundă cerințelor Directivei 91/271 la finalizarea unor diverse proiecte finanțate prin programul operațional „Mediu și dezvoltare durabilă” și că alte opt aglomerări dispuneau de o stație operațională de epurare a apelor uzate cu date de ieșiri conforme prevederilor acestei directive.
La 21 februarie 2014, Comisia a adresat un aviz motivat suplimentar Republicii Elene pentru motivul că opt aglomerări, și anume Prosotsani, Doxato, Eleftheroupoli, Vagia, Desfina, Galatista, Polychrono și Chanioti, continuau să nu corespundă prevederilor Directivei 91/271.
În răspunsul său din 22 aprilie 2014 la avizul motivat suplimentar, Republica Elenă a recunoscut că patru aglomerări dintre cele opt în cauză urmau să respecte pe deplin prevederile respective doar în momentul în care vor fi finalizate proiectele cofinanțate. În ceea ce privește celelalte patru aglomerări, ea a subliniat că acestea, deși dispuneau de stații de epurare exploatate în conformitate cu dispozițiile Directivei 91/271, nu trimiseseră un număr satisfăcător de probe, în conformitate cu directiva menționată.
Întrucât nu a fost satisfăcută de răspunsurile furnizate de Republica Elenă, Comisia a decis să introducă prezenta acțiune.
Cu privire la acțiune
Prin acțiunea formulată, Comisia reproșează Republicii Elene faptul că nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatele (1) și (3) din Directiva 91/271, în măsura în care acest stat membru nu a asigurat o tratare secundară sau o tratare echivalentă a apelor urbane reziduale evacuate pentru o aglomerare cu un EL cuprins între 10000 și 15000 și pentru șapte aglomerări cu un EL cuprins între 2000 și 10000.
În această privință, este suficient să se amintească faptul că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, existența unei neîndepliniri a obligațiilor trebuie apreciată în funcție de situația din statul membru astfel cum se prezenta aceasta la momentul expirării termenului stabilit în avizul motivat și că schimbările intervenite ulterior nu pot fi luate în considerare de către Curte (Hotărârea din 10 aprilie 2014, Comisia/Italia,
C‑85/13
, nepublicată,
EU:C:2014:251
, punctul
și jurisprudența citată).
Rezultă că, în speță, având în vedere că avizul motivat suplimentar transmis la 21 februarie 2014 și primit în aceeași zi de Republica Elenă acordase acestui stat membru un termen de două luni începând de la primirea acestuia pentru a se conforma obligațiilor sale care rezultă din Directiva 91/271, existența pretinsei neîndepliniri a obligațiilor trebuie să fie apreciată la data de 21 aprilie 2014.
În consecință, pentru a examina temeinicia prezentei acțiuni, trebuie stabilit dacă, la această din urmă dată, se poate considera ca fiind dovedit faptul că Republica Elenă, după cum arată Comisia, nu respecta cerințele care decurg din articolul 4 alineatul (1) din directiva menționată, în ceea ce privește aglomerările Prosotsani, Doxato, Eleftheroupoli, Vagia și Galatista, precum și pe cele care decurg din articolul 4 alineatul (3) din aceeași directivă, în ceea ce privește aglomerările Polychrono, Chanioti și Desfina.
În înscrisurile sale, Republica Elenă arată că nu contestă faptul că, la data stabilită în avizul motivat suplimentar, evacuarea apelor urbane reziduale din aglomerările Prosotsani, Doxato, Eleftheroupoli, Vagia și Galatista nu era conformă cu cerințele articolului 4 alineatul (1) din aceeași directivă.
Însă, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, este de competența acesteia să constate dacă există sau nu există neîndeplinirea obligațiilor imputată, chiar în măsura în care statul membru vizat nu contestă neîndeplinirea obligațiilor (Hotărârea din 10 martie 2016, Comisia/Spania,
C‑38/15
, nepublicată,
EU:C:2016:156
, punctul
și jurisprudența citată).
În această privință, trebuie amintit că articolul 4 alineatul (1) a doua și a treia liniuță din Directiva 91/271 impune statelor membre o obligație de rezultat precisă, formulată în mod clar și neechivoc, potrivit căreia apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare trebuie să facă obiectul unei tratări secundare sau echivalente, fie înaintea oricărei evacuări, în cazul în care provin de la aglomerări cu EL cuprins între 10000 și 15000, fie anterior evacuărilor în apele dulci și în estuare, în cazul în care acestea provin de la aglomerări cu EL cuprins între 2000 și 10000.
În plus, în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din directiva menționată, această tratare secundară sau echivalentă trebuie să fie asigurată de stații de epurare ale căror evacuări corespund cerințelor prevăzute în secțiunea B din anexa I la aceeași directivă.
Or, în speță, după cum a recunoscut republica Elenă în înscrisurile sale, din elementele furnizate Curții reiese că, la data stabilită în avizul motivat suplimentar, în aglomerările menționate la punctul 20 din prezenta hotărâre, lucrările necesare construirii sau ameliorării stațiilor de epurare a apelor uzate nu erau încă finalizate și că, în consecință, evacuările apelor urbane reziduale provenind din aceste aglomerări nu erau supuse tratării secundare sau echivalente impuse la articolul 4 alineatul (1) din Directiva 91/271.
Rezultă de aici că, la data stabilită în avizul motivat suplimentar, evacuările apelor urbane reziduale din aglomerările Prosotsani, Doxato, Eleftheroupoli, Vagia și Galatista nu erau conforme cu dispozițiile articolului 4 alineatul (1) din directiva menționată, după cum a admis Republica Elenă.
În ceea ce privește aglomerările Polychrono, Chanioti și Desfina, din memoriile prezentate de părți reiese că Republica Elenă a furnizat Comisiei, la intervale neregulate și în număr variabil, mai multe probe pentru anii 2011-2014.
Cu privire la rezultatele acestor probe, Comisia a arătat, referitor la aglomerarea Ploychrono, că, din cele 84 de probe furnizate pentru anii 2012 și 2013, 7 probe depășeau valorile autorizate, că probele prelevate pentru aglomerarea Chanioti între anii 2012 și 2014 nu aveau valoare probantă din cauza neregularității prelevării acestora și că, din cele 14 probe prelevate la intervale neregulate între anii 2011 și 2013 privind aglomerarea Desfina, două dintre acestea depășeau valorile stabilite.
Deși în ședință Comisia a indicat explicit, ca răspuns la o întrebare a Curții cu privire la acest punct, că renunța să mai ceară ca prelevările a douăsprezece probe, cu alte cuvinte, o probă pe lună, să se efectueze pe durata unui an întreg pentru a putea fi stabilită conformitatea instalațiilor în discuție cu cerințele articolului 4 alineatul (3) din Directiva 91/271 coroborat cu secțiunea B din anexa I la această directivă, ea a arătat totuși în ședință că probele furnizate de Republica Elenă nu erau reprezentative din punct de vedere calitativ, date fiind lipsa prelevărilor care să permită o examinare comparativă și neluarea în considerare a pertinenței momentului în care probele trebuie să fie prelevate.
În această privință, trebuie amintit că, referitor la aglomerările Polychrono, Chanioti și Desfina, atât potrivit fazei precontencioase, cât și potrivit cererii introductive, Comisia a reproșat Republicii Elene faptul că nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (3) din Directiva 91/271, ca urmare a numărului de probe furnizate.
Or, pe de o parte, cerința privind pertinența momentului în care trebuie prelevate probele nu intră sub incidența prevederilor menționate în secțiunea B din anexa I la această directivă și, așadar, a obligațiilor care revin statelor membre în temeiul articolului 4 din directiva menționată.
Pe de altă parte și în orice caz, trebuie amintit cu titlu introductiv că, într‑o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, procedura precontencioasă are ca scop să acorde statului membru vizat posibilitatea, pe de o parte, de a se conforma obligațiilor sale care decurg din dreptul Uniunii și, pe de altă parte, de a invoca în mod util mijloacele sale de apărare împotriva motivelor formulate de Comisie. Obiectul unei acțiuni introduse în aplicarea articolului 258 TFUE este, în consecință, circumscris de procedura precontencioasă prevăzută de această dispoziție. Regularitatea acestei proceduri constituie o garanție esențială prevăzută de Tratatul FUE nu numai pentru protejarea drepturilor statului membru în cauză, ci și pentru a se asigura că eventuala procedură contencioasă va avea ca obiect un litigiu clar definit (Hotărârea din 11 septembrie 2014, Comisia/Germania,
C‑525/12
,
EU:C:2014:2202
, punctul
și jurisprudența citată).
Or, în cererea sa introductivă, la fel ca în faza precontencioasă, Comisia s‑a limitat să reproșeze Republicii Elene faptul că a furnizat probe care nu erau reprezentative ca urmare a numărului insuficient al acestora și nu a pus în discuție calitatea probelor care îi fuseseră transmise.
Rezultă că motivele referitoare la lipsa unor prelevări care să permită o analiză comparativă și la neluarea în considerare a pertinenței momentului în care trebuie prelevate probele depășesc cadrul prezentei proceduri în constatarea neîndeplinirii obligațiilor și trebuie, așadar, să fie respinse ca inadmisibile.
În aceste condiții, având în vedere că reiese din examinarea datelor furnizate de Republica Elenă în memoriul său în apărare că aceasta a furnizat Comisiei mai multe probe care indicau eficiența tratării secundare a apelor urbane reziduale de la punerea în funcțiune a sistemelor de colectare ale aglomerărilor menționate și că Comisia a indicat că renunța să mai impună ca prelevările a douăsprezece probe, și anume o probă pe lună, să se efectueze pe durata unui an întreg, trebuie să se considere că s‑a demonstrat că evacuările provenite de la stațiile de epurare ale aglomerărilor Polychrono, Chanioti și Desfina corespundeau, la data stabilită în avizul motivat suplimentar, prevederilor articolului 4 alineatul (3) din Directiva 91/271 astfel încât, în privința acestor aglomerări, neîndeplinirea obligațiilor reproșată nu este dovedită.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se constate că, prin faptul că nu a asigurat o tratare secundară sau o tratare echivalentă a apelor urbane reziduale provenite de la aglomerările Prosotsani, Doxato, Eleftheroupoli, Vagia și Galatista, al căror EL este cuprins între 2000 și 10000, Republica Elenă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (1) din Directiva 91/271.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 138 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Curții, aceasta poate să repartizeze cheltuielile de judecată sau poate decide ca fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată în cazul în care părțile cad în pretenții cu privire la unul sau la mai multe capete de cerere. Având în vedere că în speță acțiunea formulată de Comisie este admisă numai în parte, se impune să se decidă ca fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a zecea) declară și hotărăște:

1)
Prin faptul că nu a asigurat o tratare secundară sau o tratare echivalentă a apelor urbane reziduale provenite de la aglomerările Prosotsani, Doxato, Eleftheroupoli, Vagia și Galatista, al căror echivalent locuitor este cuprins între 2000 și 10000, Republica Elenă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 4 alineatul (1) din Directiva 91/271/CEE a Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1137/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2008.

2)
Respinge în rest acțiunea.

3)
Comisia Europeană și Republica Elenă suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: greaca.