CELEX: 62019CJ0249
Predhodno odločanje
Uredba (EU) št 1259/2010
Okrepljeno sodelovanje na področju prava, ki se uporablja za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti
Enotna pravila
Člen 10
Uporaba prava sodišča, pred katerim poteka postopek

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 10 Uredbe Sveta (EU) št. 1259/2010 z dne 20. decembra 2010 o izvajanju okrepljenega sodelovanja na področju prava, ki se uporablja za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti (
UL 2010, L 343, str. 10
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med osebama JE in KF v zvezi z določitvijo prava, ki se uporabi za njuno razvezo zakonske zveze.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba (ES) št. 2201/2003
Člen 3(1)(b) Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 243) določa:
„V zadevah glede razveze, prenehanja življenjske skupnosti ali razveljavitve zakonske zveze so pristojna sodišča države članice:
[…]
(b)
katere državljana sta oba zakonca ali, v primeru Združenega kraljestva in Irske, v kateri imata oba zakonca svoj ‚domicile‘.“
Uredba št. 1259/2010
V uvodnih izjavah 9, 21, 24, 26 in 29 Uredbe št. 1259/2010 je navedeno:
„(9)
S to uredbo bi bilo treba oblikovati jasen in celovit pravni okvir na področju prava, ki se uporablja za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti v sodelujočih državah članicah, državljanom zagotoviti ustrezne rešitve glede pravne varnosti, predvidljivosti in prilagodljivosti, ter preprečiti primere, v katerih bi eden od zakoncev vložil tožbo za razvezo zakonske zveze pred drugim z namenom, da bi si zagotovil postopek v skladu s pravom, ki je po njegovem mnenju z vidika njegovih interesov ugodnejše.
[…]
(21)
V primerih, ko pravo, ki se uporablja, ni izbrano, in zaradi zagotavljanja pravne varnosti in predvidljivosti, pa tudi preprečevanja primerov, ko bi eden od zakoncev vložil tožbo za razvezo zakonske zveze pred drugim, da bi si tako zagotovil, da bo postopek potekal v skladu s tistim pravom, ki je po njegovem mnenju z vidika njegovih interesov ugodnejše, bi morala ta uredba določiti usklajena kolizijska pravila na podlagi različnih naveznih okoliščin, ki temeljijo na obstoju tesne povezave med zakoncema in zadevnim pravom. Takšne navezne okoliščine bi bilo treba izbrati zato, da se zagotovi, da postopki glede razveze zakonske zveze ali prenehanja življenjske skupnosti potekajo v skladu s pravom države, s katero sta zakonca tesno povezana.
[…]
(24)
V določenih primerih, kadar pravo, ki se uporablja, bodisi ne predvideva razveze zakonske zveze bodisi enemu od zakoncev zaradi spola ne daje enakih možnosti za razvezo zakonske zveze ali prenehanje življenjske skupnosti, bi se moralo vseeno uporabljati pravo sodišča, pred katerim bi se začel postopek. Vendar to ne bi smelo posegati v klavzulo o javnem redu.
[…]
(26)
Če je v Uredbi navedeno dejstvo, da v pravu sodelujoče države članice, pred katere sodiščem se je začel postopek, ni predvidena razveza zakonske zveze, bi bilo to treba razlagati tako, da pravo te države članice ne pozna instituta razveze zakonske zveze. V tem primeru sodišče ne bi smelo biti dolžno izreči razvezo zakonske zveze na podlagi te uredbe.
[…]
[…]
(29)
[…] cilj[i] te uredbe [so] okrepiti pravno varnost in povečati predvidljivost in prilagodljivost ter s tem poenostaviti prost pretok oseb po Evropski uniji […]“
Člen 5 te uredbe, naslovljen „Stranki izbereta pravo, ki se uporabi“, določa:
„1.   Zakonca se lahko dogovorita o določitvi prava, ki se uporabi za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti, pod pogojem, da je to eno od naslednjega:
(a)
pravo države, v kateri imata zakonca ob sklenitvi dogovora običajno prebivališče, ali
(b)
pravo države, v kateri sta zakonca nazadnje imela običajno prebivališče, če eden od njiju ob sklenitvi dogovora tam še vedno prebiva, ali
(c)
pravo države, katere državljan je eden ali drugi zakonec ob sklenitvi dogovora, ali
(d)
pravo sodišča, pred katerim poteka postopek.
2.   Brez poseganja v odstavek 3 se dogovor o pravu, ki se uporabi, lahko sklene in spremeni kadar koli, vendar najpozneje ob začetku postopka pred sodiščem.
3.   Zakonca lahko pravo, ki naj ga uporabi sodišče, izbereta tudi med postopkom, če to dopušča pravo sodišča, pred katerim poteka postopek. V tem primeru sodišče pred katerim poteka postopek, to izbiro evidentira v skladu s svojim pravom.“
Člen 8 navedene uredbe, naslovljen „Pravo, ki se uporabi, če ga stranki ne izbereta“, določa:
„Če stranki v skladu s členom 5 ne izbereta prava, ki se uporabi, se za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti uporabi pravo države:
(a)
običajnega prebivališča zakoncev v trenutku, ko se je pred sodiščem začel postopek, ali, če to ni mogoče,
(b)
zadnjega običajnega prebivališča zakoncev, pod pogojem, da več kot eno leto pred začetkom postopka pred sodiščem tam nista nehala prebivati in če eden od njiju ob začetku sodnega postopka tam [v tej državi] še vedno prebiva, ali, če to ni mogoče,
(c)
katere državljana sta oba zakonca v trenutku, ko se je začel postopek pred sodiščem, ali, če to ni mogoče,
(d)
v kateri se je začel postopek pred sodiščem.“
Člen 10 iste uredbe, naslovljen „Uporaba prava sodišča, pred katerim poteka postopek“, določa:
„Kadar pravo, ki se uporabi v skladu s členoma 5 ali 8, bodisi ne predvideva razveze zakonske zveze bodisi enemu od zakoncev zaradi spola ne daje enakih možnosti za razvezo zakonske zveze ali prenehanje življenjske skupnosti, se uporabi pravo sodišča, pred katerim poteka postopek.“
Člen 12 Uredbe št. 1259/2010, naslovljen „Javni red“, določa:
„Uporaba določbe prava, izbranega v skladu s to uredbo, se lahko zavrne le, če bi bila ta uporaba očitno nezdružljiva z javnim redom države sodišča, pred katerim poteka postopek.“
Člen 13 te uredbe, naslovljen „Razlike med nacionalnimi pravnimi redi“, določa:
„Sodišča sodelujoče države članice, v katere pravu razveza zakonske zveze ni predvidena ali ki v postopku za razvezo zadevne zakonske zveze ne šteje za veljavno, niso obvezana z uporabo te uredbe razvezati zakonske zveze.“
Romunsko pravo
Člen 2600(2) in (3) Codul civil (civilni zakonik) določa:
„2.   Če tako opredeljeni tuji zakon ne določa razveze zakonske zveze ali jo določa zelo omejeno, se uporabi romunski zakon v primeru, ko je eden od zakoncev na datum vložitve predloga za razvezo zakonske zveze romunski državljan ali ima običajno prebivališče v Romuniji.
3.   Določbe iz odstavka 2 se uporabljajo tudi, če razvezo zakonske zveze ureja pravo po izbiri zakoncev.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Osebi JE in KF, romunska državljana, sta sklenili zakonsko zvezo v Iașiju (Romunija) 2. septembra 2001.
Oseba JE je 13. oktobra 2016 pri Judecătoria Iași (prvostopenjsko sodišče v Iașiju, Romunija) vložila predlog za razvezo zakonske zveze.
To sodišče se je s sodbo z dne 31. maja 2017 izreklo za nepristojno za odločanje o tem predlogu in zadevo odstopilo Judecătoria Sectorului 5 București (sodišče prve stopnje petega okrožja v Bukarešti, Romunija).
Zadnjenavedeno sodišče je s sodbo z dne 20. februarja 2018 na temelju državljanstva zakoncev iz člena 3(1)(b) Uredbe št. 2201/2003 ugotovilo splošno pristojnost romunskih sodišč za odločanje o predlogu za razvezo zakonske zveze, ki ga je vložila oseba JE. Poleg tega je na podlagi člena 8(a) Uredbe št. 1259/2010 določilo, da se za spor, o katerem odloča, uporabi italijansko pravo, ker sta zakonca na dan vložitve tega predloga za razvezo zakonske zveze imela običajno prebivališče v Italiji.
V zvezi s tem je navedeno sodišče ugotovilo, da je v skladu z italijanskim pravom predlog za razvezo zakonske zveze v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, mogoče vložiti le, če je pred tem sodišče ugotovilo ali razglasilo prenehanje življenjske skupnosti zakoncev in če so od datuma prenehanja življenjske skupnosti do datuma, ko je bil pri sodišču vložen predlog za razvezo zakonske zveze, pretekla vsaj tri leta.
Ker ni bilo dokazano, da obstoja sodna odločba, s katero je bilo ugotovljeno ali razglašeno prenehanje življenjske skupnosti, in ker v romunskem pravu ni določb o postopku v zvezi s prenehanjem življenjske skupnosti, je navedeno sodišče razsodilo, da mora ta postopek potekati pred italijanskimi sodišči in da zato kakršen koli predlog v zvezi s tem pred romunskimi sodišči ni dopusten.
Oseba JE je zoper to sodbo vložila pritožbo pri predložitvenem sodišču in med drugim trdila, da bi moralo sodišče prve stopnje uporabiti člen 2600(2) civilnega zakonika, ki pomeni prenos člena 10 Uredbe št. 1259/2010 v romunsko pravo.
V zvezi s tem oseba JE meni, da ker je italijansko pravo glede pogojev za razvezo zakonske zveze omejujoče, bi bilo treba za njen predlog za razvezo zakonske zveze uporabiti romunsko pravo.
Po mnenju osebe JE ta rešitev izhaja tudi iz dejstva, da uporaba italijanskega prava očitno ni združljiva z javnim redom države sodišča, pred katerim poteka postopek, zaradi česar je treba v skladu s členom 12 te uredbe uporabo tega prava zavrniti.
V teh okoliščinah je Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti, Romunija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba izraz ‚pravo, ki se uporabi v skladu s členoma 5 ali 8, […] ne predvideva razveze zakonske zveze‘ [iz člena 10 Uredbe št. 1259/2010], razlagati ozko in dobesedno, kot da se nanaša zgolj na položaje, v katerih tuje pravo, ki se uporablja, ne določa nobene oblike razveze zakonske zveze, ali [pa ga je treba] razlagati široko, tako da zajema tudi položaje, v katerih je s tujim pravom, ki se uporablja, dovoljena razveza zakonske zveze, vendar pod zelo omejujočimi pogoji, ki zahtevajo obvezen postopek ugotavljanja prenehanja življenjske skupnosti, za ta postopek pa pravo pristojnega sodišča nima enakovrednih postopkovnih določb?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 10 Uredbe št. 1259/2010 razlagati tako, da se izraz „[k]adar pravo, ki se uporabi v skladu s členoma 5 ali 8, […] ne predvideva razveze zakonske zveze“, nanaša le na položaje, v katerih tuje pravo, ki se uporabi, ne določa nobene oblike razveze zakonske zveze, ali pa zajema tudi položaje, v katerih to pravo dopušča razvezo zakonske zveze, vendar pod pogoji, ki so po mnenju sodišča, pred katerim poteka postopek, strožji od tistih, ki jih določa pravo države tega sodišča.
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da se v skladu s členom 8(a) te uredbe za spor o glavni stvari uporablja italijansko pravo in da se na podlagi tega prava razveza zakonske zveze lahko zahteva med drugim le, če je sodišče predhodno ugotovilo ali razglasilo prenehanje življenjske skupnosti, medtem ko pravo sodišča, pred katerim poteka postopek, to je romunsko pravo, ne določa tega pogoja niti ne vsebuje postopkovnih določb v zvezi s prenehanjem življenjske skupnosti.
Najprej je treba poudariti, da pomeni člen 10 Uredbe št. 1259/2010 izjemo od členov 5 in 8 te uredbe in da ga je treba kot določbo o odstopanju razlagati ozko.
V skladu s tem členom 10 se pravo sodišča, pred katerim poteka postopek, uporabi v dveh primerih, in sicer, prvič, ko pravo, ki se uporabi v skladu s členoma 5 ali 8 navedene uredbe, ne predvideva razveze zakonske zveze, in drugič, ko to pravo, ki se uporabi, enemu od zakoncev zaradi spola ne daje enakih možnosti za razvezo zakonske zveze ali prenehanje življenjske skupnosti.
V zvezi s prvim primerom iz navedenega člena 10, za razlago katerega prosi predložitveno sodišče, je iz besedila te določbe jasno razvidno, da se pravo sodišča, pred katerim poteka postopek, uporabi le, kadar pravo, ki se uporabi, „ne predvideva razveze zakonske zveze“.
Iz jezikovne razlage te določbe nikakor ne izhaja, da bi bila uporaba prava sodišča, pred katerim poteka postopek, mogoča tudi, kadar tuje pravo, ki se uporabi, predvideva razvezo zakonske zveze, vendar jo pogojuje s spoštovanjem pogojev, ki se štejejo za strožje od tistih, ki jih določa pravo sodišča, pred katerim poteka postopek. Prav tako uvodna izjava 24 Uredbe št. 1259/2010, ki se nanaša na isti člen 10, ne vsebuje nobene navedbe v tem smislu.
To razlago člena 10 Uredbe št. 1259/2010 potrjuje kontekstualna in sistematična razlaga te določbe.
V zvezi s tem je treba poudariti, da je izraz „razveza zakonske zveze ni predvidena“ uporabljen tudi v členu 13 te uredbe, ki ustreza uvodni izjavi 26 te uredbe, v skladu s katero bi bilo treba – če je v Uredbi navedeno dejstvo, da v pravu sodelujoče države članice, pred sodiščem katere se je začel postopek, ni predvidena razveza zakonske zveze – to razlagati tako, da pravo te države članice „ne pozna instituta razveze zakonske zveze“. Ta uvodna izjava 26 se sicer sklicuje na pravo države članice, v kateri je sodišče začelo postopek, vendar so v delu, v katerem se ta uvodna izjava nanaša na pomen izraza „ne predvideva razveze zakonske zveze“, navedbe, ki jih vsebuje v zvezi s tem, upoštevne tudi za člen 10 Uredbe št. 1259/2010.
Poudariti je treba tudi, da prenehanje življenjske skupnosti, ki je poleg tega izrecno navedeno v tem členu 10, enako kot razveza zakonske zveze spada na področje uporabe te uredbe in je sestavni del njenega sistema in splošne sistematike.
Poleg tega s teleološkega vidika iz uvodnih izjav 9, 21 in 29 Uredbe št. 1259/2010 izhaja, da je namen te uredbe oblikovati jasen in celovit pravni okvir na področju prava, ki se uporablja za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti v sodelujočih državah članicah, zagotoviti pravno varnost, predvidljivost in prilagodljivost v postopkih v zakonskih sporih z mednarodnim elementom in s tem poenostaviti prost pretok oseb po Evropski uniji ter preprečiti primere, ko bi eden od zakoncev vložil tožbo za razvezo zakonske zveze pred drugim, da bi si tako zagotovil, da bo postopek potekal v skladu s tistim pravom, ki je po njegovem mnenju z vidika njegovih interesov ugodnejše.
Poleg tega, da bi bila razlaga člena 10 Uredbe št. 1259/2010, v skladu s katero se uporabi pravo sodišča, pred katerim poteka postopek, kadar tuje pravo, ki se uporablja, razvezo zakonske zveze pogojuje z izpolnjevanjem pogojev, ki se štejejo za strožje od tistih, ki jih določa pravo sodišča, pred katerim poteka postopek, v nasprotju z besedilom zadnjenavedene določbe in nezdružljiva s sobesedilom in sistemom, v katerega spada ta določba, taka razlaga prav tako ne bi bila v skladu s cilji te uredbe.
Kot trdi romunska vlada, bi se s tako razlago namreč zahtevala preučitev pogojev, pod katerimi je mogoče razvezati zakonsko zvezo v skladu s pravom, ki se uporablja, za vsak posamezni primer na podlagi določb navedene uredbe in subjektivno presojo tega, kdaj je te pogoje mogoče šteti za strožje od tistih, ki jih določa pravo sodišča, pred katerim poteka postopek, kar bi bilo v praksi v nasprotju s ciljema pravne varnosti in predvidljivosti, ki jima sledi ta uredba, ali bi vsaj ogrozilo uresničitev teh ciljev.
Prav tako bi navedena razlaga, kot je poudarila portugalska vlada, ogrozila avtonomijo volje zakoncev, določeno v členu 5 Uredbe št. 1259/2010, in če ta ne bi izbrala prava, ki se uporabi za njuno razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti, uporabo prava države, s katero sta zakonca tesno povezana, v skladu z uvodno izjavo 21 in členom 8 te uredbe.
Nazadnje, taka razlaga bi lahko zakonca, ki zahteva razvezo zakonske zveze, spodbudila, da bi svoj predlog vložil pri sodišču države članice, ki je pristojno na podlagi določb Uredbe št. 2201/2003, katere pravo za razvezo zakonske zveze določa manj stroge pogoje.
Glede spora o glavni stvari je iz predložitvene odločbe razvidno, da pravo, ki se uporabi na podlagi člena 8(a) Uredbe št. 1259/2010, to je italijansko pravo, pozna institut razveze zakonske zveze.
Zato se člen 10 te uredbe v tem sporu ne uporablja in okoliščina, da to pravo razvezo zakonske zveze pogojuje z izpolnjevanjem pogojev, ki se štejejo za strožje od tistih, ki jih določa pravo sodišča, pred katerim poteka postopek – kot je predhodno prenehanje življenjske skupnosti – v zvezi s tem ni pomembna.
V skladu z ustaljeno sodno prakso je naloga Sodišča, da v okviru postopka sodelovanja z nacionalnimi sodišči, uvedenega s členom 267 PDEU, predložitvenemu sodišču da koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča (sodbe z dne 23. marca 2006, FCE Bank,
C‑210/04
,
EU:C:2006:196
, točka
; z dne 8. decembra 2011, Banco Bilbao Vizcaya Argentaria,
C‑157/10
,
EU:C:2011:813
, točka
, in z dne 25. julija 2018, Dyson,
C‑632/16
,
EU:C:2018:599
, točka
).
V obravnavanem primeru je treba, kot sta navedli nemška vlada in Evropska komisija, predložitvenemu sodišču dati usmeritve v zvezi s praktičnimi posledicami razlage člena 10 Uredbe št. 1259/2010, navedene v točkah 25 in 26 te sodbe, saj je to sodišče navedlo, da ker v romunskem pravu ni določb o postopku v zvezi s prenehanjem življenjske skupnosti, romunska sodišča ne opravijo vsebinske presoje predlogov za prenehanje življenjske skupnosti in predlogov za razvezo zakonske zveze, pri katerih ni bilo predhodno ugotovljeno ali razglašeno prenehanje življenjske skupnosti v skladu z italijanskim pravom.
Predložitveno sodišče namreč navaja, da se v skladu z nacionalno sodno prakso ti predlogi v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, zavrnejo kot nedopustni, ker v romunskem pravu ni določb o postopku v zvezi s prenehanjem življenjske skupnosti, ali kot preuranjeni, ker se razveza zakonske zveze zahteva pred romunskimi sodišči, ne da bi italijanska sodišča predhodno ugotovila ali razglasila prenehanje življenjske skupnosti, ali kot neutemeljeni zaradi obeh razlogov skupaj.
Ker je učinek take sodne prakse, da preprečuje vsebinsko presojo navedenih zahtevkov, se z njo enotnim pravilom o pravu, ki se uporabi v primeru razveze zakonske zveze in prenehanja življenjske skupnosti, določenim v Uredbi št. 1259/2010, v velikem delu odvzame bistvo in tako ogroža njihov polni učinek.
Opozoriti pa je treba, da je bila v obravnavanem primeru splošna pristojnost romunskih sodišč za odločanje o predlogu osebe JE za razvezo zakonske zveze vzpostavljena na podlagi člena 3(1)(b) Uredbe št. 2201/2003.
Zato, čeprav romunsko pravo v nasprotju z italijanskim pravom ne vsebuje postopkovnih določb o prenehanju življenjske skupnosti, morajo pristojna romunska sodišča o tem predlogu odločiti.
Tako je v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, v katerem pristojno sodišče meni, da tuje pravo, ki se uporablja na podlagi določb Uredbe št. 1259/2010, dovoljuje vložitev predloga za razvezo zakonske zveze le, če je bilo pred tem ugotovljeno prenehanje življenjske skupnosti v obdobju vsaj treh let, medtem ko pravo sodišča, pred katerim poteka postopek, ne določa postopkovnih pravil na področju prenehanja življenjske skupnosti, potrebno, da to sodišče, čeprav samo ne more razglasiti tega prenehanja življenjske skupnosti, vseeno preveri, ali so vsebinski pogoji, določeni v tujem pravu, ki se uporabi, izpolnjeni, in to ugotovi v okviru postopka razveze zakonske zveze, o katerem odloča.
Ob upoštevanju vseh zgoraj navedenih preudarkov je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 10 Uredbe št. 1259/2010 razlagati tako, da se izraz „[k]adar pravo, ki se uporabi v skladu s členoma 5 ali 8, […] ne predvideva razveze zakonske zveze“, nanaša le na položaje, v katerih tuje pravo, ki se uporabi, ne določa nobene oblike razveze zakonske zveze.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

Člen 10 Uredbe Sveta (EU) št. 1259/2010 z dne 20. decembra 2010 o izvajanju okrepljenega sodelovanja na področju prava, ki se uporablja za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti je treba razlagati tako, da se izraz, „[k]adar pravo, ki se uporabi v skladu s členoma 5 ali 8, […] ne predvideva razveze zakonske zveze“, nanaša le na položaje, v katerih tuje pravo, ki se uporabi, ne določa nobene oblike razveze zakonske zveze.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: romunščina.