CELEX: 62020CJ0211
Apeliacinis skundas
Valstybės pagalba
Viešojo subjekto suteikta valstybės garantija
Paskolos trims Valensijos regiono futbolo klubams (Valencia CF, Hércules CF ir Elche CF)
Sprendimas, kuriuo pagalba pripažinta nesuderinama su vidaus rinka
Sprendimo panaikinimas tiek, kiek jis susijęs su Valencia CF
Sąvoka „pranašumas“
Įvertinimas, ar esama pranašumo
Pranešimas dėl garantijų
Aiškinimas
Europos Komisijos rūpestingumo pareiga
Įrodinėjimo pareiga
Iškraipymas

Apeliaciniu skundu Europos Komisija prašo panaikinti 2020 m. kovo 12 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Valencia Club de Fútbol / Komisija (
T‑732/16
,
EU:T:2020:98
); juo jis panaikino 2016 m. liepos 4 d. Komisijos sprendimą (ES) 2017/365 dėl valstybės pagalbos SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP), kurią Ispanija suteikė futbolo klubams
Valencia Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva
,
Hércules Club de Fútbol Sociedad Anónima
Deportiva
ir
Elche Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva
(
OL L 55, 2017, p. 12
; toliau – ginčijamas sprendimas), kiek jis susijęs su
Valencia Club de Fútbol SAD
(toliau –
Valencia CF
).
Teisinis pagrindas
Komisijos pranešimo dėl EB sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo garantijomis suteikiamai valstybės pagalbai (
OL C 155, 2008, p. 10
; toliau – Pranešimas dėl garantijų) 2.2 punkte nustatyta:
„Paprastai pagalbą gauna paskolos gavėjas. Kaip nurodyta 2.1 punkte, už prisiimamą riziką turėtų būti atlyginama, sumokant tam tikrą priemoką. Kai paskolos gavėjas neprivalo mokėti priemokos, arba moka nedidelę priemoką, jis įgyja pranašumą. Palyginus su tais atvejais, kai garantija nesuteikiama, dėl valstybės garantijos paskolos gavėjas gali gauti paskolą palankesnėmis finansinėmis sąlygomis nei tos, kurios paprastai taikomos finansų rinkose. Turėdamas valstybės garantiją, paskolos gavėjas dažniausiai gali susitarti dėl mažesnių palūkanų ir (arba) mažesnio užstato. Kai kuriais atvejais neturėdamas valstybės garantijos paskolos gavėjas nerastų finansų įstaigos, kuri skolintų bet kokiomis sąlygomis. Taigi valstybės garantijos gali padėti kurti naują verslą, o kai kurioms įmonėms gauti lėšų naujai veiklai. Lygiai taip pat valstybės garantija gali padėti bankrutuojančiai įmonei tęsti veiklą, o ne būti likviduotai arba reorganizuotai; dėl to gali būti iškraipyta konkurencija.“
Pranešimo dėl garantijų 3.1 punktas suformuluotas taip:
„Įmonei jokios naudos neduodanti valstybės suteikta individuali garantija arba garantijos schema nelaikoma valstybės pagalba.
Tokiu atveju, siekiant nustatyti, ar suteikta garantija arba garantijų schema duoda naudos, Teismas <…> patvirtino, kad Komisija savo vertinimą turėtų atlikti vadovaudamasi investuotojo, veikiančio rinkos ekonomikos sąlygomis, principu <…>. Todėl reikėtų atsižvelgti į garantiją gaunančios įmonės tikrąsias galimybes gauti lygiaverčius finansinius išteklius kapitalo rinkoje. Valstybės pagalbos nėra tada, kai suteikiamas naujas finansavimo šaltinis, taikant sąlygas, kurios yra priimtinos privačiam ekonominės veiklos vykdytojui įprastinėmis rinkos ekonomikos sąlygomis. <…>“
To pranešimo 3.2 punkto a ir d papunkčiuose nustatyta:
„Komisijos nuomone, individuali valstybės garantija nelaikoma valstybės pagalba, jeigu atitinka visas šias sąlygas:
a)
Paskolos gavėjas neturi finansinių sunkumų.
Sprendžiant, ar paskolos gavėjas neturi finansinių sunkumų, reikėtų atsižvelgti į gairėse dėl sanavimo ir restruktūrizavimo pagalbos pateiktą apibrėžimą <…>
<…>
d)
Už garantiją sumokama rinkos sąlygas atitinkanti kaina.
Kaip nurodyta 2.1 punkte, už prisiimamą riziką turėtų būti atlyginama nustatant tam tikrą priemoką garantuotai arba netiesiogiai garantuotai sumai. Kai už garantiją mokama kaina yra bent tokia pati, kaip atitinkamos garantijos priemokos atitikmuo finansų rinkose, tokia garantija nesudaro valstybės pagalbos.
Jeigu finansų rinkose negalima rasti jokio tinkamo garantijos priemokos atitikmens, bendrą garantuotos paskolos finansinę kainą, įskaitant paskolos palūkanų normą ir garantijos priemoką, reikia palyginti su panašios negarantuotos paskolos rinkos kaina.
Abiem atvejais, norint nustatyti tam tikrą rinkos kainą, reikėtų atsižvelgti į garantijos ir pagrindinės paskolos savybes, kurias sudaro: sandorio dydis ir trukmė, paskolos gavėjo pateiktas užstatas ir kita patirtis, susijusi su susigrąžinimo koeficiento įvertinimu, tikimybė, kad paskolos gavėjas gali neįvykdyti savo įsipareigojimų dėl savo finansinės padėties, sektorius, kuriame veikia paskolos gavėjas, ir sektoriaus perspektyvos bei kitos ekonominės sąlygos. Toks tyrimas turėtų labai padėti klasifikuojant paskolos gavėją pagal rizikos reitingą. Šią klasifikaciją gali atlikti tarptautiniu lygiu pripažinta reitingo agentūra arba, jeigu įmanoma, galima naudoti pagrindinę paskolą suteikusio banko vidaus reitingą. Šiuo atveju Komisija atkreipia dėmesį į ryšį tarp reitingo ir įsipareigojimų nevykdymo koeficiento, nustatyto tarptautinių finansų įstaigų, apie kurių veiklą informacija taip pat skelbiama viešai. Vertindama priemokų atitikimą rinkos kainoms, valstybė narė gali palyginti kainas, kurias rinkoje moka panašų reitingą turinčios įmonės.
Todėl Komisija nepatvirtins garantijos priemokos, kaip nustatytos pagal vieną tarifą, laikomą atitinkančiu bendrą sektoriaus standartą.“
Minėto pranešimo 3.6 punkte nustatyta:
„Jeigu garantija neatitinka kurios nors iš 3.2–3.5 punktuose nustatytų sąlygų, tai nereiškia, kad garantija arba garantijų schema savaime laikoma valstybės pagalba. Jeigu kyla abejonių dėl to, ar planuojama garantija arba garantijų schema tikrai yra valstybės pagalba, apie ją reikėtų pranešti Komisijai.“
Šio pranešimo 4.1 punkte nurodyta:
„Jeigu individuali garantija arba garantijų schema neatitinka rinkos ekonomikos investuotojo principo, ji laikoma susijusia su valstybės pagalba. Todėl, norint patikrinti, ar tokia pagalba yra suderinama pagal konkrečią valstybės pagalbos išimtį, reikia kiekybiškai įvertinti valstybės pagalbos elementą. Iš esmės valstybės pagalbos elementas laikomas lygus skirtumui tarp individualiai <…> suteiktos garantijos atitinkamos rinkos kainos ir už tą priemonę iš tikrųjų sumokėtos kainos.
<…>
Apskaičiuodama garantijos pagalbos elementą, Komisija ypatingą dėmesį kreipia į šiuos elementus:
a)
Ar individualios garantijos atveju paskolos gavėjas turi finansinių sunkumų? <…> (žr. 3.2 punkto a papunktyje pateiktą informaciją)
Komisija nurodo, kad finansinių sunkumų turinčioms įmonėms rinkos garantas, jeigu toks yra, garantijos suteikimo metu turėtų taikyti didelę priemoką dėl tikėtino įsipareigojimų nevykdymo lygio. Jeigu tikimybė, kad paskolos gavėjas nesugebės grąžinti paskolos, tampa ypač didelė, tokia rinkos norma gali nebeegzistuoti, o išimtiniais atvejais garantijos pagalbos elementas gali pasirodyti esąs toks didelis, kaip suma, kurią iš tikrųjų padengia minėta garantija.
<…>
d)
Ar buvo atsižvelgta į garantijos ir paskolos <…> ypatumus, nustatant garantijos rinkos priemoką, naudojamą pagalbos elementui apskaičiuoti, palyginant ją su iš tikrųjų sumokėta priemoka (žr. 3.2 punkto d papunktyje pateiktą informaciją)?“
To paties pranešimo 4.2 punkte numatyta:
„Individualiai garantijai grynųjų pinigų subsidijos ekvivalentas turėtų būti skaičiuojamas kaip skirtumas tarp garantijos rinkos kainos ir iš tikrųjų sumokėtos kainos.
Kai tam tikros rūšies sandoriui nesuteikiamos garantijos rinkoje, nežinoma garantijos rinkos kaina. Tokiu atveju pagalbos elementą reikėtų skaičiuoti taip pat, kaip lengvatinės paskolos subsidijos ekvivalentą, būtent palūkanų subsidiją skaičiuojant kaip skirtumą tarp konkrečios rinkos palūkanų normos, kurią ši įmonė mokėtų be garantijos, ir palūkanų normos, kuri jai taikoma dėl suteiktos valstybės garantijos, atsižvelgiant į visas sumokėtas priemokas. Jeigu rinkos palūkanų norma nežinoma ir jeigu valstybė narė nori naudoti orientacinę palūkanų normą, Komisija pabrėžia, kad individualios garantijos pagalbos intensyvumas turi būti skaičiuojamas laikantis sąlygų, nustatytų komunikate dėl orientacinių normų <…>. Tai reiškia, kad tinkamą dėmesį reikia atkreipti į sumą, kuria iki maksimalaus dydžio turi būti padidinta bazinė palūkanų norma, siekiant atsižvelgti į tam tikrą rizikos profilį, susijusį su garantuojama operacija, įmonėmis, kurioms suteikiama garantija, ir pateiktais užstatais.“
Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
Valencia CF
yra profesionalų futbolo klubas, jo buveinė yra Valensijoje (Ispanija).
Fundación Valencia
(toliau – FV) yra ne pelno organizacija, kurios pagrindinis tikslas – išsaugoti, skleisti ir skatinti su sportu susijusius, kultūrinius ir socialinius
Valencia CF
aspektus ir jos santykius su savo sirgaliais.
2009 m. lapkričio 5 d.
Generalitat Valenciana
(Valensijos regiono valdžia, Ispanija) finansų įstaiga
Instituto Valenciano de Finanzas
(Valensijos finansų institutas, toliau – IVF) suteikė FV 75 mln. EUR banko paskolos, gautos iš
Bancaja
, garantiją; pasinaudodamas šia paskola FV įsigijo 70,6 %
Valencia CF
akcijų (toliau – 1 priemonė).
Garantija buvo taikoma visai (100 %) pagrindinei paskolos sumai, palūkanoms ir garantija užtikrinamo sandorio išlaidoms. Kaip atlygį FV turėjo mokėti IVF metinį 0,5 % garantijos mokestį. IVF buvo suteikta priešpriešinė garantija – jai antriniu įkeitimu buvo įkeistos FV įsigytos
Valencia CF
akcijos. Pagrindinės paskolos trukmė buvo šešeri metai. Pagrindinės paskolos palūkanų norma pirmaisiais metais buvo 6 %, paskui – vienų metų eur
o Interbank Offered Rate
(Europos tarpbankinės rinkos palūkanų norma;
Euribor)
, padidinta 3,5 % marža, bet ne mažesnė kaip 6 %. Taip pat taikytas 1 % administravimo mokestis. Pagal grąžinimo tvarkaraštį palūkanas buvo numatyta pradėti grąžinti nuo 2010 m. rugpjūčio mėn., o pagrindinę sumą – dviem dalimis po 37,5 mln. EUR, kurios turėjo būti pervestos atitinkamai 2014 m. rugpjūčio 26 d. ir 2015 m. rugpjūčio 26 d. Paskola, dėl kurios buvo suteikta garantija (pagrindinė suma ir palūkanos), turėjo būti grąžinta pardavus FV įsigytas
Valencia CF
akcijas.
2010 m. lapkričio 10 d. IVF padidino FV suteiktą garantiją 6 mln. EUR, kad ta pačia suma būtų padidinta
Bancaja
jau suteikta paskola, siekiant padengti laiku nesumokėtą pagrindinę įmoką, palūkanas ir išlaidas, susidariusias dėl 2010 m. rugpjūčio 26 d. nesumokėtų garantija užtikrintos paskolos palūkanų (toliau – 4 priemonė).
2013 m. balandžio 8 d. Europos Komisija, gavusi informacijos apie tariamą valstybės pagalbą, kurią Valensijos regiono valdžia banko paskolų garantijų forma suteikė
Elche Club de Fútbol, SAD
,
Hércules Club de Fútbol, SAD
ir
Valencia CF
, paprašė Ispanijos Karalystės pateikti pastabų dėl šios informacijos. Ši atsakė 2013 m. gegužės 27 d. ir birželio 3 d.
2013 m. gruodžio 18 d. raštu Komisija pranešė Ispanijos Karalystei apie savo sprendimą pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą oficialią tyrimo procedūrą; ji paragino suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas, ir, be kita ko, to sprendimo 27–29 ir 51 konstatuojamosiose dalyse patikslino:
„(27)
Šiuo atveju Komisija nežino, kokia yra orientacinė atitinkamo garantijos mokesčio vertė, kuri galėtų būti nustatyta finansų rinkoje už garantijas, panašias į tas, kurias suteikė IVF. Tačiau 0,5 % metinis garantijos mokestis už
FC Valencia
akcijų įsigijimą <…>
prima facie
neatspindi paskolų, dėl kurių suteikta garantija, negrąžinimo rizikos, nes susidaro įspūdis, kad
FC Valencia
<…> turėjo sunkumų nagrinėjamų garantijų suteikimo metu. <…>
(28)
Komisija taip pat pažymi, kad garantijos ne tik suteiktos akivaizdžiai sunkumų patiriančioms bendrovėms, bet ir padengia 100 % garantuotų sumų. Tai rodo, kad rinkos dalyviai nenori prisiimti naudos gavėjų nemokumo rizikos. Todėl Komisija abejoja, ar naudos gavėjai galėtų gauti aptariamas garantijas tokia kaina ir tokiomis sąlygomis rinkoje. Be to, Komisija abejoja, ar be valstybės garantijos kuri nors finansų įstaiga norėtų suteikti naudos gavėjams kokią nors paskolą.
(29)
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, šiuo etapu Komisija mano, kad 2008 m., 2010 m. ir 2011 m. valstybės suteiktos garantijos suteikė paskolų gavėjams pranašumą. <…>
<…>
(51)
Komisija abejoja, ar IVF suteikė nagrinėjamas garantijas laikydamasi rinkos kriterijų, visų pirma išnagrinėjusi subjektų, kurie galiausiai gavo paskolas, finansinę padėtį ir gyvybingumo perspektyvas. <…>“
Iš ginčijamo sprendimo 2–5 konstatuojamųjų dalių matyti, kad 2013–2016 m. vykstant oficialiai tyrimo procedūrai Komisija gavo pastabų, informacijos, papildomos informacijos ir papildomų paaiškinimų iš Ispanijos Karalystės, IVF, FV ir
Valencia CF
, taip pat 2015 m. sausio 29 d. Briuselyje buvo surengtas Komisijos tarnybų, Ispanijos valdžios institucijų, IVF atstovų ir
Valencia CF
atstovų susitikimas.
Ginčijamame sprendime Komisija, be kita ko, konstatavo, kad 1 ir 4 priemonės yra neteisėta ir su vidaus rinka nesuderinama pagalba, siekianti atitinkamai 19193000 EUR ir 1188000 EUR, ir nurodė Ispanijos Karalystei minėtą pagalbą nedelsiant veiksmingai susigrąžinti.
Šio sprendimo 7.1 skirsnyje „Valstybės pagalbos buvimas“ Komisija, be kita ko, nusprendė:
„<…>
(77)
<…> jau 2007 m. birželio mėn. ir tuo metu, kai buvo suteiktos 1 ir 4 priemonės, klubas „Valencia CF“ turėjo sunkumų pagal 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 11 punktą <…>
<…>
(80)
Kartu Komisija atkreipia dėmesį, kad kelerius metus iki įgyvendinant nagrinėjamąsias priemones <…> „Valencia CF“ <…> finansinė padėtis nebuvo itin sunki, kaip nustatyta 2008 m. Garantijų pranešimo [Pranešimo dėl garantijų] 2.2 punkte ir 4.1 punkto a papunktyje. <…>
<…>
(82)
<…> Remdamasi tuo, kas pirm[a] išdėstyta, Komisija teigia, kad tuo metu, kai buvo suteiktos 1 ir 4 priemonės, klubas „Valencia CF“ turėjo sunkumų.
(83)
[Galiausiai] Komisija mano, jog galima laikyti, kad klubų reitingas buvo CCC kategorijos, nes prieš įgyvendinant priemones visi trys klubai turėjo finansinių sunkumų <…>
<…>
(85)
Vertindama, ar priemonės – visos susijusios su valstybės garantijomis – yra pagalba, Komisija atsižvelgia į <…> Garantijų pranešimo [Pranešimo dėl garantijų] 2.2 ir 3.2 skirsnius. 2008 m. Garantijų pranešime [Pranešime dėl garantijų] nustatyta, kad pakanka laikytis tam tikrų sąlygų ir garantija [ne]bus [laikoma] valstybės pagalba, pvz., paskolos gavėjas [ne]turi [turėti] finansinių sunkumų, o garantija užtikrinama ne daugiau kaip 80 % negrąžintos paskolos arba kito finansinio įsipareigojimo. Tačiau kai skolininkas už garantiją nemoka kainos, kuria prisiimama rizika, jam suteikiamas pranašumas. Be to, paskolos gavėjas, būdamas finansinių sunkumų patirianti įmonė, be valstybės garantijos nerastų finansų įstaigos, kuri galėtų skolinti bet kokiomis sąlygomis.
(86)
Taigi Komisija nesutinka su Ispanijos argumentu, kad įvykdytos <…> Garantijų pranešimo [Pranešimo dėl garantijų] sąlygos. Nagrinėjamuoju atveju taikydama šiuos kriterijus Komisija nustatė, kad:
a)
tuo metu, kai buvo įgyvendintos 1 <…> ir 4 priemonės, <…> „Valencia CF“ <…> turėjo finansinių sunkumų (žr. šio sprendimo 70–82 konstatuojamąsias dalis).
<…>
c)
Metinės 0,5–1 % garantijos įmokos, taikomos už nagrinėjamąsias garantijas, negali būti laikomos pakankamomis, kad būtų padengta su garantija užtikrintomis paskolomis susijusių mokėjimo įsipareigojimų nevykdymo rizika, atsižvelgiant į <…> „Valencia CF“ sunkumus ir visų pirma į tai, kad [jo] skolos ir nuosavo kapitalo santykio rodiklis buvo didelis, arba į tai, kad tuo metu, kai įgyvendintos nagrinėjamosios priemonės, klub[o] nuosavas kapitalas buvo neigiamas.
(87)
Remdamasi tuo, kas pirm[a] išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad 1 <…> ir 4 priemonės neatitinka <…> Garantijų pranešime [Pranešime dėl garantijų] nustatytų sąlygų, ir dėl to laikosi nuomonės, kad pagalbos gavėjams rinkoje priemonės nebūtų suteiktos tokiomis pat sąlygomis, tad šiomis priemonėmis pagalbos gavėjams suteiktas nederamas pranašumas.
<…>“
Minėto sprendimo 7.2 skirsnio „Kiekybinis pagalbos vertinimas“ 93 konstatuojamojoje dalyje Komisija, be kita ko, nusprendė:
„Remdamasi <…> Garantijų pranešimo [Pranešimo dėl garantijų] 4.2 skirsniu Komisija mano, kad kiekvienos garantijos pagalbos suma yra lygi garantijos subsidijos daliai, t. y. sumai, lygiai paskolos palūkanų normos, faktiškai nustatytos dėl valstybės garantijos, bei garantijos mokesčio ir paskolos palūkanų normos, kuri būtų nustatyta, jeigu valstybės garantija [ne]būtų [suteikta], skirtumui. Komisija atkreipia dėmesį [į tai:] kadangi rinkoje nustatyta nedaug panašių sandorių, taikant tokį lyginamąjį kriterijų lyginimas nebus naudingas. Todėl Komisija taikys atitinkamą orientacinę normą <…>, t. y. 1000 bazinių punktų, kadangi visi trys futbolo klubai turėjo sunkumų, o paskolų vertybinių popierių vertė buvo labai nedidelė, ir 124–149 bazinius punktus, kaip bazinę normą, Ispanijai taikytą tuo metu, kai buvo įgyvendintos pagalbos priemonės. Iš tikrųjų kiekviena paskola buvo pakeista vertybiniais popieriais, įkeičiant įsigytas klubų akcijas. Tačiau klubai turėjo sunkumų, t. y. jie vykdė nuostolingą veiklą, nebuvo jokio patikimo gyvybingumo plano, iš kurio būtų matyti, kad akcininkams ta veikla taptų pelninga. Todėl šių klubų akcijos apėmė ir klubų nuostolius, tad tų akcijų, kaip paskolos vertybinių popierių, vertė buvo beveik nulinė. Remiantis Komisijos skaičiavimais, klubui „Valencia CF“ suteiktų nagrinėjamųjų priemonių pagalbos suma būtų 20,381 mln. EUR (19,193 mln. EUR pagal 1 priemonę ir 1,188 mln. EUR pagal 4 priemonę) <…>. Komisija skaičiavo taip:
a)
1 priemonė – taikyta 6,5 % palūkanų norma atimama iš taikytinos 11,45 % rinkos palūkanų normos, t. y. klubui „Valencia CF“ taikyta 1000 bazinių punktų ir dar 145 baziniai punktai, 2009 m. lapkričio mėn. taikyti Ispanijai <…>. Rezultatas dauginamas iš paskolos sumos (75 mln. EUR) ir paskolos faktinės trukmės (5,17 metų). Galutinis rezultatas – 19,193 mln. EUR.
<…>
d)
4 priemonė – taikyta 6,5 % palūkanų norma atimama iš taikytinos 11,45 % rinkos palūkanų normos, t. y. klubui „Valencia CF“ taikyta 1000 bazinių punktų ir dar 145 baziniai punktai, 2010 m. lapkričio mėn. taikyti Ispanijai <…>. Rezultatas dauginamas iš paskolos sumos (6 mln. EUR) ir paskolos likusios faktinės trukmės (4 metų). Galutinis rezultatas – 1,188 mln. EUR.“
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2016 m. spalio 20 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo
Valencia CF
ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
Grįsdamas šį ieškinį
Valencia CF
nurodė aštuonis pagrindus; pirmasis ir trečiasis susiję su akivaizdžiomis vertinimo klaidomis, padarytomis atitinkamai apibūdinant pranašumą ir apskaičiuojant pagalbos dydį.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas pritarė pirmajam ir trečiajam pagrindams ir panaikino ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su 1 ir 4 priemonėmis.
Šalių reikalavimai
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą, kiek jis susijęs su 1 priemone,
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir
–
atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
Valencia CF
ir Ispanijos Karalystė prašo Teisingumo Teismo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama apeliacinį skundą Komisija nurodo vienintelį pagrindą – klaidingą sąvokos „ekonominis pranašumas“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, aiškinimą skundžiamo sprendimo 124–138 punktuose, kurį lėmė, pirma, klaidingas ginčijamo sprendimo ir Pranešimo dėl garantijų aiškinimas, antra, jos įrodinėjimo pareigos ir rūpestingumo pareigos apimties nepaisymas ir galiausiai faktinių aplinkybių iškraipymas.
Valencia CF
, be kita ko, ginčija šio apeliacinio skundo priimtinumą.
Dėl priimtinumo
Šalių argumentai
Pirma,
Valencia CF
tvirtina, kad Komisija tik bendrai nurodo skundžiamo sprendimo 124–138 punktus ir nepatikslina to sprendimo motyvų, kuriuos ginčija.
Antra,
Valencia CF
teigimu, Komisija tik pakartoja Bendrajame Teisme jau pateiktus pagrindus ir argumentus, susijusius su jai nustatyta pareiga motyvuoti, todėl ji tesiekia, kad ieškinys būtų peržiūrėtas, ir siūlo iš naujo įvertinti faktines aplinkybes.
Trečia,
Valencia CF
teigia, kad Pranešimas dėl garantijų nėra Sąjungos pozityviosios teisės priemonė, todėl galimo jo pažeidimo negalima laikyti „teisės klausimu“, kaip tai suprantama pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnį, kurį jis galėtų nagrinėti, gavęs apeliacinį skundą.
Komisija ginčija šiuos argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Iš SESV 256 straipsnio, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos, Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punkto ir 169 straipsnio matyti, kad apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos kritikuojamos sprendimo ar nutarties, kuriuos prašoma panaikinti, dalys ir šį prašymą konkrečiai pagrindžiantys teisiniai argumentai. Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją apeliacinis skundas, kuriame tik pakartojami Bendrajame Teisme jau pateikti pagrindai ir argumentai, neatitinka šio reikalavimo. Toks apeliacinis skundas iš tiesų tėra prašymas peržiūrėti Bendrajame Teisme pareikštą ieškinį, o tai nepatenka į Teisingumo Teismo kompetenciją (2022 m. kovo 24 d. Sprendimo Hermann Albers / Komisija,
C‑656/20 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2022:222
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju, pirma, priešingai, nei teigia
Valencia CF
, Komisija tiksliai nurodė kritikuojamas skundžiamo sprendimo dalis ir teisinius argumentus, kuriais konkrečiai grindžia savo prašymą jį panaikinti.
Antra, ši institucija ne vien pakartojo pagrindus ir argumentus, kurie jau buvo pateikti Bendrajame Teisme, bet ir konkrečiai ginčijo tai, kaip Bendrasis Teismas išaiškino ar taikė Sąjungos teisę.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad jeigu apeliantas ginčija tai, kaip Bendrasis Teismas išaiškino ar taikė Sąjungos teisę, pirmojoje instancijoje nagrinėti teisės klausimai gali būti iš naujo keliami per apeliacinį procesą. Iš tiesų, jeigu apeliantas negalėtų apeliacinio skundo grįsti Bendrajame Teisme pateiktais pagrindais ir argumentais, apeliacinis procesas netektų dalies prasmės (2022 m. kovo 24 d. Sprendimo Hermann Albers / Komisija,
C‑656/20 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2022:222
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Trečia, priešingai, nei teigia
Valencia CF
, klausimas, ar Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai tikrino, ar Komisija laikėsi Pranešimo dėl garantijų, gali kelti teisės problemų, kaip jos suprantamos pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnį, kurias Teisingumo Teismas gali spręsti, nagrinėdamas apeliacinį skundą.
Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad nagrinėjimas, kurį turi atlikti Komisija, taikydama privataus ūkio subjekto principą, reikalauja sudėtingo ekonominio vertinimo (2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Autostrada Wielkopolska / Komisija ir Lenkija,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), kurį atlikdama ši institucija turi didelę diskreciją (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo CB / Komisija,
C‑67/13 P
,
EU:C:2014:2204
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Remiantis suformuota jurisprudencija, priimdama tokias elgesio taisykles ir viešai paskelbdama, kad nuo šio momento taikys jas atvejams, susijusiems su šiomis taisyklėmis, Komisija apriboja savo diskreciją ir iš principo negali nukrypti nuo šių taisyklių, nes priešingu atveju jai gali būti skirta sankcija už bendrųjų teisės principų, pavyzdžiui, vienodo požiūrio ar teisėtų lūkesčių apsaugos, pažeidimą (2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Holland Malt / Komisija,
C‑464/09 P
,
EU:C:2010:733
,
punktas ir 2020 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland ir kt. / Komisija,
C‑817/18 P
,
EU:C:2020:637
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taigi valstybės pagalbos srityje Komisija privalo laikytis savo pačios nustatytų rekomendacijų, jeigu jos nenukrypsta nuo SESV normų ir jų taikymas nepažeidžia bendrųjų teisės principų, kaip antai vienodo požiūrio principo (2020 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Vereniging tot Behoud van Natuurmonumenten in Nederland ir kt. / Komisija,
C‑817/18 P
,
EU:C:2020:637
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Kaip matyti iš Pranešimo dėl garantijų 3.1 ir 4.1 punktų, jame yra Komisijos paskelbtų elgesio taisyklių, susijusių, be kita ko, su jos diskrecijos įgyvendinimu, kai ji atlieka sudėtingus ekonominius vertinimus, taikydama privataus ūkio subjekto principą.
Vadinasi, visas apeliacinis skundas yra priimtinas.
Dėl esmės
Šalių argumentai
Pirma, Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino ginčijamą sprendimą, kai skundžiamo sprendimo 138 punkte padarė išvadą, jog ši institucija konstatavo, kad nėra nagrinėjamos garantijos priemokos rinkos kainos. Iš tiesų ginčijamo sprendimo 93 konstatuojamosios dalies a punkte ji nurodė taikytiną 11,45 % rinkos palūkanų normą, pirmiausia įvertinusi
Valencia CF
padėtį garantijos suteikimo dieną, tada nusprendė, kad klubui bus nustatytas CCC kategorijos kredito reitingas, ir galiausiai analizavo nagrinėjamos garantijos savybes.
Šiuo klausimu ginčijamo sprendimo klaidingą aiškinimą Bendrasis Teismas iš esmės grindė skundžiamo sprendimo 124–130 punktuose pateiktais vertinimais.
Konkrečiai kalbant, skundžiamo sprendimo 124 punkte aiškindamas ginčijamo sprendimo 85 konstatuojamąją dalį Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, kad Komisija iš esmės kėlė klausimą dėl kainos, už kurią buvo gauta garantija, o ne dėl galėjimo gauti garantiją ar paskolą rinkoje; tai patvirtina vėlesni argumentai, grindžiami sumokėta nepakankama kaina. Atsižvelgdamas į ginčijamo sprendimo 93 konstatuojamosios dalies a punktą Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 125 punkte klaidingai nusprendė, kad vertindama nagrinėjamą priemoką Komisija nenurodė rinkos kainos.
Skundžiamo sprendimo 126 punkte Bendrasis Teismas, pirma, padarė išvadas, pagrįstas minėtuose šio sprendimo 124 ir 125 punktuose pateiktu klaidingu vertinimu, kad Komisija nenustatė rinkos kainos, į kurią atsižvelgiant būtų galima lyginti nagrinėjamą priemoką. Antra, jis klaidingai tvirtino, kad Komisija neatsižvelgė į visus reikšmingus garantijos ir pagrindinės paskolos požymius, konkrečiai kalbant, į paskolos gavėjo pateiktą užstatą. Iš tikrųjų Komisija rėmėsi šiais požymiais ir užstatais, kad ginčijamo sprendimo 93 konstatuojamojoje dalyje nustatytų garantijos rinkos kainą.
Antra, Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino Pranešimą dėl garantijų. Skundžiamo sprendimo 132–134 punktuose nusprendęs, kad Komisija darė prielaidą, kad jokia finansų įstaiga negarantuotų už sunkumų patiriančią įmonę, kad Pranešime dėl garantijų nenumatyta jokios tokio pobūdžio bendrosios prezumpcijos ir kad dėl to Komisija neteisingai taikė šį pranešimą bei nepaisė savo pareigos atlikti bendrą vertinimą atsižvelgiant į bet kokias byloje svarbias aplinkybes, leidžiančias jai nustatyti, ar ieškovė nebūtų gavusi panašių lengvatų iš privataus subjekto, Bendrasis Teismas padarė tokias klaidas:
–
jis padarė klaidingą prielaidą, kad Komisija atmetė galimybę, jog egzistuoja tokios garantijos, kokia nagrinėjama šioje byloje, rinkos kaina,
–
jis klaidingai manė, kad orientacinių normų taikymas prilygsta prielaidai, nors Komisija išsamiai paaiškino, kad tokių normų taikymas yra empirinio tyrimo, kuriuo siekiama nustatyti garantijos rinkos kainos rodiklį, dalis,
–
jis klaidingai aiškino Pranešimą dėl garantijų kaip numatantį griežtą rinkos metodų ir lyginamųjų metodų hierarchiją, nors šiame pranešime tokia hierarchija nenustatyta ir šiais abiem metodais siekiama nustatyti garantijos rinkos kainą, taip pat jie abu pagrįsti rinkos duomenimis,
–
jis klaidingai manė, kad taikydama orientacinę normą Komisija neįvykdė pareigos atlikti bendrą vertinimą, atsižvelgiant į visas šiuo atveju reikšmingas aplinkybes, jai leidžiančias nustatyti, ar
Valencia CF
nebūtų gavęs panašių lengvatų iš privataus ūkio subjekto, nes ši orientacinė norma taikoma atsižvelgiant į išsamią pagalbą gaunančios įmonės padėties ir garantijos bei pagrindinės paskolos požymių analizę, kurią Bendrasis Teismas pateikė skundžiamo sprendimo 62–105 punktuose,
–
skundžiamo sprendimo 132–134 punktuose atlikęs analizę Bendrasis Teismas pats pažeidė jurisprudencijoje nustatytus reikalavimus, susijusius su bendru vertinimu, nes suteikė lemiamą reikšmę tik hipotetinių ir labai netikėtinų sandorių paieškai, kai jų svarba nėra akivaizdi tuo atveju, kai Komisijos atliktas bendras vertinimas, grindžiamas remiantis objektyviais kriterijais, aiškiai įrodo, kad nagrinėjama garantija suteikta ne rinkos kaina.
Bet kuriuo atveju Komisija tvirtina, kad apskaičiuodama orientacinę palūkanų normą pagal Pranešimo dėl garantijų 4.2 punktą ji nustatė nagrinėjamos finansavimo operacijos rinkos kainą. Be to, ji atliko bendrą naudos vertinimą, atsižvelgdama į
Valencia CF
padėtį garantijos suteikimo dieną ir į jo CCC kategorijos kredito reitingą, taip pat į nagrinėjamos garantijos požymius.
Trečia, Komisija mano, kad Bendrasis Teismas išplėtė jai tenkančias rūpestingumo ir įrodinėjimo pareigas, kai skundžiamo sprendimo 131–138 punktuose konstatavo, kad Komisija nepakankamai ištyrė, ar finansų rinkose yra atitinkama orientacinė garantijos priemoka, darė prielaidą, kad nė viena finansų įstaiga nesiimtų garantuoti už sunkumus patiriančią bendrovę, taip pat, kad nėra panašios negarantuotos paskolos rinkos kainos. Konkrečiai kalbant, skundžiamo sprendimo 137 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad Komisija privalėjo paprašyti atitinkamos valstybės narės ar kitų šaltinių pateikti informaciją apie paskolų, panašių į paskolą, dėl kurios sudarytas ginčijamas sandoris, buvimą.
Komisija pažymi, kad sprendimo pradėti procedūrą 27–29, 50 ir 51 konstatuojamosiose dalyse ji pažymėjo, jog
Valencia CF
yra sunkumų patirianti įmonė, kad pagal kelis parametrus už garantiją sumokėta priemoka neatitinka rinkos kainos ir kad nėra požymių, jog rinkoje buvo panašių sandorių. Taigi ji išreiškė abejonių dėl panašių garantijų, kurias būtų galima naudoti kaip lyginamąjį standartą, egzistavimo finansų rinkoje ir nurodė, kad rinkos dalyviai, atrodo, nenori prisiimti naudos gavėjų nemokumo rizikos. Šiame sprendime Komisija taip pat pakvietė Ispanijos Karalystę ir suinteresuotąsias šalis pateikti su tuo susijusias pastabas ir paprašė šios valstybės narės nurodyti visą informaciją, reikalingą pagalbai įvertinti.
Pastabose FV nurodė, kad nežino, ar rinkoje yra panašių palyginamų garantijų, kuriomis būtų galima remtis nustatant garantijos priemoką.
Taigi, kadangi Komisija sprendime pradėti procedūrą pateikė argumentus, pagrįstus
Valencia CF
sunkumais ir aptariamos garantijos požymiais, ir nebuvo jokių įrodymų, kad egzistuoja panašių sandorių rinkoje (tai patvirtino suinteresuotosios šalys), ji įvykdė įrodinėjimo pareigą. Jos rūpestingumo pareiga nereiškia, kad ji turi ieškoti elementų, kurių buvimas yra mažai tikėtinas ar vien hipotetinis. Sprendime pradėti procedūrą pateikto kvietimo pakanka, kad valstybė narė ir suinteresuotosios šalys praneštų jai apie panašius sandorius, jei tokių yra.
Komisijos teigimu, iš esmės valstybė narė, kuri tvirtina, kad elgėsi kaip privatus ūkio subjektas, privalo išnagrinėti, ar rinkoje buvo panašių sandorių. Valdžios institucijos ir priemonės naudos gavėjas turi geresnes galimybes nei Komisija įsitikinti, kad yra panašių sandorių. Be to, iš Komisijos negalima reikalauti pateikti paneigiančių įrodymų. Taigi skundžiamas sprendimas pažeistų trapią pusiausvyrą, kylančią iš oficialios peržiūros procedūros ir lemiančią jos gyvybingumą.
Skundžiamas sprendimas taip pat prieštarauja jurisprudencijai, suformuotai 1998 m. balandžio 2 d. Sprendime Komisija / Sytraval ir Brink's France (
C‑367/95 P
,
EU:C:1998:154
,
punktas), pagal kurį Komisijai negalima priekaištauti, kad neatsižvelgė į faktines ar teisines aplinkybes, kurios galėjo būti jai pateiktos per administracinę procedūrą, tačiau nebuvo pateiktos, nes ši institucija neprivalo
ex officio
ir savo iniciatyva nagrinėti, kokios aplinkybės galėjo būti jai pateiktos. Ji galėtų remtis nuosekliais veiksniais, kurie atrodo patikimi, ir turėtų veiksmų laisvę sudėtingam įprasto garantijos lygio vertinimui, pagrįstam suinteresuotųjų šalių pateikta informacija.
Komisija teigia, kad 2020 m. kovo 26 d. Sprendime Larko / Komisija (
C‑244/18 P
,
EU:C:2020:238
) Teisingumo Teismas, be kita ko, pripažino, kad byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, nagrinėtos garantijos pagalbos dydis nustatytas remiantis įmonės sunkumų vertinimu, netaikant reikalavimo dėl konkretesnių rinkos duomenų.
Apskritai, kalbant apie pagalbos buvimo įrodymą, reikia pasakyti, kad Komisija mano, jog privalo pasinaudoti specialiais tyrimo įgaliojimais tik tada, kai neturi pakankamai duomenų, kad įrodytų, jog pagalba egzistuoja, kai žino, jog egzistuoja svarbi informacija, kurios ji neturi ir kuri gali turėti įtakos jos atliekamam pagalbos buvimo vertinimui, arba kai galima pagrįstai manyti, kad jos turimi duomenys yra neišsamūs. Nė viena iš šių situacijų šioje byloje nesusiklostė. Visų pirma, priešingai, nei Bendrasis Teismas teigia skundžiamo sprendimo 136 punkte, Komisija neturėjo jokio pagrindo manyti, kad jos turima informacija yra fragmentiška; ji galėjo manyti, kad turi visą reikiamą svarbią informaciją.
Ketvirta, Komisija mano, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes, kai skundžiamo sprendimo 137 punkte nurodė, kad jo tyrimas dėl rinkoje vyraujančių sąlygų ir panašių į garantuotą paskolą sandorių buvimo apsiribojo sprendime pradėti procedūrą išreikštomis abejonėmis ir kad Komisija nenurodė jokios kitos per administracinę procedūrą gautos informacijos, kuri pagrįstų jos išvadas, kad panašūs sandoriai neegzistuoja. Iš tikrųjų, kadangi FV savo pastabose dėl sprendimo pradėti procedūrą nagrinėjo panašių garantijų rinkoje klausimą, Komisija savo išvadas dėl panašaus sandorio nebuvimo rinkoje taip pat grindė reikšminga pagalbos gavėjo pateikta informacija.
Valencia CF
ir Ispanijos Karalystė ginčija šiuos argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia dėl nagrinėtino skundžiamo sprendimo 137 punkte Bendrojo Teismo tariamai padaryto faktinių aplinkybių iškraipymo reikia priminti: kai apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus, pagal SESV 256 straipsnį, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktą jis privalo tiksliai nurodyti, kokius įrodymus iškraipė, taip pat įrodyti nagrinėjimo klaidas, dėl kurių Bendrasis Teismas, atlikdamas vertinimą, šitaip iškraipė įrodymus. Be to, iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad iškraipymas turi būti akivaizdus iš bylos medžiagos, taip pat nereikia iš naujo įvertinti faktinių aplinkybių ir įrodymų (2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Autostrada Wielkopolska / Komisija ir Lenkija,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo klausimu pakanka konstatuoti, kad, nors Komisija tvirtina, jog savo išvadas dėl panašaus sandorio nebuvimo rinkoje grindė ir atitinkama naudos gavėjo pateikta informacija, ginčijamame sprendime ji nepagrindžia šio teiginio jokia konkrečia nuoroda į tokią aplinkybę.
Bet kuriuo atveju, kaip pažymi Komisija, FV tik tvirtino nežinojusi, ar rinkoje yra panašių garantijų; šis teiginys susijęs su „atitinkama orientacine garantijos priemoka finansų rinkose“, o ne su „panašios negarantuotos paskolos rinkos kainos“ buvimu, kuris vienintelis nurodytas skundžiamo sprendimo 137 punkte.
Šiomis aplinkybėmis negalima teigti, kad skundžiamo sprendimo 137 punkte pateikta akivaizdžiai iškraipyta bylos medžiaga.
Antra, kalbant apie tariamai klaidingą ginčijamo sprendimo 85 ir 93 konstatuojamųjų dalių aiškinimą skundžiamo sprendimo 124–126 ir 138 punktuose, pakanka pažymėti, kad jis grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo supratimu.
Iš tikrųjų iš Bendrojo Teismo argumentų, pateiktų to sprendimo 124–137 punktuose, aiškiai matyti, kad minėto sprendimo 138 punkte esantis teiginys, jog Komisija konstatavo, kad „nėra panašios negarantuotos paskolos rinkos kainos“, pagrįstas tik ginčijamo sprendimo 93 konstatuojamojoje dalyje Komisijos padaryta išvada: „kadangi rinkoje nustatyta nedaug panašių sandorių“, „paskolos palūkanų normos, faktiškai nustatytos dėl valstybės garantijos, bei garantijos mokesčio ir paskolos palūkanų normos, kuri būtų nustatyta, jeigu valstybės garantija [ne]būtų [suteikta]“, „lyginimas nebus naudingas“, o ne toliau minėtoje 93 konstatuojamojoje dalyje pateikiamais argumentais, kad „Komisija taikys atitinkamą orientacinę normą“, kad nustatytų aptariamos garantijos priemokos rinkos kainą.
Trečia, dėl tariamai klaidingo Bendrojo Teismo pateikto Pranešimo dėl garantijų aiškinimo reikia pažymėti: argumentas, jog Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad Komisija atmetė galimybę, jog egzistuoja garantijos, kaip antai nagrinėjamos šioje byloje, rinkos kaina, grindžiamas tokiu pat klaidingu skundžiamo sprendimo supratimu kaip nurodytas pirmesniame punkte.
Taip pat klaidingai supratus skundžiamą sprendimą Bendrajam Teismui priekaištaujama dėl to, kad šis klaidingai nusprendęs, jog orientacinės normos taikymas prilygsta prielaidai. Iš tiesų, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 132–134 punktų, Bendrasis Teismas nemanė, kad orientacinės normos taikymas prilygsta prielaidai; atvirkščiai, jis pabrėžė, kad nepaisydama Pranešimo dėl garantijų Komisija padarė prielaidą, kad jokia finansų įstaiga negarantuotų už sunkumų patiriančią įmonę.
Be to, skundžiamo sprendimo 135–137 punktuose jis nurodė, kad teisiškai nepakankamai pagrįstas Komisijos teiginys: „kadangi rinkoje nustatyta nedaug panašių sandorių“, negalima reikšmingai palyginti paskolos palūkanų normos, faktiškai nustatytos dėl valstybės garantijos, bei garantijos mokesčio ir paskolos palūkanų normos, kuri būtų nustatyta, jeigu valstybės garantija būtų nesuteikta. Taigi skundžiamo sprendimo 130 punkte Bendrasis Teismas tik nagrinėjo tai, kad Komisija rėmėsi orientacinėmis normomis, ir tokio rėmimosi nepripažino „prielaida“.
Kitaip, nei teigia Komisija, Pranešime dėl garantijų numatyta metodų, kuriuos reikia taikyti nustatant ir kiekybiškai įvertinant priemonės pagalbos elementą, hierarchija.
Kaip generalinis advokatas pažymėjo išvados 48–55 punktuose, šio pranešimo 3.2 punkto d papunkčio pirmoje pastraipoje numatyta, kad Komisija visų pirma turi patikrinti, ar už „prisiimamą riziką“ yra „atlyginama nustatant tam tikrą priemoką garantuotai <…> sumai“, nes kai „už garantiją mokama kaina yra bent tokia pati kaip atitinkamos garantijos priemokos atitikmuo finansų rinkose, tokia garantija nesudaro valstybės pagalbos“.
Be to, pagal šio 3.2 punkto d papunkčio antrą pastraipą tik „jeigu finansų rinkose negalima rasti jokio tinkamo garantijos priemokos atitikmens, bendrą garantuotos paskolos finansinę kainą, įskaitant paskolos palūkanų normą ir garantijos priemoką, reikia palyginti su panašios negarantuotos paskolos rinkos kaina“.
Vadinasi, pirmiausia reikia patikrinti, ar galima taikyti pirmąjį metodą, apie kurį priminta šio sprendimo 65 punkte, ir, nesant atitinkamos orientacinės garantijos priemokos finansų rinkose, turi būti taikomas antrasis metodas, primintas ankstesniame šio sprendimo punkte. Šią priemonės pagalbos elemento nustatymo metodų hierarchiją patvirtina Pranešimo dėl garantijų 4.2 punktas, kurio pirmoje pastraipoje dar kartą patvirtinta, kad „individualiai garantijai grynųjų pinigų subsidijos ekvivalentas turėtų būti skaičiuojamas kaip skirtumas tarp garantijos rinkos kainos ir iš tikrųjų sumokėtos kainos“, o antroje pastraipoje patikslinta, kad tik tuo atveju, kai tam tikros rūšies sandoriui nesuteikiamos garantijos rinkoje ir todėl nežinoma garantijos rinkos kaina, taikomas antrasis pagalbos elemento kiekybinio nustatymo metodas.
Taikant šį metodą lyginama su, kaip numatyta šio pranešimo 3.2 punkto d papunkčio antrojoje pastraipoje, „panašios negarantuotos paskolos rinkos kaina“ ir, kaip atitinkamai apibrėžta šio pranešimo 4.2 punkto antroje pastraipoje, „konkrečios rinkos palūkanų norma, kurią ši įmonė mokėtų be garantijos“.
Galiausiai iš Pranešimo dėl garantijų 4.2 punkto antros pastraipos matyti, kad tik „jeigu rinkos palūkanų norma nežinoma ir jeigu valstybė narė nori naudoti orientacinę palūkanų normą“, Komisija gali taikyti pastarąjį „orientacine norma“ grindžiamą metodą. Konkrečiai kalbant, šio punkto antros pastraipos antrame sakinyje vartojama imperatyvi frazė „reikėtų skaičiuoti“ nurodo, kad savo diskreciją pasirinkti metodą, naudojamą priemonės pagalbos elementui nustatyti ir kiekybiškai įvertinti, Komisija apribojo taip, kad, jei neįmanoma taikyti pirmojo metodo, ji turi taikyti antrąjį metodą, jei egzistuoja rinkos palūkanų norma, taigi, tik jei ši norma neegzistuoja, ji gali remtis orientacine palūkanų norma.
Klaidingas skundžiamo sprendimo supratimas lėmė ir argumentą, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog rėmimasis orientacine norma savaime reiškia, kad Komisija neįvykdė pareigos atlikti bendrą vertinimą atsižvelgiant į bet kokias byloje svarbias aplinkybes, leidžiančias jai nustatyti, ar
Valencia CF
nebūtų gavęs panašių lengvatų iš privataus ūkio subjekto.
Iš skundžiamo sprendimo 134 punkto neabejotinai matyti, kad Bendrojo Teismo vertinimą, jog Komisija neįvykdė šios pareigos, lėmė tik tame pačiame skundžiamo sprendimo punkte Bendrojo Teismo padaryta išvada: „padariusi prielaidą, kad jokia finansų įstaiga negarantuotų už sunkumų patiriančią įmonę, todėl rinkoje nebuvo jokio tinkamo garantijos priemokos atitikmens, Komisija nepaisė Pranešimo dėl garantijų, kurio privalo laikytis“. Tačiau šiame punkte nėra nieko, kas leistų galvoti, kad taip teigdamas Bendrasis Teismas manė, jog orientacinės normos naudojimas savaime reiškia tos pareigos neįvykdymą.
Kadangi skundžiamo sprendimo 132–134 punktuose pateikdamas analizę Bendrasis Teismas tik nustatė, ar Komisija atliko vertinimą, laikydamasi reikalavimų, kuriuos pati sau nustatė priimdama Pranešimą dėl garantijų, negalima pritarti šios institucijos teiginiui, kad pats Bendrasis Teismas pažeidė reikalavimus, susijusius su reikalaujamu bendru vertinimu.
Ketvirta, kiek tai susiję su Komisijai tenkančios įrodinėjimo pareigos ir rūpestingumo pareigos ribomis, reikia priminti, kad, atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio 1 dalies tikslą užtikrinti neiškraipytą konkurenciją, įskaitant valstybės ir privačias įmones, sąvoka „pagalba“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, negali apimti įmonei suteiktos priemonės iš valstybės išteklių, kai ji būtų galėjusi gauti tokį patį pranašumą įprastas rinkos sąlygas atitinkančiomis aplinkybėmis. Taigi sąlygos, kuriomis buvo suteiktas toks pranašumas, iš principo vertinamos taikant privataus ūkio subjekto principą (2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Autostrada Wielkopolska / Komisija ir Lenkija,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Vis dėlto, kai taikomas privataus ūkio subjekto principas, jis yra vienas iš veiksnių, į kuriuos Komisija privalo atsižvelgti, siekdama įrodyti pagalbos buvimą, todėl jis nėra tik valstybės narės prašymu taikoma išimtis, jei buvo konstatuota, jog yra visi „valstybės pagalbos“ sąvoką sudarantys elementai, nurodyti SESV 107 straipsnio 1 dalyje (2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Autostrada Wielkopolska / Komisija ir Lenkija,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Tokiu atveju būtent Komisijai tenka pareiga, atsižvelgiant, be kita ko, į atitinkamos valstybės narės pateiktą informaciją, įrodyti, kad neįvykdytos privataus ūkio subjekto principo taikymo sąlygos ir dėl to nagrinėjama valstybės priemonė suteikia pranašumą, kaip jis suprantamas pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį (2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Autostrada Wielkopolska / Komisija ir Lenkija,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
,
punktas).
Būtent tokiomis aplinkybėmis Komisija privalo atlikti bendrą vertinimą, atsižvelgdama į bet kokias kitas byloje svarbias aplinkybes, jai leidžiančias nustatyti, ar įmonė gavėja akivaizdžiai nebūtų gavusi panašių lengvatų iš privataus ūkio subjekto (2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Autostrada Wielkopolska / Komisija ir Lenkija,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
,
punktas jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo atveju svarbia turi būti laikoma bet kokia informacija, galinti daryti nemenką įtaką privataus ūkio subjekto, kuris yra vidutiniškai apdairus ir rūpestingas ir kurio padėtis – kuo artimesnė valstybės padėčiai, sprendimų priėmimo procesui (2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Autostrada Wielkopolska / Komisija ir Lenkija,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Be to, siekdama užtikrinti gerą SESV nustatytų valstybės pagalbą reglamentuojančių taisyklių taikymą Komisija privalo kruopščiai ir nešališkai įvykdyti ginčijamų priemonių tyrimo procedūrą, kad priimdama galutinį sprendimą turėtų kuo išsamesnių ir patikimesnių įrodymų (2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Autostrada Wielkopolska / Komisija ir Lenkija,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Komisija negali daryti prielaidos, kad įmonė įgijo pranašumą, kuris yra valstybės pagalba, remdamasi tik neigiama prezumpcija, pagrįsta informacijos, leidžiančios padaryti priešingą išvadą, nebuvimu, nesant kitų įrodymų, galinčių patvirtinti tokio pranašumo buvimą (2020 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Comune di Milano / Komisija,
C‑160/19 P
,
EU:C:2020:1012
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Jei paaiškėtų, kad gali būti taikomas privataus ūkio subjekto principas, Komisija privalėtų paprašyti atitinkamos valstybės narės pateikti jai visą reikšmingą informaciją, kuri leistų patikrinti, ar šio principo taikymo sąlygos įvykdytos (2020 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Comune di Milano / Komisija,
C‑160/19 P
,
EU:C:2020:1012
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Komisija neturi tiesioginės informacijos, kokiomis aplinkybėmis buvo priimtas sprendimas investuoti, todėl taikydama šį kriterijų ji turi remtis objektyvia ir patikrinama atitinkamos valstybės narės pateikta informacija (2020 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Comune di Milano / Komisija,
C‑160/19 P
,
EU:C:2020:1012
,
punktas).
Vis dėlto, net jeigu ši institucija turi reikalų su valstybe nare, kuri neįvykdė pareigos bendradarbiauti ir nepateikė reikalaujamos informacijos, priimamus sprendimus ji turi pagrįsti tam tikro patikimumo ir nuoseklumo įrodymais, kurie suteikia pakankamą pagrindą padaryti išvadą, kad įmonė įgijo pranašumą, kuris yra valstybės pagalba, ir kuriais dėl tos priežasties galima pagrįsti padarytas išvadas (2020 m. kovo 26 d. Sprendimo Larko / Komisija
C‑244/18 P
,
EU:C:2020:238
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Taigi atliekant valstybės pagalbos egzistavimo ir teisėtumo tyrimą Komisijai, atsižvelgiant į aplinkybes, gali reikėti tirti ne tik jai pateiktus duomenis apie faktines ir teisines aplinkybes (2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Komisija / Tempus Energy ir Tempus Energy Technology,
C‑57/19 P
,
EU:C:2021:663
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Vis dėlto remiantis ta jurisprudencija negalima daryti išvados, kad Komisija privalo savo iniciatyva ir, nesant jokių požymių, ieškoti bet kokios informacijos, galinčios tyrėti ryšį su jos nagrinėjama byla, net jeigu tokią informaciją galima rasti viešojoje erdvėje (2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Komisija / Tempus Energy ir Tempus Energy Technology,
C‑57/19 P
,
EU:C:2021:663
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Sprendimo dėl valstybės pagalbos teisėtumą Sąjungos teismas turi vertinti atsižvelgdamas į informaciją, kurią Komisija galėjo turėti priimdama sprendimą ir kuri atrodė reikšminga turimam atlikti vertinimui pagal šio sprendimo 74 ir 75 punktuose primintą jurisprudenciją, taip pat kurią ji galėjo gauti per administracinę procedūrą pateikusi prašymą (2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Autostrada Wielkopolska / Komisija ir Lenkija,
C‑933/19 P
,
EU:C:2021:905
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Šiuo atveju iš skundžiamo sprendimo 132–135 ir 137 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog priimdama Pranešimą dėl garantijų Komisija įsipareigojo prieš pasinaudodama orientacine norma patikrinti, ar „finansų rinkose yra atitinkama orientacinė garantijos priemoka“ arba „panašios negarantuotos paskolos rinkos kaina“. Antra, jis nusprendė, kad ši institucija neįvykdė šios pareigos, nes konstatavimą, kad finansų rinkose nėra atitinkamos orientacinės garantijos priemokos, lėmė šio pranešimo nesilaikymas, ir kad konstatavimas, jog nėra panašios negarantuotos paskolos rinkos kainos, nėra pakankamai teisiškai pagrįstas.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad iš to, kas konstatuota šio sprendimo 64–68 punktuose, matyti, jog Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad priimdama minėtą pranešimą Komisija įsipareigojo prieš taikydama orientacinę palūkanų normą patikrinti, ar finansų rinkose „yra“ atitinkama orientacinė garantijos priemoka, o jei ne – ar „yra“ panašios negarantuotos paskolos rinkos kaina.
Kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 124–126 punktuose, iš ginčijamo sprendimo niekaip negalima suprasti, kad Komisija patikrino, ar finansų rinkose yra atitinkama orientacinė garantijos priemoka. To sprendimo 86 konstatuojamosios dalies c punkte ji tik nurodė, kad „metinės 0,5–1 % garantijos įmokos, taikomos už nagrinėjamąsias garantijas, negali būti laikomos pakankamomis, kad būtų padengta su garantija užtikrintomis paskolomis susijusių mokėjimo įsipareigojimų nevykdymo rizika, atsižvelgiant į klub[o] „Valencia CF“ sunkumus“. Be to, ginčijamo sprendimo 7.2 skirsnio „Kiekybinis pagalbos vertinimas“ 93 konstatuojamojoje dalyje Komisija pradėjo tyrimą tiesiogiai nuo antro etapo, per kurį tikrinama, ar egzistuoja panašios negarantuotos paskolos rinkos kaina.
Vienintelis ginčijamame sprendime pateiktas tokio požiūrio paaiškinimas yra tas, kad ši institucija nusprendė, jog sunkumų patiriančiai įmonei finansų rinkose nėra atitinkamos orientacinės garantijos priemokos.
Vis dėlto, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 127 ir 133 punktuose, tokia logika nesuderinama su Pranešimu dėl garantijų, kurio 4.1 punkto a papunktyje išskiriami tokie atvejai, kai „sunkumų turinčioms įmonėms rinkos garantas, jeigu toks yra, <…> turėtų taikyti didelę priemoką dėl tikėtino įsipareigojimų nevykdymo lygio“, ir tokie, kai, jei „tikimybė, kad paskolos gavėjas nesugebės grąžinti paskolos, tampa ypač didelė, tokia rinkos norma gali nebeegzistuoti“.
Vadinasi, pagal šį pranešimą vien vertinimo, kad suteikiant 1 priemonę
Valencia CF
turėjo sunkumų, nepakanka, kad būtų galima konstatuoti, jog finansų rinkose nėra atitinkamos orientacinės garantijos priemokos, nes, norint tai konstatuoti, reikia bent jau papildomai išanalizuoti tikėtiną įsipareigojimų neįvykdymo riziką.
Be to, šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 128 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad ginčijamo sprendimo 77 ir 80 konstatuojamosiose dalyse Komisija išskyrė skirtingo pobūdžio sunkumus ir nurodė, kad, nors suteikiant šią priemonę
Valencia CF
turėjo sunkumų, kaip tai suprantama pagal 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires, ji nebuvo „sunkios krizės situacijoje“, kaip tai suprantama pagal Pranešimo dėl garantijų 4.1 punkto a papunktį. Vadinasi, Bendrasis Teismas galėjo nuspręsti, kad ginčijamame sprendime Komisija neįrodė, jog tikimybė, kad
Valencia CF
negalės grąžinti paskolos, yra „ypač didelė“, kaip tai suprantama pagal minėto 4.1 punkto a papunktį.
Taigi Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, kad Komisija neįvykdė pareigos atsižvelgti į visas šioje byloje reikšmingas aplinkybes, ir, priešingai, nei teigia ši institucija, neišplėtė šiai institucijai tenkančios rūpestingumo pareigos – neperžengė ribų, kurias ji pati sau nustatė, priimdama minėtą pranešimą.
Kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamo sprendimo 131, 135 ir 137 punktuose, ginčijamas sprendimas ir kita Bendrajam Teismui pateikta informacija niekaip nepagrindžia ginčijamo sprendimo 93 konstatuojamojoje dalyje išdėstyto Komisijos teiginio: „kadangi rinkoje nustatyta nedaug panašių sandorių“, panašios negarantuotos paskolos rinkos kainos orientacinės vertės „lyginimas nebus naudingas“.
Šiuo klausimu, kaip generalinis advokatas pažymėjo išvados 79 ir 80 punktuose, ši institucija, remdamasi savo pačios konstatavimu, kad suteikiant 1 priemonę
Valencia CF
turėjo sunkumų, nusprendė ne tik tai, kad jokia finansų įstaiga nepasiūlytų garantijos šiam klubui, bet ir tai, kad panaši negarantuota paskola negali egzistuoti.
Vis dėlto, kadangi tiek finansų rinkose siūlomos atitinkamos orientacinės garantijos priemokos, tiek panašios negarantuotos paskolos rinkos kainos buvimas, kuris, remiantis Pranešimu dėl garantijų, gali būti lemiamas konstatuojant valstybės pagalbos buvimą ir jį kiekybiškai įvertinant, jie gali būti lemiami Komisijai atliekant vertinimą, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 75 ir 76 punktuose primintą jurisprudenciją.
Nors sprendimo pradėti oficialią tyrimo procedūrą 28 punkte išreiškusi abejones dėl finansų įstaigų pasirengimo be valstybės garantijos suteikti panašią paskolą
Valencia CF
Komisija įvykdė šio sprendimo 80 punkte primintą pareigą paprašyti atitinkamos valstybės narės pateikti šiuo klausimu reikšmingos informacijos, neginčijama, kad ji negavo jokio Ispanijos valdžios institucijų atsakymo ir Bendrajame Teisme nepateikė jokio kito įrodymo, kurį galėjo turėti, priimdama ginčijamą sprendimą.
Tokiomis aplinkybėmis matyti, kad Bendrajame Teisme Komisija neįrodė turinti tam tikro patikimumo ir nuoseklumo įrodymų, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 82 punkte primintą jurisprudenciją, kurie jai leistų tvirtinti, kad „rinkoje nustatyta nedaug panašių sandorių“, todėl panašios negarantuotos paskolos rinkos kainos orientacinės vertės „lyginimas nebus naudingas“.
Kaip matyti iš šio sprendimo 52 punkto, pati Komisija mano, kad jai gali tekti pasinaudoti specialiais tyrimo įgaliojimais, visų pirma tais atvejais, kai ji neturi pakankamai įrodymų, patvirtinančių pagalbos buvimą, arba kai galima daryti pagrįstą prielaidą, kad jos turimi duomenys yra neišsamūs.
Kadangi priimdama Pranešimą dėl garantijų Komisija įsipareigojo patikrinti, ar egzistuoja panašios negarantuotos paskolos rinkos kaina, Bendrasis Teismas, nepadarydamas teisės klaidos, galėjo nuspręsti, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios konstatuotos šio sprendimo 93–97 punktuose, ši institucija privalėjo išnagrinėti ne tik faktines ir teisines aplinkybes, apie kurias jai buvo pranešta, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 82 punkte primintą jurisprudenciją, atsakant į sprendimą pradėti oficialią tyrimo procedūrą.
Priešingai, nei teigia Komisija, Bendrasis Teismas taip neišplėtė jos rūpestingumo ir įrodinėjimo pareigų, o tik konstatavo, kad ji neįvykdė reikalavimų, kuriuos ji įsipareigojo vykdyti, priimdama minėtą pranešimą. Jis visiškai nereikalavo, kad ši institucija pateiktų neigiamų įrodymų, jog rinkoje nebuvo panašaus pobūdžio sandorių, o tik nurodė, kad Komisija nepagrindė savo išvados ir nepasinaudojo turima galimybe, kaip nurodyta šio sprendimo 84 punkte primintoje jurisprudencijoje, per administracinę procedūrą pateikti konkretų prašymą Ispanijos valdžios institucijoms arba suinteresuotosioms šalims, kad jos pateiktų vertinimui atlikti reikšmingą informaciją. Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas neatmetė galimybės, kad, siekiant įvykdyti rūpestingumo ir įrodinėjimo pareigas, Komisijai būtų pakakę pateikti tokį konkretų prašymą vykstant šio sprendimo 14 punkte nurodytiems susirašinėjimams.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, vienintelį apeliacinio skundo pagrindą, taigi, ir patį apeliacinį skundą, reikia atmesti kaip nepagrįstus.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, o
Valencia CF
reikalavo priteisti iš jos bylinėjimosi išlaidas, ji turi padengti savo ir
Valencia CF
patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Pagal procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalį,
mutatis mutandis
taikomą apeliacinėse bylose pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, įstojusios į bylą valstybės narės padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Vadinasi, Ispanijos Karalystė, dalyvavusi procese Teisingumo Teisme, padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Priteisti iš Europos Komisijos padengti savo ir
Valencia Club de Fútbol
,
SAD
bylinėjimosi išlaidas
.

3.
Ispanijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.