CELEX: 62016TJ0235
Ochranná známka Evropské unie
Námitkové řízení
Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie GPTech
Starší slovní ochranné známky Evropské unie GP JOULE
Nepředložení důkazů o oprávnění podat námitky námitkovému oddělení
Předložení důkazů poprvé před odvolacím senátem
Nezohlednění
Posuzovací pravomoc odvolacího senátu
Okolnosti bránící zohlednění dalších nebo doplňkových důkazů
Článek 76 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009
Pravidlo 17 odst. 4, pravidlo 19 odst. 2, pravidlo 20 odst. 1 a pravidlo 50 odst. 1 nařízení (ES) č. 2868/95

)
[
omissis
]
Návrhová žádání účastníků řízení
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
—
změnil napadené rozhodnutí a zamítl zápis přihlašované ochranné známky;
—
podpůrně, zrušil napadené rozhodnutí.
EUIPO navrhuje, aby Tribunál:
—
zamítl žalobu;
—
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
[
omissis
]
K návrhovým žádáním týkajícím se zrušení napadeného rozhodnutí
Žalobkyně se na podporu návrhu na zrušení napadeného rozhodnutí v podstatě dovolává dvou žalobních důvodů. První žalobní důvod vychází z nesprávného použití pravidel upravujících námitkové řízení a druhý z nesprávného použití pravidla 50 odst. 1 nařízení č. 2868/95 a čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009.
[
omissis
]
Ke druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesprávného použití pravidla 50 odst. 1 třetího pododstavce nařízení č. 2868/95 a čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009
[
omissis
]
Úvodem je třeba připomenout, že pravidlo 50 odst. 1 třetí pododstavec nařízení č. 2868/95 stanoví, že „[s]měřuje-li odvolání proti rozhodnutí námitkového oddělení, omezí [odvolací] senát přezkum odvolání na skutečnosti a důkazy předložené ve lhůtách stanovených nebo určených námitkovým oddělením v souladu s nařízením a těmito pravidly, pokud se senát nedomnívá, že by měly být vzaty v úvahu další nebo doplňkové skutečnosti a důkazy podle čl. [76 odst. 2 nařízení č. 207/2009]“.
Článek 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009 stanoví, že EUIPO nemusí přihlížet ke skutečnostem, které účastníci včas neuvedli, ani k důkazům, které včas nepředložili.
Nařízení č. 207/2009 výslovně stanoví, že odvolací senát má při přezkumu odvolání směřujícího proti rozhodnutí námitkového oddělení posuzovací pravomoc vyplývající z pravidla 50 odst. 1 třetího pododstavce nařízení č. 2868/95 a čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009 ohledně rozhodnutí, zda je třeba vzít v úvahu další nebo doplňkové skutečnosti a důkazy, které nebyly předloženy ve lhůtách stanovených nebo určených námitkovým oddělením, či nikoli (rozsudky ze dne 3. října 2013, Rintisch v. OHIM,
C‑122/12 P
,
EU:C:2013:628
, bod
; ze dne 3. října 2013, Rintisch v. OHIM,
C‑120/12 P
,
EU:C:2013:638
, bod
, a ze dne 3. října 2013, Rintisch v. OHIM,
C‑121/12 P
,
EU:C:2013:639
, bod
).
V tomto ohledu již měl Soudní dvůr příležitost poukázat na to, že francouzské znění pravidla 50 odst. 1 třetího pododstavce nařízení č. 2868/95 se odlišuje od španělského, německého a anglického znění v jedné podstatné skutečnosti. Zatímco posledně uvedená znění stanoví, že odvolací senát může zohlednit pouze „další nebo doplňkové“ skutečnosti a důkazy, znění ve francouzském jazyce kvalifikuje tyto skutečnosti a důkazy jako „nové nebo dodatečné“ (rozsudek ze dne 21. července 2016, EUIPO v. Grau Ferrer,
C‑597/14 P
,
EU:C:2016:579
, bod
).
Soudní dvůr vycházel ze všeobecné systematiky a účelu právní úpravy, jejíž součástí je toto ustanovení, a zejména z čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009, který představuje právní základ pravidla 50 odst. 1 nařízení č. 2868/95, a dospěl k závěru, že pokud v souvislosti s používáním ochranné známky nebyl ve lhůtě stanovené EUIPO předložen žádný důkaz, posledně uvedený úřad musí námitky zamítnout z úřední povinnosti. Naproti tomu pokud byly ve lhůtě stanovené EUIPO předloženy důkazy, je předložení dodatečných důkazů nadále možné (viz rozsudek ze dne 21. července 2016, EUIPO v. Grau Ferrer,
C‑597/14 P
,
EU:C:2016:579
, body
až
a citovaná judikatura).
6 Soudní dvůr zdůraznil, že je třeba uplatnit tentýž výklad čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009, pokud jde o důkaz o existenci, platnosti a rozsahu ochrany ochranné známky, neboť uvedené ustanovení obsahuje pravidlo, které má horizontální roli v systému uvedeného nařízení, jelikož se použije nezávisle na povaze dotyčného řízení. Z toho vyplývá, že pravidlo 50 nařízení č. 2868/95 nelze vykládat v tom smyslu, že rozšiřuje posuzovací pravomoci odvolacích senátů na nové důkazy (rozsudek ze dne 21. července 2016, EUIPO v. Grau Ferrer,
C‑597/14 P
,
EU:C:2016:579
, bod
), ale pouze na „doplňkové“ či „dodatečné“ důkazy, které mají doplnit relevantní důkazy předložené ve stanovené lhůtě [viz rozsudek ze dne 11. prosince 2014, CEDC International v. OHIM – Underberg (Tvar stébla trávy v lahvi),
T‑235/12
,
EU:T:2014:1058
, bod
a citovaná judikatura].
Je tudíž třeba určit, zda prohlášení ze dne 15. července 2015, poprvé předložené před odvolacím senátem, lze považovat za „doplňkový“ či „dodatečný“ důkaz ve smyslu pravidla 50 odst. 1 třetího pododstavce nařízení č. 2868/95 a čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009, v souladu s jejich výkladem uvedeným v judikatuře citované v bodech 41 až 44.
Je nesporné, že žalobkyně nepředložila žádný důkaz o své oprávněnosti podle pravidla 19 odst. 2 nařízení č. 2868/95 ani ve stanovené lhůtě ani v žádném okamžiku během řízení před námitkovým oddělením, a to navzdory skutečnosti, jak bylo uvedeno v bodě 6 výše, že EUIPO žalobkyni jasně informoval, že musí předložit dokumenty prokazující jednak její postavení jako držitelky licence a jednak skutečnost, že ji majitel starších ochranných známek oprávnil podat námitky. Kromě toho mezi účastníky řízení není sporu o tom, že udělení licence ke starším ochranným známkám nebylo zapsáno do rejstříku EUIPO podle článku 22 nařízení č. 207/2009.
Kromě toho informace obsažené v jejím vyjádření ze dne 20. února 2015, podle nichž je žalobkyně výlučnou držitelkou licence majitele starších ochranných známek, představují pouhé tvrzení, které není podloženo důkazem. Za těchto okolností nelze prohlášení ze dne 15. července 2015 považovat za „doplňkový“ nebo „dodatečný“ důkaz, který má doplnit důkazy již předložené žalobkyní.
Pokud jde o tvrzení žalobkyně, podle něhož její oprávnění podat námitky zcela zřejmě vyplývá ze skutečnosti, že její název je totožný s názvem obsaženým ve starších ochranných známkách, které jsou základem námitek, stačí společně s EUIPO uvést, že tato okolnost neumožňuje usoudit, že žalobkyně disponovala oprávněním. Pouhá skutečnost, že se označení zcela nebo zčásti shoduje s názvem podniku, může vyplývat z různých skutečností v obchodním styku a samozřejmě nemůže nahradit takový listinný důkaz, jako je licenční smlouva, prokazující jak postavení držitele licence, tak rozsah jeho práv. V tomto ohledu mohou být práva držitele licence předmětem různých omezení, zejména v souvislosti s výrobky a službami, na které se vztahuje dotčená licence, s územím, pro něž byla licence udělena a podmínkami týkajícími se oprávnění podat námitky.
Odvolací senát tudíž správně rozhodl, že prohlášení ze dne 15. července 2015 nelze považovat za „doplňkový“ nebo „dodatečný“ důkaz, a tudíž k němu nelze přihlédnout podle pravidla 50 odst. 1 třetího pododstavce nařízení č. 2868/95 a čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009, v souladu s jejich výkladem uvedeným v judikatuře citované v bodech 41 až 44.
Druhý žalobní důvod žalobkyně proto musí být zamítnut jako neopodstatněný.
[
omissis
]

Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (sedmý senát)
rozhodl takto:

1)
Žaloba se zamítá.

2)
GP Joule PV GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.

Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 21. června 2017.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.
(
) – Jsou uvedeny pouze body tohoto rozsudku, jejichž zveřejnění Tribunál považuje za účelné.