CELEX: 62018CJ0423
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Poľnohospodárstvo
Spoločná organizácia trhov
Nariadenie (ES) č. 967/2006
Článok 3 ods. 2
Cukor
Poplatok za nadbytočné množstvo
Lehota na oznámenie celkového dlžného poplatku
Maximálna lehota na následnú zmenu
Zásady proporcionality, právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 ods. 2 nariadenia Komisie (ES) č. 967/2006 z 29. júna 2006, ktorým sa ustanovujú podrobné podmienky uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 318/2006 v súvislosti s výrobou mimo kvót v sektore cukru (
Ú. v. EÚ L 176, 2006, s. 22
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Südzucker AG na jednej strane a Hauptzollamt Karlsruhe (Hlavný colný úrad Karlsruhe, Nemecko, ďalej len „colný úrad“) na druhej strane vo veci stanovenia poplatku za nadbytočné množstvo cukru za hospodársky rok 2007/2008.
Právny rámec
Právo Únie
Článok 15 nariadenia Rady (ES) č. 318/2006 z 20. februára 2006 o spoločnej organizácii trhov v sektore cukru (
Ú. v. EÚ L 58, 2006, s. 1
), zmeneného nariadením Rady (ES) č. 1260/2007 z 9. októbra 2007 (
Ú. v. EÚ L 283, 2007, s. 1
) (ďalej len „nariadenie č. 318/2006“), stanovuje:
„1.   Nadbytočné množstvo [Poplatok za nadbytočné množstvo –
neoficiálny preklad
] sa ukladá na množstvá:
a)
nadbytočného cukru, nadbytočnej izoglukózy a nadbytočného inulínového sirupu vyrobeného počas ktoréhokoľvek hospodárskeho roku okrem množstiev prevedených do výrobnej kvóty nasledujúceho hospodárskeho roku a uskladnených v súlade s článkom 14 alebo množstiev uvedených v článku 12 písm. c) a d);
b)
priemyselného cukru, priemyselnej izoglukózy a priemyselného inulínového sirupu, pri ktorých do určeného dátumu nebolo potvrdené, že sa spracovali na niektorý z výrobkov uvedených v článku 13 ods. 2;
c)
cukru a izoglukózy stiahnutých z trhu v súlade s článkom 19 a 19a, pre ktoré nie sú splnené záväzky stanovené v článku 19 ods. 3.
2.   Nadbytočné množstvo [Poplatok za nadbytočné množstvo –
neoficiálny preklad
] sa určí v súlade s postupom uvedeným v článku 39 ods. 2 na dostatočne vysokej úrovni, aby sa zabránilo hromadeniu množstiev uvedených v odseku 1.
3.   Poplatky za nadbytočné množstvo podľa odseku 1 účtuje členský štát od podnikov na svojom území podľa vyrobených množstiev uvedených v odseku 1, ktoré boli stanovené pre podniky na príslušný hospodársky rok.“
Článok 3 nariadenia č. 967/2006, nazvaný „Výška odvodu [poplatku –
neoficiálny preklad
]“, znie:
„1.   Odvod [poplatok –
neoficiálny preklad
] ustanovený v článku 15 nariadenia (ES) č. 318/2006 je stanovený na 500 [eur] za tonu.
2.   Pred 1. májom nasledujúcim po hospodárskom roku, počas ktorého bolo vyrobené nadmerné [nadbytočné –
neoficiálny preklad
] množstvo, členský štát oznámi výrobcom celkový dlžný odvod [poplatok –
neoficiálny preklad
]. Príslušný výrobca zaplatí túto celkovú čiastku do 1. júna toho istého roku.
3.   Množstvo, za ktoré sa uhradil odvod [poplatok –
neoficiálny preklad
], sa považuje za množstvo predané na trhu Spoločenstva.“
Článok 4 tohto nariadenia, nazvaný „Presahujúce [nadbytočné –
neoficiálny preklad
] množstvá, na ktoré sa vzťahujú odvody [poplatky –
neoficiálny preklad
]“, stanovuje:
„1.   Odvody [poplatky –
neoficiálny preklad
] platí výrobca za vyrobené množstvo, ktoré presahuje jeho výrobnú kvótu na daný hospodársky rok.
Odvod [poplatok –
neoficiálny preklad
] sa však nevyberá za množstvá uvedené v odseku 1, ktoré boli:
a)
dodané spracovateľovi do 30. novembra nasledujúceho hospodárskeho roku, aby sa použili na výrobu výrobkov uvedených v prílohe;
b)
prenesené v súlade s článkom 14 nariadenia (ES) č. 318/2006 a v prípade cukru uskladnené výrobcom až do posledného dňa príslušného hospodárskeho roku;
c)
dodané do 31. decembra nasledujúceho hospodárskeho roku v rámci osobitného režimu zásobovania najvzdialenejších regiónov ustanoveného v hlave II nariadenia (ES) č. 247/2006;
d)
vyvezené do 31. decembra nasledujúceho hospodárskeho roku na základe vývozného povolenia;
e)
zničené alebo poškodené bez možnosti náhrady za okolností, ktoré uzná príslušný orgán členského štátu.
2.   Každý výrobca cukru oznámi príslušnému orgánu členského štátu, ktorým bol schválený, pred 1. februárom príslušného hospodárskeho roku množstvo vyrobeného cukru presahujúce jeho výrobnú kvótu.
Každý výrobca cukru takisto pred koncom každého nasledujúceho mesiaca oznámi úpravy tejto výroby, ku ktorým došlo počas predchádzajúceho mesiaca bežného hospodárskeho roku.
3.   Členské štáty vypracujú a oznámia Komisii najneskôr do 30. júna množstvá uvedené v druhom pododseku odseku 1, celkové presahujúce [nadbytočné –
neoficiálny preklad
] množstvá a odvody [poplatky –
neoficiálny preklad
] vybrané počas predchádzajúceho hospodárskeho roku.
4.   Ak v prípade vyššej moci nemožno vykonať operácie uvedené v odseku 1 písm. a), c) a d) v stanovených lehotách, príslušný orgán členského štátu, na ktorého území boli nadbytočný cukor, izoglukóza alebo inulínový cukor vyrobené, prijme potrebné opatrenia na základe okolností uvedených záujemcom.“
Podľa článku 10 nariadenia Komisie (ES) č. 952/2006 z 29. júna 2006 o spôsoboch uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 318/2006 v súvislosti s riadením vnútorného trhu s cukrom a s režimom kvót (
Ú. v. EÚ L 178, 2006, s. 39
), zmeneného nariadením Komisie (ES) č. 707/2008 z 24. júla 2008 (
Ú. v. EÚ L 197, 2008, s. 4
) (ďalej len „nariadenie č. 952/2006“):
„1.   Počas každého hospodárskeho roka príslušný orgán členského štátu vykoná kontroly v priestoroch každého schváleného výrobcu alebo rafinérie.
2.   Cieľom kontrol je zabezpečiť presnosť a úplnosť údajov záznamov uvedených v článku 9 a oznámení uvedených v článku 21, najmä prostredníctvom analýzy súvislosti medzi množstvami dodaných surovín a množstvami získaných konečných výrobkov, ako aj prostredníctvom priblíženia obchodných dokumentov alebo iných príslušných dokladov.
Kontroly obsahujú previerku presnosti vážiacich nástrojov a laboratórnych analýz použitých na stanovenie dodávok surovín a ich vstupov do výroby, získaných výrobkov a skladových pohybov.
Kontroly obsahujú previerku presnosti a úplnosti údajov používaných na stanovenie priemerných mesačných predajných cien podniku, na ktoré odkazuje článok 13 ods. 2.
Pre výrobcov cukru sa kontroly tiež vzťahujú na dodržiavanie povinnosti uhrádzať minimálnu cenu pestovateľom cukrovej repy.
Aspoň jedenkrát za dva roky kontroly obsahujú fyzickú previerku skladových zásob.
3.   Ak príslušné orgány členského štátu stanovia, že niektoré prvky kontroly môžu byť vykonané na základe vzorky, táto vzorka musí zaručiť spoľahlivú a reprezentatívnu úroveň kontroly.
4.   Členský štát môže požadovať od schválených podnikov, aby využili služby certifikačného orgánu účtov, ktorého štatút je uznávaný v príslušnom členskom štáte, na účely vypracovania certifikácie údajov o cene uvedených v článku 13.
5.   Každá kontrola je predmetom správy o kontrole, ktorú podpíše kontrolór a v ktorej sú uvedené podrobnosti o rôznych prvkoch kontroly. Správa obsahuje najmä:
a)
dátum kontroly a prítomné osoby;
b)
obdobie kontroly a príslušné množstvá;
c)
použité kontrolné techniky, prípadne aj referencie na metódy odberu vzoriek;
d)
výsledky kontroly a prípadné požadované opravné opatrenia;
e)
vyhodnotenie závažnosti, rozsahu, stupňa stálosti a trvania prípadných zistených chýb a nedostatkov, ako aj všetkých skutočností, ktoré sa musia zohľadniť pri uplatňovaní sankcií.
Každá správa o kontrole sa archivuje a zachová aspoň počas troch rokov nasledujúcich po roku, v ktorom bola kontrola vykonaná takým spôsobom, aby boli ľahko prístupné kontrolnými útvarmi Komisie.
6.   Členské štáty si budú vzájomne pomáhať pri zabezpečovaní účinných kontrol a overovania autentickosti predkladaných dokladov a/alebo správnosti vymenených informácií.“
Nemecké právo
§ 12 ods. 1 prvá veta Gesetz zur Durchführung der gemeinsamen Marktorganisationen und der Direktzahlungen (zákon o spoločnej organizácií trhu a priamych platbách) v znení z 24. júna 2005 (BGBl. 2017 I, s. 3746, ďalej len „MOG“) stanovuje:
„Ustanovenia daňového zákonníka… sa uplatňujú
mutatis mutandis
… na poplatky vyberané v rámci spoločných organizácii trhu, pokiaľ tento zákon alebo vyhláška prijatá na základe tohto zákona nestanovuje inak.“
§ 8 ods. 1 Verordnung über die im Rahmen der Produktionsregelung für Zucker zu erhebenden Abgaben (nariadenie o poplatkoch, ktoré sa vyberajú v rámci regulácie výroby cukru) z 13. marca 1983 v znení z 9. novembra 2006 stanovuje:
„1.   Príslušný Hauptzollamt vydá v termínoch stanovených v aktoch uvedených v § 1
(1) každému výrobcovi cukru stanovisko, v ktorom určí jeho predbežný a konečný objem produkcie cukru v hospodárskom roku…
…“
Podľa § 164 ods. 1, § 164 ods. 2 prvej vety a § 164 ods. 4 prvej vety Abgabenordnung (daňový zákonník) (BGBl. 2002, s. 3866):
„1.   Dovtedy, kým nie je daňová vec definitívne preskúmaná, môžu byť dane všeobecne alebo v jednotlivých prípadoch vyrubené s výhradou dodatočnej kontroly, a to bez toho, aby si dané vyrubenie dane vyžadovalo odôvodnenie. …
2.   Vyrubenie dane môže byť zrušené alebo zmenené dovtedy, kým platí výhrada dodatočnej kontroly…
…
4.   Výhrada dodatočnej kontroly stráca účinnosť uplynutím lehoty na vyrubenie dane.“
§ 169 ods. 1 a 2 tohto zákonníka stanovuje:
„1.   Vyrubenie dane, jej zrušenie alebo zmena nie sú viac prípustné, ak lehota na jej vyrubenie uplynula. …
2.   Lehota na vyrubenie dane je:
(1)
jeden rok pre spotrebné dane a ich vrátenie,
(2)
štyri roky pre dane a vrátenie daní, ktoré nie sú daňami, alebo vrátením daní v zmysle bodu 1 ani dovozným a vývozným clom podľa článku 5 bodov 20 a 21 colného kódexu Únie. …“
§ 170 ods. 1 toho istého zákonníka, nazvaný „Lehota na vyrubenie dane“, stanovuje:
„1.   Lehota na vyrubenie dane začína plynúť od konca kalendárneho roka, v ktorom vznikla daňová povinnosť…“
§ 171 ods. 10 uvedeného zákonníka, nazvaný „Predĺženie lehoty“, stanovuje:
„10.   Pokiaľ je na vyrubenie dane potrebné vydať rozhodnutie o stanovení zdaniteľného základu… (základné rozhodnutie), lehota na vyrubenie neuplynie skôr ako dva roky po oznámení základného rozhodnutia. …“
V súlade s § 179 daňového zákonníka:
„1.   Odchylne od § 157 ods. 2 sa zdaniteľný základ určí samostatne rozhodnutím o stanovení zdaniteľného základu, a to v rozsahu spresnenom v tomto zákone alebo v iných daňových zákonoch.
2.   Rozhodnutie o stanovení zdaniteľného základu je určené daňovníkovi, ktorému musí byť predmet stanovenia zdaniteľného základu pripísaný v zdanení. …
3.   V prípade, že rozhodnutie o stanovení zdaniteľného základu neobsahuje potrebné zistenie, tento nedostatok sa odstráni v dodatočnom rozhodnutí.“
Podľa § 181 tohto zákonníka, nazvaného „Procesné pravidlá upravujúce samostatné stanovenie zdaniteľného základu, lehotu na stanovenie zdaniteľného základu a povinnosť podať daňové priznanie“:
„1.   Na samostatné stanovenie zdaniteľného základu sa analogicky uplatnia pravidlá o zdanení. …
2.   Ten, komu je úplne alebo sčasti určený predmet stanovenia zdaniteľného základu, má povinnosť podať daňové priznanie na účely samostatného stanovenia zdaniteľného základu. …
…
5.   Samostatné stanovenie zdaniteľného základu je možné aj po uplynutí príslušnej lehoty na jeho stanovenie, pokiaľ má samostatné stanovenie zdaniteľného základu význam na účely vyrubenia dane, v prípade ktorého v čase samostatného stanovenia zdaniteľného základu zatiaľ neuplynula lehota na vyrubenie dane…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že Südzucker prevádzkuje deväť cukrovarov. Počas hospodárskeho roka v sektore cukru 2007/2008 (od októbra 2007 do septembra 2008) disponovala táto spoločnosť kvótou na cukor vo výške 11788978 metrických centov bieleho cukru.
Stanoviskom zo 14. novembra 2008 colný úrad konštatoval, že nadbytočné množstvo cukru, ktoré sa má započítať na základe vyhlásenia spoločnosti Südzucker z 30. októbra 2008, predstavuje 311060,6 tony za hospodársky rok 2007/2008.
Na tomto základe sa v stanovisku zo 7. apríla 2009 rozhodlo o uložení poplatku vo výške 925 eur za 1,85 tony bieleho cukru. V tomto rozhodnutí, ktoré vychádzalo z článku 15 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 318/2006, bolo uvedené, že bolo prijaté s výhradou následnej kontroly.
Vzhľadom na výsledky získané po kontrole na mieste uskutočnenej u zákazníka spoločnosti Südzucker colný úrad rozhodnutím z 19. októbra 2009 zmenil výšku poplatku za nadbytočné množstvo za hospodársky rok v sektore cukru 2007/2008 a stanovil ju na 1083,03 eura za 2,16606 tony bieleho cukru. Toto rozhodnutie bolo tiež vydané s výhradou následnej kontroly.
Südzucker podala proti tomuto rozhodnutiu o zmene sťažnosť. V rámci konania o sťažnosti vykonal colný úrad kontrolu organizácie trhov v závode spoločnosti Südzucker v Ochsenfurte (Nemecko) a rozhodnutím z 20. mája 2010 zmenil stanovený objem konečnej výroby cukru, pričom započítateľné nadbytočné množstvo cukru stanovil na 3128878,93 metrického centu. Rozhodnutím z toho istého dňa vyrubil poplatok za nadbytočné množstvo za hospodársky rok v sektore cukru 2007/2008 v celkovej výške 914726,50 eura za 1829,453 tony bieleho cukru. Südzucker podala proti tomuto rozhodnutiu, ktoré bolo tiež vydané s výhradou následnej kontroly, sťažnosť.
Na základe výsledku kontroly organizácie trhov, ktorá bola vykonaná v závode spoločnosti Südzucker v Zeitzi (Nemecko), bolo započítateľné nadbytočné množstvo cukru opäť zmenené rozhodnutím z 27. októbra 2011 (a to na 3149202,3 metrického centu), pričom poplatok za nadbytočné množstvo bol stanovený na 1930895 eur.
V rámci konania o sťažnosti a konania o žalobe Südzucker poukázala najmä na to, že lehota na zmenu výmeru uplynula, pričom konkrétnejšie poukázala na skutočnosť, že výška poplatku za nadbytočné množstvo jej nebola oznámená včas. Rozhodnutím zo 17. marca 2015 colný úrad zamietol sťažnosť podanú proti rozhodnutiu z 27. októbra 2011 ako nedôvodnú, jednak pokiaľ ide o uplynutie lehoty na zmenu výmeru, na ktoré sa odvoláva Südzucker, a jednak v súvislosti so stanovením objemu konečnej výroby cukru počas hospodárskeho roka v sektore cukru 2007/2008.
Dňa 24. apríla 2015 podala Südzucker proti uvedenému rozhodnutiu zo 17. marca 2015 žalobu na Finanzgericht Baden‑Württemberg (Finančný súd Bádensko‑Württembersko, Nemecko) z dôvodu zmeny výmeru poplatku za nadbytočné množstvo, pričom len tvrdila, že jej tento poplatok nebol včas oznámený.
Finanzgericht Baden‑Württemberg (Finančný súd Bádensko‑Württembersko) v podstate zastáva názor, že rozhodnutie vo veci samej závisí od toho, či výška poplatku za nadbytočné množstvo za hospodársky rok v sektore cukru 2007/2008 mohla byť spoločnosti Südzucker oznámená aj 20. mája 2010 a 27. novembra 2011, teda po uplynutí lehoty stanovenej v článku 3 ods. 2 prvej vete nariadenia č. 967/2006, ku ktorému v tomto prípade došlo 1. mája 2009.
Vnútroštátny súd v tejto súvislosti uvádza, že podľa znenia tohto ustanovenia členský štát oznámi výrobcom celkový dlžný poplatok pred 1. májom nasledujúcim po hospodárskom roku, počas ktorého bolo vyrobené nadbytočné množstvo. Pokiaľ ide o hospodársky rok v sektore cukru 2007/2008, lehota teda uplynula 1. mája 2009. Je pravda, že v rámci tejto lehoty bol spoločnosti Südzucker 7. apríla 2009 oznámený poplatok za nadbytočné množstvo vo výške 925 eur, a to za nadbytočné množstvo cukru, ktoré táto spoločnosť nahlásila, avšak táto suma bola následne dvakrát zmenená, a to 20. mája 2010 a 27. novembra 2011.
V tejto súvislosti Finanzgericht Baden‑Württemberg (Finančný súd Bádensko‑Württembersko) tvrdí, že Súdny dvor vo svojom rozsudku z 10. januára 2002, British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
, bod
), rozhodol, že lehota stanovená v článku 3 ods. 2 nariadenia Komisie (EHS) č. 2670/81 zo 14. septembra 1981 ustanovujúceho podrobné vykonávacie pravidlá pre výrobu cukru, ktorá presahuje kvótu (
Ú. v. ES L 262, 1981, s. 14
; Mim. vyd. 03/005, s. 85), ktorý je ustanovením, ktoré bolo neskôr nahradené článkom 3 ods. 2 prvou vetou nariadenia č. 967/2006, uplatniteľným na vec samu, je kogentná. Súdny dvor ďalej spresnil, že prekročenie lehoty však možno pripustiť, ak príslušný vnútroštátny orgán, s výnimkou nedbanlivosti z jeho strany, nepoznal podrobnosti o výrobe cukru podniku a ak túto neznalosť možno dôvodne pripísať uvedenému podniku, ktorý nekonal v dobrej viere a nedodržal všetky relevantné ustanovenia (rozsudok z 10. januára 2002, British Sugar,
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
, bod
).
Vo svojom rozsudku z 25. marca 2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi a i. (
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00 až C‑491/00 a C‑497/00 až C‑499/00
,
EU:C:2004:179
, body
a
), vydanom vo veci oznámenia dodatočných poplatkov v rámci spoločnej organizácie trhu s mliekom, Súdny dvor rozhodol, že hoci je pravda, že predmetné lehoty sú kogentné, nič to nemení na tom, že nebránia tomu, aby príslušné orgány členského štátu vykonali následné kontroly a zmeny, ktorých cieľom je zabezpečiť, aby výroba v tomto členskom štáte nepresiahla zaručené celkové množstvo, ktoré mu bolo pridelené. Naopak, cieľom týchto lehôt, ako aj následných kontrol a zmien je zabezpečiť účinné fungovanie systému dodatočných poplatkov za mlieko a správne uplatňovanie príslušnej právnej úpravy.
Súdny dvor z toho vyvodil, že ustanovenia, ktoré stanovujú takéto lehoty, sa majú preto vykladať v tom zmysle, že nebránia tomu, aby členský štát v nadväznosti na kontroly zmenil jednotlivé referenčné množstvá pridelené každému výrobcovi a v dôsledku toho po opätovnom pridelení nevyužitých referenčných množstiev prepočítal dodatočné poplatky, ktoré sa majú zaplatiť po uplynutí lehoty na zaplatenie týchto poplatkov za dotknutý hospodársky rok v sektore mlieka (rozsudok z 25. marca 2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi a i.,
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00 až C‑491/00 a C‑497/00 až C‑499/00
,
EU:C:2004:179
, bod
).
V tejto súvislosti Finanzgericht Baden‑Württemberg (Finančný súd Bádensko‑Württembersko) zdôrazňuje, že Súdny dvor na rozdiel od toho, čo konštatoval vo svojom rozsudku z 10. januára 2002, British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
), nestanovil žiadne ďalšie podmienky na účely zmeny oznámenia výšky poplatku po uplynutí lehoty na prvé oznámenie, ktoré bolo vykonané včas.
Za týchto podmienok sa senát vnútroštátneho súdu domnieva, že úvahy Súdneho dvora uvedené v rozsudku z 25. marca 2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi a i. (
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00 až C‑491/00 a C‑497/00 až C‑499/00
,
EU:C:2004:179
), možno uplatniť aj na okolnosti prejednávanej veci, ktorá sa týka spoločnej organizácie trhov s cukrom. Z toho by vyplývalo, že poplatok za nadbytočné množstvo založený na výsledku kontrol musí byť možné oznámiť aj po uplynutí lehoty bez ohľadu na ďalšie podmienky. Ak by totiž takéto oznámenie nebolo vykonané z dôvodu údajného uplynutia lehoty stanovenej v článku 3 ods. 2 prvej vete nariadenia č. 967/2006, boli by ohrozené ciele spoločnej organizácie trhov s cukrom, ktoré vymedzil Súdny dvor najmä vo svojom rozsudku z 15. novembra 2012, Pfeifer Langen (
C‑131/11
,
EU:C:2012:715
). Stanovenie nadbytočného množstva by teda nemalo samo osebe nijaký vplyv, takže výrobca cukru by práve vôbec nemal žiadnu motiváciu na to, aby tento prebytok cukru vyviezol alebo o ňom podal vyhlásenie a preniesol ho do nasledujúceho hospodárskeho roka, ako to uvádza Súdny dvor v bode 57 rozsudku z 15. novembra 2012, Pfeifer Langen (
C‑131/11
,
EU:C:2012:715
). Rovnako kontroly by stratili zmysel a mohlo by sa od nich upustiť.
Ak by Súdny dvor napriek tomu konštatoval, že rozsudok z 25. marca 2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi a i. (
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00 až C‑491/00 a C‑497/00 až C‑499/00
,
EU:C:2004:179
), nemožno uplatniť na prejednávanú vec samu a že lehota na oznámenie stanovená v článku 3 ods. 2 prvej vete nariadenia č. 967/2006 sa má uplatniť aj na zmenu oznámenia, vnútroštátny súd sa tak pýta, či túto lehotu možno prekročiť najmä vtedy, keď sú splnené dodatočné podmienky vyplývajúce z rozsudku z 10. januára 2002, British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
), konkrétne to, že možno preukázať, že výrobca cukru nekonal v dobrej viere.
V tomto kontexte Finanzgericht Baden‑Württemberg (Finančný súd Bádensko‑Württembersko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 3 ods. 2 prvá veta nariadenia (ES) č. 967/2006 vykladať v tom zmysle, že tam uvedená lehota platí aj pre zmenu včas oznámenej výšky poplatku za nadbytočné množstvá cukru, ktorá je výsledkom zmeny stanovenia započítateľného nadbytočného množstva cukru po uplynutí lehoty v nadväznosti na kontrolu vykonanú podľa článku 10 nariadenia č. 952/2006?
2.
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
Ak ide o zmenu včas vykonaného oznámenia, ku ktorej došlo na základe zistení v rámci kontrol, platia v tomto prípade podmienky na prekročenie lehoty na oznámenie podľa článku 3 ods. 2 nariadenia č. 2670/81, zmeneného nariadením [Komisie (EHS) č. 3559/91 zo 6. decembra 1991 (
Ú. v. ES L 336, 1991, s. 26
; Mim. vyd. 03/012, s. 131)], uvedené v rozsudku z 10. januára 2002, British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
), aj pre prekročenie lehoty na oznámenie podľa článku 3 ods. 2 nariadenia č. 967/2006?
3.
Ak článok 3 ods. 2 prvá veta nariadenia č. 967/2006 neplatí pre zmeny oznámené v nadväznosti na kontroly (pozri prvú otázku) alebo ak sú splnené podmienky na prekročenie lehoty (pozri druhú otázku), má sa koniec lehoty, v ktorej musí byť oznámená zmena výšky poplatku za nadbytočné množstvá cukru, stanoviť na 1. máj nasledujúceho roka alebo sa majú uplatniť pravidlá vnútroštátneho práva?
4.
Ak vzhľadom na odpoveď na tretiu otázku nemusí byť koniec lehoty stanovený na 1. máj nasledujúceho roka a ani sa nemusia uplatniť pravidlá vnútroštátneho práva:
Je zlučiteľné so všeobecnými zásadami práva [Únie], ku ktorým patria aj zásady proporcionality, právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, ak sa v prípade, akým je prejednávaná vec, na základe dĺžky trvania kontroly, trvania vyhotovenia správy o kontrole a jej vyhodnotenia výška poplatku za nadbytočné množstvá cukru za hospodársky rok 2007/2008 oznámi 20. októbra 2010, resp. 27. októbra 2011? Záleží v tejto súvislosti na tom, či výrobca cukru spochybnil stanovenie nadbytočného množstva cukru?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej a druhej otázke
Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 2 prvá veta nariadenia č. 967/2006 vykladať v tom zmysle, že pokiaľ príslušný orgán členského štátu oznámi dotknutému výrobcovi cukru výšku poplatku za nadbytočné množstvo cukru v rámci lehoty stanovenej v tomto ustanovení, táto lehota sa uplatní aj na zmenu takéhoto oznámenia, ktorá vyplýva z kontroly vykonanej na základe článku 10 nariadenia č. 952/2006, alebo či naopak podmienky stanovené v rozsudku z 10. januára 2002, British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
), ktoré umožňujú prekročenie lehoty na oznámenie stanovenej v článku 3 ods. 2 nariadenia č. 2670/81, sa uplatnia aj na prekročenie lehoty stanovenej v článku 3 ods. 2 nariadenia č. 967/2006.
V prejednávanej veci sa skutkové okolnosti vo veci samej týkajú hospodárskeho roka v sektore cukru 2007/2008, v prípade ktorého uplynula lehota 1. mája 2009. V rámci tejto lehoty bola spoločnosti Südzucker uložená 7. apríla 2009 povinnosť zaplatiť poplatok za nadbytočné množstvo vo výške 925 eur za nadbytočné množstvo cukru, ktoré oznámila. V nadväznosti na kontroly vykonané na základe článku 10 nariadenia č. 952/2006 bola však táto suma dvakrát zmenená, a to 20. mája 2010 a 27. novembra 2011, pričom poplatok za nadbytočné množstvo bol stanovený v celkovej výške 1930895 eur, čo je suma, ktorá značne prevyšuje sumu uvedenú v prvom rozhodnutí prijatom príslušným vnútroštátnym orgánom.
Svojimi prvými dvoma otázkami sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či výška poplatku za nadbytočné množstvo za hospodársky rok v sektore cukru 2007/2008 mohla byť spoločnosti Südzucker oznámená aj 20. mája 2010 a 27. novembra 2011, teda po uplynutí lehoty stanovenej v článku 3 ods. 2 prvej vete nariadenia č. 967/2006, ku ktorému v tomto prípade došlo 1. mája 2009.
Na účely odpovede na tieto otázky treba na úvod pripomenúť, že podľa článku 4 ods. 2 nariadenia č. 967/2006 má každý výrobca cukru povinnosť oznámiť príslušnému orgánu členského štátu, ktorým bol schválený, pred 1. februárom príslušného hospodárskeho roka množstvo vyrobeného cukru presahujúce jeho výrobnú kvótu, ako aj pred koncom každého nasledujúceho mesiaca úpravy tejto výroby, ku ktorým došlo počas predchádzajúceho mesiaca uvedeného hospodárskeho roka.
Okrem toho podľa článku 3 ods. 2 toho istého nariadenia má členský štát povinnosť oznámiť pred 1. májom nasledujúcim po hospodárskom roku, počas ktorého bolo vyrobené nadbytočné množstvo, výrobcom celkový dlžný poplatok.
V tejto súvislosti Súdny dvor vo svojom rozsudku z 10. januára 2002, British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
, body
,
a
), rozhodol, že lehota stanovená v článku 3 ods. 2 nariadenia č. 2670/81 je kogentná. Tiež však spresnil, že prekročenie tejto lehoty možno pripustiť, po prvé ak príslušný vnútroštátny orgán, s výnimkou nedbanlivosti z jeho strany, nepoznal podrobnosti o výrobe cukru podniku a po druhé ak túto neznalosť možno dôvodne pripísať uvedenému podniku, ktorý nekonal v dobrej viere a nedodržal všetky relevantné ustanovenia.
Z tejto judikatúry vyplýva, že iba vo výnimočných prípadoch je prípustné prekročenie uvedenej lehoty na oznámenie, t. j. ak sú splnené dve kumulatívne podmienky uvedené Súdnym dvorom v uvedenom rozsudku.
V tom istom rozsudku Súdny dvor okrem iného konštatoval, že vnútroštátnemu súdu prináleží, aby v tejto súvislosti vykonal potrebné overenia a vyvodil z nich prípadné dôsledky, najmä s prihliadnutím na to, do akej miery bola príslušnému vnútroštátnemu orgánu známa dotknutá situácia, a vzhľadom na náležitú starostlivosť, ktorú tento orgán preukázal (pozri rozsudok z 10. januára 2002, British Sugar,
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
, bod
).
Hoci sa uvedený rozsudok týka výkladu článku 3 ods. 2 nariadenia č. 2670/81, treba konštatovať, že toto ustanovenie bolo v podstate v rovnakom znení neskôr nahradené článkom 3 ods. 2 prvou vetou nariadenia č. 967/2006, ktorý sa uplatňuje na vec samu. V dôsledku toho sú úvahy, ktoré v súvislosti s článkom 3 ods. 2 nariadenia č. 2670/81 Súdny dvor rozvinul v rozsudku z 10. januára 2002, British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
), v plnom rozsahu použiteľné na okolnosti prejednávaného sporu vo veci samej.
Za týchto okolností, ako to žiada vnútroštátny súd, s cieľom určiť, či prekročenie lehoty na oznámenie stanovenej v článku 3 ods. 2 prvej vete nariadenia č. 967/2006 je za takýchto okolností prípustné, treba overiť, či sú splnené kumulatívne podmienky stanovené judikatúrou citovanou v bode 37 tohto rozsudku.
Pokiaľ ide o prvú z týchto podmienok, spis predložený Súdnemu dvoru neobsahuje žiadne skutočnosti, ktoré by umožňovali jednoznačne preukázať, že príslušnému vnútroštátnemu orgánu neboli známe podrobnosti o výrobe cukru v spoločnosti Südzucker.
Pokiaľ ide o druhú podmienku týkajúcu sa neexistencie dobrej viery dotknutého podniku, treba konštatovať, že Südzucker nepochybne uznala, že vyrobila množstvo cukru presahujúce výrobnú kvótu. Ako však bolo potvrdené na pojednávaní v tejto veci, zdá sa, že tento prebytok výroby vyplýva len zo zmeny hustoty, ktorá sa pôvodne uplatňovala, a že k tejto zmene došlo po stanovení výrobnej kvóty pridelenej spoločnosti Südzucker, čo colný úrad vôbec nespochybnil.
Inými slovami, ako zdôraznila Südzucker na pojednávaní, zdá sa, že ak by hustota, ktorá sa pôvodne uplatňovala, nebola zmenená, dotknutý podnik by nedosiahol prebytok výroby cukru.
Za týchto podmienok prináleží vnútroštátnemu súdu, aby overil, či takáto príčinná súvislosť existuje, a zohľadnil ju v rámci analýzy, ktorej cieľom je uistiť sa, že výrobca cukru, o ktorého ide vo veci samej, konal v dobrej viere.
Tieto úvahy nemôže spochybniť možnosť, ktorú navrhuje vnútroštátny súd, a to dovolávať sa za okolností vo veci samej na uplatnenie zásad stanovených Súdnym dvorom v rozsudku z 25. marca 2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi a i. (
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00 až C‑491/00 a C‑497/00 až C‑499/00
,
EU:C:2004:179
), ktorý – ako vyplýva z bodov 26 a 27 tohto rozsudku – bol vydaný vo veci oznámenia dodatočných poplatkov v rámci spoločnej organizácie trhu s mliekom.
Ako totiž zdôrazňuje Südzucker, tento rozsudok bol Súdnym dvorom vydaný v súvislosti s právnou situáciou a oblasťou, ktoré sa odlišujú od právnej situácie a oblasti, o ktoré ide vo veci samej. Tieto odlišnosti sa týkajú najmä kontrolných opatrení potrebných na zabezpečenie výberu poplatku za množstvá mlieka, ako aj podmienok uplatňovania dodatočného poplatku. V dôsledku toho úvahy, ktoré Súdny dvor rozvinul v uvedenom rozsudku v rámci spoločnej organizácie trhu s mliekom, nemožno analogicky uplatniť v rámci sporu vo veci samej, ktorý sa týka organizácie trhu s cukrom. Takéto úvahy preto nemôžu byť rozhodujúce na účely výkladu a uplatnenia príslušných ustanovení nariadenia č. 967/2006.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na prvú a druhú otázku odpovedať tak, že článok 3 ods. 2 prvá veta nariadenia č. 967/2006 sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ príslušný orgán členského štátu oznámi dotknutému výrobcovi cukru výšku poplatku za nadbytočné množstvo cukru v rámci lehoty stanovenej v tomto ustanovení, táto lehota sa v zásade uplatní aj na zmenu takéhoto oznámenia, ktorá vyplýva z kontroly vykonanej na základe článku 10 nariadenia č. 952/2006. Prekročenie tejto lehoty však možno pripustiť, ak príslušný vnútroštátny orgán, s výnimkou nedbanlivosti z jeho strany, nepoznal podrobnosti o výrobe cukru dotknutého podniku a ak túto neznalosť možno dôvodne pripísať uvedenému podniku, ktorý nekonal v dobrej viere a nedodržal všetky relevantné ustanovenia. Vnútroštátnemu súdu prináleží, aby so zreteľom na všetky okolnosti tejto veci posúdil, či ide o takýto prípad aj vo veci samej.
O tretej a štvrtej otázke
Svojou treťou a štvrtou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, vnútroštátny súd v podstate žiada Súdny dvor, aby v prípade, že členské štáty môžu výrobcom cukru zaslať oznámenie o zmene výšky poplatku za nadbytočné množstvo vyrobeného cukru aj po uplynutí lehoty stanovenej v článku 3 ods. 2 prvej vete nariadenia č. 967/2006, objasnil, či lehota, v ktorej musí byť táto zmena oznámená, musí byť stanovená na 1. máj roku nasledujúceho po vypracovaní správy o kontrole alebo či je potrebné uplatniť pravidlá stanovené vnútroštátnym právom. Tento súd sa tiež pýta, či sa všeobecné zásady práva Únie majú vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby za takých okolností, o aké ide vo veci samej, bolo toto oznámenie za hospodársky rok 2007/2008 vykonané 20. októbra 2010 a 27. októbra 2011.
Na účely odpovede na tieto otázky treba uviesť, že hoci nariadenie č. 967/2006 vo svojom článku 3 ods. 2 stanovuje lehotu, v rámci ktorej musí členský štát oznámiť výrobcom výšku celkového poplatku, ktorý sa má zaplatiť za určitý hospodársky rok, napriek tomu neobsahuje žiadne ustanovenie týkajúce sa lehoty, v rámci ktorej musia byť výrobcom zaslané oznámenia o zmene, ktoré vyplynuli z kontrol v zmysle článku 10 tohto nariadenia.
V prípade, že v tejto oblasti neexistujú ustanovenia práva Únie, prináleží vnútroštátnym orgánom, a najmä vnútroštátnym súdom, aby v súlade so zásadou procesnej autonómie členských štátov upravili tieto aspekty konania a stanovili tak podmienky, za ktorých môžu tieto štáty adresovať dotknutým výrobcom cukru oznámenia o zmene celkovej sumy, ktorú treba zaplatiť za nadbytočné množstvo vyrobeného cukru. Tieto podmienky však musia rešpektovať zásady ekvivalencie a efektivity, teda nesmú byť nevýhodnejšie ako podmienky týkajúce sa podobných oznámení založených na ustanoveniach vnútroštátneho práva a nesmú byť ani stanovené takým spôsobom, aby prakticky znemožnili výkon práv priznaných právnym poriadkom Únie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 27. septembra 2012, Zuckerfabrik Jülich a i.,
C‑113/10, C‑147/10 a C‑234/10
,
EU:C:2012:591
, body
a
, ako aj citovanú judikatúru, a z 27. júna 2018, Diallo,
C‑246/17
,
EU:C:2018:499
, bod
).
V prejednávanej veci treba na jednej strane uviesť, že cieľom tak poplatku za nadbytočné množstvo vyrobeného cukru, ako aj následných kontrol a zmien je zabezpečiť účinné fungovanie systému kvót na trhu s cukrom a najmä zabrániť tomu, aby niektorí výrobcovia boli zvýhodnení oproti iným výrobcom. Konkrétne cieľom kontrol vykonaných po prvom oznámení výšky poplatku je predovšetkým objasniť správnosť údajov o stanovenom objeme výroby cukru a zmeniť
a posteriori
rozhodnutia, ktoré príslušný vnútroštátny orgán predtým vydal s výhradou overenia, a prípadne uložiť výrobcom sankcie.
Na druhej strane, pokiaľ ide o oznámenia zmeny súm, ktoré majú zaplatiť výrobcovia cukru, ako bolo uvedené v bode 38 tohto rozsudku, len vo výnimočných prípadoch možno pripustiť prekročenie lehoty na oznámenie.
Ak by však v dôsledku takejto zmeny, ktorá vyplýva z následných kontrol, mohla byť v každom prípade a bez ohľadu na akúkoľvek uplatniteľnú lehotu opäť stanovená celková suma, ktorá má byť zaplatená, lehota na oznámenie upravená v článku 3 ods. 2 nariadenia č. 967/2006 by mohla byť úplne zbavená svojho potrebného účinku. Stačilo by totiž, aby príslušný vnútroštátny správny orgán s cieľom dodržať túto lehotu zaslal dotknutému podniku pred uplynutím tejto lehoty obyčajné formálne oznámenie a toto oznámenie následne kedykoľvek zmenil prostredníctvom oznámenia o zmene.
Okrem toho takýto prístup by mohol ohroziť práva dotknutého výrobcu cukru, a konkrétnejšie by mohol porušiť zásadu právnej istoty, ktorá vyžaduje, aby právne pravidlá boli jasné a presné, a smeruje k zabezpečeniu predvídateľnosti situácií a právnych vzťahov, na ktoré sa vzťahuje právo Únie (rozsudok z 15. septembra 2005, Írsko/Komisia,
C‑199/03
,
EU:C:2005:548
, bod
a citovaná judikatúra).
Za týchto podmienok tak vnútroštátnemu súdu prináleží, aby v každom konkrétnom prípade a vzhľadom na všetky okolnosti konania vo veci samej overil, či je lehota, v ktorej môže byť oznámená zmena výšky poplatku za nadbytočné množstvo po uplynutí lehoty stanovenej v článku 3 ods. 2 prvej vete nariadenia č. 967/2006, v súlade so zásadami ekvivalencie a efektivity, ako aj so zásadou právnej istoty.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na tretiu a štvrtú otázku odpovedať tak, že v prípade neexistencie ustanovení práva Únie týkajúcich sa lehoty, v ktorej musia členské štáty zaslať výrobcom cukru oznámenie o zmene výšky poplatku za nadbytočné množstvo cukru po uplynutí lehoty stanovenej v článku 3 ods. 2 prvej vete nariadenia č. 967/2006, prináleží vnútroštátnemu súdu, aby v každom konkrétnom prípade a vzhľadom na všetky okolnosti konania vo veci samej overil, či je táto lehota v súlade so zásadami ekvivalencie a efektivity, ako aj so zásadou právnej istoty.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov, Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol:

1.
Článok 3 ods. 2 prvá veta nariadenia Komisie (ES) č. 967/2006 z 29. júna 2006, ktorým sa ustanovujú podrobné podmienky uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 318/2006 v súvislosti s výrobou mimo kvót v sektore cukru, sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ príslušný orgán členského štátu oznámi dotknutému výrobcovi cukru výšku poplatku za nadbytočné množstvo cukru v rámci lehoty stanovenej v tomto ustanovení, táto lehota sa v zásade uplatní aj na zmenu takéhoto oznámenia, ktorá vyplýva z kontroly vykonanej na základe článku 10 nariadenia Komisie (ES) č. 952/2006 z 29. júna 2006 o spôsoboch uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 318/2006 v súvislosti s riadením vnútorného trhu s cukrom a s režimom kvót, zmeneného nariadením Komisie (ES) č. 707/2008 z 24. júla 2008. Prekročenie tejto lehoty však možno pripustiť, ak príslušný vnútroštátny orgán, s výnimkou nedbanlivosti z jeho strany, nepoznal podrobnosti o výrobe cukru dotknutého podniku a ak túto neznalosť možno dôvodne pripísať uvedenému podniku, ktorý nekonal v dobrej viere a nedodržal všetky relevantné ustanovenia. Vnútroštátnemu súdu prináleží, aby so zreteľom na všetky okolnosti tejto veci posúdil, či ide o takýto prípad aj vo veci samej.

2.
V prípade neexistencie ustanovení práva Únie týkajúcich sa lehoty, v ktorej musia členské štáty zaslať výrobcom cukru oznámenie o zmene výšky poplatku za nadbytočné množstvo cukru po uplynutí lehoty stanovenej v článku 3 ods. 2 prvej vete nariadenia č. 967/2006, prináleží vnútroštátnemu súdu, aby v každom konkrétnom prípade a vzhľadom na všetky okolnosti konania vo veci samej overil, či je táto lehota v súlade so zásadami ekvivalencie a efektivity, ako aj so zásadou právnej istoty.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.