CELEX: 62021CJ0319
Trimitere preliminară
Agricultură
Organizare comună a piețelor
Regulamentul (CE) nr. 1234/2007
Fructe și legume proaspete ambalate
Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011
Control de conformitate
Transport către un punct de vânzare aparținând aceleiași societăți de comercializare
Document însoțitor
Indicarea țării de origine

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolelor 113 și 113a din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (denumit în continuare „Regulamentul unic OCP”) (
JO 2007, L 299, p. 1
), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 361/2008 al Consiliului din 14 aprilie 2008 (
JO 2008, L 121, p. 1
) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1234/2007”), precum și articolele 5 și 8 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 al Comisiei din 7 iunie 2011 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului nr. 1234/2007 în ceea ce privește sectorul fructelor și legumelor și sectorul fructelor și legumelor prelucrate (
JO 2011, L 157, p. 1
).
Această cerere a fost prezentată în cadrul unui litigiu între, pe de o parte, Agecontrol SpA și, pe de altă parte, ZR și Lidl Italia Srl, cu privire la sancțiunea administrativă pecuniară aplicată de Agecontrol ca urmare a indicării eronate a țării de origine a fructelor și legumelor comercializate de ZR și Lidl Italia, prevăzută pe două documente însoțitoare ale acestor produse.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Regulamentul nr. 1234/2007
Articolul 113 din Regulamentul nr. 1234/2007, intitulat „Standarde de comercializare”, prevedea:
„(1)   Comisia [Europeană] poate prevedea norme de comercializare pentru unul sau mai multe produse din următoarele sectoare:
[…]
(b) fructe și legume;
[…]
(2)   Normele menționate la alineatul (1):
(a)
se stabilesc luând în considerare în special:
(i)
particularitățile produselor în cauză;
[…]
(b)
se pot referi în special la calitate, clasificare, greutate, calibrare, ambalare, condiționare, depozitare, transport, prezentare, origine și etichetare.
(3)   În absența unor dispoziții contrare ale Comisiei, conform criteriilor menționate la alineatul (2) litera (a), produsele pentru care normele de comercializare au fost stabilite nu pot fi comercializate în [Uniunea Europeană] decât dacă îndeplinesc normele respective.
Fără a aduce atingere vreunei dispoziții specifice care ar putea fi adoptată de către Comisie în aplicarea articolului 194, statele membre verifică conformitatea produselor în cauză cu normele stabilite și, dacă este cazul, iau sancțiunile care se impun.”
Articolul 113a din acest regulament, intitulat „Cerințe suplimentare pentru comercializarea produselor din sectorul fructelor și al legumelor”, prevedea:
„(1)   Produsele din sectorul fructelor și al legumelor destinate a fi vândute în stare proaspătă consumatorilor pot fi comercializate numai dacă sunt de calitate bună, corectă și vandabilă și dacă este indicată țara de origine.
(2)   Normele de comercializare la care se face referire la alineatul (1) și la articolul 113 alineatul (1) literele (b) și (c) se aplică tuturor etapelor de comercializare, inclusiv importului și exportului, exceptând cazurile în care Comisia dispune altfel.
(3)   Deținătorul produselor provenind din sectorul fructelor și al legumelor și din cel al fructelor și al legumelor prelucrate reglementate în baza normelor de comercializare poate să expună aceste produse sau să le ofere spre vânzare, să le livreze sau să le comercializeze în [Uniune] numai în conformitate cu respectivele norme și este responsabil de asigurarea unei asemenea conformități.
(4)   În plus față de dispozițiile articolului 113 alineatul (3) al doilea paragraf și fără a aduce atingere niciunei dispoziții care poate fi adoptată de Comisie în conformitate cu articolul 194, în special în ceea ce privește aplicarea coerentă în statele membre a verificărilor de conformitate, statele membre verifică, în sectorul fructelor și al legumelor și în sectorul fructelor și al legumelor prelucrate, în mod selectiv, pe baza unei analize a riscului, dacă produsele în cauză se conformează standardelor de comercializare respective. Aceste verificări se concentrează pe etapa anterioară expedierii de la locul de producție, când produsele sunt ambalate sau încărcate. Pentru produsele din țările terțe, verificările se efectuează înainte de punerea în circulație.”
Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011
Considerentul (10) al Regulamentului de punere în aplicare nr. 543/2011 prevede:
„Pentru a se asigura desfășurarea corespunzătoare și eficace a controalelor, facturile și documentele însoțitoare, altele decât cele destinate consumatorilor, trebuie să conțină anumite informații de bază incluse în standardele de comercializare.”
Articolul 4 din acest regulament de punere în aplicare, intitulat „Excepțiile și derogările de la aplicarea standardelor de comercializare”, prevede la alineatul (2):
„Prin derogare de la articolul 113a alineatul (3) din Regulamentul [nr. 1234/2007], următoarele produse nu fac obiectul obligației de respectare a standardelor de comercializare în cadrul unei anumite zone de producție:
(a)
produsele vândute sau livrate de cultivator către unitățile de condiționare și ambalare sau către spațiile de depozitare, ori expediate de la exploatația sa către unitățile respective și
(b)
produsele expediate de la spațiile de depozitare către unitățile de condiționare și ambalare.”
În conformitate cu articolul 5 din regulamentul de punere în aplicare menționat, intitulat „Informațiile specifice”:
„(1)   Informațiile specifice solicitate în temeiul prezentului capitol trebuie prezentate în mod lizibil și vizibil pe una dintre părțile ambalajului, fie imprimate direct pe ambalaj astfel încât să nu poată fi șterse, fie pe o etichetă care este parte integrantă din ambalaj sau este bine atașată acestuia.
(2)   În cazul mărfurilor expediate în vrac și încărcate direct într‑un mijloc de transport, informațiile specifice menționate la alineatul (1) trebuie să figureze într‑un document de însoțire a mărfurilor sau pe o fișă plasată într‑un loc vizibil din interiorul mijlocului de transport.
[…]
(4)   Facturile și documentele însoțitoare, cu excepția chitanțelor destinate consumatorilor, trebuie să indice denumirea și țara de origine a produselor și, după caz, categoria, soiul sau tipul comercial, dacă acestea sunt cerute de un standard de comercializare specific, sau faptul că produsul este destinat prelucrării.”
Articolul 8 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, intitulat „Domeniul de aplicare”, prevede:
„Prezentul capitol stabilește normele aplicabile controalelor privind conformitatea, acestea fiind controalele efectuate asupra fructelor și legumelor pe parcursul tuturor etapelor de comercializare, în vederea verificării conformității acestora cu standardele de comercializare și cu alte dispoziții ale prezentului titlu și ale articolelor 113 și 113a din Regulamentul [nr. 1234/2007].”
Articolul 11 din acest regulament de punere în aplicare, intitulat „Controalele de conformitate”, prevede la alineatele (1) și (4):
„(1)   În vederea asigurării conformității cu standardele de comercializare și cu alte dispoziții ale prezentului titlu și ale articolelor 113 și 113a din Regulamentul [nr. 1234/2007], statele membre se asigură că controalele de conformitate sunt efectuate în mod selectiv, pe baza unei analize a riscului și cu o frecvență corespunzătoare.
[…]
(4)   Comercianții trebuie să comunice organismelor de control toate informațiile pe care acestea din urmă le consideră necesare pentru organizarea și efectuarea controalelor de conformitate.”
Articolul 17 din regulamentul de punere în aplicare menționat, intitulat „Metodele de control”, conține un alineat (1), care prevede:
„Controalele de conformitate prevăzute de prezentul capitol, cu excepția celor efectuate în etapa vânzării cu amănuntul către consumatorul final, se efectuează în conformitate cu metodele de control prevăzute în anexa V, în afara cazului în care prezentul regulament prevede dispoziții contrare.
[…]”
Anexa V la Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, intitulată „Metodele de control menționate la articolul 17 alineatul (1)”, definește la punctul 1.4 noțiunea de „transport” după cum urmează:
„Cantitatea de produse destinată comercializării de către un anumit comerciant, prezentă la momentul controlului și definită printr‑un document. Un transport poate consta în unul sau mai multe tipuri de produse; poate conține unul sau mai multe loturi de fructe și legume proaspete, uscate sau deshidratate.”
Această anexă conține de asemenea o secțiune privind „Punerea în aplicare a controlului de conformitate”, care prevede:
„2.1. Observație generală
Controlul de conformitate se efectuează prin evaluarea eșantioanelor prelevate la întâmplare din diferite puncte ale lotului care trebuie controlat. În principiu, calitatea eșantioanelor se presupune a fi reprezentativă pentru calitatea lotului.
2.2. Locul de efectuare a controlului
Controlul de conformitate poate fi efectuat în timpul operațiunilor de ambalare, la punctul de expediere, în timpul transportului, la punctul de recepție, în etapa vânzării angro și a vânzării cu amănuntul.
[…]
2.3. Identificarea loturilor și/sau impresia generală privind transportul
Identificarea loturilor se efectuează în funcție de marcajul acestora sau de alte criterii, cum ar fi mențiunile stabilite în temeiul Directivei 89/396/CEE a Consiliului [din 14 iunie 1989 privind indicarea sau marcarea care permite identificarea lotului din care face parte un produs alimentar (
JO 1989, L 186, p. 21
, Ediție specială, 13/vol. 9, p. 172)]. În cazul transporturilor formate din mai multe loturi, inspectorul trebuie să își formeze o impresie generală privind transportul, cu ajutorul documentelor de însoțire sau al declarațiilor privind transporturile. Inspectorul determină apoi gradul de conformitate al loturilor prezentate cu informațiile incluse în aceste documente.
În cazul în care produsele urmează a fi sau au fost încărcate într‑un mijloc de transport, numărul de înregistrare al acestuia este utilizat la identificarea transportului.”
Dreptul italian
Articolul 4 din decreto legislativo n. 306 – Disposizioni sanzionatorie in attuazione del regolamento (CE) n. 1148/2001 relativo ai controlli di conformità alle norme di commercializzazione applicabili nel settore degli ortofrutticoli freschi, a norma dell’articolo 3 della legge 1 marzo 2002, n. 39 [Decretul legislativ nr. 306, de stabilire a dispozițiilor privind sancțiunile în aplicarea Regulamentului (CE) nr. 1148/2001 privind controalele de conformitate cu standardele de comercializare aplicabile în sectorul fructelor și legumelor proaspete, în conformitate cu articolul 3 din Legea nr. 39 din 1 martie 2002] din 10 decembrie 2002 (GURI nr. 25 din 31 ianuarie 2003) prevede la alineatul 1:
„Cu excepția cazului în care fapta constituie o infracțiune, orice persoană care nu respectă standardele privind fructele și legumele proaspete adoptate de Comisi[e] […] potrivit articolelor 113 și 113a din Regulamentul [nr. 1234/2007], cu modificările ulterioare, este supusă unei sancțiuni administrative pecuniare între 550 de euro și 15500 de euro.”
Litigiul principal și întrebarea preliminară
Agecontrol este agenția națională responsabilă în Italia cu controlul conformității fructelor și legumelor cu standardele de comercializare. Cu ocazia unui control efectuat la 25 septembrie 2013, inspectorii acestei agenții au constatat că două documente datate 3 iunie și 29 iulie 2013, care însoțeau două transporturi de fructe și legume de pe platforma de distribuție a Lidl Italia către un punct de vânzare aparținând acesteia din urmă, conțineau o indicație eronată a țării de origine a unui lot de căpșuni și a unui lot de tomate în ciorchine. În timp ce ambalajele acestor produse indicau țara de origine a acestora, și anume Spania și, respectiv, Italia, documentele însoțitoare ale produselor menționate indicau alte țări de origine, și anume Țările de Jos și, respectiv, Belgia.
Considerând că indicarea eronată a țării de origine a produselor respective pe aceste documente însoțitoare era contrară cerințelor prevăzute la articolele 5 și 8 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, Agecontrol a impus printr‑o ordonanță de somație de plată din 30 aprilie 2018 o sancțiune administrativă pecuniară în temeiul articolului 4 alineatul (1) din Decretul legislativ nr. 306 din 10 decembrie 2002, menționat la punctul 13 din prezenta hotărâre.
Lidl Italia și ZR, reprezentantul legal al acesteia, au formulat opoziție împotriva acestei ordonanțe de somație de plată la Tribunale di Treviso (Tribunalul din Treviso, Italia), care a admis opoziția și a anulat ordonanța menționată.
Agecontrol a formulat recurs împotriva hotărârii acestei instanțe la instanța de trimitere, Corte d’appello di Venezia (Curtea de Apel din Veneția, Italia), susținând că documentele însoțitoare privind transportul produselor din sectorul fructelor și legumelor de la platforma de distribuție până la punctul de vânzare aparținând aceleiași întreprinderi comerciale trebuie să indice țara de origine a produselor transportate. Astfel, rezultă din articolele 5 și 8 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011 că documentele însoțitoare ale acestor produse trebuie să conțină o astfel de mențiune în toate etapele de comercializare a produselor menționate, inclusiv în etapa transportului intern între platforma de distribuție și supermarketul aparținând aceluiași comerciant în care acestea sunt vândute consumatorilor.
ZR și Lidl Italia susțin că, în cazul specific al mărfurilor preambalate sau plasate într‑un ambalaj, dreptul Uniunii nu impune ca documentele însoțitoare să conțină informații privind țara de origine a acestor mărfuri având în vedere că această informație figurează deja pe ambalaj sau pe eticheta care este parte integrantă din ambalaj sau este bine atașată acestuia. Acest lucru ar fi valabil
a fortiori
pentru produsele transportate de la o platformă de distribuție până la punctul de vânzare aparținând aceluiași comerciant.
Instanța de trimitere are îndoieli cu privire la aspectul dacă dreptul Uniunii impune deținătorului de produse proaspete din sectorul fructelor și legumelor să dispună un document însoțitor pentru aceste produse care să indice țara de origine în cazul în care, în primul rând, produsele menționate sunt expediate în ambalajele de origine care poartă informația specifică privind țara de origine (prin intermediul unei inscripții care nu poate fi ștearsă sau al unei etichete), în al doilea rând, transportul acelorași produse are loc între un punct de plecare și un punct de sosire aparținând aceluiași comerciant și, în al treilea rând, informația privind țara de origine figurează pe un panou de afișaj plasat într‑un loc vizibil din interiorul mijlocului de transport, precum și pe facturile emise de furnizorii terți.
Potrivit instanței de trimitere, articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011 nu prevede cazurile în care trebuie emis documentul însoțitor care să indice țara de origine a produselor în cauză. În consecință, aceasta consideră că dispoziția respectivă poate face obiectul unor interpretări divergente. Potrivit unei prime interpretări, ar exista o obligație de a emite un astfel de document numai în cazul schimburilor comerciale de mărfuri cu furnizori terți, astfel cum ar fi admis jurisprudența Corte suprema di cassazione (Curtea de Casație, Italia), sau în cazul mărfurilor expediate în vrac, astfel cum susțin ZR și Lidl Italia. Conform unei a doua interpretări, susținută de Agecontrol, din această dispoziție ar rezulta o obligație generalizată de a emite un document însoțitor care să poarte informația privind țara de origine a produselor în cauză în toate etapele transportului efectuat în vederea introducerii pe piață a acestor produse, inclusiv în cazul în care produsele menționate sunt transportate între entități care aparțin aceluiași comerciant.
În aceste condiții, Corte d’appello di Venezia (Curtea de Apel din Veneția) a decis să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul [de punere în aplicare] nr. 543/2011 coroborat cu articolul 5 alineatul (1) și articolul 8 din același regulament și cu articolele 113 și 113a din Regulamentul [nr. 1234/2007] trebuie interpretat în sensul că impune redactarea unui document însoțitor pe care să fie indicate denumirea și țara de origine a fructelor și legumelor proaspete livrate preambalate sau în ambalajele originale aplicate de producător, în timpul transportului lor de la o platformă de distribuție a unei societăți de comercializare la un punct de vânzare al aceleiași societăți, independent de faptul că pe una dintre părțile ambalajului, fie imprimate direct pe ambalaj astfel încât să nu poată fi șterse, fie pe o etichetă care este parte integrantă din ambalaj sau este bine atașată acestuia, sunt prezentate informațiile specifice prevăzute în capitolul I din Regulamentul [de punere în aplicare] nr. 543/2011 (printre care cele referitoare la denumirea și țara de origine a produselor) și că aceste informații sunt indicate și în facturile emise de furnizorul de la care societatea care comercializează produsul l‑a achiziționat și sunt păstrate la birourile contabile ale acesteia din urmă și pe o fișă plasată într‑un loc vizibil din interiorul mijlocului de transport cu care circulă produsul?”
Cu privire la întrebarea preliminară
Prin intermediul întrebării sale, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011 coroborat cu articolul 8 din acest regulament și cu articolele 113 și 113a din Regulamentul nr. 1234/2007 trebuie interpretat în sensul că controlul de conformitate cu standardele de comercializare a produselor din sectorul fructelor și legumelor impune deținătorului acestor produse să elibereze un document însoțitor, în toate etapele comercializării acestora, care să indice denumirea și țara de origine a produselor menționate, inclusiv în cazul în care aceste produse sunt ambalate, și ca informațiile specifice prevăzute de Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, și anume denumirea și țara de origine a produselor în cauză, să fie prezentate în mod vizibil și astfel încât să nu poată fi șterse pe una dintre părțile ambalajelor acestora, pe un panou de afișaj plasat într‑un loc vizibil din interiorul mijlocului de transport cu care sunt transportate produsele, precum și pe facturile emise de furnizorul acestor produse.
Trebuie amintit, în primul rând, că articolul 5 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, intitulat „Informațiile specifice”, prevede la alineatul (1) că, în temeiul standardelor de comercializare, informațiile specifice solicitate, printre care se numără, în conformitate cu anexa I partea B la acest regulament, informația privind țara de origine a produselor în cauză, trebuie prezentate în mod lizibil și vizibil pe ambalaj, fie imprimate direct pe ambalaj astfel încât să nu poată fi șterse, fie pe o etichetă care este parte integrantă din ambalaj sau este bine atașată acestuia. Alineatul (2) al acestui articol prevede, în cazul specific al mărfurilor expediate în vrac care sunt încărcate direct într‑un mijloc de transport, că aceste informații specifice trebuie să figureze într‑un document sau pe o fișă plasată într‑un loc vizibil din interiorul mijlocului de transport. În ceea ce privește alineatul (4) al articolului menționat, acesta se limitează să prevadă că denumirea și țara de origine a produselor trebuie să fie menționate pe facturi și în documentele însoțitoare.
Astfel, rezultă din formularea articolului 5 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, considerat în ansamblu, că scopul acestui articol nu este acela de a impune eliberarea unui document însoțitor pe care trebuie să figureze informația privind țara de origine a produselor aparținând sectorului fructelor și legumelor, ci numai de a impune ca această informație să fie inclusă pe anumite suporturi care însoțesc aceste produse, odată ce aceste suporturi sunt eliberate.
În continuare, trebuie arătat că articolul 8 din regulamentul de punere în aplicare menționat se limitează să amintească faptul că sunt efectuate controale de conformitate asupra fructelor și legumelor pe parcursul tuturor etapelor de comercializare și face trimitere la articolele 113 și 113a din Regulamentul nr. 1234/2007, fără a face referire la vreun document însoțitor și nici la vreo obligație de emitere a unui astfel de document.
În plus, articolul 113a din Regulamentul nr. 1234/2007 coroborat cu articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011 se limitează să instituie regulile generale referitoare la standardele de comercializare, precum și la controlul privind conformitatea cu acestea, fără a impune emiterea unui document însoțitor.
În sfârșit, articolul 113 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 1234/2007 coroborat cu articolul 3 alineatul (2) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011 prevede în esență că Comisia poate adopta standarde de comercializare specifice pentru produse din sectorul fructelor și legumelor, precum căpșunile și tomatele. Aceste standarde pot viza anumite caracteristici ale acestor produse, precum ambalarea, transportul, prezentarea, comercializarea, originea sau etichetarea acestora, și sunt prevăzute, pentru căpșuni și tomate, în partea B, părțile 7 și, respectiv, 10 din anexa I la Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011. În conformitate cu articolul 113 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1234/2007, revine statelor membre sarcina de a efectua controale privind conformitatea acestor produse cu standardele menționate. Cu toate acestea, niciuna dintre aceste dispoziții nu prevede o obligație din partea comerciantului în cauză de a emite un document însoțitor.
În consecință, nici articolele 5 și 8 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, nici articolele 113 și 113a din Regulamentul nr. 1234/2007 nu pot fi interpretate ca impunând unui comerciant să emită un document însoțitor în care să figureze informația privind țara de origine a produselor pe care acesta le comercializează.
Cu toate acestea, astfel cum subliniază Comisia în observațiile sale scrise, în cazul în care este emis un document însoțitor, acesta trebuie să menționeze țara de origine, iar această obligație se aplică indiferent dacă informația privind țara de origine figurează deja pe ambalaj, pe facturi sau pe fișa plasată în interiorul mijlocului de transport.
În această privință, ar trebui să se clarifice faptul că cerința privind indicarea țării de origine a unui produs pe facturi și pe documentele însoțitoare, astfel cum este prevăzută la articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, trebuie interpretată în lumina considerentului (10) al acestui regulament, în măsura în care aceasta vizează facilitarea efectuării controalelor de conformitate prin furnizarea către inspector a anumitor informații de bază pe documente care nu sunt destinate consumatorilor.
În conformitate cu articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, controalele de conformitate se efectuează potrivit metodelor prevăzute la punctul 2 din anexa V la regulamentul respectiv, prin evaluarea unor eșantioane prelevate la întâmplare din diferite puncte ale lotului care trebuie controlat. În această privință, rezultă din cuprinsul acestui punct din anexa V că acest control se efectuează în mai multe etape succesive, care constau în esență într‑o primă etapă de identificare a loturilor care trebuie controlate sau, în cazul unui transport format din mai multe loturi, de stabilire a unei impresii generale privind transportul, într‑o a doua etapă de prezentare a produselor care trebuie controlate și într‑o a treia și ultimă etapă de control fizic al acestor produse.
În cazul unui transport format din mai multe loturi, punctul 2.3 din anexa V la acest regulament precizează, pe de o parte, că inspectorul trebuie să își formeze o impresie generală privind transportul cu ajutorul documentelor de însoțire sau al declarațiilor privind transporturile și, pe de altă parte, că inspectorul respectiv determină în consecință gradul de conformitate al loturilor prezentate cu informațiile incluse în aceste documente.
Astfel, întrucât documentul însoțitor este unul dintre cele două documente de referință pe baza cărora inspectorul își formează o impresie generală privind loturile care trebuie controlate, orice indicație privind țara de origine cuprinsă în aceste documente care diferă de cea care figurează pe ambalajele produselor ce compun loturile care trebuie controlate poate afecta această impresie generală și, în consecință, poate compromite eficiența controlului de conformitate.
În plus, trebuie remarcat că, în conformitate cu articolul 11 alineatul (4) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, comercianții au obligația de a comunica organismelor de control toate informațiile pe care acestea din urmă le consideră necesare pentru organizarea și efectuarea controalelor de conformitate.
În acest context, chiar dacă documentul însoțitor sau declarațiile privind transporturile constituie documentele de referință care trebuie să reflecte cu exactitate informațiile înscrise pe ambalajele loturilor care trebuie controlate, nu este mai puțin adevărat că nici articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, nici articolul 11 alineatul (4) din acest regulament, nici punctul 2.3 din anexa V la acesta nu limitează mijloacele de probă la care poate recurge comerciantul pentru a‑i permite inspectorului să își formeze o impresie generală privind transportul în cauză.
Astfel, deși este esențial ca documentul însoțitor să nu conțină erori, iar comerciantul să furnizeze informații corecte inspectorului, astfel încât acesta din urmă să poată identifica în mod corect loturile care trebuie controlate, comerciantul rămâne, în principiu, liber în ceea ce privește elementele de probă care trebuie furnizate inspectorului pentru a‑i permite acestuia să își formeze o impresie generală exactă privind transportul și loturile care îl compun.
Rezultă că, în cazul în care un document însoțitor conține o indicație eronată privind țara de origine a unui produs, comerciantul care deține acest produs are obligația să înlăture prin orice mijloace, în cel mai scurt timp posibil, îndoielile pe care le poate avea inspectorul cu privire la originea exactă a acestui produs.
În acest context, revine instanței de trimitere sarcina de a verifica, în speță, dacă împrejurări precum prezența informației privind țara de origine pe ambalajele produselor, pe facturi, precum și pe un panou de afișaj plasat într‑un loc vizibil din interiorul mijlocului de transport sunt de natură să înlăture îndoielile pe care le‑a putut avea inspectorul în cursul controlului și, în consecință, dacă acestea pot atenua eventuala denaturare a impresiei generale privind transportul pe care și‑a format‑o inspectorul.
În ceea ce privește problema dacă un document însoțitor trebuie să cuprindă informația privind țara de origine a produsului chiar și în cazul în care acest produs este transportat între entități aparținând aceluiași comerciant, în special între o platformă de distribuție și un punct de vânzare, rezultă în mod clar din formularea articolului 8 din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, precum și a articolului 113a alineatul (2) din Regulamentul nr. 1234/2007 că standardele de comercializare se aplică „pe parcursul tuturor etapelor de comercializare”. Articolul 113a alineatul (3) din acest din urmă regulament precizează de asemenea, pe de o parte, că deținătorul produselor provenind din sectorul fructelor și al legumelor reglementate în baza unor norme de comercializare poate să expună aceste produse sau să le ofere spre vânzare, să le livreze sau să le comercializeze în interiorul Uniunii numai în conformitate cu respectivele norme și, pe de altă parte, că acesta este responsabil de asigurarea unei asemenea conformități.
În această privință, este suficient să se constate că expresia „pe parcursul tuturor etapelor de comercializare”, care nu este însoțită de nicio limitare, trebuie interpretată într‑un sens larg. Întrucât scopul controalelor de conformitate este de a verifica dacă produsele comercializate sunt conforme cu standardele de comercializare prescrise, aceste controale sunt menite să fie efectuate, în principiu, în toate etapele comercializării acestor produse, și anume în orice moment din perioada cuprinsă între producerea produselor menționate și vânzarea cu amănuntul a acestora, ceea ce acoperă transportul produselor respective între platforma de distribuție și punctul de vânzare cu amănuntul.
Această interpretare este susținută de altfel și de logica sistemului instituit prin Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011. Pe de o parte, articolul 4, intitulat „Excepțiile și derogările de la aplicarea standardelor de comercializare”, enumeră, în mod limitativ, cazurile în care produsele nu sunt supuse obligației de conformitate cu standardele de comercializare. Or, este suficient să se constate că transportul de produse între platforma de distribuție și punctul de vânzare cu amănuntul nu se numără printre cazurile enumerate în această dispoziție. De asemenea, este irelevantă împrejurarea că platforma de distribuție și punctul de vânzare cu amănuntul aparțin aceleiași întreprinderi sau unui număr de două entități economice distincte.
Pe de altă parte, trebuie arătat că punctul 2.2 din anexa V la Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011 precizează că controlul de conformitate poate fi efectuat în timpul operațiunilor de ambalare, la punctul de expediere, în timpul transportului, la punctul de recepție a mărfurilor, precum și în etapa vânzării angro și a vânzării cu amănuntul. Prin urmare, trebuie să se constate că efectuarea acestor controale nu se limitează doar la cazul circulației produselor între persoane juridice distincte și nici nu este restricționată numai la ipotezele în care se transferă proprietatea asupra produselor. Ceea ce este relevant, astfel cum prevede articolul 113a alineatul (3) din Regulamentul nr. 1234/2007, este ca deținătorul produselor, definit la articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011 ca fiind persoana care deține fizic produsele, să fie responsabil de asigurarea conformității acestor produse. În consecință, împrejurarea că un produs este controlat cu ocazia unui transport intern între două entități aparținând aceluiași comerciant este irelevantă.
Având în vedere ansamblul considerațiilor menționate anterior, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011, interpretat în lumina articolului 8 din acest regulament și a articolelor 113 și 113a din Regulamentul nr. 1234/2007, trebuie interpretat în sensul că controlul de conformitate cu standardele de comercializare a produselor din sectorul fructelor și legumelor nu necesită eliberarea de către deținătorul acestor produse a unui document însoțitor. În cazul în care deținătorul respectiv eliberează un astfel de document, acesta trebuie să menționeze însă, în toate etapele comercializării produselor în cauză, denumirea și țara de origine a acestor produse, indiferent de împrejurarea că informațiile specifice prevăzute de Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011 figurează deja în mod vizibil și astfel încât să nu poată fi șterse pe una dintre părțile ambalajului produselor, pe un panou de afișaj plasat într‑un loc vizibil din interiorul mijlocului de transport cu care sunt transportate produsele, precum și pe facturile emise de furnizorul acestor produse.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât procedura are, în ceea ce privește părțile din acțiunea principală, caracterul unui incident ridicat în fața instanței de trimitere, revine acesteia din urmă sarcina de a se pronunța asupra cheltuielilor de judecată. Cheltuielile efectuate pentru depunerea observațiilor în fața Curții, altele decât cele efectuate de părțile menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) hotărăște:

Articolul 5 alineatul (4) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 543/2011 al Comisiei din 7 iunie 2011 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește sectorul fructelor și legumelor și sectorul fructelor și legumelor prelucrate, interpretat în lumina articolului 8 din acest regulament și a articolelor 113 și 113a din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 361/2008 al Consiliului din 14 aprilie 2008, trebuie interpretat în sensul că controlul de conformitate cu standardele de comercializare a produselor din sectorul fructelor și legumelor nu necesită eliberarea de către deținătorul acestor produse a unui document însoțitor. În cazul în care deținătorul respectiv eliberează un astfel de document, acesta trebuie să menționeze însă, în toate etapele comercializării produselor în cauză, denumirea și țara de origine a acestor produse, indiferent de împrejurarea că informațiile specifice prevăzute de Regulamentul de punere în aplicare nr. 543/2011 figurează deja în mod vizibil și astfel încât să nu poată fi șterse pe una dintre părțile ambalajului produselor, pe un panou de afișaj plasat într‑un loc vizibil din interiorul mijlocului de transport cu care sunt transportate produsele, precum și pe facturile emise de furnizorul acestor produse.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: italiana.