CELEX: 62021CJ0383
Преюдициално запитване
Обществени поръчки
Директива 2014/24/ЕС
Възлагане на обществената поръчка без провеждане на процедура за възлагане на обществена поръчка
Обществени поръчки между субекти в публичния сектор
Член 12, параграф 3
Обществени поръчки, предмет на възлагане „in house“
Понятието „подобен контрол“
Условия
Представителство на всички участващи възлагащи органи
Член 12, параграф 4
Договор между възлагащи органи, преследващи общи цели от обществен интерес
Понятието „сътрудничество“
Условия
Липса на транспониране в определените срокове
Директен ефект

Преюдициалните запитвания се отнасят до тълкуването на член 12, параграфи 3 и 4 от Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (
ОВ L 94, 2014 г., стр. 65
).
Запитванията са отправени в рамките на спорове между Sambre & Biesme SCRL, дружество за обществено жилищно настаняване (SLSP) (наричано по-нататък „SLSP Sambre & Biesme“) (дело C‑383/21) и Commune de Farciennes (Община Фарсиен) (Белгия) (дело C‑384/21), от една страна, и Société wallone du logement (SWL) (Валонско дружество за жилищно настаняване), от друга страна, във връзка с отмяната от последното на решения на управителния съвет на SLSP Sambre & Biesme, с които последното, от една страна, е одобрило рамковото споразумение за съвместни обществени поръчки, сключено с община Фарсиен, и от друга страна, е предвидило да не обявява процедура за конкурентно възлагане за обществената поръчка за услуги по установяване на наличието на азбест поради наличието на отношение „in house“ между SLSP Sambre & Biesme и Intercommunale pour la gestion et la réalisation d’études techniques et économiques (Igretec) (Междуобщинско предприятие за управление и осъществяване на технически и икономически проучвания).
Правна уредба
Правото на Съюза
Съображения 5, 31 и 33 от Директива 2014/24 имат следното съдържание:
„(5)
Следва да се припомни, че никоя разпоредба на настоящата директива не задължава държавите членки да възлагат с договори или да прехвърлят на външни лица предоставянето на услуги, които желаят да предоставят сами или да организират по различен начин, а не чрез договори за обществени поръчки по смисъла на настоящата директива. Предоставянето на услуги въз основа на законови или подзаконови разпоредби или трудови договори не следва да попада в обхвата на настоящата директива. В някои държави членки това например може да се отнася до определени административни услуги и услуги, предоставяни от органите на централната власт, като услуги на изпълнителната и законодателната власт, или предоставяне на някои услуги на населението, например услуги в областта на външните работи или правосъдието или услуги по задължително социално осигуряване.
[…]
(31)
Съществува значителна правна несигурност до каква степен договорите за поръчки, сключени между субекти в публичния сектор, следва да бъдат обхванати от правилата за обществените поръчки. Съдебната практика на Съда на Европейския съюз в тази област се тълкува по различен начин от държавите членки и дори от възлагащите органи. Следователно е необходимо да се поясни в кои случаи правилата за обществените поръчки не се прилагат по отношение на договорите за поръчки, сключени в рамките на публичния сектор.
Това пояснение следва да се основава на принципите, установени в съдебната практика на Съда на Европейския съюз в тази област. Сам по себе си фактът, че и двете страни по договора са публични органи, не изключва прилагането на правилата за обществените поръчки. Прилагането на правилата за обществените поръчки обаче не следва да засяга свободата на публичните органи да изпълняват възложените им задачи за осигуряване на обществени услуги, като използват собствените си ресурси, което включва възможността за сътрудничество с други публични органи.
Следва да се гарантира, че изключеното от прилагането на правилата сътрудничество между публични органи не води до нарушаване нa конкуренцията по отношение на частните икономически оператори, дотолкова доколкото поставя частен доставчик на услуги в по-изгодна позиция в сравнение с неговите конкуренти.
[…]
(33)
Възлагащите органи следва да могат да решат да предоставят съвместно обществени услуги посредством сътрудничество, без да са задължени да използват определена правна форма. Това сътрудничество може да обхваща всички видове дейности, свързани с изпълнението на услуги и задължения, възложени на участващите органи или поети от тях, като задължителни или доброволни задачи на местните или регионалните органи или услуги, възложени на конкретни органи съобразно публичното право. Услугите, предоставяни от различните участващи органи, не трябва непременно да бъдат еднакви; те могат и да се допълват взаимно.
Предвидените в настоящата директива правила не следва да се прилагат за договорите за съвместно предоставяне на обществени услуги, при условие че последните са сключени изключително между възлагащи органи, че осъществяването на това сътрудничество се ръководи единствено от съображения, свързани с обществения интерес, и че никой частен доставчик на услуги не е поставен в по-изгодна позиция в сравнение с конкурентите си.
За да отговаря на тези условия, сътрудничеството следва да се основава на концепция за сътрудничество. Това сътрудничество не налага всички участващи органи да поемат изпълнението на основните договорни задължения, ако съществува ангажимент за оказване на принос към съвместното изпълнение на съответната обществена услуга. Освен това осъществяването на сътрудничеството, включително финансовите трансфери между участващите възлагащи органи, следва да се ръководи единствено от съображения, свързани с обществения интерес“.
В дял I от тази директива, озаглавен „Обхват, определения и общи принципи“, се съдържа глава I, озаглавена „Обхват и определения“, чийто раздел 3, самият той озаглавен „Изключения“, включва членове 7—12.
Член 12 от посочената директива, озаглавен „Обществени поръчки между субекти в публичния сектор“, гласи:
„1.   Обществена поръчка, която се възлага от възлагащ орган на частноправно или публичноправно юридическо лице, попада извън обхвата на настоящата директива, когато са изпълнени всички условия по-долу:
а)
възлагащият орган упражнява върху съответното юридическо лице контрол, подобен на този, който упражнява върху собствените си структурни звена;
б)
повече от 80 % от дейността на контролираното юридическо лице се извършва при изпълнението на задачи, възложени му от контролиращия възлагащ орган или от други юридически лица, контролирани от същия възлагащ орган; и
в)
в контролираното юридическо лице няма пряко частно капиталово участие, с изключение на форми на частно капиталово участие, които не са свързани с контролни или блокиращи правомощия, които се изискват от разпоредби на националното законодателство в съответствие с Договорите и които не оказват решаващо влияние върху контролираното юридическо лице.
За възлагащ орган се счита, че упражнява върху едно юридическо лице контрол, подобен на този, който упражнява върху собствените си структурни звена по смисъла на първа алинея, буква а), когато има решаващо влияние както върху стратегическите цели, така и върху значимите решения на контролираното юридическо лице. Такъв контрол може да бъде упражняван и от друго юридическо лице, което на свой ред е контролирано по същия начин от възлагащия орган.
2.   Параграф 1 се прилага и в случаите, когато контролирано лице, което представлява възлагащ орган, възлага поръчка на своя контролиращ възлагащ орган или на друго юридическо лице, контролирано от същия възлагащ орган, при условие че в юридическото лице, на което се възлага обществената поръчка, няма пряко частно капиталово участие с изключение на форми на частно капиталово участие, които не са свързани с контролни или блокиращи правомощия, които се изискват от разпоредби на националното законодателство в съответствие с Договорите и които не оказват решаващо влияние върху контролираното юридическо лице.
3.   Възлагащ орган, който не упражнява върху публичноправно или частноправно юридическо лице контрол по смисъла на параграф 1, може въпреки това да възложи на това юридическо лице обществена поръчка, без да прилага настоящата директива, ако са изпълнени всички условия по-долу:
а)
възлагащият орган упражнява съвместно с други възлагащи органи върху това юридическо лице контрол, подобен на този, който упражнява върху собствените си структурни звена;
б)
повече от 80 % от дейността на това юридическо лице се извършва при изпълнението на задачи, възложени му от контролиращите възлагащи органи или от други юридически лица, контролирани от същите възлагащи органи; и
в)
в контролираното юридическо лице няма пряко частно капиталово участие, с изключение на форми на частно капиталово участие, които не са свързани с контролни или блокиращи правомощия, които се изискват от разпоредби на националното законодателство в съответствие с Договорите и които не оказват решаващо влияние върху контролираното юридическо лице.
За целите на първа алинея, буква а) възлагащите органи упражняват съвместно контрол върху дадено юридическо лице, когато са изпълнени всички условия по-долу:
i)
органите по вземане на решение на контролираното юридическо лице са съставени от представители на всички участващи възлагащи органи. Отделни представители могат да представляват няколко или всички участващи възлагащи органи;
ii)
тези възлагащи органи са в състояние съвместно да упражнят решаващо влияние върху стратегическите цели и значимите решения на контролираното юридическо лице; и
iii)
контролираното юридическо лице не преследва интереси, които са в противоречие с интересите на контролиращите възлагащи органи.
4.   Договор за поръчка, сключен изключително между два или повече възлагащи органа, попада извън обхвата на настоящата директива, когато са изпълнени всички условия по-долу:
а)
поръчката установява или осъществява сътрудничество между участващите възлагащи органи, за да се гарантира, че задълженията им за предоставяне на обществени услуги се изпълняват с оглед постигането на общи за тях цели;
б)
осъществяването на това сътрудничество се ръководи единствено от съображения, свързани с обществения интерес; и
в)
участващите възлагащи органи извършват на свободния пазар по-малко от 20 % от дейността, свързана със сътрудничеството.
[…]“.
Член 90 от същата директива, озаглавен „Транспониране и преходни разпоредби“, предвижда в параграф 1:
„Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 18 април 2016 г. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби“.
Белгийското право
Директива 2014/24 е транспонирана в белгийското право с Loi relative aux marchés publics (Закон за обществените поръчки) от 17 юни 2016 г. (Moniteur belge от 14 юли 2016 г., стр. 44219), който влиза в сила на 30 юни 2017 г. след изтичането на срока за транспониране на тази директива, предвиден в член 90 от нея.
Споровете в главните производства и преюдициалните въпроси
SLSP Sambre & Biesme е кооперативно дружество с ограничена отговорност, чиито основни акционери са общините Фарсиен и Езо-Прел (Белгия). В качеството му на дружество за обществено жилищно настаняване то се намира под надзора на SWL, което действа за сметка на валонското правителство.
През 2015 г. SLSP Sambre & Biesme и община Фарсиен решават да обединят ресурсите си, за да изградят екоквартал във Фарсиен, включващ около 150 жилища. За тази цел страните искат да използват услугите на Igretec, което да проследява изпълнението на проекта им.
Igretec е кооперативно дружество с ограничена отговорност, което изпълнява задачи по предоставяне на обществена услуга и поради това е публичноправно юридическо лице. Неговата дейност се осъществява в няколко области. Както е описано в устава му, предметът му на дейност включва по-специално проектантски и управленски дейности.
Правилата относно организацията и функционирането на Igretec се съдържат в Code de la démocratie locale et de la décentralisation (Кодекс за местното самоуправление и децентрализацията), както и в устава му. В това отношение, що се отнася до неговия състав, той включва само публичноправни юридически лица. Към момента на настъпване на фактите по главното производство сред съдружниците на Igretec са над 70 общини, сред които община Фарсиен, и над 50 други публични органи. По-конкретно, в рамките на дружествения капитал на Igretec, разделен на дялове от пет категории, броят на предоставените на общините дялове от категория A възлиза на 5054351, а броят на дяловете от категория В, представени на „други съдружници — публичноправни субекти“, е 17126.
Що се отнася до функционирането на Igretec, общините винаги имат мнозинство от гласовете, както и председателството на различните управителни органи, и решенията на органите на Igretec се приемат само ако, освен мнозинството от гласовете на присъстващите или представлявани членове на управителния съвет, те получат и мнозинството от гласовете на членовете на управителния съвет, посочени от съдружниците общини.
На 29 октомври 2015 г. SLSP Sambre & Biesme решава да купи един дружествен дял от категория В в Igretec, за да може в качеството на съдружник да ползва услугите му.
На 23 март 2016 г. община Фарсиен сключва с Igretec договор за предоставяне на съдействие на възложител и за правна помощ, както и договор за предпроектно проучване в областта на архитектурата, стабилността, специалните техники, пътната мрежа, околната среда и градоустройството. В рамките на тези задачи Igretec предлага три варианта за подготвителни планиране, които включват проекта на SLSP Sambre & Biesme и предлага да се сключи споразумение за съвместна обществена поръчка между SLSP Sambre & Biesme и община Фарсиен.
На 19 януари 2017 г. управителният съвет на SLSP Sambre & Biesme одобрява, от една страна, проекта за рамково споразумение за съвместна обществена поръчка с община Фарсиен, и от друга страна, специалната техническа спецификация за назначаване на експертна служба във връзка с установяване на наличието на азбест и осъществяване на програмата за управление по отношение на този проблем. Тази спецификация, изготвена от Igretec, е описана като първия етап от изпълнението на проекта за екоквартал във Фарсиен.
На 26 януари 2017 г. общинският съвет на община Фарсиен решава да одобри това рамково споразумение със SLSP Sambre & Biesme.
Член 1 от това рамково споразумение, озаглавен „Предмет“, предвижда по-специално че с това рамково споразумение община Фарсиен и SLSP Sambre & Biesme определят съответните свои права и задължения във връзка с проектирането и извършването на строителните работи по изграждането на екоквартала във Фарсиен и решават да възложат съвместни обществени поръчки за услуги, строителство и строително предприемачество.
В това отношение те определят община Фарсиен, която да действа в качеството на възлагащ орган от тяхно име и сама да вземе всяко решение относно възлагането на поръчките, като се има предвид, че преди всяко решение, взето в изпълнение на рамковото споразумение и в съответствие с член 2 от него, страните се споразумяват в рамките на управителен комитет, съставен от представители на всяка от тях.
Член 5 от рамковото споразумение, озаглавен „Избор на съдействието във връзка с възлагането на строителни работи при изпълнението на обществени поръчки за услуги, строителство и строително предприемачество и за изпълнение на плановете за обновяване на градската среда“, предвижда, че „страните се споразумяват, че община Фарсиен сключва с [Igretec] споразумение за подпомагане във връзка с възлагането на строителни работи, за правни и екологични услуги, при това в рамките на отношенията „
in house
“ между всяка от страните, участващи в посоченото междуобщинско предприятие“.
На 9 февруари 2017 г. управителният съвет на SLSP Sambre & Biesme решава, от една страна, да одобри сключването на рамковото споразумение за съвместни обществени поръчки с община Фарсиен, и от друга страна, да не обявява процедура за конкурентно възлагане за обществената поръчка за услуги по установяване на наличието за азбест, за която преди това е одобрил специална техническа спецификация, поради отношенията „in house“ между SLSP Sambre & Biesme и Igretec.
С решение от 25 февруари 2017 г. SWL, в качеството си на надзорен орган, отменя тези две решения на управителния съвет на SLSP Sambre & Biesme с мотива, че условията за изключението „in house“ не са изпълнени между SLSP Sambre & Biesme и Igretec.
SLSP Sambre & Biesme (дело C‑383/21) и община Фарсиен (дело C‑384/21) подават поотделно съответно на 28 април и на 2 май 2017 г. жалби за отмяна на това решение на SWL до Conseil d’État (Държавен съвет, Белгия). Те поддържат, че условията, свързани с такова изключение, предвидени в член 12, параграф 3 от Директива 2014/24, са изпълнени при посочените обстоятелства, така че е било възможно да се извърши пряко възлагане на разглежданите обществени поръчки. Освен това община Фарсиен (C‑384/21) твърди, че възлагане на обществена поръчка без състезателна процедура е обосновано и на основание член 12, параграф 4 от тази директива, тъй като бил налице случай на сътрудничество между възлагащите органи по смисъла на последната разпоредба.
Като се има предвид, че законът за транспониране на посочената директива все още не е влязъл в сила към момента на настъпване на фактите по главното производство, въпреки че срокът, предвиден в член 90 от Директива 2014/24 за целите на такова транспониране, вече е изтекъл, запитващата юрисдикция иска най-напред да се установи дали в светлината на решение от 3 октомври 2019 г., Irgita (
C‑285/18
,
EU:C:2019:829
), споровете, с които е сезирана, трябва да бъдат разгледани въз основа на член 12, параграфи 3 и 4 от тази директива, доколкото страните в главното производство спорят по-специално по въпроса дали целта на тези разпоредби е само да се предвиди правомощие на държавите членки да изключат от приложното поле на посочената директива възлагането на някои обществени поръчки между субекти от публичния сектор.
По-нататък, що се отнася до условията, които трябва да бъдат изпълнени, за да може възлагащ орган, упражняващ съвместно с други възлагащи органи контрол върху съответното юридическо лице, да извърши възлагане „in house“, запитващата юрисдикция си задава въпроса как този възлагащ орган трябва да участва в органите на контролираното образувание и ефективно да допринася за неговия контрол, по-специално по силата на изискването, посочено в член 12, параграф 3, втора алинея, подточка i) от същата директива. В това отношение запитващата юрисдикция посочва, че съдружниците от категория В, към които спада SLSP Sambre & Biesme, се намират в твърде миноритарна позиция, която не им позволява да допринасят ефективно за контрола на Igretec.
Освен това, като отбелязва, че мнозинството от общините са съдружници от категория А в органите за вземане на решения, запитващата юрисдикция уточнява, че твърде миноритарната позиция на съдружниците от категория В не им позволява de facto да имат член на управителен орган, който да ги представлява в управителния съвет на Igretec, а уставът на Igretec в редакцията му, приложима към споровете в главните производства, по никакъв начин не гарантира присъствието на определен от тези съдружници член на управителен орган, който да ги представлява. Като констатира, че посочените съдружници действително нямат нито един представител в управителния съвет или в „Постоянната комисия по проектиране и управление“, запитващата юрисдикция стига до извода, че съдружниците от категория В по никакъв начин не участват в упражняването на съвместен контрол върху Igretec.
Запитващата юрисдикция обаче посочва, че според жалбоподателите в главните производства в управителния съвет на Igretec участва общински съветник на община Фарсиен, който в същото време е член на управителния орган на SLSP Sambre & Biesme, тъй като община Фарсиен е акционер едновременно в Igretec и в SLSP Sambre & Biesme.
Запитващата юрисдикция обаче уточнява, че не е доказано, че подобно обстоятелство е предвидено и гарантирано от правна гледна точка. Освен това посоченото лице участва в управителния съвет на Igretec в качеството си на общински съветник във Фарсиен, без да може да се приеме, че на това основание то представлява и интересите на SLSP Sambre & Biesme.
Като се има предвид обаче преценката in concreto, изтъкната от жалбоподателите в главните производства пред запитващата юрисдикция, за да се определи дали възлагащ орган упражнява върху правния субект — изпълнител на поръчка, контрол, подобен на този, който упражнява върху собствените си структурни звена, запитващата юрисдикция си задава въпроса дали положение като изложеното в точки 26 и 27 от настоящото решение позволява да се заключи, както поддържат жалбоподателите в главните производства, че SLSP Sambre & Biesme участва в органите за вземане на решения на Igretec и следователно упражнява върху това междуобщинско предприятие такъв контрол заедно с други възлагащи органи посредством община Фарсиен.
Запитващата юрисдикция уточнява, от една страна, че макар жалбоподателите в главните производства да изтъкват, че община Фарсиен е акционер както в SLSP Sambre & Biesme, така и в Igretec, и упражнява върху тези два субекта контрол, подобен на този, който упражнява върху собствените си структурни звена, те не искат да се позовават на възможността за пряко възлагане на обществена поръчка между два субекта, контролирани от същия възлагащ орган. От друга страна, запитващата юрисдикция изразява съмнения дали във всички случаи са изпълнени условията за изключване на такива възлагания от приложното поле на нормите на правото на Съюза в областта на обществените поръчки, тъй като община Фарсиен упражнява своя контрол съвместно с други възлагащи органи.
На последно място, запитващата юрисдикция си задава въпроса относно възможността за възлагане на обществената поръчка без провеждане на процедура за възлагане на обществена поръчка по силата на член 12, параграф 4 от Директива 2014/24, тъй като при условията на евентуалност община Фарсиен се позовава на наличието на положение на сътрудничество между възлагащите органи по смисъла на тази разпоредба.
В това отношение запитващата юрисдикция изпитва съмнения дали понятието „сътрудничество“, съдържащо се в посочената разпоредба, може да обхваща обстоятелства като тези в главните производства единствено поради това че възложените на Igretec задачи по оказване на съдействие във връзка с възлагането на строителни работи и в областта на правните и екологичните услуги, се вписват в рамките на сътрудничеството между SLSP Sambre & Biesme и община Фарсиен с цел осъществяването на съвместен проект за изграждане на екоквартал във Фарсиен, че при всички положения между тази община и Igretec съществуват отношения „in house“, че посочената община и SLSP Sambre & Biesme са членове на Igretec в сектора на дейност от неговия предмет на дейност, за който именно се отнасят задачите, които тези възлагащи органи възнамеряват да му възложат.
При тези обстоятелства Conseil d’État (Държавен съвет) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
По дело C‑383/21:
„1)
Следва ли член [12, параграф 3] от Директива [2014/2014] да се тълкува в смисъл, че има директен ефект?
2)
При утвърдителен отговор на първия въпрос, следва ли член [12, параграф 3] от Директива [2014/24] да се тълкува в смисъл, че условието възлагащият орган — в случая дружество за обществено жилищно настаняване — да бъде представляван в органите за вземане на решения на контролираното юридическо лице — в случая междуобщинско кооперативно дружество — е изпълнено само защото лице, участващо в управителния съвет на междуобщинското кооперативно дружество в качеството си на общински съветник на друг участващ възлагащ орган — в случая община — поради изключително фактически обстоятелства и без правна гаранция за представителство, е също член на управителния орган в дружеството за обществено жилищно настаняване, а общината е акционер (не единствен) както на контролирания правен субект (междуобщинското кооперативно дружество), така и на дружеството за обществено жилищно настаняване?
3)
При отрицателен отговор на първия въпрос, следва ли да се приеме, че възлагащ орган — в случая дружество за обществено жилищно настаняване — „участва“ в органите за вземане на решения на контролираното юридическо лице — в случая междуобщинско кооперативно дружество — само защото лице, заседаващо в управителния съвет на междуобщинското кооперативно дружество в качеството си на общински съветник на друг участващ възлагащ орган — в случая община — поради изключително фактически обстоятелства и без правна гаранция за представителство, е също член на управителния орган в дружеството за обществено жилищно настаняване, а общината е акционер (не единствен) както на контролирания правен субект (междуобщинското кооперативно дружество), така и на дружеството за обществено жилищно настаняване?“.
По дело C‑384/21:
„1)
Следва ли член [12, параграф 3] от Директива [2014/2014] да се тълкува в смисъл, че има директен ефект?
2)
При утвърдителен отговор на първия въпрос, следва ли член [12, параграф 3] от Директива [2014/24] да се тълкува в смисъл, че условието възлагащият орган — в случая дружество за обществено жилищно настаняване — да бъде представляван в органите за вземане на решения на контролираното юридическо лице — в случая междуобщинско кооперативно дружество — е изпълнено само защото лице, участващо в управителния съвет на междуобщинското кооперативно дружество в качеството си на общински съветник на друг участващ възлагащ орган — в случая община — поради изключително фактически обстоятелства и без правна гаранция за представителство, е също член на управителния орган в дружеството за обществено жилищно настаняване, а общината е акционер (не единствен) както на контролирания правен субект (междуобщинското кооперативно дружество), така и на дружеството за обществено жилищно настаняване?
3)
При отрицателен отговор на първия въпрос, следва ли да се приеме, че възлагащ орган — в случая дружество за обществено жилищно настаняване — „участва“ в органите за вземане на решения на контролираното юридическо лице — в случая междуобщинско кооперативно дружество — само защото лице, участващо в управителния съвет на междуобщинското кооперативно дружество в качеството си на общински съветник на друг участващ възлагащ орган — в случая община — поради изключително фактически обстоятелства и без правна гаранция за представителство, е също член на управителния орган в дружеството за обществено жилищно настаняване, а общината е акционер (не единствен) както на контролирания правен субект (междуобщинското кооперативно дружество), така и на дружеството за обществено жилищно настаняване?
4)
Следва ли член [12, параграф 4] от Директива [2014/2014] да се тълкува в смисъл, че има директен ефект?
5)
При утвърдителен отговор на [четвъртия] въпрос, следва ли член [12, параграф 4] от Директива [2014/24] да се тълкува в смисъл, че допуска без предварително обявяване на процедура за конкурентно възлагане на обществена поръчка да се възлагат поръчки за задачи по оказване на съдействие във връзка с възлагането на строителни работи и за предоставяне на правни и екологични услуги на възлагащ орган — в случая междуобщинско кооперативно дружество — когато тези задачи попадат в обхвата на сътрудничеството между два други възлагащи органи — в случая община и дружество за обществено жилищно настаняване — когато е безспорно, че общината упражнява върху междуобщинското кооперативно дружество „съвместен in house“ контрол, и когато общината и дружеството за обществено жилищно настаняване членуват в междуобщинското кооперативно дружество в сектора „проектиране, управление и централен орган за покупки“ от предмета му на дейност, за който именно се отнасят задачите, които тези възлагащи органи възнамеряват да му възложат и които съответстват на дейности, извършвани на пазара от дружества за проектантски и управленски услуги, специализирани в областта на проектирането, изпълнението и реализацията на проекти?“.
С акт от 27 август 2021 г. председателят на Съда съединява дела C‑383/21 и C‑384/21 за целите на писмената и устната фаза на производство и на съдебното решение.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос по дело C‑383/21 и по първия и четвъртия въпрос по дело C‑384/21
С първия си въпрос по дело C‑383/21, както и с първия и четвъртия си въпрос по дело C‑384/21 запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 12, параграфи 3 и 4 от Директива 2014/24 трябва да се тълкува в смисъл, че поражда директен ефект в рамките на спорове между публичноправни юридически лица относно прякото възлагане на обществени поръчки, когато съответната държава членка не е транспонирала тази директива в националния правен ред в определените срокове.
От постоянната съдебна практика следва, че във всички случаи, когато разпоредбите на дадена директива са безусловни и достатъчно точни по своето съдържание, е възможно да се извърши позоваване на тях пред националните юрисдикции срещу съответната държава членка, когато тя не е транспонирала в срок директивата в националния правен ред или когато я е транспонирала неправилно (решение от 14 януари 2021 г., RTS infra и Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel,
C‑387/19
,
EU:C:2021:13
, т.
и цитираната съдебна практика).
По силата на член 288, трета алинея ДФЕС обвързващият характер на директива, на който се основава възможността за позоваване на нея, е налице само по отношение на „държавите членки, до които е адресиран“ този акт. Съгласно постоянната съдебна практика дадена директива не може сама по себе си да поражда задължения за частноправен субект и следователно позоваването на самата директива пред национална юрисдикция не е възможно срещу такъв субект (решение от 12 декември 2013 г., Portgás,
C‑425/12
,
EU:C:2013:829
, т.
и цитираната съдебна практика).
Въпреки това е необходимо да се напомни, че когато правните субекти имат възможност да се позоват на дадена директива не срещу частноправен субект, а срещу държавата, те могат да направят това, без значение в какво качество действа последната. Всъщност следва да се предотврати възможността държавата членка да извлече предимство от това, че не спазва правото на Съюза (вж. в този смисъл решение от 7 юли 2016 г., Ambisig,
C‑46/15
,
EU:C:2016:530
, т.
и цитираната съдебна практика).
Така частноправните субекти могат да се позовават на разпоредбите на дадена директива, когато те са безусловни и достатъчно точни по съдържание, не само спрямо държава членка и всички органи на нейната администрация, но и спрямо организации или образувания, дори и частноправни, които са зависими или контролирани от публичен орган, или на които държава членка е поверила изпълнението на задача в обществен интерес и които разполагат за тази цел с изключителни правомощия в сравнение с тези, които произтичат от нормите, приложими към отношенията между частноправните субекти (решение от 30 април 2020 г., Blue Air-Airline Management Solutions,
C‑584/18
,
EU:C:2020:324
, т.
и цитираната съдебна практика).
Ето защо, след като задължението на държава членка да предприеме всички необходими мерки за постигането на предписания от дадена директива резултат е правнообвързващо, наложено от член 288, трета алинея ДФЕС и от самата директива, което всички посочени в предходната точка от настоящото решение образувания трябва да спазват, споровете между тези образувания са спорове между страни, които са длъжни да прилагат съответната директива и на които следователно безусловните и достатъчно точни разпоредби на тази директива са противопоставими. От това следва, че тези разпоредби от посочената директива може да бъдат изтъквани в рамките на такива спорове, независимо дали посочените образувания трябва да изискват спазването на наложените със споменатите разпоредби задължения, или да предявяват предоставените им с тях права (вж. в този смисъл решение от 12 декември 2013 г., Portgás,
C‑425/12
,
EU:C:2013:829
, т.
,
и
).
В случая, както е видно от преюдициалните запитвания, страните по споровете в главните производства са публичноправни юридически лица, които са длъжни да спазват Директива 2014/24. От това следва, че когато тази директива не е транспонирана в националния правен ред в определените срокове, в рамките на тези спорове възлагащи органи като SLSP Sambre & Biesme и община Фарсиен могат да се позоват на разпоредбите на посочената директива, стига последните да са безусловни и достатъчно точни.
В това отношение Съдът е уточнил, че една разпоредба на правото на Съюза е, от една страна, безусловна, когато създава задължение, което не е съпроводено от никакво условие, и не зависи в изпълнението или действието си от приемането на акт било на институциите на Европейския съюз, било на държавите членки, и от друга страна, достатъчно точна, за да може частноправен субект да се позовава на нея и съдът да я прилага, когато създава задължение по недвусмислен начин (решение от 14 януари 2021 г., RTS infra и Aannemingsbedrijf Norre-Behaegel,
C‑387/19
,
EU:C:2021:13
, т.
и цитираната съдебна практика). Такъв е случаят с член 12, параграфи 3 и 4 от Директива 2014/24.
Всъщност, що се отнася, на първо място, до безусловния характер на тези разпоредби, в самото начало следва да се отбележи, както бе посочено в точка 23 от настоящото решение, че с оглед на решение от 3 октомври 2019 г., Irgita (
C‑285/18
,
EU:C:2019:829
), запитващата юрисдикция си задава въпроси относно обхвата на посочените разпоредби, доколкото страните в главното производство спорят по-специално по въпроса дали същите тези разпоредби имат за цел единствено да предоставят правомощие на държавите членки да изключат от приложното поле на тази директива възлагането на определени обществени поръчки между субекти от публичноправния сектор. Всъщност възлагащите органи евентуално не биха могли да се позоват на такива изключения, когато поради липсата на транспониране на посочената директива съответната държава членка не е упражнила такова правомощие.
В това отношение следва да се отбележи, че в съответствие със заглавието на раздела, в който e включен, член 12 от Директива 2014/24 предвижда по същество, че обществените поръчки между субекти от публичния сектор, които отговарят на посочените в тази разпоредба критерии, са изключени от приложното поле на тази директива, които критерии следователно възлагащият орган трябва да спазва, когато желае да пристъпи към пряко възлагане на такава обществена поръчка. По-специално параграфи 3 и 4 от посочения член 12 се отнасят, от една страна, до обществените поръчки, възлагани от възлагащ орган на юридическо лице, върху което той упражнява съвместно с други възлагащи органи контрол, подобен на този, който упражнява върху собствените си структурни звена, и от друга страна, до договорите за обществени поръчки, сключени изключително между възлагащите органи, за да се установи или да се осъществи сътрудничество между тях, за да се гарантира, че задълженията им за предоставяне на обществени услуги се изпълняват с оглед на постигането на общи за тях цели.
Така член 12 от Директива 2014/24 кодифицира и уточнява практиката, развита от Съда в областта на прякото възлагане, което показва, че волята на законодателя на Съюза е този режим на пряко възлагане да бъде част от тази директива (вж. в този смисъл решение от 8 май 2019 г., Rhenus Veniro,
C‑253/18
,
EU:C:2019:386
, т.
и цитираната съдебна практика).
Следователно, както установява Съдът, член 12 от посочената директива не лишава държавите членки от свободата да отдадат предимство на определен начин за предоставяне на услуги, на изпълнение на строителни дейности или на извършване на доставки спрямо останалите начини. Действително такава свобода предполага избор, който се извършва на етап, предхождащ възлагането на обществена поръчка и който поради това не попада в приложното поле на Директива 2014/24 (вж. в този смисъл решение от 3 октомври 2019 г., Irgita,
C‑285/18
,
EU:C:2019:829
, т.
; определения от 6 февруари 2020 г., Pia Opera Croce Verde Padova,
C‑11/19
,
EU:C:2020:88
, т.
и
и от 6 февруари 2020 г., Rieco,
C‑89/19—C‑91/19
,
EU:C:2020:87
, т.
,
и
).
Освен това съображение 5 и съображение 31, втора алинея от Директива 2014/24 отразяват волята на законодателя на Съюза да признае свободата на държавите членки по отношение на избора на начина на предоставяне на услуги, с който възлагащите органи могат да удовлетворяват своите потребности (вж. в този смисъл решение от 3 октомври 2019 г.,Irgita,
C‑285/18
,
EU:C:2019:829
, т.
; определения от 6 февруари 2020 г., Pia Opera Croce Verde Padova,
C‑11/19
,
EU:C:2020:88
, т.
и
и от 6 февруари 2020 г., Rieco,
C‑89/19—C‑91/19
,
EU:C:2020:87
, т.
,
и
).
Всъщност, от една страна, в съответствие със съображение 5 от тази директива никоя разпоредба същата директива не задължава държавите членки да възлагат с договори или да прехвърлят на външни лица предоставянето на услуги, които желаят да предоставят сами или да организират по различен начин, а не чрез договори за обществени поръчки по смисъла на посочената директива. От друга страна, в съображение 31, втора алинея от Директивата се посочва, че макар самият факт, че сами по себе си двете страни по дадено споразумение са публичноправни органи, да не изключва прилагането на правилата за възлагане на обществени поръчки, прилагането на тези правила не следва да засяга свободата на публичните органи да изпълняват възложените им задачи за извършване на обществени услуги, като използват собствените си ресурси, което включва възможността за сътрудничество с други публични органи.
Така Съдът стига до извода, че също както Директива 2014/24 не задължава държавите членки да изискват от възлагащите органи да използват процедура за възлагане на обществена поръчка, тя не може да ги принуждава да прибягват до посочените в член 12 от тази директива операции, когато са изпълнени предвидените в този член условия (вж. в този смисъл решение от 3 октомври 2019 г., Irgita,
C‑285/18
,
EU:C:2019:829
, т.
; определения от 6 февруари 2020 г., Pia Opera Croce Verde Padova,
C‑11/19
,
EU:C:2020:88
, т.
и
и от 6 февруари 2020 г., Rieco,
C‑89/19—C‑91/19
,
EU:C:2020:87
, т.
,
и
).
От гореизложеното следва, че безспорно държавите членки остават свободни да определят в националното законодателство условия за използването от субектите от публичния сектор на обществени поръчки като посочените в член 12, параграфи 3 и 4 от Директива 2014/24. Това обаче не променя факта, че когато по силата на националното право възлагащите органи могат да се позоват на някое от изключенията от приложното поле на тази директива, предвидени в тези разпоредби, обществените поръчки, които отговарят на посочените в тях условия, могат да бъдат възлагани пряко, без това да зависи от упражняването на правомощие за тази цел от съответната държава. Следователно, доколкото по отношение на тези възлагащи органи разпоредбите на посочения член предвиждат изисквания за изключване на прилагането на предвидените в посочената директива правила, изпълнението или действието на които изисквания не зависи от издаването на какъвто и да било акт, те имат безусловен характер по смисъла на съдебната практика, припомнена в точка 41 по-горе.
Що се отнася, на второ място, до достатъчно точния характер на посочените разпоредби, достатъчно е да се отбележи, както бе припомнено в точка 44 от настоящото решение, че член 12 от Директива 2014/24 кодифицира и уточнява практиката, развита от Съда в областта на прякото възлагане, като посочва недвусмислено, по-специално в параграфи 3 и 4, изискванията, на които трябва да отговаря прилагането на този режим на пряко възлагане от възлагащите органи с цел — както става ясно от съображение 31 от Директивата — да се премахне различното тълкуване на тази съдебна практика.
Ето защо следва да се заключи, че член 12, параграфи 3 и 4 от посочената директива има безусловния и достатъчно точен характер, който се изисква, за да има директен ефект в рамките на спорове като разглежданите в главното производство между публичноправни юридически лица.
С оглед на изложените по-горе съображения на първия въпрос по дело C‑383/21, както и на първия и четвъртия въпрос по дело C‑384/21 следва да се отговори, че член 12, параграфи 3 и 4 от Директива 2014/24 трябва да се тълкува в смисъл, че има директен ефект в рамките на спорове между публичноправни юридически лица относно прякото възлагане на обществени поръчки, когато съответната държава членка не е транспонирала тази директива в националния правен ред в определените срокове.
По втория въпрос по дела C‑383/21 и С‑384/21
С втория си въпрос по дела C‑383/21 и C‑384/21 запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 12, параграф 3, втора алинея, подточка i) от Директива 2014/24 трябва да се тълкува в смисъл, че за да се установи, че съвместно с други възлагащи органи възлагащият орган упражнява върху юридическото лице — изпълнител, контрол, подобен на този, който упражнява върху собствените си структурни звена, посоченото в тази разпоредба изискване възлагащият орган да бъде представляван в органите за вземане на решения на контролираното юридическо лице, е изпълнено само защото в управителния съвет на това юридическо лице участва представителят на друг възлагащ орган, който е и член на управителния съвет на първия възлагащ орган.
Съгласно постоянната съдебна практика при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза следва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ, както и целите на правната уредба, от която тя е част. Генезисът на разпоредбата от правото на Съюза също може да разкрие обстоятелства, които са релевантни за тълкуването ѝ (решение от 9 юни 2022 г., ИМПИРИЪЛ ТАБАКО БЪЛГАРИЯ,
C‑55/21
,
EU:C:2022:459
, т.
и цитираната съдебна практика).
На първо място, що се отнася до текста на член 12, параграф 3, втора алинея, подточка i) от Директива 2014/24, следва да се отбележи, че тази разпоредба се отнася до един от критериите, които трябва да бъдат изпълнени, за да се установи съгласно член 12, параграф 3, първа алинея, буква а) от тази директива, че възлагащият орган упражнява съвместно с други възлагащи органи контрол върху съответното юридическо лице, подобен на този, който упражнява върху собствените си структурни звена.
В настоящия случай член 12, параграф 3, втора алинея, подточка i) от посочената директива гласи, че органите по вземане на решение на контролираното юридическо лице трябва да бъдат съставени от представители на всички участващи възлагащи органи, като отделни представители могат да представляват няколко или всички участващи възлагащи органи.
Така от текста на тази разпоредба следва, че тя изисква възлагащ орган, упражняващ съвместен контрол върху юридическо лице, да разполага с член, който действа в качеството на представител на този възлагащ орган в органите за вземане на решения на юридическото лице, като този член може евентуално да представлява и други възлагащи органи.
На второ място, това тълкуване се потвърждава от контекста, в който се вписва тази разпоредба.
Всъщност, първо, следва да се отбележи, че член 12, параграф 1 от Директива 2014/24, който се отнася до хипотезата, при която един‑единствен възлагащ орган упражнява върху юридическото лице, на което е възложена обществена поръчка, контрол, подобен на този, който упражнява върху собствените си структурни звена, предвижда във втората си алинея, че този контрол може да се упражнява и от друго юридическо лице, което на свой ред е контролирано по същия начин от възлагащия орган.
Освен това член 12, параграф 2 предвижда по-специално че параграф 1 от него може да се прилага и когато контролирано юридическо лице, което само по себе си е възлагащ орган, възлага поръчка на контролиращия възлагащ орган или на друго юридическо лице, контролирано от същия възлагащ орган.
За сметка на това, що се отнася до член 12, параграф 3 от тази директива, тази разпоредба предвижда, че възлагащ орган, който не упражнява контрол върху юридическо лице по смисъла на член 12, параграф 1, може въпреки това да възложи обществена поръчка на юридическото лице, без да прилага посочената директива, ако възлагащият орган упражнява съвместно с други възлагащи органи контрол върху съответното юридическо лице. Важно е обаче да се подчертае, че за разлика от параграфи 1 и 2 от посочения член, тази разпоредба не предвижда, че условията, свързани с контрола на възлагащия орган върху юридическото лице — изпълнител, могат да бъдат изпълнени непряко.
По-специално изискването за представителство, посочено в член 12, параграф 3, втора алинея, подточка i) от Директива 2014/24, предвижда участието на възлагащия орган в органите за вземане на решения на контролираното съвместно с други възлагащи органи юридическо лице да се осъществява чрез представител на самия възлагащ орган. Следователно това изискване не може да бъде изпълнено посредством член на тези органи, който участва само в качеството на представител на друг възлагащ орган.
Второ, член 12, параграф 3, втора алинея, подточка ii) от тази директива предвижда — като условия, които трябва да са изпълнени, за да се установи, че възлагащите органи упражняват съвместен контрол върху юридическо лице по смисъла на член 12, параграф 3, първа алинея, буква а) от посочената директива — че възлагащите органи трябва да са в състояние съвместно да упражняват решаващо влияние върху стратегическите цели, преследвани от контролираното юридическо лице, и върху значимите решения, които то може да вземе.
Следователно с оглед на обхвата на условието по член 12, параграф 3, втора алинея, подточка ii) от Директива 2014/24, свързано с определяне на съдържанието на тези цели и решения, критерият по член 12, параграф 3, втора алинея, подточка i) от тази директива следва да се разбира като насочен към въвеждането на отделно изискване относно формалните условия за участието на тези възлагащи органи в органите за вземане на решения на съответното юридическо лице.
Тези констатации се потвърждават от генезиса на член 12, параграф 3, втора алинея от посочената директива.
Както следва от съображение 31 от същата директива, като отбелязва наличието на значителна правна несигурност до каква степен договорите за поръчки, сключени между субекти в публичния сектор, следва да бъдат обхванати от правилата за обществените поръчки, и оттам необходимостта да се внесат пояснения в това отношение, законодателят на Съюза приема, че тези пояснения следва да се основават на принципите, установени в практиката на Съда в тази област, и следователно не е възнамерявал да постави под въпрос тази съдебна практика (вж. в този смисъл решение от 28 май 2020 г., Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung,
C‑796/18
,
EU:C:2020:395
, т.
).
В това отношение от посочената съдебна практика следва, че въпросът дали възлагащ орган упражнява върху съответното юридическо лице контрол, подобен на този, който упражнява върху собствените си структурни звена, се преценява с оглед на всички релевантни законови разпоредби и обстоятелства. Поради това обстоятелствата, които следва да се вземат предвид, включват не само фактическите обстоятелства, но и приложимото законодателство, както и по-специално механизмите за контрол, предвидени в устава на това юридическо лице (вж. в този смисъл решение от 10 септември 2009 г., Sea,
C‑573/07
,
EU:C:2009:532
, т.
и
и цитираната съдебна практика).
С оглед на уточненията, направени в практиката на Съда по отношение на условията, при които договорите за поръчки, сключени между субекти в публичния сектор, не попадат в приложното поле на правилата за възлагане на обществени поръчки, законодателят на Съюза е искал да засили изискването, свързано с това условие за представителство.
Всъщност следва да се отбележи, че преди приемането на Директива 2014/24 фактът, че органите за вземане на решения на съответното юридическо лице са съставени от представители на възлагащите органи, упражняващи съвместен контрол върху него, е един от елементите, които са се вземали предвид при съответния възлагащ орган, за да се установи възможността за решаващо влияние както върху стратегическите цели, така и върху значимите решения на това лице (вж. по-специално решения от 13 ноември 2008 г., Coditel Brabant,
C‑324/07
,
EU:C:2008:621
, т.
,
,
и
и цитираната съдебна практика, и от 10 септември 2009 г., Sea,
C‑573/07
,
EU:C:2009:532
, т.
,
и
и цитираната съдебна практика).
Като ги е посочил обаче в отделни разпоредби, а именно в член 12, параграф 3, втора алинея, подточки i) и ii) от тази директива, законодателят на Съюза е искал да направи условията за представителство на възлагащите органи, упражняващи съвместен контрол върху юридическото лице — изпълнител, изискване, което е самостоятелно спрямо това, свързано с възможността за упражняване на такова решаващо влияние.
На трето място, тълкуването, че тази разпоредба изисква участието на възлагащ орган, който упражнява такъв съвместен контрол в органите за вземане на решения на контролираното юридическо лице, да се извършва чрез член, който действа в качеството на представител на самия възлагащ орган, като този член може евентуално да представлява и други възлагащи органи, се подкрепя от целта, преследвана с разпоредбите на член 12, параграф 3 от посочената директива.
Всъщност, както бе припомнено в точки 46 и 48 от настоящото решение, изключването от приложното поле на Директива 2014/24 на обществените поръчки, които отговарят на критериите, посочени по-специално в член 12, параграф 3, произтича от признаването, както следва от съображение 5 и съображение 31, втора алинея от тази директива, на свободата на държавите членки да предвидят, че публичните органи могат сами да предоставят определени услуги и да изпълняват възложените им задачи за извършване на обществени услуги, като използват собствените си ресурси.
Не може обаче да се приеме, че възлагащ орган използва собствените си ресурси и сам извършва действия, когато не е в състояние да участва в органите за вземане на решения на юридическото лице, на което е възложена обществената поръчка, чрез представител, който действа от името на самия този възлагащ орган, както и евентуално от името на други възлагащи органи, и следователно изразяването на неговите интереси в тези органи за вземане на решения зависи от това дали тези интереси са общи с интересите, които другите възложители изразяват чрез своите собствени представители в тези органи.
В случая, освен ако запитващата юрисдикция не установи друго, от предоставените на Съда данни е видно, че изискването по член 12, параграф 3, втора алинея, подточка i) от посочената директива — участието на възлагащ орган, който упражнява съвместен контрол върху юридическо лице в органите за вземане на решения на това лице, да се извършва чрез член, който действа в качеството на представител на самия този възлагащ орган, като този член може евентуално да представлява и други възлагащи органи — не изглежда изпълнено при разглежданите в главните производства обстоятелства. Всъщност, от една страна, съдружниците от категория В, част от които е SLSP Sambre & Biesme, в частност не са разполагали с нито един представител в управителния съвет на Igretec, и от друга страна, макар да участвал и в управителния съвет на SLSP Sambre & Biesme, общинският съветник е участвал в управителния съвет на Igretec само в качеството си на представител на община Фарсиен, съдружник от категория A.
С оглед на гореизложените съображения на втория въпрос по дела C‑383/21 и C‑384/21 следва да се отговори, че член 12, параграф 3, втора алинея, подточка i) от Директива 2014/24 трябва да се тълкува в смисъл, че за да се установи, че съвместно с други възлагащи органи възлагащият орган упражнява върху юридическото лице — изпълнител, контрол, подобен на този, който упражнява върху собствените си структурни звена, посоченото в тази разпоредба изискване възлагащият орган да бъде представляван в органите по вземане на решения на контролираното юридическо лице, не е изпълнено само защото в управителния съвет на това юридическо лице участва представителят на друг възлагащ орган, който е и член на управителния съвет на първия възлагащ орган.
По третия въпрос по дела C‑383/21 и C‑384/21
Предвид отговора на първия въпрос по дела C‑383/21 и C‑384/21 не следва да се отговаря на третия въпрос по тези дела.
По петия въпрос по дело C‑384/21
С петия си въпрос по дело C‑384/21 запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 12, параграф 4 от Директива 2014/24 трябва да се тълкува в смисъл, че от приложното поле на тази директива е изключена обществена поръчка, с която на възлагащ орган са възложени задачи за извършване на обществена услуга, които се вписват в рамките на отношение на сътрудничество между други възлагащи органи.
В самото начало следва да се отбележи, че член 12, параграфи 1—4 от тази директива се отнася до различни случаи на изключения от правилата за възлагане на обществени поръчки, като всеки от тези случаи е подчинен на специфични за него условия.
Съгласно член 12, параграф 4, буква а) договор за обществена поръчка, сключен изключително между два или повече възлагащи органа, попада извън обхвата на Директива 2014/24, когато установява или осъществява сътрудничество между участващите възлагащи органи, за да се гарантира, че задълженията им за предоставяне на обществени услуги се изпълняват с оглед на постигането на общи за тях цели. Освен това съгласно букви б) и в) от този параграф се изисква прилагането на това сътрудничество да се ръководи единствено от съображения, свързани с обществения интерес, и участващите възлагащи органи да извършват на свободния пазар по-малко от 20 % от дейностите, свързани със сътрудничеството.
От това следва, че обстоятелства като например наличието на отношение „in house“ между някои възлагащи органи или че органите, възлагащи съответната обществена поръчка, са съдружници във възлагащия орган, на когото посредством съответната обществена поръчка е възложено изпълнението на определени задачи, сами по себе си не могат да бъдат взети предвид при преценката дали член 12, параграф 4 от Директива 2014/24 обхваща положение, при което изпълнението на задачите на възлагащ орган се вписва в рамките на отношения на сътрудничество между други възлагащи органи.
За сметка на това следва да се отбележи, че текстът на тази разпоредба отрежда определяща роля на понятието „сътрудничество“ в предвидения в разпоредбата механизъм на изключения. В това отношение изискването за ефективно сътрудничество следва и от уточнението в съображение 33, трета алинея от тази директива, че сътрудничеството трябва да се „основава на концепция за сътрудничество“. Подобна формулировка, която привидно е тавтологична, трябва да се тълкува като препращаща към изискването за ефективност на така установеното или осъществено сътрудничество (вж. в този смисъл решение от 4 юни 2020 г., Remondis,
C‑429/19
,
EU:C:2020:436
, т.
и
).
При това положение съответната обществена поръчка трябва да изглежда като завършек на поредица от действия на сътрудничество между възлагащите органи, които са страни по нея. Установяването на сътрудничество между субекти в публичния сектор всъщност има вътрешноприсъщо измерение, свързано със съвместното извършване на определена дейност, което липсва в процедурата за възлагане на обществена поръчка, за която се прилагат предвидените в посочената директива правила (вж. в този смисъл решение от 4 юни 2020 г., Remondis,
C‑429/19
,
EU:C:2020:436
, т.
).
Както подчертава генералният адвокат в точка 60 от заключението си, такова измерение, свързано със съвместното извършване на определена дейност, изисква разглежданото сътрудничество да води до постигането на общи за всички възлагащи органи цели, за да попадне в обхвата на член 12, параграф 4 от Директива 2014/24.
Такава обща за всички възлагащи органи цел обаче липсва, когато чрез изпълнението на задачите си в рамките на съответната обществена поръчка един от възлагащите органи не се стреми да постигне цели, които споделя с другите възлагащи органи, а само допринася за постигането на цели, които са общи само за тези други възлагащи органи.
При тези обстоятелства съответната обществена поръчка има за предмет единствено получаването на услуга срещу заплащане на възнаграждение, така че за нея не се прилага предвиденото в член 12, параграф 4 от тази директива изключение (вж. в този смисъл решение от 4 юни 2020 г., Remondis,
C‑429/19
,
EU:C:2020:436
, т.
—
).
Освен ако проверката на запитващата юрисдикция не покаже друго, от предоставените на Съда данни е видно, че при разглежданите в главното производство обстоятелства участието на Igretec в процедура за възлагане на обществена поръчка за изпълнението на проекта за екоквартал във Фарсиен не може да попадне в обхвата на това изключение. Всъщност, както отбелязва генералният адвокат в точки 69 и 71 от заключението си, макар изпълнението от Igretec на неговите задачи да се вписва в рамките на сътрудничеството между SLSP Sambre & Biesme и община Фарсиен с цел да им се окаже съдействие при осъществяването на съвместния им проект за създаване на екоквартал във Фарсиен, това не променя факта, че такова осъществяване само по себе си не представлява цел, преследвана от Igretec.
С оглед на гореизложените съображения на петия въпрос по дело C‑384/21 следва да се отговори, че член 12, параграф 4 от Директива 2014/24 трябва да се тълкува в смисъл, че от приложното поле на тази директива не е изключена обществена поръчка, с която на възлагащ орган са възложени задачи за извършване на обществена услуга, които се вписват в рамките на отношение на сътрудничество между други възлагащи органи, когато чрез изпълнението на такива задачи възлагащият орган, на когото са възложени тези задачи, не се стреми да постигне цели, които той споделя с другите възлагащи органи, а само допринася за постигането на цели, които са общи само за тези други възлагащи органи.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

1)
Член 12, параграфи 3 и 4 от Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО
трябва да се тълкува в смисъл, че:
има директен ефект в рамките на спорове между публичноправни юридически лица относно прякото възлагане на обществени поръчки, когато съответната държава членка не е транспонирала тази директива в националния правен ред в определените срокове.

2)
Член 12, параграф 3, втора алинея, подточка i) от Директива 2014/24
трябва да се тълкува в смисъл, че:
за да се установи, че съвместно с други възлагащи органи възлагащият орган упражнява върху юридическото лице — изпълнител, контрол, подобен на този, който упражнява върху собствените си структурни звена, посоченото в тази разпоредба изискване възлагащият орган да бъде представляван в органите по вземане на решения на контролираното юридическо лице, не е изпълнено само защото в управителния съвет на това юридическо лице участва представителят на друг възлагащ орган, който е и член на управителния съвет на първия възлагащ орган.

3)
Член 12, параграф 4 от Директива 2014/24
трябва да се тълкува в смисъл, че:
от приложното поле на тази директива не е изключена обществена поръчка, с която на възлагащ орган са възложени задачи за извършване на обществена услуга, които се вписват в рамките на отношение на сътрудничество между други възлагащи органи, когато чрез изпълнението на такива задачи възлагащият орган, на когото са възложени тези задачи, не се стреми да постигне цели, които той споделя с другите възлагащи органи, а само допринася за постигането на цели, които са общи само за тези други възлагащи органи.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.