CELEX: 62016TJ0001
Конкуренция
Картели
Пазар на оптични дискови устройства
Решение, с което се констатира нарушение на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП
Тайни споразумения във връзка с тръжни процедури, организирани от двама производители на компютри
Правомощие за пълен съдебен контрол
Нарушение на принципа на добрата администрация
Задължение за мотивиране
Точка 37 от Насоките от 2006 година относно метода за определяне на глобите
Особености на даден случай
Грешка при прилагане на правото

)
I.

Обстоятелствата по спора
А.

Жалбоподатели и съответен пазар
Жалбоподателите, Hitachi-LG Data Storage, Inc. и неговото дъщерно дружество Hitachi-LG Data Storage Korea, Inc., са производители и доставчици на оптични дискови устройства (наричани по-нататък „ОДУ“). По-специално, Hitachi-LG Data Storage е общо предприятие, създадено от японското дружество Hitachi, Ltd. и от корейското дружество LG Electronics Inc. То е активно на пазара от 1 юли 2001 г.
Разглежданото нарушение се отнася до ОДУ, използвани в персонални компютри (настолни и преносими компютри) (наричани по-нататък „PC“), произвеждани от Dell и Hewlett Packard (наричано по-нататък „HP“). ОДУ са използвани и в множество други апарати за употреба от потребителите, като устройства за възпроизвеждане на компактдискове (наричани по-нататък „CD“) или оптични цифрови дискове (наричани по-нататък „DVD“), конзоли за видеоигри и други периферни електронни апарати (обжалваното решение, съображение 28).
ОДУ, които се използват в PC, варират според размера, механизмите за качване на съдържание (процеп или табло) и видовете дискове, които могат да четат или записват. ОДУ могат да бъдат разделени на две групи: четци със средна височина („half-height“, наричани по-нататък „HH“) за настолните компютри и фини четци за преносимите компютри. Подгрупата на фините четци обхваща четци с различни размери. Съществуват различни видове четци HH и фини четци в зависимост от техните технически функции (обжалваното решение, съображение 29).
Dell и HP са двамата основни производители на оригинални стоки на световния пазар на PC. Dell и HP използват класически тръжни процедури, провеждани на световно равнище, включващи по-конкретно тримесечно договаряне относно цена на световно равнище и относно обемите на общото закупено количество с малко на брой предварително подбрани доставчици на ОДУ. По принцип регионалните въпроси нямат никаква роля в тръжните процедури за ОДУ, освен тези, свързани с очакваното търсене за регионите, влияещо на обемите на общото закупено количество (обжалваното решение, съображение 32).
Тръжните процедури са включвали искания за оферти, искания за електронни оферти, онлайн търговия, електронни търгове и двустранни преговори (офлайн). При приключването на дадена тръжна процедура клиентите са разпределяли обемите на участвалите доставчици на ОДУ (на всички или поне на повечето от тях, освен ако не е налице механизъм за изключване) в зависимост от предложената от тях цена. Например спечелилата оферта е получавала от 35 % до 45 % от общото възлагане на пазара за въпросното тримесечие, втората най-добра оферта от 25 % до 30 %, третата 20 %, и т.н. Тези класически тръжни процедури са били използвани от екипите на клиентите, натоварени с тръжните процедури, с цел да проведат ефикасна тръжна процедура на конкурентни цени. За тази цел те са използвали всички възможни практики за насърчаване на конкуренцията върху цените между доставчиците на ОДУ (обжалваното решение, съображение 33).
Що се отнася до Dell, то е организирало главно търгове посредством онлайн наддаване. Последното е можело да има определена продължителност или да приключи след определен период, например десет минути след последната оферта, ако никой доставчик на ОДУ не направи нова оферта. В някои случаи онлайн наддаването е можело да продължи няколко часа, ако участниците в него са били по-активни или ако продължителността му е била удължена с цел доставчиците на ОДУ да продължат да правят оферти. Обратно, дори когато продължителността на онлайн наддаването е била неопределена и е зависела от крайната оферта, Dell е можело в определен момент да обяви края на онлайн наддаването. Dell е можело да реши да премине от процедура „единствено с класиране“ към „сляпа“ процедура. То е можело и да отмени онлайн наддаването, ако тръжната процедура или нейният резултат са се считали за незадоволителни, и да проведе вместо нея двустранно договаряне. Процесът на онлайн наддаване е бил контролиран от управителите на придобивания на световно равнище, натоварени с тези сделки в рамките на Dell (обжалваното решение, съображения 34 и 37).
Що се отнася до HP, основните използвани тръжни процедури са били поканите за представяне на оферти и поканите за представяне на оферти по електронен път. И двете процедури са се извършвали онлайн, като се е използвала една и съща платформа. Що се отнася, от една страна, до поканите за представяне на оферти, те са били тримесечни. Съчетавали са онлайн наддаване и двустранно договаряне офлайн, разпределени за определен период от време, обикновено от две седмици. Доставчиците на ОДУ са били поканвани на открит през определен период кръг на тръжна процедура, за да представят своите оферти на онлайн платформа или по електронна поща. След изтичането на първия кръг на наддаване HP е заседавало с всеки участник и е започвало преговори въз основа на офертата на доставчика на ОДУ, за да получи най-добрата оферта от всеки доставчик, без да разкрива самоличността или направената оферта от останалите доставчици на ОДУ. Що се отнася, от друга страна, до поканите за представяне на оферти по електронен път, те обикновено са се организирали под формата на обратен търг. В този случай оферентите са се свързвали с онлайн платформата в определен час и търгът е започвал на цена, определена от HP. Оферентите, представящи последователно намалени оферти, са бивали информирани за техния ранг при всяко представяне на нова оферта. След изтичане на определеното време доставчикът на ОДУ, направил офертата с най-ниска цена, е спечелвал търга, а останалите доставчици са били класирани на второ и трето място в зависимост от офертите (обжалваното решение, съображения 41—44).
Б.

Административно производство
На 14 януари 2009 г. Комисията получава искане от дружеството Koninklijke Philips NV (наричано по-нататък „Philips“) за освобождаване от глоби на основание на Известието на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (
ОВ C 298, 2006 г., стр. 17
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 5, стр. 3, наричано по-нататък „Известието относно сътрудничеството“). На 29 януари и на 2 март 2009 г. това искане е допълнено, за да включи, наред с Philips, дружествата Lite-On IT Corporation и тяхното общо предприятие Philips & Lite-On Digital Solutions Corporation (наричано по-нататък „PLDS“).
На 29 юни 2009 г. Комисията изпраща искане за представяне на информация до предприятията, действащи в областта на ОДУ.
На 30 юни 2009 г. Комисията предоставя условно освобождаване от глоба на Philips, Lite-On IT и на PLDS.
На 4 и 6 август 2009 г. жалбоподателите представят на Комисията искане за намаляване на размера на глобата в приложение на Известието относно сътрудничеството.
На 18 юли 2012 г. Комисията започва процедура и изпраща изложение на възраженията на тринадесет доставчици на ОДУ, сред които и жалбоподателите. В това изложение Комисията по същество сочи, че посочените дружества са нарушили член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП), като са участвали в картел относно ОДУ, обхващащ периода от 5 февруари 2004 г. до 29 юни 2009 г., състоящ се в координиране на тяхното поведение по повод на тръжни процедури, организирани от двама производители на компютри, по-специално Dell и HP.
На същия ден Комисията предоставя на жалбоподателите условно освобождаване от глоба.
На 29 и 30 ноември 2012 г. всички адресати на изложението на възраженията участват в устно изслушване пред Комисията.
На 14 декември 2012 г. Комисията иска от всички страни да представят релевантните документи, получени от Dell и HP през периода на нарушението. Всички те отговарят на тези искания и всеки от тях получава достъп до отговорите на останалите доставчици на ОДУ.
На 18 февруари 2014 г. Комисията приема две допълнителни изложения на възраженията, за да допълни, измени и изясни възраженията, отправени до някои адресати на изложението относно тяхната отговорност в твърдяното нарушение.
На 26 февруари 2015 г. жалбоподателите отправят до Комисията искане за намаляване на размера на глобата поради „особеностите на даден случай“ по смисъла на точка 37 от Насоките относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003 (
ОВ C 210, 2006 г., стр. 2
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 264, наричани по-нататък „Насоките за изчисляването на глобите“).
На 5 март 2015 г. жалбоподателите и техният външен правен съветник провеждат среща с Комисията, за да изложат своето искане за намаляване на размера на глобата.
На 1 юни 2015 г. Комисията приема друго допълнително изложение на възраженията. Това ново изложение има за цел да допълни предходните изложения, като отправи възраженията, повдигнати в тях срещу допълнителни правни субекти, принадлежащи към групите предприятия (дружества майки или погълнати правни субекти), които вече са били адресати на изложението на възраженията.
Адресатите на изложенията на възраженията от 18 февруари 2014 г. и от 1 юни 2015 г. представят своите мнения в писмен вид пред Комисията, без да искат устно изслушване.
На 3 юни 2015 г. Комисията адресира до всички страни писмо с изложение на фактите. Адресатите на писмото с изложение на фактите представят своите мнения на Комисията в писмен вид.
На 14 септември 2015 г. жалбоподателите представят на Комисията второ искане за намаляване на размера на глобата. Това искане цели да актуализира някои данни, изложени в тяхното искане от 26 февруари 2015 г.
На 18 септември 2015 г. и жалбоподателите и техният външен правен съветник присъстват на второ събрание относно напредъка на тяхната преписка с Комисията.
На 5 и 15 октомври 2015 г. Комисията се допитва до Консултативния комитет по ограничителни практики и господстващо положение (наричан по-нататък „консултативният комитет“).
На 21 октомври 2015 г. Комисията приема Решение C(2015) 7135 окончателен относно производство по член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (Дело AT.39639 — Оптични дискови устройства) (наричано по-нататък „обжалваното решение“).
В.

Обжалваното решение
1.

Разглежданото нарушение
В обжалваното решение Комисията приема, че участниците в картела са координирали своето конкурентно поведение най-малко в периода от 23 юни 2004 г. до 25 ноември 2008 г. Тя уточнява, че това координиране е било извършено посредством мрежа от паралелни двустранни контакти. Сочи, че участниците в картела са искали да адаптират своите обеми на пазара и да направят така, че цените да се задържат на по-високо равнище от това, на което биха били без тези двустранни контакти (обжалваното решение, съображение 67).
Комисията уточнява в обжалваното решение, че координирането между участниците в картела се отнасяло до сметките на клиентите на Dell и на HP, двамата най-големи производители на оригинални стоки на световния пазар на PC. Според Комисията освен двустранните преговори със своите доставчици на ОДУ, Dell и HP прилагали стандартизирани тръжни процедури, провеждани най-малкото всяко тримесечие. Тя сочи, че членовете на картела използвали своята мрежа от двустранни контакти, за да манипулират тези тръжни процедури, като по този начин прекъсвали опитите на техните клиенти да насърчат конкуренцията чрез цените (обжалваното решение, съображение 68).
Според Комисията редовният обмен на информация позволил по-конкретно на членовете на картела да получат много задълбочени познания относно намеренията на техните конкуренти, преди дори да участват в тръжната процедура, и следователно да предвидят тяхната конкурентна стратегия (обжалваното решение, съображение 69).
Комисията добавя, че на равни интервали от време членовете на картела обменяли информация за цените по отношение на сметки на отделните клиенти, както и несвързана с цената информация, като например наличното производство и капацитета за доставка, състоянието на складовата наличност, ситуацията по отношение на квалификацията, момента на въвеждането на нови стоки или подобрения. Тя сочи, че освен това доставчиците на ОДУ наблюдавали крайните резултати от приключилите тръжни процедури, тоест класирането, получената цена и обем (обжалваното решение, съображение 70).
Комисията също така посочва, че напълно съзнавайки, че те трябвало да запазят в тайна контактите си спрямо клиентите, доставчиците същевременно са използвали, за да осъществят връзка помежду си, средствата, които са считали за достатъчно подходящи за постигане на желания резултат. Тя уточнява, че опит за свикване на заседание за организиране на редовни многостранни срещи между доставчиците на ОДУ обаче завършил без успех през 2003 г., след като бил разкрит на клиент. Според Комисията вместо това били осъществени двустранни контакти, главно под формата на телефонни обаждания, а понякога и чрез електронни съобщения, включително на адресите на лична електронна поща (hotmail) и услугите за незабавни съобщения или по време на срещи, предимно на равнище управители на глобални сметки (обжалваното решение, съображение 71).
Комисията констатира, че участниците в картела се свързвали редовно и че контактите, главно по телефона, ставали по-чести по време на тръжните процедури, когато се правели няколко обаждания на ден между някои двойки от участниците в картела. Тя уточнява, че най-общо контактите между определени двойки от участници в картела били значително по-задълбочени от някои други (обжалваното решение, съображение 72).
2.

Отговорност на жалбоподателите
Жалбоподателите носят отговорност за прякото си участие в картела от 23 юни 2004 г. до 25 ноември 2008 г., по-специално за тяхното координиране с други конкуренти спрямо Dell и HP (обжалваното решение, съображение 494).
3.

Наложена на жалбоподателите глоба
При изчисляването на размера на наложената на жалбоподателите глоба Комисията се основава на Насоките за изчисляването на глобите.
Най-напред, за да определи основния размер на глобата, Комисията приема, че с оглед на значителните различия в продължителността на участие на доставчиците и за да се отрази най-добре действителното въздействие на картела, е удачно да се използва средна годишна стойност, изчислена въз основа на реалната стойност на продажбите, извършени от предприятията през целите календарни месеци на съответното им участие в нарушението (обжалваното решение, съображение 527).
Така Комисията обяснява, че стойността на продажбите е била изчислена въз основа на продажбите на ОДУ за PC, фактурирани на разположените в ЕИП образувания на HP и Dell (обжалваното решение, съображение 528).
Освен това Комисията счита, че доколкото антиконкурентното поведение по отношение на HP е започнало по-късно и с цел да се отчете развитието на картела, релевантната стойност на продажбите следва да се изчисли поотделно за HP и Dell и че трябва да се приложат два мултипликационни коефициента в зависимост от продължителността (обжалваното решение, съображение 530).
След това Комисията решава, че при положение че споразуменията за съгласуване на цените, поради самото си естество са сред най-тежките нарушения на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП, и че картелът обхващал поне ЕИП, приложеният процент за тежест в настоящия случай е 16 % за всички адресати на обжалваното решение (обжалваното решение, съображение 544).
В допълнение Комисията посочва, че с оглед на обстоятелствата по случая тя е решила да добави сума от 16 % с възпираща цел (обжалваното решение, съображения 554 и 555).
Освен това, доколкото коригираният основен размер на наложената на жалбоподателите глоба не достигал фиксирания праг от 10 % от техния търговски оборот, Комисията не е трябвало да извърши ново коригиране въз основа на член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101] и [102 ДФЕС] (
ОВ L 1, 2003 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167). Всъщност коригираният основен размер на наложената на жалбоподателите глоба, изчислена съгласно описаната по-горе методология, е възлизал на 8,45 % от техния търговски оборот, реализиран през 2014 г., която е стопанската година, предшестваща приемането на обжалваното решение (обжалваното решение, съображения 570—572).
Накрая, жалбоподателите получават намаление от 50 % от размера на глобата им за това, че са сътрудничели на разследването в рамките на програмата на Комисията за освобождаване от санкции или намаляване на техния размер, както и частично освобождаване от глоба за това, че са позволили на Комисията да констатира по-голяма продължителност на картела (обжалваното решение, съображения 575 и 582—592).
Частта от разпоредителната част на обжалваното решение, която се отнася до жалбоподателите, има следното съдържание:
„Член 1
Следните предприятия са нарушили член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, като през посочените периоди са участвали в едно-единствено продължено нарушение, съставено от няколко отделни нарушения в сектора на оптичните дискови устройства, обхващащи цялото ЕИП, което се е състояло в споразумения за съгласуване на цените:
[…]
г)
[жалбоподателите] от 23 юни 2004 г. до 25 ноември 2008 г. за координирането си по отношение на Dell и HP.
[…]
Член 2
За нарушенията, посочени в член 1, се налагат следните глоби:
[…]
г)
[жалбоподателите], солидарно отговорни: 37121000 EUR“.
II.

Производство и искания на страните
На 4 януари 2016 г. жалбоподателите подават настоящата жалба в секретариата на Общия съд.
Комисията представя писмената си защита на 29 април 2016 г.
По предложение на съдията докладчик Общият съд (пети състав) решава да открие устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 89 от Процедурния правилник, приканва жалбоподателите да представят документ и да се позиционират писмено по някои аспекти на спора. Жалбоподателите изпълняват тези искания в предвидения срок.
Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание, проведено на 3 май 2018 г.
Жалбоподателите искат от Общия съд:
–
да намали размера на глобата, която им е наложена в точка 2, буква г) от обжалваното решение, така че да отчете особеностите на делото,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
Комисията иска от Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
III.

От правна страна
А.

По обхвата на спора
В подкрепа на жалбата си жалбоподателите повдигат две основания. Първо, те твърдят, че Комисията е нарушила принципа на добра администрация и задължението си за мотивиране, като не е отговорила на искането им, направено на основание точка 37 от Насоките за изчисляването на глобите. Второ, те поддържат, че Комисията е допуснала грешка при прилагането на правото, като не е направила изключение от общия метод, посочен в Насоките за изчисляването на глобите, за да намали размера на наложената им глоба с оглед на особеностите на конкретния случай и тяхната роля на пазара на ОДУ.
С първото си искане и както става ясно от точки 3, 7, 41 и 43 от жалбата и от точки 11—18 от репликата, жалбоподателите искат от Общия съд да упражни правомощието си за пълен съдебен контрол на основание член 261 ДФЕС, за да намали размера на наложената им глоба. Освен това те обявяват, че не искат отмяната на обжалваното решение, в случай че Общият съд констатира нарушение от страна на Комисията на задължението за мотивиране или на принципа на добра администрация.
В рамките на процесуално-организационните действия по член 89 от Процедурния правилник Общият съд поканва жалбоподателите да уточнят дали, както изглежда е посочено в жалбата и в репликата, те не желаят да включат в рамките на жалбата си искания за отмяна, а единствено искания за намаляване на размера на глобата.
В отговора си на процесуално-организационните действия на Общия съд жалбоподателите обявяват, че те приканват Общия съд да упражни правомощието си за пълен съдебен контрол, като промени мълчаливото решение на Комисията за отхвърляне на тяхното искане за намаляване на размера на глобата на основание точка 37 от Насоките за изчисляването на глобите и като разгледа по същество това искане.
При все това в същия този отговор на процесуално-организационните действия жалбоподателите също посочват, че те съзнават факта, че искането Общият съд да упражни своето правомощие за пълен съдебен контрол по отношение на глобата на основание член 261 ДФЕС „обхваща или покрива по необходимост искане за пълна или частична отмяна на това решение“ и че ако при своя анализ на законността в съответствие с член 263 ДФЕС Общият съд заключи, че Комисията не е допуснала никаква грешка при прилагане на правото, той би могъл да извърши пълно разглеждане на размера на глобата в съответствие с член 261 ДФЕС.
В това отношение следва да се припомни, че Договорът не предвижда като самостоятелен способ за защита „жалба за упражняване на неограничена компетентност“. Всъщност член 261 ДФЕС се ограничава да предвиди, че регламентите, приети по силата на разпоредбите на Договорите, могат да възложат на юрисдикциите на Европейския съюз неограничена компетентност, що се отнася до санкциите, предвидени в тези регламенти (определение от 9 ноември 2004 г., FNICGV/Комисия,
T‑252/03
,
EU:T:2004:326
, т.
).
Освен това тази неограничена компетентност може да се упражни от юрисдикциите на Съюза единствено в рамките на контрола на актовете на институциите, и по-специално на жалбата за отмяна. Всъщност член 261 ДФЕС има единствено за последица да разшири правомощията, с които разполага съдът на Съюза в рамките на жалбата по член 263 ДФЕС (вж. в този смисъл определение от 9 ноември 2004 г., FNICGV/Комисия,
T‑252/03
,
EU:T:2004:326
, т.
и
).
Вследствие на това обжалване, чиято цел е съдът на Съюза да упражни пълния си съдебен контрол по отношение на решение, с което се налага санкция — компетентност, възложена с член 261 ДФЕС, но приложена в рамките на член 263 ДФЕС — задължително включва или покрива искане за пълна или частична отмяна на това решение (вж. в този смисъл определение от 9 ноември 2004 г., FNICGV/Комисия,
T‑252/03
,
EU:T:2004:326
, т.
).
Следователно едва след като съдът на Съюза приключи контрола си за законност на обжалваното решение с оглед на наведените основания и евентуално на разгледаните служебно такива, той може, при липсата на пълна отмяна на посоченото решение, да упражни правомощието си за пълен съдебен контрол, за да извлече, от една страна, последиците на преценката си относно законността на това решение, и от друга страна, в зависимост от изложените пред него обстоятелства (вж. в този смисъл решения от 8 декември 2011 г., KME Germany и др./Комисия,
C‑389/10 P
,
EU:C:2011:816
, т.
и от 10 юли 2014 г., Telefónica и Telefónica de España/Комисия,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
, т.
), да определи дали е необходимо към датата на приемане на решението (решения от 11 юли 2014 г., RWE и RWE Dea/Комисия,
T‑543/08
,
EU:T:2014:627
, т.
, от 11 юли 2014 г., Sasol и др./Комисия,
T‑541/08
,
EU:T:2014:628
, т.
и от 11 юли 2014 г., Esso и др./Комисия,
T‑540/08
,
EU:T:2014:630
, т.
) да замести преценката на Комисията със своята собствена, така че размерът на глобата да бъде съответстващ.
В случая, макар в жалбата жалбоподателите да са направили само искания за изменение на обжалваното решение и да са посочили, че не искат отмяната на същото, от последващите им обяснения става ясно, че те са съгласни Общият съд да преквалифицира техните искания в съответствие със съдебната практика, посочена в точки 53—56 по-горе.
Следователно трябва да се приеме, че настоящата жалба съдържа, от една страна, искане за частична отмяна на обжалваното решение в частта му, в която Комисията е отхвърлила искането на жалбоподателите за намаление, на основание точка 37 от Насоките за изчисляването на глобите, на размера на наложената им глоба в точка 2, буква г) от обжалваното решение, и от друга страна, искане за изменение на това решение, целящо Общият съд да уважи това искане и да намали съответно посочения размер.
Б.

По исканията за отмяна
[…]
1.

По първото основание, изведено от нарушение на принципа на добра администрация и на задължението за мотивиране
[…]
а)

По първата част, изведена от нарушение на задължението за мотивиране
[…]
1)

По задължението на Комисията да мотивира неотчитането на особеностите на дадения случай, изтъкнати от жалбоподателите
Що се отнася до довода на жалбоподателите, че Комисията е нарушила задължението си за мотивиране, като не е посочила в обжалваното решение причините, поради които не се е отклонила, вследствие на тяхното искане и по силата на точка 37 от Насоките за изчисляването на глобите, от общата методология за изчисляването на размера на глобата, следва да се отбележи, че както става ясно от цитираната в точки 65 и 75 по-горе съдебна практика, Комисията не е длъжна да посочи в своето решение всички фактически и правни елементи, които са били разгледани в хода на административната процедура, както и тези, които тя не е взела предвид при изчисляването на размера на наложената глоба.
Освен това следва да се отбележи, че приложимата правна уредба предвижда, че Комисията може да се отклони от прилагането на общата методология за изчисляването на глобата само по изключение при две обстоятелства. Първо, по силата на точка 35 от Насоките за изчисляването на глобите Комисията може да отчете, за целите на определянето на размера на глобата, неспособността на дадено предприятие да плаща. В конкретния случай обаче следва да се припомни, че на неформалното събрание от 5 март 2015 г. Комисията е поискала изрично от жалбоподателите да потвърдят, че те не изтъкват своята неспособност за плащане на глобата на основание точка 35 от Насоките за изчисляването на глобите и че жалбоподателите са потвърдили, че те не искат прилагането на тази процедура. Второ, по силата на точка 37 от Насоките за изчисляването на глобите е предвидено, че особеностите на даден случай или необходимостта да се постигне възпиращ ефект по конкретно дело могат да обосноват отклонение на Комисията от методологията, описана в тези насоки.
При все това съгласно съдебната практика следва да се приеме, че свободата на преценка, предоставена на Комисията от Насоките за изчисляването на глобите, не е толкова голяма, че да я освободи от задължението да мотивира прилагането на това изключение. Всъщност Комисията трябва да уточни особеностите на даден случай или необходимостта да се постигне конкретен възпиращ ефект, които обосновават прилагането на това изключение (вж. в този смисъл решение от 6 февруари 2014 г., AC-Treuhand/Комисия,
T‑27/10
,
EU:T:2014:59
, т.
).
По-специално, когато Комисията реши да се отклони от общата методология, изложена в Насоките за изчисляването на глобите, по силата на които тя се е самоограничила в упражняването на правомощието си за преценка по отношение на определянето на размера на глобите, като се позовава на точка 37 от Насоките, тези изисквания за мотивиране се налагат с още по-голяма сила. В това отношение следва да се припомни постоянната съдебна практика, която признава, че Насоките съдържат правило за поведение, поясняващо практиката, която да се следва, правило, от което Комисията не може да се отклони в определен случай, без да посочи за това причини, съвместими с принципа на равно третиране. Тези мотиви трябва да бъдат още по-точни, доколкото точка 37 от Насоките се ограничава до общо позоваване на „особеностите на даден случай“, в резултат на което оставя широко право на преценка на Комисията да пристъпи към извънредно адаптиране на основните размери на глобите на засегнатите предприятия. Всъщност в подобен случай спазването от страна на Комисията на гаранциите, предоставени от правовия ред на Съюза в административните производства, сред които задължението за мотивиране, е от още по-основополагащо значение (вж. решение от 13 декември 2016 г., Printeos и др./Комисия,
T‑95/15
,
EU:T:2016:722
, т.
и цитираната съдебна практика).
Обратно, в конкретния случай Комисията е приела, че особеностите, предвидени в точка 37 от Насоките за изчисляването на глобите, не са били налице и вследствие на това е избрала да приложи общата методология за изчисляването на размера на наложената на жалбоподателите глоба. При тези обстоятелства и както става ясно от цитираната в точки 65 и 75 по-горе съдебна практика тя е била длъжна да мотивира в обжалваното решение само приложената методология за изчисляването на глобата, а не елементите, които не е взела предвид при посоченото изчисляване, и по-специално причините, поради които не е приложила изключението, предвидено в точка 37 от Насоките за изчисляването на глобите. Всъщност, както вече беше припомнено (вж. т. 77 по-горе), Комисията не е длъжна да изрази становище по всички доводи, изтъкнати преди нея от заинтересованите лица. Достатъчно е да изложи фактите и правните съображения, които са от съществено значение в структурата на решението.
При това положение следва да се отхвърлят доводите на жалбоподателите, че Комисията не е изпълнила задължението си за мотивиране в обжалваното решение, тъй като не е мотивирала в него неприлагането на изключението по точка 37 от Насоките за изчисляването на глобите вследствие на тяхното искане. Следователно първата част на първото основание трябва да се отхвърли.
б)

По втората част, изведена от нарушение на принципа на добра администрация
[…]
В конкретния случай от преписката следва, от една страна, че консултативният комитет е бил консултиран два пъти, на 5 и 15 октомври 2015 г., преди приемането на обжалваното решение, и от друга страна, че редица документи относно настоящото дело са били предадени на членовете на посочения комитет в съответствие с член 14, параграф 3 от Регламент № 1/2003. Комисията твърди, че сред тези документи е представила резюме на преписката по делото, своето писмо с изложение на фактите от 3 юни 2015 г., отговорите на посоченото писмо на дружествата, засегнати от глобата, по-конкретно отговора на жалбоподателите от 26 юни 2015 г., проекта на решение, заедно с приложения, обобщаваща таблица с глобите, придружена от подробно обяснение за начина, по който те ще бъдат изчислени, изложението на възраженията, както и отговорите по него.
На първо място, следва да се посочи, че консултативният комитет е бил информиран за основните фактически и правни елементи на процедурата, по-конкретно за пазара, адресатите, възраженията, продължителността на нарушението, методологията и изчислението на глобите, както за изразените мнения от адресатите в отговор на повдигнатите от Комисията възражения, поради което тази документация може при това положение да се счита за спадаща към „най-важните“ документи по смисъла на член 14, параграф 3 от Регламент № 1/2003.
На второ място, следва да се констатира, че член 14 от Регламент № 1/2003 не налага исканията на молителите да се приложат към тази документация. Всъщност съгласно член 14, параграф 3 от Регламент № 1/2003 изпращането на известието за свикването на консултативния комитет се придружава от „резюме на случая, сведения за най-важните документи и предварителния проект на решение“. Изразът „сведения за най-важните документи“ обаче не би следвало да задължава Комисията да предава на консултативния комитет цялата документация, обменена със засегнатите дружества.
На трето място, следва да се отбележи, че Комисията е предала на консултативния комитет писмо с изложение на фактите с дата 3 юни 2015 г., както и отговора на жалбоподателите на това писмо с дата 26 юни 2015 г. При това положение следва да се отбележи, че жалбоподателите са имали възможността, от една страна, да се запознаят с най-важните факти, които следва да се вземат предвид от Комисията за изчисляването на размера на глобата, както и, от друга страна, да представят своите бележки по тези изложени от Комисията факти. Освен това тези бележки са били предадени на консултативния комитет.
При това положение, доколкото първото искане на жалбоподателите, което цели намаляването на размера на глобата поради „особеностите“ на техния случай по смисъла на точка 37 от Насоките за изчисляването на глобите, е било направено на 26 февруари 2015 г., тоест на дата, много по-ранна от предаденото от Комисията на жалбоподателите изложение на фактите, последните не биха могли да упрекнат Комисията, че не е предала тези документи на консултативния комитет. Всъщност, макар че Комисията не е включила тези елементи в изложението на фактите, нито в сведението за най-важните документи, жалбоподателите са имали възможност да посочат значимостта на тези данни за изчисляването на глобата в техните бележки от 26 юни 2015 г.
Освен това, доколкото данните, изложени от жалбоподателите във второто им искане от 14 септември 2015 г., не съдържат съществени изменения спрямо първото искане, тъй като става въпрос за актуализация на вече изложени факти, Комисията, която не е била длъжна да изслуша отново жалбоподателите, преди да приеме обжалваното решение, също не е била длъжна да се консултира отново с консултативния комитет (вж. в този смисъл решение от 15 октомври 2002 г., Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия,
C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P — C‑252/99 P и C‑254/99 P
,
EU:C:2002:582
, т.
). Въпреки това следва да се отбележи, че Комисията е провела ново неформално събрание с жалбоподателите на 18 септември 2015 г., на което те са имали възможност да заемат позиция по новите факти и че след това, на 15 октомври 2015 г., е проведено ново консултиране с консултативния комитет. Комисията обаче е счела, че тези факти не са решаващи за изчисляването на размера на наложената на жалбоподателите глоба, поради което те не са били съобщени на консултативния комитет.
От гореизложеното следва, че Комисията не е нарушила принципа на добра администрация, поради това че не се е допитала до консултативния комитет относно особеностите, изложени от жалбоподателите. Всъщност Комисията е положила необходимата грижа в хода на административната процедура, доколкото, първо, тя е изслушала жалбоподателите и е разгледала техните бележки, преди консултативният комитет да състави писмено становище по предварителния проект на решение, и второ, е предала на този комитет най-важните данни за изчисляването на размера на глобата по силата на член 14, параграф 3 от Регламент № 1/2003.
Аналогични на изложените в точки 89—95 по-горе съображения са приложими към доводите на жалбоподателите относно консултирането на колегиума на членовете на Комисията. В това отношение от преписката следва, че преди приемането на обжалваното решение съществените елементи на проекта на решението, тоест този проект заедно с неговите приложения, становището на консултативния комитет и окончателният доклад на служителя по изслушването са били представени за окончателно одобрение на колегиума на членовете на Комисията.
[…]

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (пети състав)
реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Hitachi-LG Data Storage, Inc. и Hitachi-LG Data Storage Korea, Inc. понасят направените от тях съдебни разноски, както и тези на Европейската комисия.

Gratsias
Labucka
Ulloa Rubio
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 12 юли 2019 г.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.
(
)	Възпроизвеждат се само точките от настоящото съдебно решение, които Общият съд счита за уместно да публикува.