CELEX: 62019CJ0729
Ennakkoratkaisupyyntö
Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa
Elatusvelvoitteita koskevien päätösten tunnustaminen ja täytäntöönpano
Asetus (EY) N:o 4/2009
Ajallinen soveltamisala
75 artikla
Päätökset, jotka jäsenvaltion tuomioistuin on tehnyt ennen Euroopan unioniin liittymistä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 4/2009 (EUVL 2009, L 7, s. 1 sekä oikaisut EUVL 2011, L 131, s. 26 ja EUVL 2013, L 8, s. 19) 75 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Puolan kansalainen TKF ja kyseisestä asetuksesta aiheutuvien velvoitteiden täyttämisestä vastaava keskusviranomainen Department of Justice for Northern Ireland (Pohjois-Irlannin oikeusministeriö) ja joka koskee sellaisten elatusvelvoitteita koskevien päätösten, jotka on annettu Puolassa ennen kuin kyseinen valtio liittyi Euroopan unioniin, tunnustamista ja täytäntöönpanoa Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus

Asetus N:o 44/2001
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1) 66 artiklassa, joka kuuluu kyseisen asetuksen VI lukuun, jonka otsikko on ”Siirtymäsäännökset”, säädetään seuraavaa:
”1.      Tämän asetuksen säännöksiä sovelletaan ainoastaan sellaisiin oikeudenkäynteihin, jotka on pantu vireille, ja sellaisiin virallisiin asiakirjoihin, jotka on laadittu sen jälkeen, kun tämä asetus on tullut voimaan.
2.      Jos oikeudenkäynti oli pantu vireille tuomion antaneessa jäsenvaltiossa ennen tämän asetuksen voimaantuloa, tuomiot, jotka on annettu tuon ajankohdan jälkeen, on tunnustettava ja pantava täytäntöön III luvun säännösten mukaisesti:
a)      jos oikeudenkäynti tuomiojäsenvaltiossa oli pantu vireille sen jälkeen, kun [tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla Brysselissä 27.9.1968 allekirjoitettu] Brysselin [yleissopimus (EYVL 1972, L 299, s. 32)] tai [tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla Luganossa 16.9.1988 allekirjoitettu] Luganon yleissopimus [(EYVL 1988, L 319, s. 9)] oli tullut voimaan sekä siinä jäsenvaltiossa, missä tuomio on annettu, että siinä jäsenvaltiossa, jolle pyyntö on osoitettu;
b)      kaikissa muissa tapauksissa, jos sovelletut toimivaltasäännökset vastaavat II luvun säännöksiä tai sellaisen yleissopimuksen määräyksiä, joka asian tullessa vireille oli voimassa sen jäsenvaltion, missä tuomio on annettu, ja sen jäsenvaltion, jolle pyyntö on osoitettu, välillä.”

Asetus N:o 4/2009
Asetuksen N:o 4/2009 johdanto-osan 31, 44 ja 47 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”(31)      Elatussaatavien valtioiden rajat ylittävän perinnän helpottamiseksi olisi perustettava jäsenvaltioiden nimeämien keskusviranomaisten välinen yhteistyöjärjestely. Näiden viranomaisten olisi avustettava elatusvelkojia ja  ‑velallisia heidän oikeuksiensa käyttämisessä toisessa jäsenvaltiossa tekemällä pyyntöjä, jotka koskevat olemassa olevien päätösten tunnustamista, niiden täytäntöönpanokelpoisuuden toteamista ja niiden täytäntöönpanoa taikka tällaisten päätösten muuttamista tai päätöksen saamista. Niiden olisi myös vaihdettava tietoja selvittääkseen velallisten ja velkojien olinpaikan sekä määrittääkseen tarvittaessa heidän tulonsa ja varallisuutensa. Niiden olisi lisäksi oltava keskenään yhteistyössä vaihtamalla yleisiä tietoja ja edistettävä jäsenvaltionsa toimivaltaisten viranomaisten välistä yhteistyötä.
– –
(44)      Tällä asetuksella olisi muutettava [asetusta N:o 44/2001] korvaamalla sen elatusvelvoitteita koskevat säännökset. Jollei tämän asetuksen siirtymäsäännöksistä muuta johdu, jäsenvaltioiden olisi elatusvelvoitteiden osalta sovellettava tämän asetuksen soveltamispäivästä alkaen [asetuksen N:o 44/2001] säännösten asemesta tähän asetukseen sisältyviä toimivaltaa, päätösten tunnustamista, täytäntöönpanokelpoisuutta ja täytäntöönpanoa sekä oikeusapua koskevia säännöksiä.
– –
(47)      Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan yhteisön perustamissopimukseen liitetyn, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta tehdyn pöytäkirjan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Yhdistynyt kuningaskunta ei osallistu tämän asetuksen antamiseen, se ei sido Yhdistynyttä kuningaskuntaa eikä sitä sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Tämä ei kuitenkaan vaikuta Yhdistyneen kuningaskunnan mahdollisuuteen ilmoittaa mainitun pöytäkirjan 4 artiklan mukaisesti aikomuksestaan hyväksyä tämä asetus sen antamisen jälkeen.”
Asetuksen N:o 4/2009 1 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa ’jäsenvaltiolla’ tarkoitetaan kaikkia jäsenvaltioita, joihin tätä asetusta sovelletaan.”
Kyseisen asetuksen 2 artiklan, jonka otsikko on ”Määritelmät”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
1)      ’päätöksellä’ elatusvelvoitetta koskevaa jäsenvaltion tuomioistuimen päätöstä riippumatta siitä, kutsutaanko päätöstä tuomioistuinratkaisuksi, tuomioksi, määräykseksi tai täytäntöönpanomääräykseksi, samoin kuin oikeudenkäyntikuluja koskevaa tuomioistuimen virkamiehen päätöstä. Jäljempänä VII ja VIII luvussa ’päätöksellä’ tarkoitetaan myös kolmannessa valtiossa tehtyä elatusvelvoitetta koskevaa päätöstä;
– –
4)      'alkuperäjäsenvaltiolla' jäsenvaltiota, jossa päätös on tehty – –;
5)      'täytäntöönpanevalla jäsenvaltiolla' jäsenvaltiota, jossa päätöksen – – täytäntöönpanoa pyydetään;
6)      ’pyynnön esittävällä jäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota, jonka keskusviranomainen toimittaa tai on toimittanut VII luvun mukaisen pyynnön;
7)      ’pyynnön vastaanottavalla jäsenvaltiolla’ jäsenvaltiota, jonka keskusviranomainen vastaanottaa tai on vastaanottanut VII luvun mukaisen pyynnön;
– –”
Mainitun asetuksen IV luku, jonka otsikko on ”Päätösten tunnustaminen, täytäntöönpanokelpoisuus ja täytäntöönpano”, on jaettu kolmeen jaksoon. Kyseisen asetuksen 16 artiklan mukaan 1 jaksoa, johon kuuluvat mainitun asetuksen 17–22 artikla, sovelletaan sellaisessa jäsenvaltiossa tehtyihin päätöksiin, jota elatusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 23.11.2007 tehty Haagin pöytäkirja (jäljempänä Haagin pöytäkirja) sitoo. 2 jaksoa, johon kuuluvat mainitun asetuksen 23–38 artikla, sovelletaan sellaisessa jäsenvaltiossa tehtyihin päätöksiin, jota kyseinen pöytäkirja ei sido. 3 jakso, johon kuuluvat saman asetuksen 39–43 artikla, sisältää kaikkia päätöksiä koskevat säännökset.
Saman asetuksen 23 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Päätös, joka on tehty jäsenvaltiossa, jota vuoden 2007 Haagin pöytäkirja ei sido, tunnustetaan toisissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä.”
Asetuksen N:o 4/2009 24 artiklassa, jonka otsikko on ”Tunnustamisesta kieltäytymisen perusteet”, säädetään seuraavaa:
”Päätöstä ei tunnusteta, jos
a)      tunnustaminen on selkeästi vastoin sen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita (ordre public), missä tunnustamista pyydetään. Oikeusjärjestyksen perusteita koskevaa kieltäytymisperustetta ei voida soveltaa toimivaltaa koskeviin sääntöihin;
b)      päätös koskee poisjäänyttä vastaajaa eikä haastehakemusta tai vastaavaa asiakirjaa ole annettu tiedoksi vastaajalle niin hyvissä ajoin ja siten, että vastaaja olisi voinut vastata asiassa, paitsi jos vastaaja ei ole hakenut päätökseen muutosta, vaikka olisi voinut niin tehdä;
– –”
Kyseisen asetuksen 26 artiklassa, jonka otsikko on ”Täytäntöönpanokelpoisuus”, säädetään seuraavaa:
”Päätös, joka on tehty jäsenvaltiossa, jota vuoden 2007 Haagin pöytäkirja ei sido, ja joka on siellä täytäntöönpanokelpoinen, pannaan täytäntöön muussa jäsenvaltiossa, kun päätös asiaan osallisen hakemuksesta on siellä julistettu täytäntöönpanokelpoiseksi.”
Asetuksen N:o 4/2009 VII lukuun sisältyvät keskusviranomaisten välistä yhteistyötä koskevat säännökset. Kyseiset säännökset ovat kyseisen asetuksen 49–63 artiklassa.
Saman asetuksen 51 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Keskusviranomaiset antavat 56 artiklan mukaisiin hakemuksiin liittyvää apua, erityisesti:
a)      toimittamalla edelleen ja ottamalla vastaan niitä koskevia hakemuksia;
b)      panemalla vireille näihin hakemuksiin liittyviä menettelyjä tai helpottamalla niiden vireille panoa.”
Asetuksen N:o 4/2009 55 artiklassa, jonka otsikko on ”Keskusviranomaisten välityksellä toimitettavat hakemukset”, säädetään seuraavaa:
”Tässä luvussa säädetty pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion keskusviranomaiselle osoitettu hakemus toimitetaan sen jäsenvaltion keskusviranomaisen välityksellä, jossa hakija asuu.”
Kyseisen asetuksen 56 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Elatusavun perimistä tämän asetuksen nojalla pyytävä velkoja voi esittää seuraavat hakemukset:
a)      päätöksen tunnustaminen tai päätöksen tunnustaminen ja julistaminen täytäntöönpanokelpoiseksi;
b)      pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa tehdyn tai tunnustetun päätöksen täytäntöönpano;
c)      päätöksen saaminen pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jos ei ole olemassa mitään päätöstä, mukaan lukien tarvittaessa vanhemmuuden vahvistaminen;
d)      päätöksen saaminen pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jos muussa valtiossa kuin pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa tehdyn päätöksen tunnustaminen ja julistaminen täytäntöönpanokelpoiseksi ei ole mahdollista;
e)      pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa tehdyn päätöksen muuttaminen;
f)      muussa valtiossa kuin pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa tehdyn päätöksen muuttaminen.
2.      Velallinen, jota vastaan on olemassa elatusapua koskeva päätös, voi esittää seuraavat hakemukset:
a)      sellaisen päätöksen tunnustaminen, joka johtaa aikaisemman päätöksen täytäntöönpanon keskeyttämiseen tai rajoittamiseen pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa;
b)      pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa tehdyn päätöksen muuttaminen;
c)      muussa valtiossa kuin pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa tehdyn päätöksen muuttaminen.”
Mainitun asetuksen 75 artiklassa, jonka otsikko on ”Siirtymäsäännökset” ja joka kuuluu kyseisen asetuksen IX lukuun, jonka otsikko on ”Yleiset säännökset ja loppusäännökset”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jollei 2 ja 3 kohdasta muuta johdu, tätä asetusta sovelletaan ainoastaan sen soveltamispäivästä alkaen vireille pantuihin menettelyihin, tuomioistuimen hyväksymiin tai tuomioistuimessa tehtyihin sovintoihin ja virallisesti laadittuihin, rekisteröityihin tai tehtyihin virallisiin asiakirjoihin.
2.      IV luvun 2 ja 3 jaksoa sovelletaan:
a)      jäsenvaltioissa ennen tämän asetuksen soveltamispäivää tehtyihin päätöksiin, joiden tunnustamista ja täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista haetaan mainitusta päivästä alkaen;
b)      tämän asetuksen soveltamispäivästä alkaen mutta ennen tuota päivää vireille pantujen menettelyjen johdosta tehtyihin päätöksiin,
siltä osin kuin nämä päätökset kuuluvat tunnustamisen ja täytäntöönpanon osalta asetuksen (EY) N:o 44/2001 soveltamisalaan.
– –
3.      Keskusviranomaisten välistä yhteistyötä koskevaa VII lukua sovelletaan keskusviranomaisen tämän asetuksen soveltamispäivästä lähtien vastaanottamiin pyyntöihin ja hakemuksiin.”
Saman asetuksen 76 artiklassa, jonka otsikko on ”Voimaantulo”, säädetään seuraavaa:
”Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sen 2 artiklan 2 kohtaa, 47 artiklan 3 kohtaa sekä 71, 72 ja 73 artiklaa sovelletaan 18 päivästä syyskuuta 2010.
Tätä asetusta sovelletaan, toisessa alakohdassa tarkoitettuja säännöksiä lukuun ottamatta, 18 päivästä kesäkuuta 2011, edellyttäen, että vuoden 2007 Haagin pöytäkirjaa sovelletaan yhteisössä mainittuna päivänä. Muussa tapauksessa tätä asetusta sovelletaan siitä päivästä alkaen, jona mainittua pöytäkirjaa sovelletaan yhteisössä.
– –”

Päätös 2009/451/EY
Yhdistyneen kuningaskunnan aikomuksesta hyväksyä asetus N:o 4/2009 8.6.2009 tehdyn komission päätöksen 2009/451/EY (EUVL 2009, L 149, s. 73) 2 artiklan mukaisesti kyseinen asetus tuli voimaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa 1.7.2009.

Päätös 2009/941/EY
Elatusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 23 päivänä marraskuuta 2007 tehdyn Haagin pöytäkirjan tekemisestä Euroopan yhteisön toimesta 30.11.2009 tehdyn neuvoston päätöksen 2009/941/EY (EUVL 2009, L 331, s. 17) 4 artiklan mukaan pöytäkirjan sääntöjä sovelletaan unionissa väliaikaisesti 18.6.2011 alkaen.

Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntö
Asetus N:o 4/2009 pantiin täytäntöön Yhdistyneessä kuningaskunnassa (Pohjois-Irlanti mukaan luettuna) tuomioistuimen toimivaltaa ja ratkaisuja siviiliasioissa (elatusvelvollisuus) koskevalla asetuksella N:o 1484 (Civil Jurisdiction and Judgments (Maintenance) Regulations (SI 2011/1484)).
Tuomioistuimen toimivaltaa ja ratkaisuja siviiliasioissa koskevaa vuoden 1982 lakia koskevien Pohjois-Irlannin vähäisten asioiden piirituomioistuimille  vuonna 1986 annettujen sääntöjen (Magistrates’ Courts (Civil Jurisdiction and Judgments Act 1982) Rules (Northern Ireland) 1986) 4 §:n 1A momentissa säädetään seuraavaa:
”Jos Magistrates’ Court for the Petty Sessionsin (vähäisten asioiden piirituomioistuin) virkamies vastaanottaa [asetuksen N:o 4/2009] 26 artiklan mukaisen muussa sellaisessa valtiossa kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jota asetus sitoo, tehdyn elatusapupäätöksen rekisteröintiä koskevan hakemuksen, hänen on, jollei [asetuksen N:o 4/2009] 24 artiklasta ja tämän säännön 3 ja 4 kohdasta muuta johdu, rekisteröitävä päätös tuomioistuimessa sellaisen pöytäkirjan tai muistion avulla, jonka hän on allekirjoittanut ja tallentanut Order Bookiin.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
TKF ja AKF, jotka ovat molemmat Puolan kansalaisia, avioituivat Puolassa vuonna 1991. Heillä on kaksi poikaa.
Puolalainen tuomioistuin teki 1.4.1999 elatusvelvoitetta koskevan päätöksen, jossa TKF määrättiin maksaman elatusapua AKF:lle.
Puolalaisessa tuomioistuimessa aloitettiin uusia elatusvelvoitetta koskevia menettelyitä joulukuussa 2002. Kyseisissä menettelyissä tehtiin uusia elatusvelvoitetta koskevia päätöksiä, jotka on päivätty 14.2.2003 ja joilla muutettiin alkuperäistä päätöstä.
TKF ja AKF erosivat vuonna 2004. Elokuussa 2006 TKF saapui Pohjois-Irlantiin, missä hän on siitä lähtien asunut.
Magistrates’ Court for the Petty Sessions, District of Belfast and Newtownabbeyn (Belfastin ja Newtownabbeyn vähäisten asioiden piirituomioistuin, Yhdistynyt kuningaskunta) virkamies rekisteröi 24.10.2013 ja 15.8.2014 päivätyillä päätöksillä (jäljempänä rekisteröintiä koskevat päätökset) molemmat puolalaisen tuomioistuimen 14.2.2003 tekemät elatusvelvoitetta koskevat päätökset ja julisti ne täytäntöönpanokelpoisiksi. Rekisteröintiä koskevat päätökset tehtiin asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan nojalla. Kyseissä päätöksissä todetaan myös, että näin rekisteröidyt päätökset ovat täytäntöönpanokelpoisia saman asetuksen IV luvun 2 jakson nojalla.
TKF nosti rekisteröintiä koskevista päätöksistä kanteen High Court of Justice in Northern Ireland, Queen’s Bench Divisionissa (Pohjois-Irlannin ylemmän asteen tuomioistuin, Queen’s Bench  ‑osasto, Yhdistynyt kuningaskunta). Kyseisen kanteen tueksi hän väitti pääasiallisesti, että koska Puolan tasavalta ei ollut jäsenvaltio silloin, kun kyseessä olevat elatusvelvoitetta koskevat päätökset tehtiin, kyseisen asetuksen IV luvun 2 jakso ei ollut sovellettavissa käsiteltävässä asiassa. Hän väitti myös, että mainitun asetuksen 23 ja 26 artiklaa ei voitu soveltaa mainittuihin päätöksiin ja että joka tapauksessa kyseiset päätökset eivät olleet saman asetuksen 24 artiklan mukaisia, koska ei ollut näyttöä siitä, että TFK olisi ollut tietoinen kyseessä olevista menettelyistä, osallistunut niihin tai ollut edustettuna kyseisissä menettelyissä.
High Court of Justice in Northern Ireland, Queen’s Bench Division hylkäsi kyseisen kanteen sillä perusteella, että asetuksessa N:o 4/2009 ei ole säännöstä, jossa sen ajallista soveltamisalaa rajoitettaisiin siten, että sitä sovellettaisiin vain elatusvelvoitteita koskeviin päätöksiin, jotka jäsenvaltion tuomioistuin tekee kyseisen valtion unioniin liittymispäivän jälkeen. Lisäksi kyseisen tuomioistuimen mukaan on niin, että asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta mutta kyseisen asetuksen VII lukua sovelletaan kyseisessä asiassa 75 artiklan 3 kohdan nojalla, koska Puolan tasavalta on Haagin pöytäkirjan sopimusvaltio. Mainittu tuomioistuin katsoi näin ollen, että puolalaisen tuomioistuimen päätökset oli pätevästi rekisteröity ja pantu täytäntöön kyseisen luvun mukaisesti.
TKF valitti kyseisestä tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen, joka on epävarma siitä, sovelletaanko asetusta N:o 4/2009 Puolassa ennen sen liittymistä unioniin tehtyihin elatusvelvoitetta koskeviin päätöksiin, ja siitä, oliko Magistrates’ Court for Petty Sessions, District of Belfast and Newtownabbey toimivaltainen rekisteröimään kyseessä olevat päätökset kyseisen asetuksen 75 artiklan säännösten nojalla.
Tässä tilanteessa Court of Appeal in Northern Ireland (Pohjois-Irlannin ylioikeus, Yhdistynyt kuningaskunta) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan ainoastaan ’päätöksiin’, jotka on annettu valtioissa, jotka olivat Euroopan unionin jäsenvaltioita kyseisten päätösten tekohetkellä?
2)      Kun otetaan huomioon, että [Puolan tasavalta] on nykyään Euroopan unionin jäsenvaltio, jota Haagin pöytäkirja sitoo, voidaanko Puolassa vuosina 1999 ja 2003, eli ennen kuin [Puolan tasavallasta] tuli Euroopan unionin jäsenvaltio, tehtyjä elatusapupäätöksiä nyt rekisteröidä ja panna täytäntöön toisessa unionin jäsenvaltiossa asetuksen N:o 4/2009 jonkin osan nojalla ja erityisesti
a)      asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 3 kohdan ja 56 artiklan nojalla
b)      asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohdan ja IV luvun 2 jakson nojalla
c)      asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja IV luvun 3 jakson nojalla
d)      asetuksen N:o 4/2009 jonkin muun artiklan nojalla?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään pääasiallisesti sitä, onko asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että kyseistä säännöstä sovelletaan ainoastaan sellaisten valtioiden kansallisten tuomioistuinten antamiin ratkaisuihin, jotka jo olivat unionin jäsenvaltioita ratkaisujen tekopäivänä.
Aluksi on palautettava mieleen, että unionin lainsäätäjä on tarkoittanut asetuksella N:o 4/2009 korvata asetukseen N:o 44/2001 sisältyneet elatusvelvoitteita koskevat säännökset säännöksillä, joilla kevennetään ja siten nopeutetaan menettelyä täytäntöönpanevassa tuomioistuimessa, kun otetaan huomioon, että elatussaatavien ratkaiseminen on erityisen kiireellistä (tuomio 4.6.2020, FX (Elatussaatavan täytäntöönpanon vastustaminen), C-41/19, EU:C:2020:425, 32 kohta).
Kuten unionin tuomioistuin katsoi, asetus N:o 4/2009 on lex specialis erityisesti toimivaltaa, sovellettavaa lakia sekä tuomioistuinten päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa elatusvelvoitteiden erityisellä alalla koskevien kysymysten osalta (tuomio 4.6.2020, FX (Elatussaatavan täytäntöönpanon vastustaminen), C-41/19, EU:C:2020:425, 33 kohta).
Erityisesti kyseisen asetuksen 75 artiklan, jonka otsikko on ”Siirtymäsäännökset”, osalta kyseisen artiklan  1 kohdassa säädetään, että mainittua asetusta sovelletaan lähtökohtaisesti ainoastaan sen soveltamisen alkamispäivästä lähtien vireille pantuihin menettelyihin, tuomioistuimen hyväksymiin tai tuomioistuimessa tehtyihin sovintoihin ja virallisesti laadittuihin, rekisteröityihin tai tehtyihin virallisiin asiakirjoihin.
Kuitenkin poikkeuksena tästä pääsäännöstä mainitun 75 artiklan 2 kohdan nojalla asetuksen N:o 4/2009 IV luvun 2 ja 3 jaksoa sovelletaan tiettyihin ennen kyseisen asetuksen soveltamisen alkamispäivää tehtyihin päätöksiin ja vireille pantuihin menettelyihin.
Nyt käsiteltävässä olevassa asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että pääasiassa kyseessä olevat elatusvelvoitetta koskevat päätökset, joiden rekisteröinti ja täytäntöönpano Yhdistyneessä kuningaskunnassa on riitautettu, on tehty Puolassa 14.2.2003 eli ennen asetuksen N:o 4/2009 soveltamisen alkamispäivää. Kyseisen asetuksen 76 artiklan kolmannesta alakohdasta käy nimittäin ilmi, että kyseistä asetusta sovelletaan, toisessa alakohdassa tarkoitettuja säännöksiä lukuun ottamatta, 18 päivästä kesäkuuta 2011, edellyttäen, että Haagin pöytäkirjaa sovelletaan unionissa mainittuna päivänä. Päätöksen 2009/941 4 artiklan mukaan kyseistä pöytäkirjaa sovellettiin unionissa 18.6.2011.
Sitä vastoin kyseiset päätökset on rekisteröity ja julistettu täytäntöönpanokelpoiseksi Pohjois-Irlannissa 24.10.2013 ja 15.8.2014 annetuilla päätöksillä, joten on todennäköistä, että kyseisten päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista on haettu asetuksen N:o 4/2009 soveltamisen alkamispäivän jälkeen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin varmistettava.
Jollei viimeksi mainitusta muuta johdu, kyseisen asetuksen 75 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu tilanne on siis merkityksellinen nyt käsiteltävänä olevassa asiassa, koska sillä tarkoitetaan jäsenvaltioissa ennen kyseisen asetuksen soveltamisen alkamispäivää tehtyjä päätöksiä, joiden tunnustamista ja täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista haetaan mainitusta päivästä alkaen.
On kuitenkin palautettava mieleen, että Puolan tasavalta liittyi unioniin 1.5.2004 eli sen päivän jälkeen, jolloin kumpikin mainituista elatusvelvoitetta koskevista päätöksistä tehtiin, mutta ennen sitä ajankohtaa, jolloin samojen päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa haettiin.
Tässä yhteydessä on näin ollen ratkaistava, sovelletaanko asetuksen 4/2009 75 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ainoastaan silloin, kun kyse on elatusvelvoitetta koskevista päätöksistä, jotka on annettu valtiossa, joka oli jo unionin jäsen kyseisten päätösten tekopäivänä, vai voidaanko kyseistä säännöstä soveltaa myös sellaisten päätösten osalta, jotka on annettu ennen kyseisen asetuksen soveltamisen alkamispäivää valtiossa, josta on tullut unionin jäsenvaltio vasta kyseisten päätösten tekemisen jälkeen.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on (tuomio 12.11.2014, L, C-656/13, EU:C:2014:2364, 38 kohta).
Asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohdan a alakohdan sanamuodon osalta on huomautettava, että kyseinen sanamuoto viittaa ”jäsenvaltioissa” tehtyihin päätöksiin.
Lisäksi mainitun asetuksen 2 artiklan 1 kohdan 1 alakohdan ensimmäisen virkkeen nojalla ”päätöksellä” tarkoitetaan elatusvelvoitetta koskevaa ”jäsenvaltion” tuomioistuimen päätöstä.
Kuten komissio huomauttaa, näiden kahden säännöksen sanamuoto yhdessä tarkasteltuna ei kuitenkaan yksistään salli sitä, että voitaisiin katsoa, että ensiksi mainitussa säännöksessä tarkoitetun päätöksen tekijänä on oltava sellaisen valtion tuomioistuin, joka on kyseisen päätöksen tekopäivänä jo unionin jäsenvaltio. Vaikka tällaisesta sanamuodosta käy ilmi, että on välttämätöntä, että sillä hetkellä, kun päätöksen tunnustamista tai täytäntöönpanoa haetaan, on voitava todeta, että tällainen päätös on lähtöisin valtiosta, joka on samalla hetkellä unionin jäsenvaltio, kyseinen sanamuoto ei kuitenkaan sitä vastoin tarkoita sitä, että valtiolla olisi välttämättä oltava unionin jäsenvaltion asema kyseisen päätöksen tekopäivänä.
On myös otettava huomioon asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohdan a alakohdan asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, johon kyseinen säännös kuuluu.
Tältä osin on huomautettava, että asetuksen N:o 4/2009 johdanto-osan 44 perustelukappaleesta seuraa, että kyseisen asetuksen 75 artiklan siirtymäsäännösten tarkoituksena on varmistaa siirtymä asetuksen N:o 44/2001 mukaisesta elatusvelvoitteita koskevasta järjestelmästä asetuksen N:o 4/2009 mukaiseen järjestelmään ja siten sallia asetuksen N:o 44/2001 nojalla annettujen tuomioistuinratkaisujen tunnustaminen ja täytäntöönpano.
Lisäksi asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohdan ensimmäisestä alakohdasta käy ilmi, että kyseisen asetuksen 75 artiklan 2 kohdan a alakohta tulee sovellettavaksi vain sillä edellytyksellä, että kyseisessä säännöksessä tarkoitetut päätökset kuuluvat tunnustamisen ja täytäntöönpanon osalta asetuksen N:o 44/2001 soveltamisalaan.
On huomautettava, kuten asetuksen N:o 44/2001 66 artiklan 1 kohdasta käy ilmi, että kyseisen asetuksen säännöksiä sovelletaan ainoastaan sellaisiin oikeudenkäynteihin, jotka on pantu vireille sen jälkeen, kun asetus on tullut voimaan. Kyseisen periaatteen tarkoituksena on säännellä sekä tuomioistuimien toimivaltaa koskevaa kysymystä että tuomioistuinratkaisujen tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia säännöksiä (tuomio 21.6.2012, Wolf Naturprodukte, C‑514/10, EU:C:2012:367, 21 kohta).
Asetuksen N:o 44/2001 66 artiklan 2 kohdan a alakohdassa kuitenkin säädetään, että mainitusta periaatteesta poiketen kyseisen asetuksen säännökset, jotka koskevat tuomioistuinratkaisujen tunnustamista ja täytäntöönpanoa, ovat sovellettavissa ratkaisuihin, jotka on annettu mainitun asetuksen tultua voimaan sellaisessa oikeudenkäynnissä, joka oli pantu vireille ratkaisun antaneessa jäsenvaltiossa ennen kyseistä päivämäärä, jos kyseinen oikeudenkäynti oli pantu vireille sen jälkeen, kun tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla annettu Brysselin yleissopimus tai tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla tehty Luganon yleissopimus (jäljempänä Luganon sopimus) oli tullut voimaan sekä siinä jäsenvaltiossa, missä ratkaisu on annettu, että siinä jäsenvaltiossa, jolle pyyntö on osoitettu.
Tältä osin unionin tuomioistuin on jo katsonut, että asetuksen N:o 44/2001 soveltaminen tuomioistuinratkaisun tunnustamiseksi ja täytäntöön panemiseksi edellyttää, että kyseinen asetus oli kyseisen ratkaisun antopäivänä voimassa sekä jäsenvaltiossa, jossa tuomioistuinratkaisu on annettu, että jäsenvaltiossa, jossa sen tunnustamista ja täytäntöönpanoa pyydetään (ks. vastaavasti tuomio 21.6.2012, Wolf Naturprodukte, C-514/10, EU:C:2012:367, 34 kohta).
Tästä seuraa, että sellaisen valtion tuomioistuimen antamat elatusvelvoitetta koskevat ratkaisut, joka ei ollut ratkaisujen antopäivänä vielä unionin jäsenvaltio ja jossa asetus N:o 44/2001 ei näin ollen ollut voimassa, eivät kuulu kyseisen säännöksen soveltamisalaan.
Tällaisessa tilanteessa ei ole merkityksellistä selvittää, onko menettelyt, joissa kyseiset ratkaisut on annettu, pantu vireille sen jälkeen, kun Luganon sopimus on tullut voimaan kyseessä olevassa valtiossa, jos mainittujen ratkaisujen tekopäivänä asetus N:o 44/2001 ei ollut vielä voimassa kyseisessä valtiossa.
Kun otetaan huomioon edellä esitetty, tällaiset ratkaisut eivät kuulu myöskään asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohdan a alakohdan siirtymäsäännöksen soveltamisalaan.
Koska sellaisessa valtiossa, joka ei ollut unionin jäsenvaltio, annetut ratkaisut eivät kuulu asetuksen N:o 44/2001 soveltamisalaan, ei nimittäin ole syytä ulottaa asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan siirtymäsäännöksiä, joiden tarkoituksena on edellä 45 kohdassa kerratulla tavalla varmistaa ensiksi mainitun asetuksen mukaisesti annettujen tuomioistuinratkaisujen tunnustaminen ja täytäntöönpano, koskemaan kyseisiä ratkaisuja.
Lopuksi tällainen asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohdan a alakohdan tulkinta on yhdenmukainen myös sen periaatteen kanssa, jonka mukaan mainitun säännöksen kaltaista sääntöä, joka on – kuten edellä 34 kohdassa on todettu –pääsääntöön kohdistuva poikkeus, on tulkittava suppeasti (ks. vastaavasti tuomio 15.11.2007, Granberg, C-330/05, EU:C:2007:679, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ensimmäiseen kysymykseen on edellä esitetyt näkökohdat huomioon ottaen vastattava, että asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kyseistä säännöstä sovelletaan ainoastaan sellaisten valtioiden kansallisten tuomioistuinten antamiin ratkaisuihin, jotka jo olivat unionin jäsenvaltioita ratkaisujen tekopäivänä.

Toinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään pääasiallisesti sitä, onko asetusta N:o 4/2009 tulkittava siten, että kyseisen asetuksen 75 artiklassa tai muussa säännöksessä sallitaan se, että sellaiset elatusvelvoitteita koskevat  ratkaisut, jotka on annettu valtiossa ennen kuin se liittyi unioniin ja ennen mainitun asetuksen soveltamisen alkamispäivää, tunnustetaan ja pannaan täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa sen jälkeen, kun kyseinen valtio on liittynyt unioniin.
Aluksi on palautettava mieleen, kuten edellä 33 kohdassa on todettu, että asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 1 kohdassa säädetään, että mainittua asetusta sovelletaan lähtökohtaisesti ainoastaan sen soveltamisen alkamispäivästä lähtien vireille pantuihin menettelyihin, tuomioistuimen hyväksymiin tai tuomioistuimessa tehtyihin sovintoihin ja virallisesti laadittuihin, rekisteröityihin tai tehtyihin virallisiin asiakirjoihin.
Lisäksi unionin lainsäätäjä on nimenomaisesti säätänyt ainoat poikkeukset tähän sääntöön asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 ja 3 kohdassa.
Kyseisen asetuksen 75 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetyn poikkeuksen osalta ensimmäiseen kysymykseen annetusta vastauksesta kuitenkin seuraa, että kyseistä poikkeusta sovelletaan ainoastaan ratkaisuihin, jotka on annettu valtioissa, jotka olivat jo unionin jäsenvaltioita kyseisten ratkaisujen tekopäivänä. Tästä ei ole kuitenkaan kyse pääasiassa kyseessä olevissa elatusvelvoitetta koskevissa päätöksissä, jotka on annettu 14.2.2003 Puolassa, joka liittyi unioniin vasta 1.5.2004. Tällaisten päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa toisessa jäsenvaltiossa ei näin ollen voida perustaa kyseiseen säännökseen.
Asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohdan b alakohdassa olevan poikkeuksen osalta on todettava, että kyseinen poikkeus koskee kyseisen asetuksen soveltamisen alkamispäivästä lähtien mutta ennen tuota päivää vireille pantujen menettelyjen johdosta tehtyjä päätöksiä. Kyseinen poikkeus ei tule myöskään sovellettavaksi pääasiassa kyseessä olevassa tapauksessa, koska – kuten edellä 35 kohdasta käy ilmi – pääasiassa kyseessä olevat elatusvelvoitetta koskevat päätökset on annettu ennen  mainitun asetuksen soveltamisen alkamispäivää.
Kuten edellä 46 kohdassa on huomautettu, asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohdan ensimmäisestä alakohdasta käy ilmi, että kyseinen säännös tulee sovellettavaksi vain sillä edellytyksellä, että kyseisessä säännöksessä tarkoitetut päätökset kuuluvat tunnustamisen ja täytäntöönpanon osalta asetuksen N:o 44/2001 soveltamisalaan.
Asetus N:o 44/2001 tuli voimaan Puolassa vasta 1.5.2004.
Tästä seuraa, kuten edellä 50 kohdasta käy ilmi, että pääasiassa kyseessä olevat elatusvelvoitetta koskevat päätökset eivät kuulu kyseisen asetuksen soveltamisalaan ja näin ollen – kuten edellä 60 kohdasta käy ilmi – ne eivät kuulu myöskään asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan.
Tältä osin se Puolan hallituksen suullisissa huomautuksissaan asetuksen N:o 44/2001 66 artiklan 2 kohdan a alakohdan osalta esiin nostama seikka, että Luganon sopimus tuli Puolassa voimaan 1.2.2000, ei aseta tällaista tulkintaa kyseenalaiseksi, kuten edellä 51 kohdasta käy ilmi.
Asetuksen N:o 4/2009 75 artiklan 3 kohdan osalta on todettava, että kyseisessä säännöksessä täsmennetään, että kyseisen asetuksen VII lukua, joka koskee keskusviranomaisten välistä yhteystyötä, sovelletaan keskusviranomaisen mainitun asetuksen soveltamisen alkamispäivästä lähtien vastaanottamiin pyyntöihin ja hakemuksiin.
Tältä osin on todettava, että asetuksen N:o 4/2009 johdanto-osan 31 perustelukappaleesta käy ilmi, että unionin lainsäätäjä tahtoi perustaa keskusviranomaisten välisen yhteistyöjärjestelyn elatussaatavien valtioiden rajat ylittävän perinnän helpottamiseksi ja elatusvelkojien ja  ‑velallisten auttamiseksi heidän oikeuksiensa käyttämisessä toisessa jäsenvaltiossa (tuomio 9.2.2017, S., C‑283/16, EU:C:2017:104, 35 kohta).
Tarkemmin ottaen mainitun asetuksen 51 artiklan 1 kohdan sanamuodon mukaan kyseiset viranomaiset antavat kyseisen asetuksen 56 artiklan mukaisiin hakemuksiin liittyvää apua toimittamalla edelleen ja ottamalla vastaan kyseisiä hakemuksia sekä panemalla vireille mainittuihin hakemuksiin liittyviä menettelyjä tai helpottamalla niiden vireille panoa.
Kyseisen 56 artiklan 1 kohdan mukaan velkoja, joka hakee elatusavun perimistä asetuksen N:o 4/2009 nojalla, voi siten esittää monenlaisia hakemuksia eli pääasiallisesti päätöksen tunnustamista ja/tai päätöksen julistamista täytäntöönpanokelpoiseksi koskevan hakemuksen, pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa tehdyn tai tunnustetun päätöksen täytäntöönpanoa koskevan hakemuksen, päätöksen saamista pyynnön vastaanottavassa jäsenvaltiossa koskevan hakemuksen tai päätöksen muuttamista koskevan hakemuksen. Tällaisessa tilanteessa velkoja osoittaa kyseisen asetuksen N:o 4/2009 55 artiklan mukaisesti hakemuksen sen jäsenvaltion keskusviranomaiselle, jossa hän asuu, ja kyseisen keskusviranomaisen on toimitettava hakemus pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion keskusviranomaiselle.
Velallinen voi puolestaan asetuksen N:o 4/2009 56 artiklan 2 kohdan nojalla esittää hakemuksen, joka koskee aikaisemman päätöksen täytäntöönpanon keskeyttämistä tai rajoittamista koskevan päätöksen tunnustamista, tai hakea päätöksen muuttamista.
Edellä 66–68 kohdassa mainituista säännöksistä, jotka kuuluvat asetuksen N:o 4/2009 VII lukuun, seuraa, että kansallisten keskusviranomaisten rooli rajoittuu tältä osin kuitenkin sellaisen elatusvelkojan tai  ‑velallisen avustamiseen, joka pyytää apua hakemuksensa edelleen toimittamiseen tai vastaanottamiseen tai kyseisiä hakemuksia koskevien menettelyjen vireille panemiseen kyseisen asetuksen 56 artiklan nojalla.
Sitä vastoin mainitut säännökset eivät koske elatusvelvoitetta koskevien tuomioistuinten päätösten tunnustamisen ja täytäntöönpanon edellytyksiä, jotka sisältyvät yksinomaan mainitun asetuksen IV lukuun, jonka otsikko on ”Päätösten tunnustaminen, täytäntöönpanokelpoisuus ja täytäntöönpano” ja johon viitataan saman asetuksen 75 artiklan 2 kohdassa eikä kyseisen artiklan 3 kohdassa.
Näin ollen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia elatusvelvoitetta koskevia päätöksiä, jotka on annettu valtiossa ennen sen kuin se liittyi unioniin ja ennen asetuksen N:o 4/2009 soveltamisen alkamispäivää, ei voida kyseisen valtion unioniin liittymisen jälkeen tunnustaa ja panna täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa kyseisen asetuksen 75 artiklan 3 kohdan nojalla.
Tältä osin unionin tuomioistuin on jo katsonut, että avun pyytäminen keskusviranomaisilta asetuksen  N:o 4/2009 VII lukuun sisältyvien säännösten nojalla on oikeus eikä velvollisuus. Tästä seuraa, että tällainen avun pyytäminen on vapaaehtoista ja sitä sovelletaan vain, jos elatusvelkoja haluaa vedota siihen esimerkiksi selviytyäkseen joistakin erityisistä vaikeuksista, kuten esimerkiksi elatusvelallisen olinpaikan selvittäminen (tuomio 9.2.2017, S., C-283/16, EU:C:2017:104, 40 kohta).
Kuten julkisasiamies esittää ratkaisuehdotuksensa 47 kohdassa, sen hyväksyminen, että sellaisen päätöksen tunnustaminen ja täytäntöönpano, jonka valtion tuomioistuin on antanut ennen kuin kyseinen valtio on liittynyt unioniin, voisi riippua siitä, turvaudutaanko vai jätetäänkö turvautumatta niihin erilaisiin väyliin, joita VII luvussa tarjotaan  elatusvelkojalle elatusvelvoitetta koskevan päätöksen täytäntöönpanemiseksi, johtaisi syrjintään sellaisten velkojien, jotka valitsevat esittää hakemuksensa keskusviranomaisten välityksellä, ja sellaisten velkojien, jotka päättävät saattaa asian suoraan toimivaltaisten viranomaisten käsiteltäväksi, välillä.
Toiseen kysymykseen on edellä esitetyt näkökohdat huomioon ottaen vastattava, että asetusta N:o 4/2009 on tulkittava siten, ettei missään kyseisen asetuksen säännöksessä sallita sitä, että sellaiset elatusvelvoitetta koskevat ratkaisut, jotka on annettu valtiossa ennen kuin se liittyi unioniin ja ennen mainitun asetuksen soveltamisen alkamispäivää, tunnustetaan ja pannaan täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa sen jälkeen, kun kyseinen valtio on liittynyt unioniin.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 4/2009 75 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että kyseistä säännöstä sovelletaan ainoastaan sellaisten valtioiden kansallisten tuomioistuinten antamiin ratkaisuihin, jotka jo olivat Euroopan unionin jäsenvaltioita ratkaisujen tekopäivänä.
2)
Asetusta N:o 4/2009 on tulkittava siten, ettei missään kyseisen asetuksen säännöksessä sallita sitä, että sellaiset elatusvelvoitetta koskevat ratkaisut, jotka on annettu valtiossa ennen kuin se liittyi unioniin ja ennen mainitun asetuksen soveltamisen alkamispäivää, tunnustetaan ja pannaan täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa sen jälkeen, kun kyseinen valtio on liittynyt unioniin.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.