CELEX: 62016CJ0634
Žalba
Žig Europske unije
Postupak za proglašavanje žiga ništavim
Verbalni žig FITNESS
Odbijanje zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim

Svojom žalbom Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 28. rujna 2016., European Food/EUIPO – Société des produits Nestlé (FITNESS) (
T‑476/15
,
EU:T:2016:568
, u daljnjem tekstu: pobijana presuda), kojom je taj sud poništio odluku četvrtog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 19. lipnja 2015. (R 2542/2013‑4) (u daljnjem tekstu: sporna odluka), donesenu u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim između društava European Food SA i Société des produits Nestlé SA.
Pravni okvir
Uredba br. 2868/95
Pravilo 37. točka (b) podtočka iv. Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95 od 13. prosinca 1995. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 o žigu Zajednice (
SL 1995., L 303, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 84.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1041/2005 od 29. lipnja 2005. (
SL 2005., L 172, str. 4
., u daljnjem tekstu: Uredba br. 2868/95), određuje:
„Zahtjev Uredu za opoziv ili proglašenje ništavosti [žiga Europske unije] u skladu s člankom 55. Uredbe sadržava:
[…]
(b)
vezano za razloge na kojima se temelji zahtjev:
[…]
iv.
činjenice, dokaz[e] i obrazloženja iznesen[e] u prilog tih razloga”.
Pravilo 40. te uredbe određuje:
„1.
O svakom zahtjevu za opoziv ili za proglašenje ništavosti koji se smatra podnesenim, obavješćuje se nositelj žiga [Europske unije]. Ako Ured zahtjev smatra dopuštenim, poziva nositelja žiga [Europske unije] da podnese svoje primjedbe u roku koji odobri Ured.
2.
Ako se nositelj žiga Zajednice ne očituje, Ured može odlučiti o opozivu ili ništavosti na temelju dokaza kojima raspolaže.
3.
Svako očitovanje nositelja žiga [Europske unije] dostavlja se podnositelju zahtjeva, kojeg Ured poziva, ako to smatra potrebnim, da odgovori u roku koji odredi Ured.”
Pravilo 50. stavak 1. navedene uredbe određuje:
„1.
Osim ako je drukčije propisano, odredbe koje se odnose na postupke koje primjenjuje odjel koji je donio odluku protiv koje se podnosi žalba, primjenjuju se na žalbene postupke
mutatis mutandis
.
Osobito kada se žalba ulaže protiv odluke donesene u postupku prigovora, članak 78.a Uredbe ne primjenjuje se na rokove određene sukladno s člankom 61. stavkom 2. Uredbe.
Ako je žalba uložena protiv odluke Odjela za prigovore, žalbeno vijeće ograničuje svoje ispitivanje žalbe na činjenice i dokaze podnesene u roku koji odredi Odjel za prigovore sukladno s Uredbom i ovim pravilima, osim ako žalbeno vijeće smatra da se u obzir trebaju uzeti dodatne i dopunske činjenice i dokazi sukladno s člankom 74. stavkom 2. Uredbe.”
Uredba (EZ) br. 207/2009
Članak 7. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu [Europske unije] (
SL 2009., L 78, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.), pod naslovom „Apsolutni razlozi za odbijanje”, u stavku 1. određuje:
„1.   Neće se registrirati sljedeće:
[…]
(b)
žigovi koji nemaju nikakav razlikovni karakter;
(c)
žigovi koji se sastoje isključivo od oznaka ili podataka koji u trgovini mogu služiti za označivanje vrste, kakvoće, količine, namjene, vrijednosti, zemljopisnog podrijetla, ili vremena proizvodnje proizvoda ili pružanja usluge ili nekih drugih obilježja proizvoda ili usluga;
[…]”
Članak 41. stavak 1. te uredbe propisuje:
„U roku od tri mjeseca od objave prijave žiga [Europske unije], obavijest o prigovoru na registraciju žiga koji se temelji na razlozima iz članka 8. zbog kojih se žig ne može registrirati mogu podnijeti:
[…]”
U odjeljku 3., naslovljenom „Razlozi ništavosti”, glave VI. navedene uredbe članak 52., naslovljen „Apsolutni razlozi ništavosti”, navodi:
„1.   Žig [Europske unije] proglašava se ništavim na zahtjev podnesen Uredu ili na protutužbu podnesenu u postupku zbog povrede:
(a)
kad je žig [Europske unije] registriran protivno odredbama članka 7.;
(b)
kad je podnositelj prijave postupao u zloj vjeri kada je podnosio prijavu žiga.
2.   Kad je žig [Europske unije] registriran protivno odredbama članka 7. stavka 1. točaka (b), (c) ili (d), ipak ne može biti proglašen ništavim, ako je zbog svoje uporabe nakon registracije stekao razlikovni karakter u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran.
[…]”
U članku 57. stavku 1. iste uredbe predviđeno je:
„U postupku ispitivanja zahtjeva za opoziv prava ili zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim, Ured poziva stranke onoliko puta koliko je to potrebno da podnesu primjedbe na podneske drugih stranaka ili na njegove odluke u roku koji odredi Ured.”
Članak 60. Uredbe br. 207/2009 iz glave VII., naslovljene „Žalbe”, predviđa:
„Obavijest o žalbi [Žalba] podnosi se Uredu u pisanom obliku u roku od dva mjeseca od datuma obavijesti o odluci protiv koje se podnosi žalba. Obavijest [Žalba] se smatra podnesenom tek kad je uplaćena pristojba za žalbu. U roku od četiri mjeseca od datuma obavijesti o odluci podnosi se obrazloženje žalbe u pisanom obliku.”
Članak 63. te uredbe, naslovljen „Ispitivanje žalbi”, u stavku 2. određuje:
„U ispitivanju žalbe, žalbeno vijeće poziva stranke, onoliko puta koliko je to potrebno, da u roku koji žalbeno vijeće odredi, podnesu primjedbe na podneske drugih stranaka ili na njegove odluke.”
Članak 76., naslovljen „Ispitivanje činjenica od strane Ureda po službenoj dužnosti”, koji se nalazi u odjeljku 1., naslovljenom „Opće odredbe”, glave IX. navedene uredbe, naslovljene „Postupak”, predviđa:
„1.   U postupcima koji se pred njim vode, Ured po službenoj dužnosti ispituje činjenice; međutim u postupcima koji se odnose na relativne razloge za odbijanje registracije, Ured to ispitivanje ograničava na činjenice, dokaze i argumente te zahtjeve što su ih podnijele stranke.
2.   Ured ne mora uzeti u obzir činjenice ili dokaze koje predmetne stranke nisu pravodobno podnijele.”
Članak 78. stavak 1. iste uredbe određuje:
„U svakom postupku pred Uredom, izvođenje dokaza uključuje sljedeće:
(a)
saslušanje stranaka;
(b)
prikupljanje podataka;
(c)
predočenje dokumenata i dokaznog materijala;
(d)
saslušanje svjedoka;
(e)
vještačenje;
(f)
izjave pisane pod prisegom ili svečane izjave ili izjave sa sličnim učinkom sukladno zakonu države u kojoj je izjava sastavljena.”
Okolnosti spora
Opći je sud u pobijanoj presudi činjenično stanje iz kojeg proizlazi spor o kojem je odlučivao sažeo na sljedeći način:
„1
Intervenijent [Société des produits Nestlé] podnio je 20. studenoga 2001. [EUIPO‑u] prijavu za registraciju žiga Europske unije na temelju Uredbe [br. 207/2009].
Žig za koji je zatražena registracija verbalni je znak FITNESS.
Proizvodi za koje je zatražena registracija potpadaju pod razrede 29., 30. i 32. Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, a koji, za svaki od razreda, odgovaraju sljedećem opisu:
–
razred 29.: ‚Mlijeko, vrhnje, maslac, sir, jogurt i ostali prehrambeni proizvodi na bazi mlijeka, nadomjestci mliječnih proizvoda, jaja, želei, voće, povrće, proteinski pripravci za prehranu ljudi’;
–
razred 30.: ‚Žitarice i pripravci od žitarica; žitarice spremne za konzumaciju; žitarice za doručak; prehrambeni proizvodi na bazi riže ili brašna’;
–
razred 32.: ‚Negazirane vode, gazirane vode ili vode s dodanim ugljikovim dioksidom, izvorske vode, mineralne vode, aromatizirane vode, voćni napitci, voćni sokovi, nektari, limunade, sode i ostala bezalkoholna pića, sirupi i ostali pripravci za pripravu pića’.
Žig za koji je podnesena prijava registriran je 30. svibnja 2005. kao žig Europske unije, pod brojem 2470326, za proizvode iz točke 3. ove presude (u daljnjem tekstu: osporavani žig).
Tužitelj [European Food] podnio je 2. rujna 2011. zahtjev za proglašavanje osporavanog žiga ništavim na temelju članka 52. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkama (b) i (c) te uredbe.
Odjel za poništaje odbio je 18. listopada 2013. u cijelosti zahtjev za proglašavanje žiga ništavim.
Tužitelj je 16. prosinca 2013. podnio EUIPO‑u žalbu protiv odluke Odjela za poništaje.
Četvrto žalbeno vijeće EUIPO‑a odlukom od 19. lipnja 2015. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) odbilo je žalbu.
Žalbeno vijeće utvrdilo je, u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim, da je teret dokazivanja da osporavani žig nema razlikovni karakter ili da je opisan u smislu članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe br. 207/2009 na stranci koja zahtijeva proglašavanje ništavosti. Dodao je da je relevantan datum na koji su dokazi morali biti podneseni datum podnošenja prijave osporavanog žiga, odnosno 20. studenoga 2001. Usto, prema njegovu mišljenju, budući da je riječ o jeftinim proizvodima široke potrošnje, relevantna javnost ima niži stupanj pozornosti od prosječnog.
Glede navodnog opisnog karaktera, žalbeno vijeće utvrdilo je da je većina dokaza podnesenih pred Odjelom za poništaje iz razdoblja nakon relevantnog datuma ili se odnosila na državno područje Rumunjske prije njezina pristupanja Europskoj uniji. Glede kopija iz rječnika vezano za pojam ‚fitness’, utvrdilo je da taj pojam 2001. s gledišta potrošača nije označavao bitnu karakteristiku odnosnih proizvoda. Ocijenilo je da je za odnosne proizvode navedeni pojam sugestivan i da je njihovo prizivanje nejasno. Stoga, prema njegovu mišljenju, dokazi podneseni pred Odjel za poništaje nisu bili dovoljni da bi se utvrdio opisni karakter osporavanog žiga.
Nadalje, žalbeno vijeće niz dokaza koji su bili prvi put pred njim podneseni odbilo je kao zakašnjele, ne uzimajući ih u obzir. S tim u svezi, primijenilo je po analogiji pravilo 50. stavak 1. treći podstavak Uredbe [br. 2868/95], u vezi s pravilom 37. točkom (b) podtočkom iv. te uredbe.
Žalbeno vijeće također je utvrdilo da se pojmom ‚fitness’, s obzirom na to da je po svojem sadržaju sugestivan i dvoznačan, proizvode na koje se odnosi osporavani žig može označiti kao intervenijentove proizvode i na taj ih način razlikovati od proizvoda drugih poduzetnika. Stoga je utvrdilo da tužitelj nije dokazao nepostojanje razlikovnog karaktera tog žiga.”
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
European Food podnio je 19. kolovoza 2015. tajništvu Općeg suda tužbu za poništenje sporne odluke.
European Food u potporu svojoj tužbi istaknuo je tri tužbena razloga, koji se odnose, prvi, na odbijanje uzimanja u obzir dokaza podnesenih prvi put pred žalbenim vijećem, drugi, na opisni karakter osporavanog žiga i, treći, na nepostojanje razlikovnog karaktera navedenog žiga.
Pobijanom presudom Opći je sud poništio spornu odluku i naložio EUIPO‑u snošenje vlastitih troškova i troškova koje je imao European Food.
Zahtjevi stranaka pred Sudom
EUIPO svojom žalbom od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu i
–
naloži European Foodu snošenje troškova postupka.
European Food od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu i
–
naloži EUIPO‑u snošenje troškova ovog postupka.
O žalbi
Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 76. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 u vezi s pravilom 50. stavkom 1. Uredbe br. 2868/95
Argumentacija stranaka
Prvi žalbeni razlog u biti se sastoji od četiriju dijelova.
U prvom dijelu svojeg žalbenog razloga EUIPO tvrdi da je Opći sud u točki 56. pobijane presude pogrešno naveo da uredbe br. 207/2009 i 2868/95 ne sadržavaju nijednu odredbu kojom se određuje rok za podnošenje dokaza u okviru zahtjeva za proglašavanje ništavosti zbog apsolutnog razloga za odbijanje.
Iako u uredbama br. 207/2009 i 2868/95 ne postoji nikakav izričit unaprijed predviđen rok, EUIPO na temelju članka 57. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 i pravila 40. Uredbe br. 2868/95 ipak ima ovlast odrediti rokove na temelju mjera upravljanja postupkom.
Posljedično, mogućnost ostavljena EUIPO‑u na temelju članka 76. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 da ne uzme u obzir činjenice ili dokaze koje predmetne stranke nisu pravodobno podnijele primjenjuje se i na rokove određene izravno uredbama br. 207/2009 i 2868/95 kao i na one koje EUIPO odredi u okviru mjera upravljanja postupkom.
Osim toga, navedeni se članak primjenjuje na sve vrste postupaka pred EUIPO‑om i, dakle, ne uspostavlja razliku između postupaka povodom prigovora i postupaka za proglašavanje žiga ništavim.
U drugom dijelu navedenog žalbenog razloga EUIPO navodi da je Opći sud u točkama 57. i 58. pobijane presude pogrešno presudio da se, s obzirom na to da nisu određeni rokovi koje valja poštovati, dokazi mogu podnijeti u svakom trenutku, uključujući stadij žalbe.
U trećem dijelu prvog žalbenog razloga EUIPO ističe da opseg pravila 50. stavka 1. Uredbe br. 2868/95 nije ograničen na postupak povodom prigovora jer se tom odredbom ne pojašnjava priroda predmetnog postupka. Usredotočivši se u svojem obrazloženju na tekst pravila 50. stavka 1. trećeg podstavka Uredbe br. 2868/95, koji izričito upućuje na postupak povodom prigovora, Opći je sud prekršio pravilo navedeno u prvom podstavku navedenog pravila, na temelju kojeg se odredbe koje se odnose na postupke koje primjenjuje odjel koji je donio pobijanu odluku
mutatis mutandis
primjenjuju na žalbene postupke, osim ako je drukčije propisano. Stoga se članak 76. stavak 2. Uredbe br. 207/2009 također primjenjuje u kontekstu postupka za proglašavanje žiga ništavim.
Naposljetku, u okviru četvrtog dijela prvog žalbenog razloga EUIPO tvrdi da je pobijanom presudom žalbenom vijeću uskraćena ovlast koja mu je dodijeljena člankom 76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009. U tom smislu EUIPO ističe da je dopuštenost dodatnih dokaza koji su Odjelu za poništaje podneseni nakon zatvaranja pisanog dijela postupka uvjetovana time da Odjel za poništaje ima diskrecijsku ovlast dodijeljenu člankom 76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009.
EUIPO smatra da, imajući u vidu rokove koje odredi Odjel za poništaje i kako bi se European Foodu omogućilo da odgovori na činjenice i argumente koje je istaknuo Société des produits Nestlé, žalbeno vijeće mora izvršavati svoju diskrecijsku ovlast na temelju članka 76. stavka 2. Uredbe br. 207/2009, kako bi odlučilo je li trebalo uzeti u obzir dokaze koji su prvi put pred njim podneseni. Međutim, EUIPO, nakon detaljne analize svih relevantnih činjenica ovog slučaja, tvrdi da je žalbeno vijeće zaključilo da odnosni dokazi nisu bili ni dodatni ni dopunski, nego samo novi i time nedopušteni.
Stoga žalbeno vijeće nije trebalo uzeti u obzir dokaze o razlogu ništavosti jer oni nisu bili pravodobno podneseni u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim.
European Food osporava EUIPO‑ovu argumentaciju.
Ocjena Suda
Prvim i drugim dijelom prvog žalbenog razloga, koje valja razmotriti zajedno, EUIPO ističe, s jedne strane, da je Opći sud pogriješio kada je u točki 56. pobijane presude smatrao da uredbe br. 207/2009 i 2868/95 ne sadržavaju odredbe kojima se utvrđuje rok za podnošenje dokaza u okviru zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim na temelju apsolutnih razloga za ništavost i, s druge strane, da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je u točkama 57. i 58. pobijane presude presudio da su se dokazi, zbog toga što nisu bili utvrđeni rokovi za podnošenje dokaza u okviru zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim na temelju apsolutnih razloga za ništavost, mogli podnijeti u svakom trenutku, uključujući stadij žalbe.
Prema članku 52. Uredbe br. 207/2009, nakon što se žig registrira kao žig Europske unije, navedeni se žig u određenim okolnostima, a osobito kada je registriran protivno odredbama članka 7. te uredbe, može proglasiti ništavim na zahtjev podnesen EUIPO‑u. Taj zahtjev, u skladu s pravilom 37. točkom (b) podtočkom iv. Uredbe br. 2868/95, mora sadržavati činjenice, dokaze i obrazloženja iznesena u potporu tom zahtjevu. Osim toga, na temelju članaka 57. i 78. Uredbe br. 207/2009, tijekom takvog postupka EUIPO poziva stranke, onoliko puta koliko je to potrebno, da podnesu svoje primjedbe i može odlučiti o mjerama izvođenja dokazâ, među kojima su i podnošenje činjenica ili dokaza.
Iz tih odredaba proizlazi da, iako u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim koji se temelji na apsolutnom razlogu za ništavost nije određen nikakav rok za podnošenje zahtjeva za poništenje registracije žiga – za razliku od onoga što je predviđeno u članku 41. Uredbe br. 207/2009 u pogledu prigovora registracije žiga zbog relativnih razloga za odbijanje, u skladu s kojim rok za podnošenje prigovora iznosi tri mjeseca – ipak se može odrediti rok za podnošenje dokaza u okviru zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim ili ga EUIPO može odrediti na temelju svoje nadležnosti za upravljanje postupkom.
Stoga je Opći sud, time što je u točki 56. pobijane presude utvrdio da Uredba br. 207/2009 ne sadržava nikakvu odredbu kojom se uspostavlja rok za podnošenje dokaza, počinio pogrešku koja se tiče prava. Međutim, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da, ako obrazloženje presude Općeg suda sadržava povredu prava Unije, ali je njezina izreka utemeljena na drugim pravnim razlozima, žalbu valja odbiti (presuda od 21. srpnja 2016., EUIPO/Grau Ferrer,
C‑597/14 P
,
EU:C:2016:579
, t.
29.
i navedena sudska praksa).
To je slučaj u ovom predmetu. Točnije, Opći sud poništenje sporne odluke nije utemeljio na tome da ne postoji rok za podnošenje dokaza, nego na činjenici da je žalbeno vijeće pogrešno zaključilo da ne valja uzeti u obzir dokaze koje je žalitelj prvi put podnio pred žalbenim vijećem jer su nepravodobno podneseni.
U tom smislu najprije valja podsjetiti da je, suprotno onomu što tvrdi EUIPO, Opći sud u točki 58. pobijane presude presudio da članak 76. stavak 2. Uredbe br. 207/2009 u vezi s pravilom 37. točkom (b) podtočkom iv. Uredbe br. 2868/95 ne podrazumijeva da dokaze prvi put podnesene pred žalbenim vijećem treba smatrati nepravodobno podnesenima tom vijeću.
Nadalje, iz sudske prakse proizlazi da nijedan načelni razlog povezan s prirodom postupka pred žalbenim vijećem ili nadležnošću tog vijeća ne isključuje da, u svrhu odlučivanja o žalbi koja mu je podnesena, navedeno vijeće uzme u obzir činjenice ili dokaze koji su prvi put podneseni u stadiju žalbe (presuda od 13. ožujka 2007., OHIM/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, t.
49.
).
Usto, iz članka 64. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 proizlazi da po žalbi koja mu je podnesena žalbeno vijeće može odlučivati u okviru nadležnosti odjela koji je donio spornu odluku i koja je stoga predmet žalbe te u tom kontekstu treba pristupiti novom cjelovitom ispitivanju osnovanosti žalbe, činjenične i pravne (presuda od 13. ožujka 2007., OHIM/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, t.
57.
).
Kao što to proizlazi iz članaka 63. i 78. Uredbe br. 207/2009, radi istraživanja merituma žalbe koja mu je podnesena žalbeno vijeće poziva stranke, onoliko puta koliko je to potrebno, da u roku koji im žalbeno vijeće odredi podnesu svoje primjedbe na obavijesti koje im je ono dostavilo ili na podneske drugih stranaka te može odlučiti o mjerama izvođenja dokaza, među kojima je i podnošenje činjenica ili dokaza. Takve odredbe potvrđuju mogućnost proširivanja činjenične osnove u različitim stadijima postupka koji se vodi pred EUIPO‑om (presuda od 13. ožujka 2007., OHIM/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, t.
58.
).
Doduše, Sud je u točkama 60. i 61. presude od 13. ožujka 2007., OHIM/Kaul (
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
) naveo da se članak 59. Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (
SL 1994., L 11, str. 1
.) – čiji je sadržaj istovjetan sadržaju članka 60. Uredbe br. 207/2009, kojim se utvrđuju uvjeti za podnošenje žalbe pred žalbenim vijećem – ne odnosi na izlaganje činjenica ili dokaza, nego isključivo na dostavu podneska, u roku od četiri mjeseca, u kojem se iznose žalbeni razlozi i stoga se ne može tumačiti kao da daje podnositelju takve žalbe pravo na novi rok za izlaganje činjenica i dokaza u prilog svojem prigovoru.
Međutim, iz presude od 13. ožujka 2007., OHIM/Kaul (
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
) ne može se zaključiti da u svim okolnostima sve dokaze podnesene pred žalbenim vijećem treba smatrati nepravodobnima.
S jedne strane, valja utvrditi da se, za razliku od ovog predmeta, onaj u kojem je donesena presuda od 13. ožujka 2007., OHIM/Kaul (
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
) odnosio na postupak povodom prigovora registraciji žiga. Međutim, u skladu s pravilom 50. stavkom 1. trećim podstavkom Uredbe br. 2868/95, ako je žalba podnesena protiv odluke Odjela za prigovore, žalbeno vijeće ograničava njezino ispitivanje na činjenice i dokaze koji su podneseni u rokovima koje je odredio ili naveo Odjel za prigovore. Stoga se u tom kontekstu dokazi podneseni pred žalbenim vijećem smatraju nepravodobnima, ali se, prema potrebi, mogu uzimati u obzir, u skladu s člankom 76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009.
S druge strane, bez obzira na posebno pravilo koje se primjenjuje na postupak povodom prigovora, a predviđeno je u pravilu 50. stavku 1. trećem podstavku Uredbe br. 2868/95, uvijek je moguće pravodobno podnijeti te dokaze prvi put pred žalbenim vijećem ako se tim dokazima osporava obrazloženje Odjela za poništaje u pobijanoj odluci. Ti dokazi stoga ili dopunjuju one podnesene u postupku pred Odjelom za poništaje ili se odnose na neki novi element koji se nije mogao istaknuti tijekom navedenog postupka.
Usto valja naglasiti da je na onoj stranci koja prvi put podnosi dokaze pred žalbenim vijećem da obrazloži razloge zbog kojih se ti dokazi podnose u tom stadiju postupka i dokaže nemogućnost takvog podnošenja tijekom postupka pred Odjelom za poništaje.
Naposljetku, kao što je to utvrđeno u točki 38. ove presude, dokazi se mogu prvi put podnijeti pred žalbenim vijećem na njegov zahtjev, kao mjere izvođenja dokaza i u rokovima predviđenima za stranke.
Iz toga slijedi da je Opći sud u točki 58. pobijane presude pravilno presudio da žalbeno vijeće ne može dokaze koji su prvi put podneseni u postupku pred njim u svim okolnostima smatrati nepravodobnima.
Stoga treba odbiti prvi i drugi dio prvog žalbenog razloga.
U trećem dijelu prvog žalbenog razloga EUIPO tvrdi da pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava jer se u njezinoj točki 60. zaključuje da je doseg pravila 50. stavka 1. trećeg podstavka Uredbe br. 2868/95 ograničen na postupak povodom prigovora.
U tom smislu valjda utvrditi da – iako se pravilom 50. stavkom 1. prvim podstavkom Uredbe br. 2868/95, koje se nalazi u glavi X., naslovljenoj „Žalbe”, uspostavlja načelo da se odredbe koje se odnose na postupke pred odjelom koji je donio pobijanu odluku primjenjuju
mutatis mutandis
na žalbeni postupak – treći podstavak te odredbe predstavlja posebno pravilo koje odstupa od tog načela. To posebno pravilo specifično je za žalbeni postupak protiv odluke Odjela za prigovore i detaljnije određuje sustav pravila pred žalbenim vijećem glede činjenica i dokaza podnesenih nakon isteka rokova određenih ili navedenih u prvom stupnju (u tom smislu vidjeti presudu od 3. listopada 2013., Rintisch/OHIM,
C‑120/12 P
,
EU:C:2013:638
, t.
28.
).
Stoga je Opći sud u točki 60. pobijane presude pravilno presudio da se to posebno pravilo, čiji je sadržaj određen u pravilu 50. stavku 1. trećem podstavku Uredbe br. 2868/95, ne primjenjuje u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim koji se temelji na apsolutnim razlozima za ništavost.
Iz toga slijedi da treći dio prvog žalbenog razloga treba odbiti.
U četvrtom dijelu prvog žalbenog razloga EUIPO ističe da se pobijanom presudom žalbenom vijeću oduzima ovlast koja mu je dodijeljena člankom 76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009 da ocijeni mogu li se dokazi podneseni prvi put pred njim uzeti u obzir.
Ta EUIPO‑ova argumentacija temelji se na pogrešnom tumačenju pobijane presude.
Naime, iz točke 66. pobijane presude ne proizlazi da se EUIPO nije mogao koristiti svojom diskrecijskom ovlašću, nego da je, time što je smatralo da ne valja uzeti u obzir dokaze koje je European Food prvi puta iznio pred žalbenim vijećem jer su nepravodobni, to vijeće počinilo pogrešku koja se tiče prava.
S tim u vezi valja podsjetiti da, na temelju članka 76. stavka 2. Uredbe br. 207/2009, EUIPO ne mora uzeti u obzir činjenice na koje se stranke nisu pozvale ili dokaze koje nisu pravodobno podnijele.
Iz teksta tog članka proizlazi da, kao opće pravilo i ako nije drukčije predviđeno, stranke mogu podnositi činjenice i dokaze i nakon isteka rokova za njihovo podnošenje određenih na temelju primjene odredaba Uredbe br. 207/2009 te da EUIPO‑u nipošto nije zabranjeno uzeti u obzir činjenice i dokaze koji su nepravodobno istaknuti ili podneseni (vidjeti u tom smislu presudu od 13. ožujka 2007., OHIM/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, t.
42.
).
Suprotno tomu, iz navedenog članka isto tako jasno proizlazi da takvo isticanje ili podnošenje činjenica i dokaza ne daje stranci koja je tako postupila bezuvjetno pravo da EUIPO te činjenice i dokaze uzme u obzir. Članak 76. stavak 2. Uredbe br. 207/2009, time što navodi da potonji u usporedivom slučaju „može” odlučiti ne uzeti u obzir takve činjenice i dokaze, u biti dodjeljuje EUIPO‑u široku diskrecijsku ovlast u pogledu donošenja odluke hoće li ih uzeti u obzir, koju temelji na toj odredbi (vidjeti u tom smislu presudu od 13. ožujka 2007., OHIM/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, t.
43.
).
Valja istaknuti da se može opravdati to što EUIPO uzima u obzir nepravodobno podnesene činjenice i dokaze ako EUIPO smatra da, s jedne strane, nepravodobno podneseni elementi mogu na prvi pogled biti stvarno relevantni i da se, s druge strane, stadij postupka u kojem ih se nepravodobno podnosi i okolnosti koje ga okružuju ne protive tom uzimanju u obzir (vidjeti u tom smislu presude od 13. ožujka 2007., OHIM/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, t.
44.
i od 3. listopada 2013., Rintisch/OHIM,
C‑120/12 P
,
EU:C:2013:638
, t.
38.
).
Dakle, eventualno uzimanje u obzir navedenih dodatnih dokaza nikako ne predstavlja „povlasticu” jednoj ili drugoj stranci, nego ono mora odražavati ishod objektivnog i obrazloženog izvršavanja diskrecijske ovlasti koju navedeni članak 76. stavak 2. daje EUIPO‑u (presuda od 26. rujna 2013., Centrotherm Systemtechnik/OHIM i centrotherm Clean Solutions,
C‑610/11 P
,
EU:C:2013:593
, t.
111.
).
Iz navedenog proizlazi da četvrti dio prvog žalbenog razloga također treba odbiti.
Stoga prvi žalbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na narušavanju ravnoteže između postupovnih prava stranaka i povrede načela ekonomičnosti postupka i dobre uprave
Argumentacija stranaka
EUIPO tvrdi da se pobijanom presudom narušava ravnoteža između postupovnih prava stranaka u
inter partes
postupcima pred EUIPO‑om i da se, osim toga, protivi načelima ekonomičnosti postupka i dobre uprave jer stranke mogu odabrati ne podnijeti dokaze ili očitovanja ili njihove određene aspekte sačuvati za kasnije u okviru „taktike nemara ili odugovlačenja”.
European Food odgovara da drugi žalbeni razlog nije osnovan i da se temelji na običnim nagađanjima, a da ni na koji način ne upućuje ni na kakve relevantne pravne odredbe.
Ocjena Suda
U skladu s člankom 168. stavkom 1. točkom (b) i člankom 169. stavkom 2. Poslovnika Suda, u žalbi se moraju jasno navesti osporavani dijelovi presude čije se ukidanje traži te pravni argumenti koji posebno podupiru taj zahtjev, pod prijetnjom nedopuštenosti žalbe ili predmetnog žalbenog razloga (vidjeti u tom smislu presudu od 10. srpnja 2014., Telefónica i Telefónica de España/Komisija,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
, t.
29.
).
Sud je također presudio da kao očito nedopušten treba odbaciti i žalbeni razlog koji se ograničava na općenite tvrdnje te ne sadržava točne navode o točkama pobijane presude koje bi sadržavale navodne povrede koje se tiču prava (vidjeti u tom smislu presudu od 10. srpnja 2014., Telefónica i Telefónica de España/Komisija,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
, t.
30.
).
Drugi žalbeni razlog ne odnosi se na točno određene točke pobijane presude, nego je samo općenito kritizira a da ne navodi točke u kojima bi se nalazile pogreške koje se tiču prava. Stoga takav žalbeni razlog treba odbaciti kao nedopušten.
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da žalbu treba odbiti u cijelosti.
Troškovi
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika, kad žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima. U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
Budući da je European Food podnio zahtjev da se EUIPO‑u naloži snošenje troškova i da on nije uspio u svojem žalbenom zahtjevu, treba mu naložiti snošenje troškova.

Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Žalba se odbija.

2.
Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) nalaže se snošenje troškova.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski