CELEX: 62020CJ0451
Eelotsusetaotlus
Lennutransport
Määrus (EÜ) nr 261/2004
Artikli 3 lõige 1
Kohaldamisala
Ümberistumisega lend, mille väljumis- ja sihtkoht on kolmandas riigis
Ühenduse lennuettevõtja juurest tehtud ühtne broneering
Vahemaandumine liikmesriigi territooriumil
Artikli 5 lõike 1 punkti c alapunkt iii ja artikkel 7
Asemele pakutud lennu hilinemine
Tegeliku saabumisaja arvesse võtmine hüvitise määramisel

Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (
ELT 2004, L 46, lk 1
; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10; parandus
ELT 2018, L 155, lk 35
), artikli 3 lõike 1, artikli 5 lõike 1 punkti c alapunkti iii ja artikli 7 lõike 1 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud Airhelp Ltd ja Austrian Airlines AG vahelises kohtuvaidluses seoses viimase keeldumisega maksta lennureisijale NT‑le, kelle õigused on üle läinud Airhelpile, hüvitist tema lennu tühistamise tõttu.
Õiguslik raamistik
Määruse nr 261/2004 artikli 2 „Mõisted“ punktis h on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
h)
lõppsihtkoht
– registreerimislauas esitatavale piletile märgitud sihtkoht või vahetute ümberistumistega lendude korral viimase lennu sihtkoht; arvesse ei võeta olemasolevaid ümberistumisega asenduslende, kui peetakse kinni esialgsest kavandatud saabumisajast;
[…]“.
Määruse artikli 3 „Kohaldamisala“ lõigetes 1 ja 5 on ette nähtud:
„1.   Käesolevat määrust kohaldatakse:
a)
reisijate suhtes, kes lendavad välja asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluva liikmesriigi territooriumi lennujaamast;
b)
reisijate suhtes, kes lendavad kolmanda riigi lennujaamast asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluva liikmesriigi territooriumi lennujaama, ning kui sellistele reisijatele ei ole antud hüvitust või makstud kompensatsiooni ning kui nad pole saanud abi selles kolmandas riigis, kui asjaomast lendu opereeriv lennuettevõtja on ühenduse ettevõtja.
[…]
5.   Seda määrust kohaldatakse mis tahes lennuettevõtja suhtes, kes korraldab lõigetes 1 ja 2 osutatud reisijatele reise. Kui tegutsev lennuettevõtja, kes ei ole sõlminud reisijaga lepingut, täidab käesolevast määrusest tulenevaid kohustusi, käsitatakse seda ettevõtjat tegutsevana selle isiku nimel, kes on kõnealuse reisijaga lepingu sõlminud.“
Määruse artikli 5 „Tühistamine“ lõike 1 punkti c alapunktis iii on sätestatud:
„Lennu tühistamise korral:
[…]
c)
on asjaomastel reisijatel õigus saada tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist vastavalt artiklile 7, välja arvatud juhul, kui
[…]
iii)
neid on teavitatud tühistamisest vähem kui seitse päeva enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui üks tund enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt kaks tundi pärast kavandatud saabumisaega.“
Sama määruse artikli 7 „Õigus hüvitisele“ lõigetes 1, 2 ja 4 on ette nähtud:
„1.   Kui osutatakse käesolevale artiklile, saavad reisijad hüvitist kuni:
a)
250 euro ulatuses kõikide kuni 1500 kilomeetri pikkuste lendude puhul;
b)
400 euro ulatuses kõikide üle 1500 kilomeetri pikkuste ühendusesiseste lendude ning kõikide muude 1500–3500 kilomeetri pikkuste lendude puhul;
c)
600 euro ulatuses kõikide muude kui punktides a või b nimetatud lendude puhul.
Vahemaa määramisel võetakse aluseks lõppsihtkoht, kuhu reisija jõuab lennureisist mahajätmise või lennu tühistamise tõttu pärast kavandatud aega.
2.   Kui reisijatele pakutakse vastavalt artiklile 8 võimalust jõuda sihtkohta asenduslennuga teist marsruuti pidi, nii et saabumisaeg ei ületa algselt broneeritud lennu kavandatud saabumisaega üle:
a)
kahe tunni kuni 1500 kilomeetri pikkuste lendude puhul; või
b)
kolme tunni kõikide üle 1500 kilomeetri pikkuste ühendusesiseste lendude ning kõikide muude 1500–3500 kilomeetri pikkuste lendude puhul; või
c)
nelja tunni kõikide muude kui punktides a või b nimetatud lendude puhul,
võib tegutsev lennuettevõtja vähendada lõikes 1 ettenähtud hüvitist 50%.
[…]
4.   Lõigetes 1 ja 2 nimetatud vahemaid mõõdetakse vahemaa mõõtmise suurringjoone meetodil.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
NT‑l oli broneering ümberistumisega lennule Chişinăust (Moldova) Viini (Austria) kaudu Bangkokki (Tai). Lennuettevõtja pidi teostama kaks lendu, mis moodustasid selle ümberistumisega lennu, millele oli tehtud ühtne broneering. Neist esimene lend Chișinăust Viini pidi plaanipäraselt väljuma 29. mail 2019 kell 15.55 ja saabuma kell 16.40. Teine lend Viinist Bangkokki pidi seejärel plaanipäraselt väljuma 29. mail 2019 kell 23.20 ja saabuma 30. mail 2019 kell 14.20. Vahemaa Chişinăust Bangkokki on vahemaa mõõtmise suurringjoone meetodil mõõdetuna üle 3500 kilomeetri.
Lend Chișinăust Viini tühistati vähem kui seitse päeva enne kavandatud väljumist. Austrian Airlines muutis seega NT broneeringut, paigutades ta ümber Istanbulist (Türgi) Bangkokki suunduvale lennule TK 68, mis pidi plaanipäraselt väljuma 30. mail 2019 kell 01.25 ja saabuma kell 15.00. Eelotsusetaotlusest ilmneb, et seda, mil viisil või mis ajal reisija Chișinăust Istanbuli toimetati, ei olnud võimalik tuvastada. Istanbuli–Bangkoki lend jõudis sihtkohta kell 16.47 ehk 1 tund ja 47 minutit hiljem võrreldes selle asemele pakutud lennu kavandatud saabumisajaga.
Juhul kui Istanbuli–Bangkoki lend ei oleks hilinenud, oleks NT oma lõppsihtkohta Bangkokki jõudnud 40 minutit hiljem võrreldes algul kavas olnud Viini lennuga. Kuna aga Istanbuli–Bangkoki lend hilines 1 tund ja 47 minutit, jõudis NT tegelikult oma lõppsihtkohta 2 tundi ja 27 minutit hiljem võrreldes algul broneeritud ümberistumisega lennu kavandatud saabumisajaga.
NT loovutas Airhelpile määruse nr 261/2004 artiklist 7 tuleneva nõudeõiguse Austrian Airlinesi vastu.
Airhelp esitas Bezirksgericht Schwechatile (Schwechati esimese astme kohus, Austria) hagi 300 euro suuruse hüvitise nõudega põhjusel, et Austrian Airlines ei teinud NT‑le ettepanekut teekonna muutmiseks, mis võimaldanuks tal jõuda lõppsihtkohta kahe tunni jooksul pärast algul broneeritud ümberistumisega lennu kavandatud saabumisaega, mööndes samas, et Austrian Airlinesil on õigus määruse nr 261/2004 artikli 7 lõikes 1 ette nähtud hüvitist sama artikli lõike 2 alusel poole võrra vähendada.
Bezirksgericht Schwechat (Schwechati esimese astme kohus, Austria) rahuldas Airhelpi nõude põhjendusega, et määruse nr 261/2004 sõnastusest nähtub selgelt, et artikli 5 lõike 1 punkti c alapunkti iii kontekstis tuleb võrrelda algul broneeritud lennu kavandatud saabumisaega ja aega, mil asemele pakutud lend tegelikult lõppsihtkohta jõudis. Kohus järeldas sellest, et lennuettevõtja on määruse artiklis 7 ette nähtud hüvitise maksmisest vabastatud üksnes siis, kui reisija jõudis asemele pakutud lennuga tegelikult lõppsihtkohta hiljemalt kaks tundi pärast algul broneeritud lennu kavandatud saabumisaega. Nimetatud kohus ei käsitlenud siiski küsimust, kas määruse nr 261/2004 sätted on tema menetluses olevas kohtuasjas kohaldatavad.
Austrian Airlines esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Landesgericht Korneuburgile (liidumaa kohus Korneuburgis, Austria), vaidlustades esimese astme kohtu kasutatud ajaliste piiride asjakohasuse. Austrian Airlines on seisukohal, et lennu tühistamise korral ei tule määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c alapunkti iii kohaldamisel võtta arvesse mitte asemele pakutud lennu tegelikku saabumisaega lõppsihtkohta, vaid selle lennu tavapärast kavandatud saabumisaega.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on siiski tekkinud küsimus selle kohta, kas määrus nr 261/2004 on tema menetluses olevas kohtuasjas kohaldatav, võttes arvesse Euroopa Kohtu praktikat, millest tuleneb, et liidu territooriumil toimuva vahemaandumise tõttu ei muutu määrus nr 261/2004 kohaldatavaks ümberistumisega lendudele, mille väljumiskoht ega lõppsihtkoht ei ole liidu territooriumil. Käesolevas kohtuasjas kõne all oleva ümberistumisega lennu puhul on aga tegemist just sellise olukorraga. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas selline lahendus on kooskõlas nimetatud määruse eesmärgiga tagada reisijate kaitstuse kõrge tase. Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kui neile kahele lennule ei oleks tehtud ühtset broneeringut, kuuluksid nad mõlemad vastavalt määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 selgele sõnastusele selle määruse kohaldamisalasse.
Juhul kui määrus nr 261/2004 on kohaldatav, tuleb lisaks kindlaks teha, kas selle määruse artikli 5 lõike 1 punkti c alapunktis iii osutatud väljumis- ja saabumisajaga peetakse silmas asemele pakutud lennu algul kavandatud väljumis- ja saabumisaega või selle lennu tegelikku väljumis- ja saabumisaega. Nimelt saaks NT üksnes viimasel juhul nõuda Austrian Airlinesilt hüvitist.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab määruse nr 261/2004 eri keeleversioonide analüüsile ja liikmesriigi kohtupraktikale tuginedes, et nimetatud sätet tuleb tõlgendada nii, et võrrelda tuleb algul broneeritud lennu kavandatud saabumisaega ja asemele pakutud lennu tegelikku saabumisaega. Ta leiab, et niisugust tõlgendust näib kinnitavat ka 27. juuni 2018. aasta kohtumäärus flightright (
C‑130/18
, ei avaldata,
EU:C:2018:496
).
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et Austrian Airlinesi argument, mille kohaselt võib selline tõlgendus tuua kaasa reisijate kaitstuse kõrge taseme eesmärgiga vastuolus olevaid tulemusi, on asjakohane, kuna asemele pakutud lennu tegeliku saabumisaja arvessevõtmine võib identsetes olukordades kaasa tuua erinevaid õiguslikke tagajärgi.
Lõpuks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse nr 261/2004 artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et lennuettevõtja on lihtsalt kohustatud tegema asjaomasele reisijale lennuteekonna muutmise pakkumuse ja et ta ei vastuta hiljem asemele pakutud lennu hilinemise eest, kuna see lennuettevõtja ei pea seda lendu teostama. Sellega seoses nähtub 12. märtsi 2020. aasta kohtuotsusest Finnair (
C‑832/18
,
EU:C:2020:204
), et reisijale ühest küljest broneeritud lennu tühistamisega ja teisest küljest asemele pakutud lennu pikaajalise hilinemisega põhjustatud ebamugavusi tuleb hinnata eraldi ja vastavalt olukorrale võivad need kaasa tuua õiguse kahele eraldi hüvitisele.
Neil asjaoludel otsustas Landesgericht Korneuburg (liidumaa kohus Korneuburgis) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [määruse nr 261/2004] artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et määrus on kohaldatav ka olukorras, kus kahest lennust, mida teostab üks ja sama ühenduse lennuettevõtja, koosneva lennu broneerimiseks on tehtud ühtne broneering, kui nii esimese lennu väljumiskoht kui ka teise lennu sihtkoht on kolmandas riigis ja liikmesriigi territooriumil on vaid esimese lennu sihtkoht ning teise lennu väljumiskoht?
Juhul kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis:
2.
kas [määruse nr 261/2004] artikli 5 lõike 1 punkti c alapunkti iii tuleb tõlgendada nii, et reisijal on määruse artikli 7 lõike 1 alusel õigus hüvitisele ka siis, kui reisija talle pakutud teekonna muutmist kasutades jõuaks oma lõppsihtkohta juhul, kui asemele pakutud lend toimuks plaanipäraselt, hiljemalt kaks tundi pärast tühistatud lennu kavandatud saabumisaega, kuid tegelikult ta ei jõua selle aja jooksul oma lõppsihtkohta?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 261/2004 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et seda määrust kohaldatakse ümberistumisega lennule, millele on tehtud ühtne broneering ja mis koosneb kahest lennust, mida peab teostama ühenduse lennuettevõtja, kui nii esimese lennu väljumiskoht kui ka teise lennu sihtkoht on kolmandas riigis ja liikmesriigi territooriumil on vaid vahemaandumise koht.
Määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 punkti a kohaselt kohaldatakse seda määrust reisijate suhtes, kes lendavad välja liikmesriigi territooriumi lennujaamast. Vastavalt määruse artikli 3 lõike 1 punktile b kohaldatakse seda määrust ka reisijate suhtes, kes lendavad kolmanda riigi lennujaamast ELi asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluva liikmesriigi territooriumi lennujaama, kui sellistele reisijatele ei ole antud hüvitist või makstud kompensatsiooni ning kui nad pole saanud abi selles kolmandas riigis ja kui asjaomast lendu teostav lennuettevõtja on ühenduse ettevõtja.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei tule liidu õigusnormi tõlgendamisel arvesse võtta mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (2. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Vodafone Kabel Deutschland,
C‑484/20
,
EU:C:2021:975
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selles osas tuleneb esiteks määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 sõnastusest, et see määrus on selles sätestatud tingimustel kohaldatav reisijatele, mitte aga lendudele, mida nad kasutavad, mistõttu oluline on üksnes asjaomase reisija väljumiskoht ja sihtkoht, mitte aga lennujaamad, kus toimub nende lendude vahemaandumine, mida reisija oma sihtkohta jõudmiseks kasutab. Sellest järeldub, et ümberistumisega lendude puhul, mille kohta on tehtud ühtne broneering, ei tule selle artikli kohaldamisel arvesse võtta vahemaandumise kohta, kuna seda ei saa pidada asjaomase reisija väljumis- ega sihtkohaks.
Teiseks kinnitab seda tõlgendust määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 konteksti analüüs. Nimelt on mõiste „lõppsihtkoht“ määratletud määruse nr 261/2004 artikli 2 punktis h kui registreerimislauas esitatavale piletile märgitud sihtkoht või vahetute ümberistumistega lendude korral asjaomase reisija viimase lennu sihtkoht.
Euroopa Kohus on aga otsustanud, et mõistest „viimane lend“ tuleneb, et terminit „ümberistumistega lend“ tuleb mõista nii, et määruses nr 261/2004 ette nähtud reisija õiguse puhul saada hüvitist on selleks ühe terviku moodustavad kaks või enamat lendu (31. mai 2018. aasta kohtuotsus Wegener,
C‑537/17
,
EU:C:2018:361
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Sellise olukorraga on tegemist siis, kui kahe või enama lennu kohta oli tehtud ühtne broneering nagu põhikohtuasjas (vt selle kohta 31. mai 2018. aasta kohtuotsus Wegener,
C‑537/17
,
EU:C:2018:361
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohus on sellega seoses järjepidevalt otsustanud, et määruses nr 261/2004 ette nähtud reisija hüvitise saamise õiguse tähenduses moodustab ühe või mitme ümberistumisega lend, mille kohta on tehtud ühtne broneering, ühe terviku, mis tähendab, et määruse nr 261/2004 kohaldatavust hinnatakse lähtuvalt sellise lennu esimesest väljumiskohast ja lõppsihtkohast (vt selle kohta 11. juuli 2019. aasta kohtuotsus České aerolinie,
C‑502/18
,
EU:C:2019:604
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 12. novembri 2020. aasta kohtuotsus KLM Royal Dutch Airlines,
C‑367/20
,
EU:C:2020:909
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seda tõlgendust kinnitab ka Euroopa Kohtu praktika, mille kohaselt on määruse nr 261/2004 artiklis 7 ette nähtud kindlasummalise hüvitise maksmisel ühelt poolt tähtis ainult hilinemine, mis tuvastatakse võrreldes kavandatud saabumisajaga lõppsihtkohas, kusjuures lõppsihtkoha all tuleb mõista asjaomase reisija viimase lennu sihtkohta, ning teiselt poolt vahemaa esimese väljumiskoha ja lõppsihtkoha vahel, jättes välja võimalikud ümberistumised (vt selle kohta 26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Folkerts,
C‑11/11
,
EU:C:2013:106
, punkt
, ja 22. aprilli 2021. aasta kohtumäärus British Airways,
C‑592/20
, ei avaldata,
EU:C:2021:312
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Nimelt ei saa asuda seisukohale, et ümberistumisega lend tuleb määruse nr 261/2004 artikli 7 alusel makstava hüvitise seisukohalt lugeda üheks tervikuks, samas kui selline lend tuleks nimetatud määruse kohaldamisala kindlaksmääramiseks kunstlikult osadeks jagada.
Kolmandaks ei ole määruse nr 261/2004 eesmärgiga vastuolus see, kui määruse artikli 3 lõike 1 selline tõlgendus kõrvale jätta. Nimelt nõuab eesmärk tagada lennureisijate kaitse kõrge tase tõepoolest seda, et määrust nr 261/2004 tõlgendataks kooskõlas selle eesmärgiga, kuid see ei saa siiski minna nii kaugele, et nimetatud määruse kohaldamisala laiendataks põhjendamatult olukordadele, mis ei kuulu selle kohaldamisalasse.
Sellest järeldub, et määruse nr 261/2004 artikli 3 lõiget 1 ei saa tõlgendada nii, et sellise ümberistumisega lennu reisija, mille algne väljumiskoht ja lõppsihtkoht asuvad kolmandates riikides, saab tugineda selle määruse sätetele üksnes põhjusel, et üks või mitu selle lennu vahemaandumist toimub liidu territooriumil.
Igal juhul ei ole tõlgendus, mille kohaselt ümberistumisega lendude puhul piisab määruse nr 261/2004 kohaldamiseks vahemaandumisest liidu territooriumil asuvas lennujaamas, vastuolus mitte ainult Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikaga, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 25 ja 26, vaid see läheks vastuollu ka määruse artikli 3 lõike 1 nõuetega ja õiguskindluse põhimõttega.
Sellega seoses tuleb meenutada, et määruse nr 261/2004 artikli 3 lõikes 1 on selgelt ette nähtud kaks eri olukorda, mil seda määrust asjaomastele reisijatele kohaldatakse. Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 21, ei sisalda selle sätte punktis a nimetatud esimene olukord, mis puudutab kõiki reisijaid, kes lendavad välja liidu territooriumil asuvast lennujaamast, ühtegi muud tingimust või põhjust, mil see punkt ei oleks kohaldatav, samas kui selle sätte punktis b nimetatud teises olukorras, mis puudutab kõiki reisijaid, kes lendavad kolmanda riigi lennujaamast liidu territooriumil asuvasse lennujaama ning kelle lendu teostab ühenduse lennuettevõtja, on määruse kohaldamine välistatud selliste reisijate puhul, kes on saanud hüvitist, kompensatsiooni või abi selles kolmandas riigis.
Tõlgendus, mille kohaselt reisija võib tugineda määruse nr 261/2004 sätetele üksnes põhjusel, et ümberistumisega lennu vahemaandumine toimub liidu territooriumil, on aga vastuolus määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 punktis b sätestatud teise olukorraga.
Esiteks tooks selline tõlgendus kaasa selle, et reisijad, kelle esialgne väljumiskoht ega lõppsihtkoht ei ole liidu territooriumil asuv lennujaam, oleksid igal juhul hõlmatud vähemalt esimese olukorraga, mis on ette nähtud määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 punktis a, samas kui nimetatud artikli lõike 1 punktis b osutatud teise olukorraga hõlmatud reisijatele – olgugi et nende lõppsihtkoht on liidu territooriumil asuv lennujaam – saaks määrust kohaldada üksnes siis, kui täidetud on kaks tingimust: nende lennu teostas ühenduse lennuettevõtja ja määruse kohaldamine ei ole nende suhtes välistatud käesoleva kohtuotsuse punktis 32 viidatud põhjusel.
Teiseks muudaks selline tõlgendus määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 punkti b osaliselt sisutühjaks, kui selle sätte kohaldamine piirduks isegi juhul, kui asjaomase reisija lõppsihtkoht on liidu territooriumil asuv lennujaam, üksnes reisijatega, kes saabuvad liidu territooriumile otselendudega.
Seega kuulub reisija, kes lendab kolmandast riigist liitu ümberistumisega liidu territooriumil, automaatselt selle määruse artikli 3 lõike 1 punkti a kohaldamisalasse, samas kui see ei kehti reisija suhtes, kes lendab täpselt samast väljumiskohast samasse lõppsihtkohta otselennuga, kui tema lendu ei teostanud lisaks ühenduse lennuettevõtja või kui määrus ei ole talle artikli 3 lõike 1 punktis b sätestatud põhjusel kohaldatav.
Teatud asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tooks selline tõlgendus kaasa selle, et mõlemad määruse nr 261/2004 artikli 3 lõikes 1 nimetatud olukorrad oleksid sama juhtumi suhtes samal ajal kohaldatavad.
Ühelt poolt asub käesoleval juhul esimese lennu vahemaandumise koht liidu territooriumil ja see on identne teise lennu väljumiskohaga, lennuühendust teostab ühenduse lennuettevõtja ning Euroopa Kohtule esitatud toimikust ei nähtu, et NT oleks saanud hüvitist, kompensatsiooni või abi kolmandas riigis, kust lend väljus. Seega saaks NT
a priori
tugineda määruse nr 261/2004 sätetele selle määruse artikli 3 lõike 1 punkti b alusel.
Teiselt poolt, kui määruse nr 261/2004 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et vahemaandumisest liidu territooriumil asuvas lennujaamas piisab selleks, et muuta see määrus asjaomasele reisijale kohaldatavaks, võiks NT asuda ka seisukohale, et tema olukord kuulub nimetatud artikli lõike 1 punkti a kohaldamisalasse. Sellest tuleneb, et niisugustel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei ole võimalik kindlalt tuvastada, milline selle määruse artikli 3 lõikes 1 nimetatud kahest olukorrast kohaldub asjaomasele reisijale.
Kolmandaks ja viimaseks tooks selline tõlgendus kaasa selle, et mõiste „ümberistumisega lend“ tähendaks vahel „üksust“, mis koosneb kahest või enamast lennust, mis moodustavad terviku, ja vahel kahte või enamat eraldi lendu. Taoline ebajärjekindlus selle mõiste sisustamisel rikuks õiguskindluse põhimõtet, mis nõuab väljakujunenud kohtupraktika kohaselt, et liidu õigus oleks kindlaks määratud ja selle kohaldamine oleks puudutatud isikutele ette nähtav (vt selle kohta 14. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Nuova Agricast ja Cofra vs. komisjon,
C‑67/09 P
,
EU:C:2010:607
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 261/2004 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et seda määrust ei kohaldata ümberistumisega lennule, millele on tehtud ühtne broneering ja mis koosneb kahest lennust, mida peab teostama ühenduse lennuettevõtja, kui nii esimese lennu väljumiskoht kui ka teise lennu sihtkoht on kolmandas riigis ja liikmesriigi territooriumil on vaid vahemaandumise koht.
Teine küsimus
Esimesele küsimusele antud vastust arvestades ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et seda määrust ei kohaldata ümberistumisega lennule, millele on tehtud ühtne broneering ja mis koosneb kahest lennust, mida peab teostama ühenduse lennuettevõtja, kui nii esimese lennu väljumiskoht kui ka teise lennu sihtkoht on kolmandas riigis ja liikmesriigi territooriumil on vaid vahemaandumise koht.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.