CELEX: 62019CJ0684
Eelotsusetaotlus
Kaubamärgid
Direktiiv 2008/95/EÜ
Artikli 5 lõige 1
Kaubamärgiga identse tähise kasutamine kaubandustegevuse käigus kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud
Mõiste „kasutamine“ ulatus
Reklaamkuulutus, mis on pandud veebisaidile üles kaubandustegevusega tegeleva isiku tellimusel ja mis seejärel on üle võetud muule veebisaidile

Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
ELT 2008, L 299, lk 25
) artikli 5 lõike 1 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud mk advokaten GbR ja MBK Rechtsanwälte GbR vahelises kohtuvaidluses, mis käsitleb mk advokatenile määratud keeldu kasutada kaubandustegevuse käigus tähekombinatsiooni „mbk“.
Õiguslik raamistik
Direktiivi 2008/95 artiklis 5 oli sätestatud:
„1.   Registreeritud kaubamärk annab omanikule selle kasutamise ainuõiguse. Omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast kaubandustegevuse käigus ilma tema loata:
a)
kõiki kaubamärgiga identseid tähiseid kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud;
b)
kõiki tähiseid, mille identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ja tähisega kaitstud kaupade või teenustega esineb risk, et üldsus võib need omavahel segi ajada; esineb risk, et see võib tekitada seoseid kaubamärgi ja tähise vahel.
2.   Lisaks sellele võib iga liikmesriik sätestada, et omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid tema nõusolekuta kasutamast kaubandustegevuse käigus mis tahes tähist, mis on identne või sarnane kaubamärgiga, mis on välja antud kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille jaoks kõnealune kaubamärk on registreeritud, ja juhul kui selle tähise põhjuseta kasutamine kasutaks ebaõiglaselt ära või kahjustaks varasema kaubamärgi eristatavust või mainet.
3.   Lõigete 1 ja 2 alusel võib muu hulgas keelata järgmised toimingud:
a)
tähise kandmine kaupadele või nende pakendile;
b)
kõnealuse tähisega kaupade pakkumine, turuleviimine või ladustamine nimetatud otstarbel või kõnealuse tähisega teenuste pakkumine või osutamine;
c)
kaupade importimine ja eksportimine kõnealuse tähise all;
d)
tähise kasutamine äridokumentidel või reklaamides.
[…]“.
Direktiiv 2008/95 tunnistati kehtetuks ja asendati alates 15. jaanuarist 2019 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta direktiiviga (EL) 2015/2436 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
ELT 2015, L 336, lk 1
). Direktiivi 2008/95 artikli 5 sisu koos muudatustega on nüüd sätestatud direktiivi 2015/2436 artiklis 10. Arvestades põhikohtuasja asjaolude asetleidmise aega, tuleb käesolevat eelotsusetaotlust analüüsida siiski direktiivi 2008/95 alusel.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Advokaadibüroole MBK Rechtsanwälte, mille asukoht on Mönchengladbach (Saksamaa), kuulub Saksa kaubamärk, mis koosneb tema nimest „MBK Rechtsanwälte“. Kaubamärk on registreeritud õigusteenuste jaoks.
Mk advokaten, mille asukoht on Kleve (Saksamaa), on samuti advokaadibüroo. Algul tegutses ta nime „mbk rechtsanwälte“ all, mille hollandikeelne vaste on „mbk advokaten“. MBK Rechtsanwälte esitatud kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumise hagi alusel keelas Landgericht Düsseldorf (Düsseldorfi esimese astme kohus, Saksamaa) 17. oktoobri 2016. aasta otsusega mk advokatenil kasutada õigusteenuste valdkonnas tähekombinatsiooni „mbk“, nähes ette, et selle keelu rikkumise korral võib talle määrata trahvi. Nimetatud otsus jõustus.
Seejärel selgus, et äriühingu Google hallatavasse otsingumootorisse sõnade „mbk Rechtsanwälte“ sisestamise tulemusel kuvatakse mitme ettevõtja veebisaidid, muu hulgas veebisait www.kleve-niederrhein-stadtbranchenbuch.com, millel on näha mk advokateni õigusteenuste reklaamkuulutus.
Kuna MBK Rechtsanwälte oli seisukohal, et oli tõendatud, et Landgericht Düsseldorfi (Düsseldorfi esimese astme kohus) keelust on üle astutud, palus ta nimetatud kohtul määrata mk advokatenile trahv.
Mk advokaten väitis enda kaitseks, et veebis avaldatud reklaamkuulutuste puhul seisnes tema initsiatiiv ainult selles, et ta oli registreerinud end veebipõhises telefonikataloogis „Das Örtliche“ ning et pärast Landgericht Düsseldorfi (Düsseldorfi esimese astme kohus) 17. oktoobri 2016. aasta otsust oli ta palunud kustutada see registreering seoses kõigi täheühendit „mbk“ sisaldavate tähistega. Tema sõnul ei lasunud tal ühtegi muud kohustust, kuna ta ei olnud kunagi tellinud enda kohta reklaamkuulutuse kuvamist muudel veebisaitidel.
Landgericht Düsseldorf (Düsseldorfi esimese astme kohus) rahuldas MBK Rechtsanwälte taotluse. Kohus tuvastas, et kõnesolevatel veebisaitidel avaldatud reklaamkuulutus on mk advokatenile kasulik ja põhines kuulutusel, mille avaldamise telefonikataloogis „Das Örtliche“ oli viimane tellinud. Ta määras mk advokatenile trahvi, kuna viimane piirdus pärast 17. oktoobri 2016. aasta otsust sellega, et palus kustutada selles kataloogis avaldatud kuulutuse.
Mk advokaten esitas selle lahendi peale Oberlandesgericht Düsseldorfile (liidumaa kõrgeim kohus Düsseldorfis, Saksamaa) määruskaebuse.
Nimetatud kohus on seisukohal, et tema menetluses oleva kohtuasja lahendamiseks on vajalik tõlgendada direktiivi 2008/95 artikli 5 lõiget 1.
Ta selgitab, et Saksa väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui reklaamkuulutuse üleslaadimine veebisaidile kahjustab teise isiku õigust, ei pea selle reklaamkuulutuse tellinud isik mitte ainult paluma see saidilt kustutada, vaid ka kontrollima tavapäraste otsingumootorite abil, et muude veebisaitide haldajad ei ole seda reklaamkuulutust üle võtnud, ning kui see on nii, siis tegema tõsiseid jõupingutusi, et need järgnevad lingid kustutataks.
Nimetatud kohtupraktika põhineb kaalutlusel, et reklaamkuulutuse kuvamine on kasulik isikule, kelle kaupu või teenuseid selliselt reklaamitakse. Järelikult peab see isik juhul, kui on rikutud teise isiku õigusi, tegema kõik vajalikud sammud selleks, et lõppeks asjaomase reklaamkuulutuse internetis kuvamine kui selline.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas osutatud Saksa kohtupraktika on kooskõlas põhimõtetega, mis tulenevad 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsusest Daimler (
C‑179/15
,
EU:C:2016:134
), kuna Euroopa Kohus lähtus selles muude isikute kaubamärki rikkuvate reklaamkuulutuste teistsugusest käsitlusest. See lähenemine võib olla ülekantav eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses olevale kohtuasjale.
On tõsi, et kohtuasjas, milles tehti see Euroopa Kohtu otsus, oli vaidluse esemeks olev reklaamkuulutus algul õiguspärane, samas kui käesolevas kohtuasjas rikkus reklaamkuulutus, mille ülespaneku veebis mk advokaten tellis, algusest peale teise isiku kaubamärki. Siiski ei ole selge, kas see erinevus on asjakohane direktiivi 2008/95 artikli 5 lõike 1 tähenduses sõna „kasutamine“ tõlgendamisel.
Nendel asjaoludel otsustas Oberlandesgericht Düsseldorf (liidumaa kõrgeim kohus Düsseldorfis) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas kolmas isik, keda nimetatakse veebisaidil kuvatavas kandes, mis sisaldab kaubamärgiga identset tähist, kasutab seda kaubamärki direktiivi 2008/95 artikli 5 lõike 1 tähenduses, kui tema ise ei ole kannet teinud ja veebisaidi haldaja on selle üle võtnud teisest kandest, mille on kaubamärgist tulenevat õigust rikkudes kättesaadavaks teinud kolmas isik?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Oma küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2008/95 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et isik, kes tegeleb kaubandustegevusega ja on tellinud teataval veebisaidil teise isiku kaubamärki rikkuva reklaamkuulutuse kuvamise, kasutab selle kaubamärgiga identset tähist, kui teiste veebisaitide haldajad on võtnud selle reklaamsõnumi üle, laadides selle üles teistele veebisaitidele.
Siinkohal olgu kõigepealt märgitud, et kaupade ja teenuste müügiks pakkumine tähise all, mis on identne või sarnane teise isiku kaubamärgiga, ning nende kaupade või teenuste reklaamimine selle tähise all kujutab endast selle tähise „kasutamist“ (vt selle kohta 23. märtsi 2010. aasta kohtuotsus Google France ja Google,
C‑236/08–C‑238/08
,
EU:C:2010:159
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et teise isiku kaubamärgiga identse või sarnase tähise selline kasutamine esineb, kui see tähis, mille reklaamkuulutuse tellija on interneti viitamisteenuse raames märksõnana valinud, on vahend, mida ta kasutab oma reklaamkuulutuse kuvamiseks, isegi kui seda tähist reklaamkuulutuses endas ei mainita (vt selle kohta 22. septembri 2011. aasta kohtuotsus Interflora ja Interflora British Unit,
C‑323/09
,
EU:C:2011:604
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Seega, kui kaubandustegevusega tegelev isik tellib veebiotsingusaidi haldajalt sellise reklaamkuulutuse avaldamise, mis kuvatud kujul sisaldab teise isiku kaubamärgiga identset või sarnast tähist või mille kuvamise kutsub esile selline tähis, siis tuleb seda mõista nii, et isik kasutab tähist direktiivi 2008/95 artikli 5 lõike 1 tähenduses (vt selle kohta 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsus Daimler,
C‑179/15
,
EU:C:2016:134
, punktid
ja
).
Seevastu ei saa sellele isikule direktiivi 2008/95 artikli 5 lõike 1 seisukohast omistada muude ettevõtjate iseseisvat tegevust, nagu nende veebiotsingusaitide haldajate iseseisvat tegevust, kellega tal ei ole mingit otsest või kaudset lepingulist suhet ning kes ei tegutse vastava reklaamkuulutuse tellija tellimusel ega tema arvel, vaid omal initsiatiivil ning enda nimel (vt analoogia alusel 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsus Daimler,
C‑179/15
,
EU:C:2016:134
, punktid
ja
).
Nimelt tähendab direktiivi 2008/95 artikli 5 lõikes 1 sisalduv sõna „kasutamine“ aktiivset tegevust ja otsest või kaudset kasutamisele vastava tegevuse juhtimist. Sellega ei ole aga tegemist siis, kui selle toimingu teeb iseseisev ettevõtja ilma reklaami tellija nõusolekuta (3. märtsi 2016. aasta kohtuotsus Daimler,
C‑179/15
,
EU:C:2016:134
, punkt
).
Seda sätet ei saa seega tõlgendada nii, et isikut võib tema tegevusest sõltumata pidada teise isiku kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutajaks ainuüksi põhjusel, et selline kasutamine võib anda talle majandusliku eelise (vt selle kohta 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsus Daimler,
C‑179/15
,
EU:C:2016:134
, punkt
).
Vastavalt sellele Euroopa Kohtu praktikale tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul käesoleval juhul kontrollida, kas mk advokateni tegevusest tema ja asjaomaste veebisaitide haldajate vahelise otsese või kaudse suhte raames tuleneb, et need haldajad olid teinud reklaamkuulutuse veebis kättesaadavaks mk advokateni tellimusel ja arvel. Kui selline tegevus puudub, tuleb järeldada, et MBK Rechtsanwälte ei ole direktiivi 2008/95 artikli 5 lõikes 1 ette nähtud ainuõiguse alusel õigustatud esitama hagi mk advokateni vastu seetõttu, et reklaamkuulutus avaldati muudel veebisaitidel kui kataloogi „Das Örtliche“ veebisait.
See ei mõjuta MBK Rechtsanwälte võimalust vajaduse korral nõuda mk advokatenilt majandusliku eelise üleandmist liikmesriigi õiguse alusel ega võimalust esitada hagi kõnealuste veebiotsingusaitide haldajate vastu (vt analoogia alusel 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsus Daimler,
C‑179/15
,
EU:C:2016:134
, punkt
).
Viimati nimetatuga seoses tuleb märkida, et juhul, kui veebisaidi haldaja võtab reklaamkuulutuse üle omal initsiatiivil ja enda nimel, ei saa asuda seisukohale, et ettevõtja, kelle kaupu või teenuseid selliselt reklaamitakse, on tema klient. Seetõttu ei ole käesoleval juhul kohaldatav Euroopa Kohtu praktika, mille kohaselt veebiotsingumootori haldaja ei kasuta ise muu isiku kaubamärkidega identseid või sarnaseid tähiseid, mis sisalduvad tema klientide reklaamkuulutustes või mis kutsuvad esile nende sõnumite kuvamise (vt eelkõige 23. märtsi 2010. aasta kohtuotsus Google France ja Google,
C‑236/08–C‑238/08
,
EU:C:2010:159
, punkt
, ning 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Coty Germany,
C‑567/18
,
EU:C:2020:267
, punktid
ja
).
Sellisel juhul kasutavad need veebisaitide haldajad direktiivi 2008/95 artikli 5 lõike 1 tähenduses teise isiku kaubamärkidega identseid või sarnaseid tähiseid, mis sisalduvad müügipakkumistes või reklaamkuulutustes, mis neil saitidel kuvatakse, või mis kutsuvad esile nende reklaamkuulutuste kuvamise (vt analoogia alusel 2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Coty Germany,
C‑567/18
,
EU:C:2020:267
, punkt
). Vastavate kaubamärkide omanikud võivad seega artikli 5 lõikes 1 sätestatud ainuõiguse alusel nende ettevõtjate vastu hagi esitada, kui nendes pakkumistes või reklaamkuulutustes reklaamitakse kaupu või teenuseid, mis on identsed või sarnased nendega, mille jaoks need kaubamärgid on registreeritud.
Kõnealuse sätte selline tõlgendus on kooskõlas selle sätte eesmärgiga, milleks on anda kaubamärgiomanikule õiguslik vahend, mis võimaldab tal keelata ja seega lõpetada oma kaubamärgi mis tahes kasutamine kolmanda isiku poolt ilma tema nõusolekuta (2. aprilli 2020. aasta kohtuotsus Coty Germany,
C‑567/18
,
EU:C:2020:267
, punkt
).
Lõpuks, mis puudutab eelotsusetaotluses märgitud asjaolu, et kohtuasjas, milles tehti 3. märtsi 2016. aasta kohtuotsus Daimler (
C‑179/15
,
EU:C:2016:134
), oli teisele isikule kuuluvat kaubamärki rikkuv reklaamkuulutus algul õiguspärane, samas kui põhikohtuasjas kõne all olev reklaamkuulutus rikkus algusest peale teisele isikule kuuluvat kaubamärki, siis piisab, kui märkida, et see asjaolu ei oma tähtsust seoses ainsa küsimusega, mida analüüsiti käesoleva eelotsusetaotluse raames ja mis seisneb selles, kes on teisele isikule kuuluvat kaubamärki rikkuva reklaamkuulutuse puhul selle kaubamärgiga identse või sarnase kaubamärgi kasutaja.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2008/95 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et isik, kes tegeleb kaubandustegevusega ja on tellinud teataval veebisaidil teise isiku kaubamärki rikkuva reklaamkuulutuse kuvamise, ei kasuta selle kaubamärgiga identset tähist, kui teiste veebisaitide haldajad on võtnud selle reklaamkuulutuse üle, laadides selle omal initsiatiivil ja enda nimel üles muudele veebisaitidele.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiivi 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et isik, kes tegeleb kaubandustegevusega ja on tellinud teataval veebisaidil teise isiku kaubamärki rikkuva reklaamkuulutuse kuvamise, ei kasuta selle kaubamärgiga identset tähist, kui teiste veebisaitide haldajad on võtnud selle reklaamkuulutuse üle, laadides selle omal initsiatiivil ja enda nimel üles muudele veebisaitidele.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.