CELEX: 62018CJ0772
Előzetes döntéshozatal
Védjegyek
2008/95/EK irányelv
Az 5. cikk (1) bekezdése
Az 5. cikk (3) bekezdésének b) és c) pontja
Bitorlás
A »gazdasági tevékenység körében történő használat« fogalma
Szabad forgalomba bocsátott áru
Behozatal
Raktározás
Áruk forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása
Kivitel

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2008. L 299., 25. o.
) 5. cikke (3) bekezdésének b) és c) pontjával összefüggésben értelmezett 5. cikke (1) bekezdésének értelmezésére irányul.
E kérelmet az A és B között – egy B‑vel szemben indított védjegybitorlási kereset tárgyában – folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2008/95 irányelvnek „A védjegyoltalom tartalma” című 5. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)   A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ
a)
a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;
b)
olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a védjegy azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a védjegyhez.
[…]
(3)   Az (1) és a (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen
a)
a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán;
b)
a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás kínálása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt;
c)
a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele;
[…]”
A finn jog
A tavaramerkkilaki (7/1964) (a védjegyekről szóló 7/1964. sz. törvény) 4. cikke (1) bekezdésének az alapügy tényállására alkalmazandó változata szerint valamely megjelölésen fennálló jog magában foglalja azt, hogy a védjegy jogosultján kívül gazdasági tevékenység körében senki sem használhat árui megjelöléseként e védjeggyel összetévesztendő megjelölést az árun vagy az áru csomagolásán, reklámhirdetésben vagy üzleti iratokban, vagy egyéb módon, a szóbeli használatot is beleértve.
Ez a rendelkezés attól függetlenül alkalmazandó, hogy az árut Finnországban vagy külföldön hozzák forgalomba, vagy kell forgalomba hozni, vagy hogy gazdasági tevékenység körében való használat, megőrzés, illetve raktározás vagy harmadik országba való továbbszállítás céljából hozzák be a finn állam területére.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
B, Finnországban lakóhellyel rendelkező természetes személy részére 2011. április 4‑én 710 kg össztömegű, 150 csapágyból álló szállítmány érkezett Kínából, mely csapágyakat cserealkatrészként használják erőátviteli berendezések, generátorok és motorok esetében, valamint hidak és villamosok építése során. E csapágyakon az INA nemzetközi szóvédjegynek megfelelő megjelölést tüntettek fel, amelynek A többek között a „Csapágyak” körébe tartozó áruk vonatkozásában jogosultja.
Miután a vámkezelési eljárást B javára lefolytatták, az utóbbi 2011. április 12‑én kivette a tételt a Helsinki‑Vantaai repülőtéren (Finnország) található vámraktárból, ahol azt raktározták, és azt a lakóhelyére vitte.
Néhány héttel később a csapágyakat átadta egy harmadik személynek annak érdekében, hogy azokat Oroszországba exportálják.
E szolgáltatások ellentételezéseként B egy karton cigarettát és egy palack konyakot kapott.
A Helsingin käräjäoikeus (helsinki körzeti bíróság, Finnország) előtt B ellen bitorlás miatt indított büntetőeljárás keretében – amelyhez A polgári jogi igények érvényesítése végett magánfélként csatlakozott – e bíróság felmentette B‑t azzal az indokkal, hogy nem bizonyítható, hogy szándékos bűncselekményt követett el. Az említett bíróság mindazonáltal megtiltotta B‑nek az ilyen cselekmények folytatását vagy megismétlését, és az A által elszenvedett kár tekintetében kártérítésre és kártalanításra kötelezte.
B a Helsingin hovioikeus (helsinki fellebbviteli bíróság, Finnország) előtt megtámadta a számára kötelezést tartalmazó ítéletet.
E bíróság a 2015. július 16‑iTOP Logistics és társai ítéletre (
C‑379/14
,
EU:C:2015:497
) hivatkozva megállapította egyrészt, hogy B tevékenysége bizonyos mértékben megfelel a raktározási és tranzittevékenységnek, és hogy az érdekeltnek nem az volt a célja, hogy abból bármilyen gazdasági előnyre tegyen szert, másrészt hogy az ennek kapcsán kapott díjazás nem az áruk kereskedelmi célú tevékenység körében történő gazdasági hasznosításán alapult, hanem csupán az áruk harmadik fél számára történő raktározásának ellenértékét képezte.
E körülményekre tekintettel a Helsingin hovioikeus (helsinki fellebbviteli bíróság) úgy ítélte meg, hogy B nem használt gazdasági tevékenység körében az alapügyben szóban forgó lajstromozott védjegyhez hasonló megjelölést, és ennek következtében kimondta, hogy az A által előterjesztett, kártérítés és kártalanítás iránti kérelem megalapozatlan.
Ezen ítélettel szemben A fellebbezést terjesztett elő a Korkein oikeushoz (legfelsőbb bíróság, Finnország).
A Korkein oikeus (legfelsőbb bíróság) arra hivatkozik, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából nem tűnik ki egyértelműen, hogy a valamely magánszemély által valamely védjegy állítólagos bitorlása folytán szerzett gazdasági előny összege releváns tényezőnek minősül‑e annak meghatározása szempontjából, hogy a védjegyet gazdasági tevékenység körében használták‑e, vagy sem.
Ráadásul, bár nyilvánvaló, hogy a 2008/95 irányelv 5. cikke akkor alkalmazandó, ha az érintett személy a védjegyet saját gazdasági tevékenysége körében használja, kétség merül fel e tekintetben, ha e személy azt harmadik személy javára használja.
A Korkein oikeus (legfelsőbb bíróság) arra hivatkozik, hogy a 2015. július 16‑iTOP Logistics és társai ítéletben (
C‑379/14
,
EU:C:2015:497
) a Bíróság kimondta, hogy az adó‑ és vámraktár azon engedélyese, aki arra szorítkozik, hogy valamely védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelöléssel ellátott árukat harmadik személy javára raktározzon, nem használja e megjelölést. A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy ezen ítélkezési gyakorlat alkalmazható‑e analógia útján olyan ügyre, mint amely az alapügy tárgyát képezi, amelyben valamely személy egy palack konyak és egy karton cigaretta átadása ellenében harmadik személy javára árukat importált, továbbá azokat megőrizte és raktározta azt megelőzően, hogy azokat harmadik országba való továbbküldésük céljából elszállították volna.
Végül e bíróság arra keresi a választ, hogy tekinthető‑e úgy, hogy a 2008/95 irányelv 5. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében vett termékimportnak minősül, ha valamely személy közli a lakcímét bizonyos áruk viszonteladójával, átveszi ezen árukat, anélkül hogy azokat a megbízásából küldték volna el, más tevőleges magatartást pedig nem tanúsít.
E tekintetben hangsúlyozza, hogy a 2005. október 18‑iClass International ítéletben (
C‑405/03
,
EU:C:2005:616
) a Bíróság kimondta, hogy az áruk akkor hozhatók forgalomba, ha az EUMSZ 29. cikk szerinti szabad forgalomba bocsátásuk megtörtént, ami azt jelenti, hogy a fizetendő vámokat és vámokkal azonos hatású díjakat az adott tagállamban beszedték. Arra hivatkozik, hogy bizonytalanság áll fenn azzal kapcsolatban, hogy megállapítható‑e, hogy importról van szó, ha az érintett személy csupán átveszi a lakcímére feladott árukat, noha azokat nem az ő megbízásából adták fel, és e személy más módon nem vesz részt tevőlegesen az áruknak az adott országba történő feladásában.
E körülmények összességére tekintettel a Korkein oikeus (legfelsőbb bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„(1)
Releváns‑e annak az előnynek a nagysága, amelyre valamely magánszemély állítólagos védjegybitorlás folytán szert, annak megítélése szempontjából, hogy e személy cselekménye esetében a védjegynek a [2008/95] irányelv 5. cikkének (1) bekezdése értelmében vett gazdasági tevékenység körében való használatáról vagy tisztán magánjellegű használatról van‑e szó? Ha magánszemély használja a védjegyet, a gazdasági tevékenység körében való használat feltételezi‑e a védjegyet érintő kérdéses ügyletből származó gazdasági előny elérésén kívüli más kritériumoknak a teljesülését?
2)
Amennyiben követelmény, hogy a gazdasági előny bizonyos mértékű legyen, és ha az adott személy által szerzett gazdasági előny jelentéktelensége, valamint a gazdasági tevékenység körében való használat esetleges más kritériumai teljesülésének hiánya miatt nem lehet abból kiindulni, hogy ez a személy a védjegyet saját gazdasági tevékenysége körében használta, teljesül‑e a [2008/95] irányelv 5. cikkének (1) bekezdése értelmében vett gazdasági tevékenység körében való használat feltétele abban az esetben, ha a magánszemély a védjegyet más személy javára, annak gazdasági tevékenysége körében használta, még ha e személlyel nem is állt munkavállalói jogviszonyban?
3)
A [2008/95] irányelv 5. cikkének (1) bekezdése és (3) bekezdésének b) pontja értelmében árukkal kapcsolatban használja‑e a védjegyet az árukat megőrző személy, ha az egyik tagállamba küldött, és ebben a tagállamban szabad forgalomba bocsátott, védjeggyel ellátott árukat olyan személy vette át és őrizte meg, aki az árukat egy viszonteladó társaság részére tartotta raktáron, és aki nem foglalkozik áruk behozatalával és kivitelével, és vámraktár vagy adóraktár működtetésére vonatkozó engedéllyel sem rendelkezik?
4)
Megállapítható‑e, hogy valamely személy védjeggyel ellátott árukat a [2008/95] irányelv 5. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében behoz, ha az árukat nem e személy megbízásából hozták be, e személy azonban az áruk viszonteladójának rendelkezésére bocsátotta a lakcímét, és az adott tagállamban szabad forgalomba bocsátott árukat a viszonteladó részére átvette, az árukat néhány hétig raktáron tartotta, valamint egy [Európai Unión] kívüli harmadik országba – e harmadik országban való viszonteladásuk érdekében – történő feladásuk céljából átadta?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Négy kérdésével, amelyeket indokolt együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2008/95 irányelv 5. cikke (3) bekezdésének b) és c) pontjával összefüggésben értelmezett 5. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azt a kereskedelmi tevékenységet hivatásszerűen nem folytató személyt, aki árukat vesz át, valamely tagállamban szabad forgalomba bocsát, és olyan nyilvánvalóan nem magáncélú használatra szánt árukat megőriz, amelyeket a lakcímére harmadik országból adtak fel, és amelyeken valamely védjegyet a jogosult engedélye nélkül helyeztek el, úgy kell tekinteni, mint aki a védjegyet az utóbbi rendelkezés értelmében gazdasági tevékenység körében használja.
Előzetesen meg kell jegyezni, hogy azt a kérdést, hogy a 2008/95 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében előírt feltételek teljesülnek‑e, kizárólag objektív körülmények alapján kell eldönteni.
E tekintetben az említett rendelkezésben szereplő „gazdasági tevékenység körében használ” kifejezés arra utal, hogy a védjegyoltalomból eredő kizárólagos jogokra e védjegy jogosultja főszabály szerint csak gazdasági szereplőkkel szemben, és ebből következően csak valamely kereskedelmi tevékenységgel összefüggésben hivatkozhat (lásd ebben az értelemben: 2011. július 12‑iL’Oréal és társai ítélet,
C‑324/09
,
EU:C:2011:474
,
54.
pont). Mindemellett, amennyiben a teljesített ügyletek mennyiségük, gyakoriságuk vagy egyéb jellemzőjük okán meghaladják a magántevékenység körét, az azokat teljesítő személy a gazdasági tevékenység keretei közé kerül (2011. július 12‑iL’Oréal és társai ítélet,
C‑324/09
,
EU:C:2011:474
,
55.
pont).
A jelen ügyben a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy az alapügyben szóban forgó áruk 710 kg össztömegű csapágyak, amelyeket általában a nehéziparban használnak.
Ily módon, mivel ezen árukat – jellegükre és mennyiségükre tekintettel – nyilvánvalóan nem magáncélú használatra szánták, a hozzájuk kapcsolódó műveleteket kereskedelmi tevékenység körébe tartozóknak kell tekinteni, aminek a vizsgálata azonban a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
Egyébiránt az a személy, aki a lakcímét olyan helyként közli, ahová az érintett árukat fel kell adni, és aki ezen árukat maga vagy megbízott útján vámkezelteti, valamint szabad forgalomba bocsátja, a 2008/95 irányelv 5. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében vett behozatalt valósít meg.
Azon kérdést illetően, hogy úgy lehet‑e tekinteni, hogy az érdekelt maga használt valamely védjeggyel azonos megjelölést, még ha valamely harmadik személy gazdasági érdekében járt is el, meg kell jegyezni, hogy a gazdasági tevékenység körében történő használat megállapítása szempontjából nincs jelentősége annak, hogy ki a tulajdonosa azon áruknak, amelyeken a védjegyet elhelyezték. A Bíróság ugyanis kimondta, hogy azon körülmény, miszerint valamely gazdasági szereplő valamely védjeggyel megegyező megjelölést használ olyan árukkal kapcsolatban, amelyek nem a saját árui, abban az értelemben, hogy azok tekintetében nem rendelkezik jogcímmel, önmagában nem akadálya annak, hogy e használat a 2008/95 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozzon (lásd ebben az értelemben: 2011. július 12‑iL’Oréal és társai ítélet,
C‑324/09
,
EU:C:2011:474
,
91.
pont).
Az a tény, hogy valamely személy ilyen árukat importált és szabad forgalomba bocsátott, elegendő annak megállapításához, hogy gazdasági tevékenység körében járt el, anélkül hogy meg kellene vizsgálni ezen áruk későbbi kezelését, különösen azt, hogy azokat az importőr raktározta‑e, vagy az Unióban forgalomba hozta‑e, illetve harmadik országokba exportálta‑e.
Végül nincs jelentősége annak a díjazásnak sem, amelyet az importőr a tevékenysége ellenértékeként kapott.
A fentiekre tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 2008/95 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjával összefüggésben értelmezett 5. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azt a kereskedelmi tevékenységet hivatásszerűen nem folytató személyt, aki árukat vesz át, valamely tagállamban szabad forgalomba bocsát, és olyan nyilvánvalóan nem magáncélú használatra szánt árukat megőriz, amelyeket a lakcímére harmadik országból adtak fel, és amelyeken valamely védjegyet a jogosult engedélye nélkül helyeztek el, úgy kell tekinteni, mint aki a védjegyet az utóbbi rendelkezés értelmében gazdasági tevékenység körében használja.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:

A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 5. cikke (3) bekezdésének b) és c) pontjával összefüggésben értelmezett 5. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azt a kereskedelmi tevékenységet hivatásszerűen nem folytató személyt, aki árukat vesz át, valamely tagállamban szabad forgalomba bocsát, és olyan nyilvánvalóan nem magáncélú használatra szánt árukat megőriz, amelyeket a lakcímére harmadik országból adtak fel, és amelyeken valamely védjegyet a jogosult engedélye nélkül helyeztek el, úgy kell tekinteni, mint aki a védjegyet az utóbbi rendelkezés értelmében gazdasági tevékenység körében használja.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: finn.