CELEX: 62019TJ0152
Vartotojų ir darbuotojų sveikatos ir saugumo apsauga
Direktyva 2006/42/EB
Apsaugos sąlyga
Nacionalinė priemonė, kuria siekiama pašalinti iš rinkos ir uždrausti pateikti rinkai kėglių pastatymo įrenginį ir papildomą rinkinį
Esminiai sveikatos ir saugos reikalavimai
Komisijos sprendimas, kuriuo pripažįstama, kad priemonė yra pagrįsta
Vienodas požiūris

)
[Praleista]
Procesas ir šalių reikalavimai
2019 m. kovo 8 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo šį ieškovės pareikštą ieškinį.
2019 m. birželio 20 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu Švedijos Karalystė paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. Komisija ir ieškovė sutiko su šiuo prašymu leisti įstoti į bylą atitinkamai 2019 m. liepos 9 ir 17 d.2019 m. liepos 25 d. Bendrojo Teismo pirmosios kolegijos pirmininkės sprendimu Švedijos Karalystės prašymas įstoti į bylą buvo patenkintas.
2019 m. birželio 24 d. Komisija pateikė Bendrojo Teismo kanceliarijai savo atsiliepimą į ieškinį.
Dublikas ir triplikas buvo pateikti Bendrojo Teismo kanceliarijai atitinkamai 2019 m. rugpjūčio 21 d. ir spalio 22 d.
2019 m. spalio 9 d. Švedijos Karalystė pateikė Bendrojo Teismo kanceliarijai įstojimo į bylą paaiškinimą.
2019 m. lapkričio 5 d. ir 7 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo atitinkamai Komisijos ir ieškovės pastabas dėl Švedijos Karalystės įstojimo į bylą paaiškinimo.
2019 m. spalio 16 d. Bendrojo Teismo pirmininko sprendimu ši byla buvo paskirta naujai teisėjai pranešėjai, posėdžiaujančiai antrojoje kolegijoje.
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 106 straipsnio 2 dalį 2019 m. gruodžio 3 d. ieškovė pateikė motyvuotą poziciją dėl teismo posėdžio rengimo.
2020 m. liepos 16 d. sprendimu Bendrasis Teismas, remdamasis Procedūros reglamento 88–90 straipsniais, priėmė proceso organizavimo priemonę. Komisija į ją atsakė per nustatytą terminą. Kitos šalys neatsakė į joms skirtą raginimą pateikti pastabas dėl Komisijos atsakymo.
Per 2020 m. spalio 6 d. posėdį šalys buvo išklausytos ir atsakė į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.
2021 m. kovo 11 d. nutartimi Bendrasis Teismas nusprendė atnaujinti žodinę proceso dalį ir tos pačios dienos sprendimu, remdamasis Procedūros reglamento 88–90 straipsniais, priėmė proceso organizavimo priemonę, prašydamas ieškovės patikslinti jos teisinį ryšį su
Brunswick Bowling & Billiards
, kuri ginčijamo sprendimo 1 konstatuojamojoje dalyje nurodyta kaip ginčijamų produktų gamintoja.
Savo 2021 m. kovo 26 d. atsakyme ieškovė pateikė paaiškinimus ir įrodymus, patvirtinančius, kad ginčijamame sprendime ji buvo nurodyta ankstesniu pavadinimu. 2021 m. balandžio 16 d. raštu Komisija nurodė, kad neturi pastabų dėl ieškovės atsakymo. Švedijos Karalystė nepateikė pastabų per nustatytą terminą.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija, palaikoma Švedijos Karalystės, Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
[Praleista]
Dėl esmės
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, grindžiamo Direktyvos 2006/42 11 straipsnyje ir Reglamento Nr. 765/2008 18 straipsnio 5 dalyje numatytų procedūrinių taisyklių ir minėto reglamento 18 straipsnio 4 dalyje įtvirtinto proporcingumo principo pažeidimu
[Praleista]
–
Dėl pirmos dalies, grindžiamos procedūrinių taisyklių, numatytų Direktyvos 2006/42 11 straipsnyje ir Reglamento Nr. 765/2008 18 straipsnio 5 dalyje, pažeidimu
[Praleista]
Direktyvos 2006/42 5 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad prieš pateikdamas rinkai mašiną ar pradėdamas ją naudoti gamintojas arba jo įgaliotas atstovas turi, be kita ko, užtikrinti, kad ji atitinka minėtos direktyvos I priede nurodytus atitinkamus esminius sveikatos ir saugos reikalavimus (ESSR), kad techninė byla yra prieinama, pateikti būtiną informaciją, atlikti atitinkamas atitikties įvertinimo procedūras, sudaryti EB atitikties deklaraciją ir pažymėti mašiną ženklu „CE“.
[Praleista]
Pirma, dėl ieškovės argumentų, susijusių su vienodu Direktyvos 2006/42 taikymu, reikia pažymėti, kad iš Direktyvos 2006/42 14 straipsnio 7 dalies ir 19 straipsnio, siejamų su jos 9 ir 10 konstatuojamosiomis dalimis, matyti, kad atlikdamos rinkos priežiūrą, vykdomą pagal minėtą direktyvą, ir, kalbant konkrečiau, įgyvendindamos jos 11 straipsnyje numatytą apsaugos sąlygą valstybės narės privalo užtikrinti tinkamą ir vienodą šios direktyvos taikymą, derindamos savo veiksmus ir atsižvelgdamos į Komisijos parengtas gaires (2015 m. liepos 15 d. Sprendimo CSF / Komisija,
T‑337/13
,
EU:T:2015:502
,
punktas).
[Praleista]
–
Dėl trečios dalies, grindžiamos proporcingumo principo pažeidimu
[Praleista]
Taigi šios Reglamento Nr. 765/2008 nuostatos patvirtina kompetentingų nacionalinių institucijų pareigą laikytis proporcingumo principo.
Remiantis suformuota jurisprudencija, pagal proporcingumo principą, kuris yra vienas iš bendrųjų Sąjungos teisės principų, reikalaujama, kad Sąjungos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina nagrinėjamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, todėl, kai galima rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi siekiamiems tikslams (2019 m. balandžio 30 d. Sprendimo Italija / Taryba (Viduržemio jūros durklažuvių žvejybos kvota),
C‑611/17
,
EU:C:2019:332
,
punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 1984 m. gegužės 17 d. Sprendimo Denkavit Nederland,
15/83
,
EU:C:1984:183
,
punktą).
Proporcingumo principas taip pat taikomas ir nacionaliniu lygmeniu, nes pagal jį reikalaujama, kad valstybės narės imtųsi priemonių, kurios būtų tinkamos siekiamiems tikslams įgyvendinti ir neviršytų to, kas būtina jiems pasiekti (žr. 2018 m. spalio 4 d. Sprendimo Link Logistik N&N,
C‑384/17
,
EU:C:2018:810
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Pirma, dėl ieškovės argumentų, susijusių su proporcingumo principo pažeidimu, nes Komisija neatsižvelgė į jos modernizavimo planą, pateiktą Gustavsbergo kėglių centrui 2016 m., ir į teigiamas nepriklausomo tyrimo pastabas šiuo klausimu, reikia pažymėti, kad, kaip teigia Komisija, ginčijamas sprendimas susijęs su klausimu, ar 2013 m. Švedijos darbo aplinkos agentūros nustatytos apsaugos priemonės buvo pagrįstos, ar ne.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad EB 95 straipsnio 10 dalyje, kuri yra Direktyvos 2006/42 teisinis pagrindas, numatyta, kad šiuo pagrindu priimtos suderinimo priemonės atitinkamais atvejais apima ir apsaugos sąlygą, leidžiančią valstybėms narėms dėl vienos ar kelių SESV 36 straipsnyje nurodytų neekonominių priežasčių imtis „laikinų priemonių kartu joms taikant Sąjungos kontrolės tvarką“. Remiantis jurisprudencija, darytina išvada, kad, nors valstybės narės iš tikrųjų turi tinkamai įgyvendinti Direktyvą 2006/42, be kita ko, laikydamosi proporcingumo principo, ir užtikrinti, kad rinkai pateiktos arba jų teritorijoje naudojamos mašinos atitiktų jos nuostatas, prireikus imantis priemonių, kaip antai numatytų minėtos direktyvos 11 straipsnyje, Komisija turi kontroliuoti šių priemonių pagrįstumą, visų pirma patikrindama teisinių ir faktinių priežasčių, dėl kurių jų imtasi, pagrįstumą ir, be kita ko, priemonių proporcingumą. Su šios kontrolės rezultatu siejamas atitinkamos nacionalinės priemonės galutinis palikimas galioti, t. y. valstybė narė gali palikti ją galioti, tik jeigu Komisija ją pripažįsta pagrįsta, o priešingu atveju turi ją nutraukti (šiuo klausimu žr. 2018 m. gegužės 3 d. Sprendimo Grizzly Tools / Komisija,
T‑168/16
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2018:246
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Iš šio sprendimo 66 punkte nurodytos jurisprudencijos matyti, kad vykdydama kontrolę Komisija yra įgaliota tik patikrinti, ar nacionalinės apsaugos priemonės, kaip tos, kurių ėmėsi Švedijos Karalystė ir apie kurias vėliau pranešė pagal Direktyvos 2006/42 11 straipsnio 1 ir 2 dalis, yra pagrįstos, ir atitinkamai, ar šios priemonės gali būti toliau taikomos, atsižvelgiant į minėtą kontrolę.
Be to, kadangi, kaip matyti iš minėtos jurisprudencijos, Komisija turi patikrinti atitinkamų apsaugos priemonių pagrįstumą, visų pirma įsitikinti jų priėmimą lėmusių teisinių ir faktinių priežasčių pagrįstumu, reikia konstatuoti, kad Komisijos vykdoma kontrolė gali būti grindžiama tik aplinkybėmis, egzistavusiomis tuo metu, kai buvo priimtas Švedijos darbo aplinkos agentūros sprendimas, o ne vėliau susiklosčiusiomis aplinkybėmis.
Dėl šio sprendimo 66–68 punktuose išdėstytų priežasčių ieškovės nurodytos aplinkybės, susiklosčiusios jau po to, kai buvo priimtas Švedijos darbo aplinkos agentūros sprendimas, kaip antai ginčijamų produktų patobulinimai Gustavsbergo kėglių centre 2016 m., neturi reikšmės vertinant ginčijamo sprendimo pagrįstumą. Taip pat reikia konstatuoti, kad ieškovės argumentai dėl nepriklausomame tyrime pateiktų „teigiamų pastabų“ dėl ginčijamų produktų yra susiję su šių produktų patobulinimais, atliktais priėmus Švedijos darbo aplinkos agentūros sprendimą. Taigi jie taip pat nėra reikšmingi.
Antra, iš ieškovės argumentų matyti, kad ji priekaištauja Komisijai, viena vertus, kad ši neišnagrinėjo, ar nurodyti trūkumai buvo tokie dideli, kad apsaugos priemonės buvo pagrįstos, ir, kita vertus, kad patvirtino apsaugos priemones, kurios viršija tai, kas būtina žmonių sveikatai ir saugai užtikrinti.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad iš Direktyvos 2006/42 11 straipsnio 1 dalies matyti, jog tuo atveju, kai šiame straipsnyje nurodytos mašinos, kaip antai nagrinėjamos šioje byloje, neatitinka atitinkamų esminių sveikatos ir saugos reikalavimų, todėl kelia pavojų žmonių sveikatai ar saugai, valstybės narės imasi visų būtinų priemonių, kad jos būtų pašalintos iš rinkos, būtų uždrausta jas pateikti rinkai ar pradėti naudoti arba būtų apribota jų judėjimo laisvė. Taigi išvada, kad mašinos neatitinka atitinkamų esminių sveikatos ir saugos reikalavimų ir kelia pavojų žmonių sveikatai ar saugai, pagrindžia kompetentingų institucijų sprendimą pašalinti jas iš rinkos ir uždrausti pateikti rinkai.
Be to reikia pabrėžti, kad pagal jurisprudenciją žmonių sveikatos ir gyvybės apsaugos tikslas yra viena iš svarbiausių SESV 36 straipsniu saugomų vertybių ar interesų (šiuo klausimu žr. 2015 m. gruodžio 23 d. Sprendimo Scotch Whisky Association ir kt.,
C‑333/14
,
EU:C:2015:845
,
punktą), kuriuo remdamosi valstybės narės gali imtis Direktyvoje 2006/42 numatytų apsaugos priemonių, kaip matyti iš šio sprendimo 42 punkte nurodytos jurisprudencijos.
Šioje byloje iš visų ESSR pažeidimų, kuriuos Komisija nurodė ginčijamo sprendimo 9–13 konstatuojamosiose dalyse, matyti, kad šie pažeidimai kelia pavojų žmonių sveikatai ir saugai, visų pirma dėl to, kad nėra matomos visos pavojingos zonos, kyla susižalojimų, įkritimo į mašiną pavojus, taip pat rizika dėl judančių dalių ir netinkamo naudojimo. Taigi ginčijamo sprendimo 14 konstatuojamojoje dalyje Komisija teisingai konstatavo, kad išvardyti trūkumai galėjo kelti pavojų žmonių sveikatai ir saugai.
Atsižvelgiant į tai, kad nagrinėjamos mašinos neatitiko ESSR ir kėlė pavojų žmonių sveikatai ir saugai, reikia konstatuoti, kad Komisija, remdamasi Direktyvos 2006/42 11 straipsniu ir nepažeisdama proporcingumo principo, pagrįstai nusprendė, kad Švedijos darbo aplinkos agentūros nustatytos apsaugos priemonės, t. y. ginčijamų produktų pašalinimas iš rinkos ir draudimas juos pateikti rinkai, yra pagrįstos.
Antra, dėl minėto produktų pašalinimo reikia pridurti, kad, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 2 konstatuojamosios dalies, buvo numatyti keli alternatyvūs jo įgyvendinimo būdai, t. y. galimybė pašalinti trūkumus, susijusius su operatoriaus darbo aplinka, atsiimti ginčijamus produktus ir pakeisti juos kitais tokiais pačiais ar lygiaverčiais produktais be techninių trūkumų, arba atsiimti ginčijamus produktus ir sumokėti savininkui kompensaciją.
Reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė:
„Kalbant apie nustatytas priemones, Švedijos valdžios institucijos paaiškino, kad jos tenkino proporcingumo principą, nustatytą <…> reglamento <…> Nr. 765/2008 18 straipsnyje. Vadovaujantis tuo principu, atsižvelgiant į rizikos dydį ir su pašalinimu iš rinkos susijusias išlaidas, kai kurie veiksmai, kurių reikėjo imtis, kad būtų pašalinti [naujų ginčijamų produktų] trūkumai, nebuvo būtini pašalinant iš rinkos joje jau esančius [ginčijamus produktus]. T. y. veiksmai, susiję su galimybe įtaisyti tris atskiras lemputes, rodančias skirtingus režimus valdymo pulte, padidinti tarp įrenginių esančias prieigos vietas, kurios taip pat naudojamos kaip darbinės platformos, ir galimybėmis matyti pavojingą zoną.“
Kadangi Komisija neginčijo šio sprendimo 76 punkte nurodytų Švedijos Karalystės paaiškinimų, ji patvirtino išvadą, kad Švedijos darbo aplinkos agentūros požiūris buvo proporcingas.
Taigi iš ginčijamo sprendimo matyti, kad, atsižvelgiant į proporcingumo principą, buvo nustatytas rizikos rimtumo ir pašalinimo iš rinkos išlaidų balansas. Produktai, kurie vėliau bus parduodami, buvo atskirti nuo rinkoje jau esančių ginčijamų produktų, o pastariesiems taikytas sutrumpintas trūkumų, dėl kurių juos reikia pašalinti, sąrašas. Be to, trys alternatyvūs šio sprendimo 75 punkte nurodyti sprendimai, susiję su ginčijamų produktų pašalinimu, padėjo užtikrinti, kad Švedijos darbo aplinkos agentūra, taigi, ir Komisija, laikytųsi proporcingumo principo.
Trečia, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, negalima pritarti ieškovės argumentams dėl neproporcingos finansinės naštos, susijusios su apsaugos priemonių taikymu. Viena vertus, rizika, kurią ieškovės mašinos kelia žmonių sveikatai ir saugai, kaip nurodyta šio sprendimo 73 punkte, pateisina būtinybę uždrausti pateikti rinkai ir pašalinti iš rinkos ginčijamus produktus, nepaisant išlaidų, kurių dėl to galėtų patirti ieškovė. Kita vertus, skirtingų apsaugos priemonių taikymas esamiems ir naujiems ginčijamiems produktams bei trys alternatyvūs ginčijamų produktų pašalinimo iš rinkos sprendimai ir tai, kad pagal pirmąjį minėtą sprendimą trūkumų, kuriuos reikėjo pašalinti siekiant išlaikyti šiuos produktus rinkoje, skaičius buvo sumažintas, šiuo klausimu įrodo, kad Švedijos darbo aplinkos agentūros ir Komisijos požiūris buvo proporcingas finansinei naštai, kurią dėl apsaugos priemonių galėjo patirti ieškovė.
Ketvirta, reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant tiek į Komisijos pateiktas tikslias nuorodas į Švedijos Karalystės išdėstytus motyvus, tiek į jos atliktą išsamią ginčijamų produktų naudojimo rizikos analizę, ieškovės argumentai dėl nepakankamo apsaugos priemonių proporcingumo ginčijamame sprendime yra nepagrįsti.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad manydama, jog nagrinėjamos apsaugos priemonės yra pagrįstos, Komisija nepažeidė proporcingumo principo.
Penkta, kalbant apie ieškovės argumentus, susijusius su proporcingumo principo pažeidimu dėl to, kad priėmus ginčijamą sprendimą visos kitos valstybės narės privalo imtis priemonių, visų pirma reikia pabrėžti, kad pagal jurisprudenciją Komisijos sprendimo, priimto pagal Direktyvos 2006/42 11 straipsnį, adresatės yra visos Sąjungos valstybės narės, atsižvelgiant į Direktyvos 2006/42 11 straipsnio 3 ir 6 dalyse Komisijai nustatytas komunikacijos ir informavimo pareigas. Taigi šis sprendimas visas privalomas kiekvienai iš jų pagal SESV 288 straipsnį (šiuo klausimu žr. 2015 m. liepos 15 d. Sprendimo CSF / Komisija
T‑337/13
,
EU:T:2015:502
,
punktą).
Dėl to ieškovės nurodytos pasekmės yra neatsiejama Komisijos procedūros, skirtos patikrinti, ar apsaugos priemonės, kaip antai numatytos Direktyvos 2006/42 11 straipsnyje, yra pagrįstos, dalis. Kaip nurodyta šio sprendimo 54 punkte, iš visų Direktyvos 2006/42 nuostatų, kaip jos išaiškintos jurisprudencijoje, matyti, kad ginčijamas sprendimas reikalauja, kad valstybės narės imtųsi atitinkamų priemonių, susijusių su ginčijamų produktų pateikimu rinkai arba jų išlaikymu rinkoje. Iš tiesų tai yra svarbus Direktyvos 2006/42 11 straipsnyje numatytos apsaugos sąlygos procedūros elementas, siekiant užtikrinti vienodą jos taikymą.
Be to, iš Direktyvos 2006/42 11 straipsnio nuostatų matyti, kad Komisija privalėjo imtis veiksmų po to, kai Švedijos darbo aplinkos agentūra pranešė apie ginčijamiems produktams taikomas apsaugos priemones, ir priimti sprendimą dėl šių priemonių pagrįstumo. Dėl to šiuo klausimu ieškovės pateiktiems argumentams negalima pritarti.
Be to, reikia pažymėti, kad šio sprendimo 82–84 punktuose išdėstytų išvadų negali paneigti Direktyvos 2006/42 9 straipsnio turinys, kuriuo per posėdį rėmėsi ieškovė, grįsdama savo argumentą, kad Komisija turi diskreciją dėl ginčijamo sprendimo pasekmių valstybėse narėse.
Iš tiesų Direktyvos 2006/42 9 straipsnyje, pagal kurį nustatomos „[t]ikslinės priemonės, skirtos mašinoms, galinčioms kelti pavojų“, be kita ko, nurodyta, kad jeigu laikydamasi minėtos direktyvos 11 straipsnyje nustatytos tvarkos Komisija nusprendžia, kad priemonė, kurios ėmėsi valstybė narė, yra pagrįsta, ji gali imtis priemonių, įpareigojančių valstybes nares uždrausti pateikti rinkai mašinas, dėl techninių savybių keliančias tokį patį pavojų kaip ir mašinos, dėl kurių imtasi nacionalinių priemonių, arba riboti jų pateikimą rinkai, arba taikyti tokioms mašinoms specialias sąlygas. Be to, šios direktyvos 13 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad tokios priemonės, kurių imamasi Sąjungos lygiu, nėra tiesiogiai taikomos ūkio subjektams ir valstybės narės turi jas įgyvendinti (2015 m. liepos 15 d. Sprendimo CSF / Komisija,
T‑337/13
,
EU:T:2015:502
,
punktas).
[Praleista]
Antrasis ieškinio pagrindas, grindžiamas teisinio tikrumo, teisėtų lūkesčių apsaugos ir gero administravimo principų pažeidimu
[Praleista]
–
Dėl antros dalies, grindžiamos gero administravimo ir teisinio tikrumo principų pažeidimu
[Praleista]
Dėl šių priežasčių reikia atmesti antrojo pagrindo antrą dalį, taigi, ir visą antrąjį pagrindą, kaip nepagrįstą.
Dėl ieškinio trečiojo pagrindo, grindžiamo Direktyvos 2006/42 I priede numatytų procedūrinių taisyklių pažeidimu
Ieškovė priekaištauja Komisijai, kad ši pažeidė Direktyvos 2006/42 I priede numatytas procedūrines taisykles, nes nei ginčijamame sprendime, nei Švedijos darbo aplinkos agentūros sprendime nėra jokios nuorodos į bendrąjį technikos išsivystymo lygį. Ieškovės nuomone, Švedijos darbo aplinkos agentūros ir Komisijos pastabos dėl ginčijamų produktų prieigos sistemų ir darbinių platformų yra neproporcingos, nes šiuo atžvilgiu ieškovės priimtas techninis sprendimas, nors ir nevisiškai atitinkantis darnųjį standartą EN ISO 14122-2:2001, atitiko tikrinimo metu esamą technikos išsivystymo lygį, be to, nebuvo geresnės alternatyvos, kaip patvirtina nepriklausomas tyrimas, kuriuo Komisija iš esmės rėmėsi, kai priėmė ginčijamą sprendimą. Konkrečiau kalbant, ieškovė teigia, kad minėto darniojo standarto nuostata, numatanti laisvą 500 mm pločio prieigą mažesniame nei 1080 mm aukštyje, viršija esamą technikos išsivystymo lygį.
Komisija ginčija ieškovės argumentus.
Pirmiausia reikia priminti, kad Direktyvos 2006/42 7 straipsnio 1 ir 2 dalyse, be kita ko, numatyta, kad valstybės narės mašinas, turinčias ženklą „CE“ ir EB atitikties deklaraciją, laiko atitinkančiomis šios direktyvos nuostatas ir kad mašinos, pagamintos pagal darnųjį standartą, nuorodos į kurį buvo paskelbtos
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
, laikomos atitinkančiomis ESSR, kuriuos apima šis darnusis standartas. Kitaip tariant, darniojo standarto laikymasis leidžia preziumuoti, kad mašina atitinka atitinkamus ESSR. Be to, pagal Direktyvos 2006/42 2 straipsnio l punktą darnusis standartas – neprivaloma techninė specifikacija, kurią priėmė standartizavimo įstaiga, remdamasi Komisijos suteiktais įgaliojimais. Iš šių nuostatų matyti, kad darniajame standarte siūlomi techniniai sprendimai nėra privalomi, tačiau juos taikant daroma prielaida, kad produktas atitinka Direktyvos 2006/42 nuostatas.
Nors gamintojas arba jo įgaliotasis atstovas turi diskreciją pasirinkti būdus, kaip vertinti jų produktų atitiktį ESSR, jie privalo ne tik užtikrinti šią atitiktį, bet ir įrodyti tai techninėje byloje, kaip numatyta Direktyvos 2006/42 VII priede. Sprendimas netaikyti darniųjų standartų reiškia, kad pirma minėta atitikties prezumpcija taip pat negali būti taikoma, todėl produktų atitiktis turi būti įrodyta kitomis priemonėmis.
Reikia patikslinti, kad, atsižvelgiant į ieškovės argumentus, trečiasis pagrindas susijęs su ginčijamo sprendimo 10 konstatuojamąja dalimi, kurioje Komisija patvirtino, kad Direktyvos 2006/42 I priedo 1.1.6, 1.6.1 ir 1.6.2 punktuose nurodyti ESSR, pagal kuriuos mašinos turi būti suprojektuotos ir pagamintos taip, kad operatorius galėtų lengvai, patogiai ir saugiai dirbti nepavojingose zonose, nėra įvykdyti, kiek tai susiję su ginčijamomis mašinomis. Kalbant konkrečiau, remdamasi Švedijos darbo aplinkos agentūros sprendimu Komisija nusprendė, kad patenkant į ginčijamus įrenginius gali kilti sužalojimų pavojus dėl siauro – 190 mm priėjimo tako tarp minėtų įrenginių arba dėl to, kad šis takas įrenginių priekyje netikėtai baigiasi 1000 mm aukštyje.
Reikia pažymėti, kad, kalbant apie minėtą 190 mm priėjimo tako plotį, ieškovės argumentai susiję, be kita ko, su Komisijos išvadomis ir net tiesiogiai su Švedijos darbo aplinkos agentūros išvadomis. Iš esmės, pirma, ieškovė tvirtina, kad jos neatsižvelgė į technikos išsivystymo lygį, nes atitinkamuose jų sprendimuose nėra nuorodos į šį lygį. Antra, ieškovės teigimu, jos nagrinėjamas techninis sprendimas patikrinimo metu atitiko esamą technikos išsivystymo lygį, o darniajame standarte EN ISO 14122-2:2001 nustatytas reikalavimas viršija technikos išsivystymo lygį.
Pirmiausia reikia priminti, kad neginčijama, jog EB atitikties deklaracijoje ieškovė rėmėsi, be kita ko, darniuoju standartu EN ISO 14122-2:2001. Kitaip tariant, ieškovė savo nuožiūra nusprendė taikyti šį darnųjį standartą, kad įrodytų ginčijamų produktų atitiktį ESSR, nustatytiems Direktyvos 2006/42 I priedo 1.1.6, 1.6.1 ir 1.6.2 punktuose.
Darniajame standarte EN ISO 14122-2:2001 nustatyti techniniai saugos reikalavimai, taikomi nuolatinėms priėjimo prie mašinų priemonėms ir konkrečiai mašinų darbinėms platformoms ir priėjimo takams. Nors šiame standarte numatytas 500 mm pločio priėjimo takas, neginčijama, kad priėjimo takai, įrengti prie ginčijamų įrenginių, yra 190 mm pločio. Taigi reikia konstatuoti, kaip tai padarė Komisija, kad, nors ieškovė nusprendė taikyti darnųjį standartą EN ISO 14122-2:2001, ji jo nesilaikė.
Galiausiai, kalbant apie ESSR taikymo sąlygas, Direktyvos 2006/42 14 konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad šie reikalavimai turėtų būti taikomi gerai suprantant ir atsižvelgiant į šiuolaikinį technikos išsivystymo lygį gamybos metu, taip pat į techninius bei ekonominius reikalavimus. Be to, minėtos direktyvos I priedo pirmosios antraštinės dalies „Bendrieji principai“ 3 punkte numatyta, kad, nors šiame priede nurodyti EESS yra privalomi, atsižvelgiant į technikos išsivystymo lygį, gali būti neįmanoma įgyvendinti jais nustatytų tikslų. Patikslinama, kad tokiu atveju mašinos turi būti suprojektuotos ir pagamintos taip, kad kuo geriau prie jų priartėtų.
Šioje byloje ieškovė pirmiausia teigia, kad Komisija ir Švedijos darbo aplinkos agentūra pažeidė Direktyvos 2006/42 I priede nustatytas procedūrines taisykles, nes nei ginčijamame sprendime, nei Švedijos darbo aplinkos agentūros sprendime nėra jokios nuorodos į technikos išsivystymo lygį. Pirma, reikia pažymėti, kad ieškovė nenurodo jokių procedūrinių taisyklių, kurios buvo pažeistos, bet cituoja nuostatas, pagal kurias taikant ESSR turi būti atsižvelgiama į technikos išsivystymo lygį. Vis dėlto reikia konstatuoti, kad, nors pirmesniame punkte nurodytoje Direktyvos 2006/42 14 konstatuojamojoje dalyje ir šios direktyvos I priedo pirmosios antraštinės dalies 3 punkte numatyta atsižvelgti į technikos išsivystymo lygį taikant ESSR, šioje direktyvoje nėra jokios procedūrinės taisyklės, pagal kurią kompetentingos nacionalinės institucijos sprendime arba Komisijos sprendime, priimtame įgyvendinant apsaugos sąlygos procedūrą, būtų reikalaujama pateikti analizę, kad buvo atsižvelgta į technikos išsivystymo lygį. Antra, tai, kad ginčijamame sprendime ir Švedijos darbo aplinkos agentūros sprendime nepateikta technikos išsivystymo lygio taikymo analizės, savaime nereiškia, kad į jį nebuvo atsižvelgta. Dėl šių priežasčių negalima pritarti ieškovės argumentams dėl to, kad nagrinėjamuose sprendimuose neatsižvelgta į technikos išsivystymo lygį.
Toliau reikia pabrėžti, kad pagal Direktyvos 2006/42 11 straipsnio 2 dalies b punktą neteisingas darniųjų standartų taikymas yra viena iš mašinų neatitikimo priežasčių, apie kurias valstybė narė turi pranešti Komisijai ir kitoms valstybėms narėms dėl apsaugos priemonės, kurią ji nusprendė taikyti. Kitaip tariant, nors darnieji standartai nėra privalomi, sprendimas juos taikyti ir jais remtis EB atitikties deklaracijoje reikalauja, kad jie būtų taikomi teisingai. Jei tokie standartai taikomi neteisingai, nacionalinė kompetentinga institucija turi teisę nustatyti, kad produktai neatitinka reikalavimų, taikydama priemones, kurių imamasi pagal apsaugos sąlygos procedūrą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2006/42 11 straipsnį. Dėl šių priežasčių ginčijamo sprendimo 10 konstatuojamojoje dalyje Komisija, vertindama apsaugos priemonę, kurios ėmėsi Švedijos darbo aplinkos agentūra, pagrįstai nusprendė, kad ginčijami įrenginiai neatitinka Direktyvos 2006/42 I priedo 1.1.6, 1.6.1 ir 1.6.2 punktuose nustatytų ESSR dėl neteisingo darniojo standarto taikymo.
Kaip teisingai tvirtina Komisija, kadangi ieškovė EB atitikties deklaracijoje nusprendė remtis darniuoju standartu, ji privalėjo visiškai laikytis šio standarto. Jeigu, kaip šioje byloje, nebuvo laikomasi standarto, kiek tai susiję su priėjimo takų prie ginčijamų įrenginių pločiu, ieškovė turėjo pateikti kitą techninį sprendimą, užtikrinantį tokį patį saugos lygį, ir įrodyti, kad ginčijami produktai atitinka atitinkamus ESSR reikalavimus, o to ji nepadarė.
Be to, kalbant apie reikalavimo, kad prie ginčijamų įrenginių būtų įrengti 500 mm pločio priėjimo takai, taikymą atsižvelgiant į technikos išsivystymo lygį, reikia išskirti tris aspektus.
Pirma, reikia pažymėti, kad darnusis standartas, į kurį nuorodos buvo paskelbtos
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
, yra Sąjungos teisės dalis (pagal analogiją žr. 2016 m. spalio 27 d. Sprendimo James Elliott Construction,
C‑613/14
,
EU:C:2016:821
,
punktą).
Antra, Komisija teisingai teigia, kad, nors darnieji standartai nėra privalomi, jie atspindi reikalaujamą saugos lygį ir jais atsižvelgiama į technikos išsivystymo lygį.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad 2010 m. birželio mėn. Komisijos paskelbto Mašinų direktyvos 2006/42 taikymo vadovo 162 punkte, be kita ko, nurodyta, kad darnieji standartai leidžia susidaryti nuomonę apie technikos išsivystymo lygį jų priėmimo metu. Be to, remiantis tuo pačiu dokumentu, technikos išsivystymo lygio raida atsispindi vėlesniuose darniųjų standartų pakeitimuose ar redakcijose.
Trečia, reikia pridurti, kad grįsdama savo argumentus dėl geresnės alternatyvos nebuvimo ieškovė nurodo nepriklausomo tyrimo išvadas. Šiuo klausimu konstatuotina, kad šios išvados, susijusios su galimybėmis pašalinti jau pastatytų įrenginių trūkumus, o ne su technikos išsivystymo lygiu apskritai, buvusiu Švedijos darbo aplinkos agentūros sprendimo priėmimo dieną, padarytos atsižvelgiant į situaciją Gustavsbergo kėglių centre po to, kai ginčijami produktai buvo patobulinti priėmus Švedijos darbo aplinkos agentūros sprendimą. Taigi, kaip jau nurodyta šio sprendimo 69 punkte, nagrinėjamu atveju šios išvados neturi reikšmės.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, ieškovės argumentą, kad reikalavimas, susijęs su ginčijamų įrenginių priėjimo takais, viršija technikos išsivystymo lygį, reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, ieškinio trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
[Praleista]
Dėl bylinėjimosi išlaidų
[Praleista]
Šioje byloje ieškovės reikalavimai nebuvo patenkinti. Be to, Komisija aiškiai pareikalavo priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Taigi ieškovei reikia nurodyti padengti savo ir priteisti iš jos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį į bylą įstojusios valstybės narės padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Taigi Švedijos Karalystė padengia savo išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Nurodyti
Brunswick Bowling Products LLC
padengti bylinėjimosi išlaidas.

3.
Švedijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Tomljenović
Schalin
Škvařilová-Pelzl
Paskelbta 2021 m. rugsėjo 8 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.
(
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.