CELEX: 62017CJ0195
Eelotsusetaotlus
Transport
Ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta
Määrus (EÜ) nr 261/2004
Artikli 5 lõige 3
Artikli 7 lõige 1
Õigus hüvitisele
Vabastamine hüvitise maksmisest
Mõiste „erakorralised asjaolud“
Etteteatamata streik

Eelotsusetaotlused käsitlevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (
ELT 2004, L 46, lk 1
; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10), artikli 5 lõike 3 tõlgendamist.
Taotlused on esitatud reisijate ja lennuettevõtja TUIfly GmbH vahelises kohtuvaidluses, sest viimane keeldus hüvitise maksmisest reisijatele, kelle lend hilines pikaajaliselt või tühistati.
Õiguslik raamistik
Määruse nr 261/2004 põhjendustes 1, 4, 14 ja 15 on märgitud:
„(1)
Õhutranspordi valdkonnas [liidu] võetava meetme eesmärk on muu hulgas tagada reisijate kaitstuse kõrge tase. Peale selle tuleks täielikult võtta arvesse kõiki tarbijakaitse üldisi nõudeid.
[…]
(4)
Seetõttu peaks [liit] [nõukogu 4. veebruari 1991. aasta määruses (EMÜ) nr 295/91 kompenseerimissüsteemi ühiseeskirjade kohta, mida rakendatakse regulaarlennuliikluses reisija lennureisist mahajätmise korral (
EÜT 1991, L 36, lk 5
; ELT eriväljaanne 07/01, lk 306)] sätestatud kaitstuse standardeid karmistama, suurendama reisijate õigusi ning tagama lennuettevõtjate tegutsemise ühtlustatud tingimustel liberaliseeritud turul.
[…]
(14)
[Montrealis 28. mail 1999 sõlmitud ja Eurooa Ühenduse nimel nõukogu 5. aprilli 2001. aasta otsusega 2001/539/EÜ (
ELT 2001, L 194, lk 38
; ELT eriväljaanne 07/05, lk 491) heaks kiidetud rahvusvahelise õhuveo nõuete ühtlustamise] konventsiooni alusel tuleks lennuettevõtjate kohustusi piirata või nad nende täitmisest vabastada juhul, kui juhtumi põhjuseks on erakorralised asjaolud, mida ei oleks saanud vältida isegi siis, kui oleks võetud kõik sobivad meetmed. Sellised asjaolud võivad eelkõige esineda poliitiliselt ebastabiilsetes oludes, asjaomase lennu tegemiseks sobimatute ilmastikutingimuste tõttu, turvalisuse ohu, ettenägematute lennuohutusega seotud vajakajäämiste ning streikide korral, mis mõjutavad tegutseva lennuettevõtja toimimist.
(15)
Erakorralised asjaolud loetakse olemasolevaks, kui lennuliikluse korraldamist käsitleva otsuse mõju konkreetsele lennukile konkreetsel päeval põhjustab lennu pikaajalise hilinemise, lennu väljumise järgmisele päevale edasilükkamise või selle lennuki ühe või mitme lennu tühistamise, kuigi asjaomane lennuettevõtja on võtnud kõik mõistlikud meetmed hilinemiste või tühistamiste vältimiseks.“
Määruse artiklis 5 „Tühistamine“ on sätestatud:
„1.   Lennu tühistamise korral:
[…]
c)
on asjaomastel reisijatel õigus saada tegutsevalt lennuettevõtjalt hüvitist vastavalt artiklile 7, [välja arvatud juhul,] kui
i)
neid [on] tühistamisest teavitatud vähemalt kaks nädalat enne kavandatud väljumisaega;
ii)
neid on teavitatud tühistamisest vähemalt seitse päeva ja hiljemalt kaks nädalat enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui kaks tundi enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt neli tundi pärast kavandatud saabumisaega; või
iii)
neid on teavitatud tühistamisest hiljem kui seitse päeva enne kavandatud väljumisaega ning neile on pakutud võimalust teekonda muuta, mis võimaldab neil välja lennata mitte rohkem kui üks tund enne kavandatud väljumisaega ja jõuda lõppsihtkohta hiljemalt kaks tundi pärast kavandatud saabumisaega.
[…]
3.   Tegutsev lennuettevõtja ei ole kohustatud maksma hüvitist vastavalt artiklile 7, kui ta suudab tõestada, et tühistamise põhjustasid erakorralised asjaolud, mida ei oleks suudetud vältida isegi siis, kui oleks võetud kõik vajalikud meetmed.“ [Tsitaati on parandatud Euroopa Kohtus, kuna määruse eestikeelne tõlge on ebatäpne.]
Määruse artikli 7 „Õigus hüvitisele“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Kui osutatakse käesolevale artiklile, saavad reisijad hüvitist kuni:
a)
250 euro ulatuses kõikide kuni 1500 kilomeetri pikkuste lendude puhul;
b)
400 euro ulatuses kõikide üle 1500 kilomeetri pikkuste ühendusesiseste lendude ning kõikide muude 1500–3500 kilomeetri pikkuste lendude puhul;
c)
600 euro ulatuses kõikide muude kui punktides a või b nimetatud lendude puhul.
[…]“.
Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
Kõik põhikohtuasjade hagejad broneerisid lennuettevõtjalt TUIfly lennud, mille see lennuettevõtja pidi teostama ajavahemikus 3.–8. oktoobrini 2016.
Eelotsusetaotlustest nähtub, et kõik need lennud kas tühistati või hilines nende saabumisaeg kolm või enam tundi, mille tingis erakordselt suure hulga TUIfly töötajate haiguse tõttu töölt puudumine, mis järgnes selle lennuettevõtja juhatuse poolt 30. septembril 2016 töötajatele saadetud teatele ettevõtte restruktureerimise plaanide kohta.
Nendest eelotsustest nähtub samuti, et kui tavaliselt oli haiguse tõttu töölt puuduvate TUIfly töötajate määr 10% ringis, siis 1. oktoobrist 2016 kuni 10. oktoobrini 2016 tõusis see määr oluliselt, jäädes vahemikku 34–89% lennumeeskonna puhul ja vahemikku 24–62% salongipersonali puhul.
TUIfly loobus alates 3. oktoobrist 2016 täielikult oma esialgsest lennuplaanist, tellides seejuures lende allhankena (
subcharter
) teistelt lennuettevõtjatelt ning kutsudes puhkusel olevaid töötajaid tööle tagasi.
Kirjeldatud personali puudumise tõttu hilines 3. oktoobril 2016 pikaajaliselt siiski 24 lendu. 4. oktoobril 2016 hilines samuti pikaajaliselt 29 lendu ja 7 lendu tühistati. Alates 5. oktoobrist 2016 tühistati suur osa lendudest. 7. ja 8. oktoobril 2016 tühistas TUIfly kõik Saksamaalt väljuvad lennud.
TUIfly juhatus teavitas 7. oktoobri 2016. aasta õhtul oma töötajaid sellest, et töötajate esindajatega on jõutud kokkuleppele.
Kuna TUIfly kvalifitseeris selle olukorra „erakorraliseks asjaoluks“ määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 3 tähenduses, keeldus ta põhikohtuasja hagejatele maksmast hüvitist, mis on ette nähtud määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punkti c alapunktis iii ja artiklis 7, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus.
Kohtuasjad C‑195/17, C‑197/17–C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑274/17, C‑275/17, C‑278/17–C‑286/17, C‑290/17 ja C‑291/17
Kohtuasjades C‑195/17, C‑197/17–C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑274/17, C‑275/17, C‑278/17–C‑286/17, C‑290/17 ja C‑291/17 märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, Amtsgericht Hannover (Hannoveri esimese astme kohus, Saksamaa), et Saksamaa kohtupraktika järgi ei ole meeskonnaliikme haigestumine, välja arvatud juhul, kui tegemist on kolmandate isikute sabotaažiga, ning vajadus teda asendada, „erakorraline asjaolu“ määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 3 tähenduses.
Tõstatades küsimuse, kas talle lahendamiseks esitatud vaidluste aluseks olnud faktilisi asjaolusid on võimalik kvalifitseerida „erakorralisteks asjaoludeks“, kuivõrd nendes olukordades on tegemist töölt puudumise sellise määraga, mis ei ole iseloomulik lennuettevõtja tavalisele tegevusele, vaid mis tekkis põhikohtuasja kostja sõnul eelkõige etteteatamata streigi või töötajate enda organiseeritud boikotti tõttu, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus siiski, et käesolevas asjas ei ole tegemist „erakorralise asjaoluga“.
Nimelt rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, et põhikohtuasja lennuettevõtja võis sellisele töölt puudumise määrale ettevõtte restruktureerimismeetmetest teadaandmisega kaasa aidata. Teiseks, kuigi suure osa Saksamaa kohtute arvates kujutab nii ettevõttesiseselt kui ka -väliselt algatatud streik endast „erakorralist asjaolu“, põhjustas Amtsgericht Hannoveri (Hannoveri esimese astme kohus) menetluses olevates kohtuvaidlustes töötajate töölt puudumise asjaomase lennuettevõtja teatavate töötajate üleskutse kasutada haiguspuhkust ja see üleskutse ei pärinenud järelikult ametlikult ametiühingult. Selline kollektiivne aktsioon erineb seega ametlikust streigist ja see tuleb kvalifitseerida „etteteatamata streigiks“, millele ei laiene ametiühingutesse koondumise vabadus.
Ühtlasi, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses olevate vaidluste asjaolud tuleb kvalifitseerida „erakorralisteks asjaoludeks“, tõstatab see kohus küsimuse, kas see on nii üksnes nende lendude puhul, mida need asjaolud mõjutavad, või käib see ka pärast „erakorralise asjaolu“ asetleidmist toimunud lendude kohta, mis võimaldaks lennuettevõtjal keelduda hüvitise maksmisest ka hilisemate lendude reisijatele, kelle lennud võidi ümber korraldada pärast niinimetatud „erakorralise asjaolu“ toimumist.
Siinkohal viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus Saksamaa kohtute erinevale praktikale. Ta leiab aga, et liidu seadusandja tahte kohaselt, mis nähtub määruse nr 261/2004 põhjendusest 15, ja 4. oktoobri 2012. aasta kohtuotsuses Finnair (
C‑22/11
,
EU:C:2012:604
) toodud seisukohtade järgi võib tema arvates nentida, et lennuettevõtja võib tugineda määruse nr 261/2004 artikli 5 lõikele 3 ainult lennu puhul, mida „erakorraline asjaolu“ mõjutab.
Neil asjaoludel otsustas Amtsgericht Hannover (Hannoveri esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas tegutseva lennuettevõtja lendude teostamiseks vajalikest töötajatest olulise osa töölt puudumist haigestumise tõttu peetakse [„erakorraliseks asjaoluks“] vastavalt [määruse nr 261/2004] artikli 5 lõikele 3? Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kui suur peab olema töölt puudumiste määr, et sellist asjaolu eeldada?
2.
Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, peetakse tegutseva lennuettevõtja lendude teostamiseks vajalikest töötajatest olulise osa spontaanset töölt puudumist tööõiguse ja kollektiivlepingute sätete alusel seadustamata töökatkestuse tõttu („etteteatamata streik“) [„erakorraliseks asjaoluks“] vastavalt [määruse nr 261/2004] artikli 5 lõikele 3? Kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kui suur peab olema töölt puudumiste määr, et sellist asjaolu eeldada?
3.
Kas juhul, kui vastus esimesele või teisele küsimusele on jaatav, pidi [erakorraline asjaolu] esinema tühistatud lennu enda puhul või on lendu teostaval lennuettevõtjal õigus koostada majanduslikel kaalutlustel uus lennuplaan?
4.
Kas juhul, kui vastus esimesele või teisele küsimusele on jaatav, on välditavuse kriteerium seotud [„erakorralise asjaoluga“] või pigem [selle asjaolu] esinemise tagajärgedega?“
Kohtuasi C‑292/17
Kohtuasjas C‑292/17 märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, Amtsgericht Düsseldorf (Düsseldorfi esimese astme kohus, Saksamaa), et 4. oktoobri 2012. aasta kohtuotsuses Finnair (
C‑22/11
,
EU:C:2012:604
) otsustas Euroopa Kohus küll, et kui reisija jäetakse maha lennust, mida streik ei mõjutanud, et teenindada teist reisijat, kelle lendu streik oli mõjutanud, tuleb hüvitist maksta. Siiski ei pruugi olla võimalik kanda seda otsust üle lennu tühistamisele, sest määruses nr 261/2004 ei ole lennuettevõtjale ette nähtud võimalust tugineda „erakorralisele asjaolule“, et vabaneda hüvitise maksmise kohustusest lennureisist mahajätmise korral.
Nimetatud kohus nendib aga, et selle määruse artikli 5 lõikes 3 on nõutud, et asjaomase lennu tühistamise põhjustas „erakorraline asjaolu“ ja et esineb põhjuslik seos sellise asjaolu ja tühistamise vahel. Kuid lennu tühistamine, mida ei põhjustanud töölt puudumised haigestumise tõttu, vaid tegutseva lennuettevõtja otsus korraldada seetõttu kõik enda lennud ümber, ei võimalda seostada selle lennu tühistamist otseselt selle asjaoluga. Selline määruse artikli 5 lõike 3 tõlgendus võib tugineda määruse põhjendusele 15, mille kohaselt peab „erakorraline asjaolu“ olema mõjutanud konkreetset lendu.
Neil asjaoludel otsustas Amtsgericht Düsseldorf (Düsseldorfi esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas lennu tühistamise põhjustas „erakorraline asjaolu“ [määruse nr 261/2004] artikli 5 lõike 3 tähenduses ka juhul, kui asjaolu (siin: „etteteatamata streik“ või „haiguste laine“) puudutab kõnealust lendu vaid kaudselt, sest selle asjaolu esinemise tõttu korraldas lennuettevõtja ümber terve oma lennuplaani ja selles on kavandatud konkreetse lennu tühistamine?
2.
Kas lennuettevõtja saab tugineda määruse nr 261/2004 artikli 5 lõikele 3 ka juhul, kui kõnealuse lennu oleks saanud teostada ümberkorraldust tegemata, sest sellele lennule kavandatud meeskond oleks olnud selleks valmis, kui teda ei oleks ümberkorralduste tõttu määratud teistele lendudele?“
Euroopa Kohtu presidendi 10., 18. ja 29. mai 2017. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑195/17, C‑197/17–C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑254/17, C‑274/17, C‑275/17, C‑278/17–C‑286/17 ja C‑290/17–C‑292/17 ühiseks suuliseks menetlemiseks ja kohtuotsuse tegemiseks.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Küsimuste vastuvõetavus kohtuasjades C‑195/17, C‑197/17–C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑254/17, C‑274/17, C‑275/17, C‑278/17–C‑286/17, C‑290/17 ja C‑291/17
TUIfly leiab, et Amtsgericht Hannoveri (Hannoveri esimese astme kohus) esitatud esimene, kolmas ja neljas küsimus ei ole vastuvõetavad. Kuivõrd esimese küsimusega soovitakse saada juhiseid selle kohta, kas puudumiste määr võimaldab asuda seisukohale, et tegemist on „erakorralise asjaoluga“, kuulub see asjaolude tuvastamisega tegeleva kohtu pädevusse. Kolmandal küsimusel puudub igasugune seos põhikohtuasjade esemega, kuivõrd TUIfly ei kehtestanud uusi lennuaegu „ettevõtjast tulenevatel majanduslikel põhjustel“, vaid korraldas ainult enda lennud ümber, arvestamata seejuures kulusid ja majanduslikke argumente. Neljas küsimus on omakorda liiga abstraktne.
Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavust Euroopa Kohus ei pea kontrollima, on asjakohased. Euroopa Kohus võib liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast keelduda vaid siis, kui on ilmne, et taotletav liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja tegelike asjaolude või esemega, kui küsimus on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (28. veebruari 2018. aasta kohtuotsus ZPT,
C‑518/16
,
EU:C:2018:126
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas tuleb nentida, et esimese küsimusega soovib Amtsgericht Hannover (Hannoveri esimese astme kohus), et Euroopa Kohus tõlgendaks põhikohtuasjade asjaoludest lähtuvalt mõistet „erakorralised asjaolud“ määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 3 tähenduses. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu tuvastatud faktiliste asjaolude kvalifitseerimine liidu õiguse seisukohast eeldab aga liidu õiguse tõlgendamist, mida Euroopa Kohus on ELTL artiklis 267 ette nähtud menetluses pädev tegema (20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Asociación Profesional Elite Taxi,
C‑434/15
,
EU:C:2017:981
, punkt
).
Mis puudutab Amtsgericht Hannoveri (Hannoveri esimese astme kohus) esitatud kolmanda küsimusega seotud kriitikat, siis tuleb märkida, et käesoleva kohtuotsuse punktis 24 nimetatud asjakohasuse eeldust ei kummuta pelgalt see, et üks põhikohtuasja pooltest vaidlustab teatavad faktilised asjaolud, mille õigsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne ning millest sõltub põhikohtuasja vaidluse eseme määratlus (22. septembri 2016. aasta kohtuotsus Breitsamer und Ulrich,
C‑113/15
,
EU:C:2016:718
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Lõpuks ei ole ka võimalik öelda, et Amtsgericht Hannoveri (Hannoveri esimese astme kohus) neljas küsimus oleks abstraktne, kuivõrd sellel on otsene seos põhikohtuasja esemega ning see ei ole järelikult hüpoteetiline. Sellega soovitakse, et juhul kui Euroopa Kohus vastab esimesele või teisele eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele jaatavalt, annaks ta tõlgenduse nendele võimalustele, mis on lennuettevõtjatel, et vabaneda reisijatele hüvitise maksmise kohustusest, mis on ette nähtud määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punktis c ja artiklis 7.
Järelikult tuleb TUIfly vastuväited seoses Amtsgericht Hannoveri (Hannoveri esimese astme kohus) esimese, kolmanda ja neljanda küsimuse vastuvõetamatusega tagasi lükata.
Sisulised küsimused
Kaks esimest küsimust kohtuasjades C‑195/17, C‑197/17–C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑274/17, C‑275/17, C‑278/17–C‑286/17, C‑290/17 ja C‑291/17 ning küsimused kohtuasjas C‑292/17, kuivõrd need puudutavad kvalifitseerimist „erakorraliseks asjaoluks“
Oma esimese ja teise küsimusega kohtuasjades C‑195/17, C‑197/17–C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑274/17, C‑275/17, C‑278/17–C‑286/17, C‑290/17 ja C‑291/17 ning küsimustega kohtuasjas C‑292/17, mida tuleb käsitleda koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 261/2004 artikli 5 lõiget 3 tuleb koostoimes määruse põhjendusega 14 tõlgendada nii, et lendava personali olulise osa spontaanne töölt puudumine (etteteatamata streik), nagu sellega oli tegemist põhikohtuasjades, kuulub mõiste „erakorralised asjaolud“ alla selle sätte tähenduses.
Selle kohta tuleb märkida, et lennu tühistamise või pikaajalise ehk kolm või rohkem tundi hilinemise puhuks on liidu seadusandja soovinud panna lennuettevõtjatele kohustused, mis on kehtestatud määruse nr 261/2004 artikli 5 lõikes 1 (4. mai 2017. aasta kohtuotsus Pešková ja Peška,
C‑315/15
,
EU:C:2017:342
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selle määruse põhjenduste 14 ja 15 ning artikli 5 lõike 3 kohaselt, mis sätestavad erandi selle artikli lõikest 1, on lennuettevõtja vabastatud kohustusest maksta reisijatele hüvitist vastavalt määruse nr 261/2004 artiklile 7, kui ta suudab tõendada, et lennu tühistamise või kolm või rohkem tundi hilisema saabumise põhjustas „erakorraline asjaolu“, mida ei oleks suudetud vältida isegi siis, kui oleks võetud kõik vajalikud meetmed (4. mai 2017. aasta kohtuotsus Pešková ja Peška,
C‑315/15
,
EU:C:2017:342
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
„Erakorralisteks asjaoludeks“ määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 3 tähenduses saab kvalifitseerida vaid neid sündmusi, mis oma olemuselt või päritolult ei ole omased asjaomase lennuettevõtja tavapärasele tegevusele ja väljuvad tema tegeliku kontrolli alt (4. mai 2017. aasta kohtuotsus Pešková ja Peška,
C‑315/15
,
EU:C:2017:342
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Määruse põhjenduse 14 kohaselt võivad sellised asjaolud eelkõige esineda streikide korral, mis mõjutavad tegutseva lennuettevõtja toimimist.
Selle kohta on Euroopa Kohtul olnud juba võimalik täpsustada, et nimetatud põhjenduses viidatud asjaolud ei ole tingimata ja automaatselt määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 1 punktis c ette nähtud hüvitise maksmise kohustusest vabastamise aluseks (vt selle kohta 22. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Wallentin-Hermann,
C‑549/07
,
EU:C:2008:771
, punkt
) ja et järelikult tuleb igal üksikjuhtumil eraldi hinnata, kas nende asjaolude puhul on täidetud käesoleva kohtuotsuse punktis 32 välja toodud kaks kumulatiivset tingimust.
Euroopa Kohtu praktikast nähtub nimelt, et mitte igasugust ootamatut sündmust ei pea tingimata kvalifitseerima „erakorraliseks asjaoluks“ eelmises punktis viidatud tähenduses, vaid võimalik on asuda ka seisukohale, et selline sündmus on asjaomase lennuettevõtja tavapärasele tegevusele omane (vt selle kohta 17. septembri 2015. aasta kohtuotsus van der Lans,
C‑257/14
,
EU:C:2015:618
, punkt
).
Lisaks, võttes arvesse määruse nr 261/2004 eesmärki, milleks on selle põhjenduse 1 järgi reisijate kaitstuse kõrge taseme tagamine, ja asjaolu, et määruse artikli 5 lõikes 3 tehakse erand reisijate õigusest hüvitisele lennu tühistamise või pikaajalise hilinemise korral, tuleb viimati nimetatud lõikes toodud mõistet „erakorralised asjaolud“ tõlgendada kitsalt (vt selle kohta 22. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Wallentin-Hermann,
C‑549/07
,
EU:C:2008:771
, punkt
).
Eeltoodu alusel tuleb kindlaks teha, kas sellist etteteatamata streiki nagu põhikohtasjas saab kvalifitseerida „erakorralise asjaolu“ alla määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 3 tähenduses.
Käesolevas asjas nähtub Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et lennuettevõtja töötajate etteteatamata streik sai alguse lennuettevõtja üllatuslikust avaldusest ettevõtte restruktureerimise kohta. Selle avalduse tõttu oli umbes nädala jooksul lendava personali töölt puudumise määr eriti kõrge ja selleks ei esitanud üleskutset mitte ettevõtte töötajate esindajad, vaid spontaanselt töötajad ise, kes kasutasid haiguspuhkust.
Seega on selge, et etteteatamata streigi tekitasid TUIfly töötajad, et väljendada enda nõudeid, käesolevas asjas seoses nimetatud lennuettevõtja juhatuse teatatud restruktureerimismeetmetega.
Nagu seda õigesti märkis Euroopa Komisjon oma kirjalikes seisukohtades, on ettevõtete restruktureerimine ja reorganiseerimine osa nende loomulikust juhtimisest.
Lennuettevõtjatel võib tekkida enda tegevuse käigus vajadus iga päev tegeleda töötajate või osa töötajate poolt väljendatud lahkarvamustega ja isegi nendega tekkinud konfliktidega.
Järelikult tuleb käesoleva otsuse punktides 38 ja 39 kirjeldatud asjaoludel pidada nende meetmetega kaasnevatest sotsiaalsetest tagajärgedest tulenevaid riske omaseks selle lennuettevõtja tavapärasele tegevusele.
Järelikult ei saa sellist etteteatamata streiki nagu põhikohtuasjas pidada asjaomase lennuettevõtja tegeliku kontrolli alt väljunuks.
Lisaks asjaolule, et selle etteteatamata streigi ajendiks oli lennuettevõtja otsus, tuleb märkida, et hoolimata eelotsusetaotluse esitanud kohtu kirjeldatud kõrgest töölt puudumise määrast, lõppes see etteteatamata streik pärast töötajate esindajatega sõlmitud kokkulepet.
Järelikult ei saa sellist streiki pidada „erakorraliseks asjaoluks“ määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 3 tähenduses nii, et see vabastaks tegutseva lennuettevõtja määruse artikli 5 lõike 1 punktis c ja artikli 7 lõikes 1 ette nähtud hüvitise maksmise kohustusest.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla ka asjaolu, et sellist kollektiivset aktsiooni tuleb Saksa sotsiaalõiguse vastavate sätete järgi pidada „etteteatamata streigiks“, sest seda ei ole ametlikult algatanud ametiühing.
Eristades streike, mis on liikmesriigi kohaldamisele kuuluva õiguse järgi õiguspärased, nendest streikidest, mis seda ei ole, et teha kindlaks, kas neid peab kvalifitseerima „erakorraliseks asjaoluks“ määruse nr 261/2004 artikli 5 lõike 3 tähenduses, tähendaks omakorda, et reisijate õigus hüvitist saada sõltuks iga liikmesriigi enda sotsiaalõigusnormidest ja järelikult rikuks see määruse nr 261/2004 põhjendustes 1 ja 4 toodud eesmärke, milleks on tagada reisijate kaitstuse kõrge tase ja lennuettevõtjate tegutsemise ühtlustatud tingimused liidu territooriumil.
Eeltoodu põhjal tuleb kahele esimesele küsimusele kohtuasjades C‑195/17, C‑197/17–C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑274/17, C‑275/17, C‑278/17–C‑286/17, C‑290/17 ja C‑291/17 ning küsimustele kohtuasjas C‑292/17 vastata, et määruse nr 261/2004 artikli 5 lõiget 3 tuleb koostoimes määruse põhjendusega 14 tõlgendada nii, et lendava personali olulise osa spontaanne töölt puudumine (etteteatamata streik) – nagu oli tegemist põhikohtuasjades –, mis sai alguse tegutseva lennuettevõtja üllatuslikust avaldusest ettevõtte restruktureerimise kohta ja milleks ei esitanud üleskutset mitte ettevõtte töötajate esindajad, vaid spontaanselt töötajad ise, kes kasutasid haiguspuhkust, ei kuulu mõiste „erakorralised asjaolud“ alla selle sätte tähenduses.
Kolmas ja neljas küsimus kohtuasjades C‑195/17, C‑197/17–C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑274/17, C‑275/17, C‑278/17–C‑286/17, C‑290/17 ja C‑291/17 ning küsimused kohtuasjas C‑292/17, kuivõrd need puudutavad neid tagajärgi, mis oleksid põhikohtuasja asjaolude kvalifitseerimisel „erakorraliseks asjaoluks“
Arvestades vastust esimesele ja teisele küsimusele kohtuasjades C‑195/17, C‑197/17–C‑203/17, C‑226/17, C‑228/17, C‑274/17, C‑275/17, C‑278/17–C‑286/17, C‑290/17 ja C‑291/17, ei ole vaja vastata samades kohtuasjades esitatud kolmandale ja neljandale küsimusele ega ka küsimustele kohtuasjas C‑292/17, kuivõrd need puudutavad tagajärgi, mis oleksid põhikohtuasja asjaolude kvalifitseerimisel „erakorraliseks asjaoluks“.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 5 lõiget 3 tuleb koostoimes määruse põhjendusega 14 tõlgendada nii, et lendava personali olulise osa spontaanne töölt puudumine (etteteatamata streik) – nagu sellega oli tegemist põhikohtuasjades –, mis sai alguse tegutseva lennuettevõtja üllatuslikust avaldusest ettevõtte restruktureerimise kohta ja milleks ei esitanud üleskutset mitte ettevõtte töötajate esindajad, vaid spontaanselt töötajad ise, kes kasutasid haiguspuhkust, ei kuulu mõiste „erakorralised asjaolud“ alla selle sätte tähenduses.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.