CELEX: 62018CJ0002
Řízení o předběžné otázce
Společná zemědělská politika
Společná organizace trhů
Mléko a mléčné výrobky
Nařízení (EU) č. 1308/2013
Článek 148 odst. 4
Smlouva o dodávkách syrového mléka
Svobodné sjednávání ceny
Boj proti nekalým obchodním praktikám
Zákaz placení různých cen producentům mléka náležejícím do skupiny podle prodaného denního množství mléka a zákaz neodůvodněného snížení cen

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 148 odst. 4 nařízení (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (
Úř. věst. 2013, L 347, s. 671
), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2393 ze dne 13. prosince 2017 (
Úř. věst. 2017, L 350, s. 15
) (dále jen „nařízení č. 1308/2013“).
Tato žádost byla předložena v rámci řízení o kontrole ústavnosti Lietuvos Respublikos Ūkio subjektų, perkančių-parduodančių žalią pieną ir prekiaujančių pieno gaminiais, nesąžiningų veiksmų draudimo įstatymas Nr. XII‑1907 (zákon Litevské republiky č. XII‑1907, kterým se zakazují nekalé praktiky litevských hospodářských subjektů nakupujících a prodávajících syrové mléko a uvádějících mléčné výrobky na trh) ze dne 25. června 2015 (TAR, 2015, č. 2015-11209), ve znění zákona ze dne 22. prosince 2015 (TAR 2015, č. 2015-20903) (dále jen „zákon o zákazu nekalých praktik“), zejména pak jeho § 3 a § 5, které bylo zahájeno na základě návrhu Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė (skupina poslanců Litevského parlamentu).
Právní rámec
Unijní právo
V bodech 127, 128 a 138 odůvodnění nařízení č. 1308/2013 se uvádí:
„127)
Při absenci právních předpisů Unie v oblasti formalizovaných, písemných smluv se mohou členské státy v rámci vnitrostátního smluvního práva rozhodnout, že stanoví povinnost uzavírat tyto smlouvy, pokud při tom bude dodržováno právo Unie a zejména pokud bude respektováno řádné fungování vnitřního trhu a společné organizace trhů. S ohledem na rozdílnost situací v rámci Unie a na zásadu subsidiarity by toto rozhodnutí mělo být ponecháno na členských státech. V zájmu stanovení vhodných minimálních požadavků pro tyto smlouvy a zajištění řádného fungování vnitřního trhu a společné organizace trhu v odvětví mléka a mléčných výrobků by se však měly na úrovni Unie stanovit určité základní podmínky pro používání těchto smluv. Všechny tyto základní podmínky by měly být volně sjednány. Jelikož některá mlékárenská družstva mohou mít případně ve svých stanovách pravidla s podobným účinkem, neměl by se na ně v zájmu jednoduchosti požadavek uzavření smlouvy vztahovat. Aby se posílila účinnost takového systému smluv, měly by členské státy rozhodnout, zda se použije i v případech, kdy zprostředkovatelé shromažďují mléko od zemědělců a dodávají je zpracovatelům.
128)
S cílem zajistit realistický rozvoj výroby a tím přiměřenou životní úroveň producentů mléka a mléčných výrobků by se měla posílit jejich pozice ve vyjednávání se zpracovateli; výsledkem by mělo být spravedlivější rozdělování přidané hodnoty v dodavatelském řetězci. Proto by za účelem dosažení těchto cílů [společné zemědělské politiky] mělo být přijato ustanovení podle článku 42 a čl. 43 odst. 2 Smlouvy o fungování EU, které organizacím producentů sestávajícím z producentů mléka a mléčných výrobků nebo jejich sdružením umožní vyjednávat kolektivně s mlékárnou smluvní podmínky, včetně ceny, pro část produkce nebo celkovou produkci svých členů, pokud jde o syrové mléko. Aby se zachovala účinná hospodářská soutěž na trhu s mlékem a mléčnými výrobky, měla by se na tuto možnost vztahovat příslušná množstevní omezení. Aby nebylo ohroženo účinné fungování družstev, a v zájmu transparentnosti, mělo by být upřesněno, že pokud členství v družstvu zemědělce zavazuje k tomu, aby veškerou svou produkci mléka nebo její část dodával jako syrové mléko za podmínek stanovených ve stanovách družstva nebo v pravidlech a rozhodnutích stanovených v rámci nebo podle těchto stanov, nelze o těchto podmínkách jednat prostřednictvím organizace producentů.
[…]
138)
Přestože se na použití formalizovaných písemných smluv v odvětví mléka vztahují samostatná ustanovení, použití těchto smluv by mohlo rovněž pomoci posílit odpovědnost hospodářských subjektů v jiných odvětvích a zvýšit jejich povědomí o nutnosti lépe reagovat na tržní signály, zlepšit přenos cen a přizpůsobit nabídku poptávce, a zároveň přispět k zamezení určitým nekalým obchodním praktikám. Při absenci právních předpisů Unie pro takovéto smlouvy se mohou členské státy v rámci vnitrostátního smluvního práva rozhodnout, že stanoví povinnost uzavírat tyto smlouvy, pokud při tom bude dodržováno právo Unie, a zejména, pokud bude respektováno řádné fungování vnitřního trhu a společné organizace trhů.“
Článek 1 tohoto nařízení, nadepsaný „Oblast působnosti“, stanoví:
„1.   Tímto nařízením se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty, kterými se rozumí všechny produkty uvedené v příloze I […].
2.   Zemědělské produkty vymezené v odstavci 1 jsou rozděleny do těchto odvětví podle příslušných částí přílohy I:
[…]
p)
mléko a mléčné výrobky, část XVI;
[…]“
Článek 148 uvedeného nařízení, nadepsaný „Smluvní vztahy v odvětví mléka a mléčných výrobků“, stanoví:
„1.   Pokud se členský stát rozhodne, že každá dodávka syrového mléka na jeho území od zemědělce ke zpracovateli syrového mléka musí být podložena písemnou smlouvou mezi stranami nebo se rozhodne, že první kupující musí předložit písemný návrh na uzavření smlouvy o dodávkách syrového mléka od zemědělců, řídí se tato smlouva nebo návrh na uzavření smlouvy podmínkami stanovenými v odstavci 2.
Pokud se členský stát rozhodne, že dodávky syrového mléka od zemědělce ke zpracovateli syrového mléka musí být podloženy písemnou smlouvou mezi stranami, rozhodne také, která fáze dodávky musí být touto smlouvou mezi stranami podložena, pokud je dodávka syrového mléka prováděna prostřednictvím jednoho nebo více odběratelů.
Pro účely tohoto článku se ‚odběratelem‘ rozumí podnik, který převáží syrové mléko od zemědělce nebo jiného odběratele ke zpracovateli syrového mléka nebo k jinému odběrateli, přičemž vlastnictví mléka je v každém případě převáděno.
[…]
2.   Smlouva nebo návrh na uzavření smlouvy uvedené v odstavci 1 […]:
a)
se uzavře nebo předloží před dodávkou,
b)
je v písemné formě a
c)
obsahuje zejména tyto náležitosti:
i)
cenu splatnou za dodávku, která je:
–
stálá a stanovená ve smlouvě nebo
–
vypočtena kombinací různých faktorů stanovených ve smlouvě, jež mohou zahrnovat tržní ukazatele odrážející změny v tržních podmínkách, dodaný objem a jakost nebo složení dodaného syrového mléka;
ii)
objem syrového mléka, který může nebo musí být dodán, a časový rozvrh těchto dodávek,
iii)
dobu trvání smlouvy, která může být uzavřena buď na dobu určitou, nebo na dobu neurčitou s ustanoveními pro skončení smlouvy,
iv)
podrobné údaje o dobách splatnosti a postupech,
v)
opatření týkající se odběru či dodávání syrového mléka, a
vi)
pravidla použitelná v případě vyšší moci.
[…]
4.   Všechny náležitosti smluv o dodávkách syrového mléka uzavřených zemědělci, odběrateli nebo zpracovateli syrového mléka, včetně náležitostí uvedených v odst. 2 písm. c), jsou volně sjednány mezi stranami.
Bez ohledu na první pododstavec se použije jedna nebo více z těchto možností:
a)
pokud se členský stát rozhodne, že je uzavření písemné smlouvy o dodávkách syrového mléka povinné v souladu s odstavcem 1, může stanovit:
i)
povinnost stran dohodnout se na vazbě mezi určitým dodaným množstvím a cenou za tuto dodávku;
ii)
minimální dobu trvání, která se uplatní pouze na písemné smlouvy mezi zemědělcem a prvním kupujícím syrového mléka; minimální doba trvání musí být alespoň šest měsíců a nesmí narušovat řádné fungování vnitřního trhu;
b)
pokud se členský stát rozhodne, že první kupující syrového mléka musí zemědělci předložit písemný návrh na uzavření smlouvy v souladu s odstavcem 1, může stanovit, že návrh musí obsahovat minimální dobu trvání smlouvy, jak za tímto účelem stanoví vnitrostátní právní předpisy. Minimální doba trvání musí být alespoň šest měsíců a nesmí narušovat řádné fungování vnitřního trhu.
Druhým pododstavcem není dotčeno právo zemědělce tuto minimální dobu trvání odmítnout, pokud tak učiní písemně. V takovém případě mohou strany volně sjednat všechny náležitosti smlouvy, včetně náležitostí uvedených v odst. 2 písm. c).
[…]“
Článek 149 nařízení č. 1308/2013, nadepsaný „Smluvní jednání v odvětví mléka a mléčných výrobků“, stanoví:
„1.   Organizace producentů v odvětví mléka a mléčných výrobků, která je uznána podle čl. 161 odst. 1, může jménem zemědělců, kteří jsou jejími členy, jednat o smlouvách na dodávky syrového mléka od zemědělce zpracovateli syrového mléka nebo odběrateli ve smyslu čl. 148 odst. 1 třetího pododstavce, pokud jde o jejich celou společnou produkci nebo její část.
2.   Jednání organizace producentů mohou probíhat:
a)
ať došlo k převodu vlastnictví syrového mléka od zemědělců na organizaci producentů, či nikoli;
b)
ať je dohodnutá cena stejná, pokud jde o společnou produkci některých nebo všech zemědělských členů, či nikoli;
[…]“
Článek 152 tohoto nařízení, nadepsaný „Organizace producentů“, stanoví:
„1.   Členské státy mohou na požádání uznat organizace producentů, které:
a)
založili, a ovládají v souladu s čl. 153 odst. 2 písm. c), producenti v konkrétním odvětví uvedeném v čl. 1 odst. 2;
[…]“
Bod 50 odůvodnění nařízení 2017/2393 uvádí:
„Používání smluv v odvětví mléka a mléčných výrobků může pomoci posílit odpovědnost subjektů a zvýšit povědomí o potřebě lépe reagovat na tržní signály, zlepšit přenos cen, přizpůsobit nabídku poptávce a zároveň pomoci vyvarovat se určitých nekalých obchodních praktik. V zájmu vytvoření pobídek k používání těchto smluv v odvětví mléka a mléčných výrobků i v jiných odvětvích by producenti, organizace producentů nebo sdružení organizací producentů měli mít právo požádat o písemné smlouvy i v případě, že dotčený členský stát povinnost tyto smlouvy používat nezavedl.“
Podle bodu 8 odůvodnění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 261/2012 ze dne 14. března 2012, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1234/2007, pokud jde o smluvní vztahy v odvětví mléka a mléčných výrobků (
Úř. věst. 2012, L 94, s. 38
), bylo toto posledně uvedené nařízení zrušeno nařízením č. 1308/2013:
„Používání vzorových písemných smluv, které se uzavírají před dodávkou a obsahují základní prvky, není rozšířeno. Tyto smlouvy by však mohly pomoci posílit odpovědnost subjektů dodavatelského řetězce v odvětví mléka a mléčných výrobků a zvýšit vědomí o potřebě lépe reagovat na tržní signály, s cílem zlepšit přenos cen a přizpůsobit nabídku poptávce, a zároveň jim pomoci vyvarovat se určitých nekalých obchodních praktik.“
Článek 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/633 ze dne 17. dubna 2019 o nekalých obchodních praktikách mezi podniky v zemědělském a potravinovém řetězci (
Úř. věst. 2019, L 111, s. 59
), nadepsaný „Provedení ve vnitrostátním právu“, stanoví v odstavci 1:
„Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. května 2021. Znění těchto předpisů neprodleně sdělí Komisi.
Použijí tyto předpisy nejpozději ode dne 1. listopadu 2021.
[…]
Článek 14 této směrnice stanoví:
„Tato směrnice vstupuje v platnost pátým dnem po vyhlášení v
Úředním věstníku Evropské unie
.“
Litevské právo
Podle článku 46 prvního odstavce Ústavy Litevské republiky je litevská ekonomika založena na právu soukromého vlastnictví, svobodném výkonu a hospodářské iniciativě jednotlivců.
Podle ustanovení § 2 odst. 5 zákona o zákazu nekalých praktik jsou prodejci syrového mléka rozděleni do deseti skupin podle denního množství, vyjádřeného v kilogramech (kg), prodaného syrového mléka s přirozeným obsahem tuku. Pro první skupinu představuje toto množství maximálně 100 kg, pro druhou skupinu více než 100 kg a maximálně 200 kg, pro třetí skupinu více než 200 kg a maximálně 300 kg, pro čtvrtou skupinu více než 300 kg a maximálně 500 kg, pro pátou skupinu více než 500 kg a maximálně 1000 kg, pro šestou skupinu více než 1000 kg a maximálně 2000 kg, pro sedmou skupinu více než 2000 kg a maximálně 4000 kg, pro osmou skupinu více než 4000 kg a maximálně 10000 kg, pro devátou skupinu více než 10000 kg a maximálně 20000 kg, pro desátou skupinu více než 20000 kg.
Podle ustanovení § 2 odst. 7 tohoto zákona představuje kupní cena syrového mléka peněžní částku, na které se dohodli kupující syrového mléka a prodejce a která je zaplacena za syrové mléko, jež splňuje základní ukazatele složení syrového mléka stanovené vyhláškou litevského ministra zemědělství, a to bez zvýšení, příplatků a snížení.
Ustanovení § 3 uvedeného zákona, nadepsaného „Zákaz nekalého jednání ze strany hospodářských subjektů“, stanoví v odstavci 3 následující:
„Kupujícímu syrového mléka se zakazují následující nekalé praktiky:
1)
stanovovat různé kupní ceny syrového mléka v kupních smlouvách při nákupu syrového mléka, které splňuje kvalitativní požadavky stanovené vyhláškou litevského ministra zemědělství, od stejné skupiny prodejců syrového mléka, jestliže je dodáno kupujícímu syrového mléka stejným způsobem (syrové mléko dodané do nákupního místa mléka, syrové mléko získané přímo z farmy, syrové mléko dodané přímo společnosti zpracovávající syrové mléko), kromě případu, kdy je syrové mléko zakoupeno od prodejců syrového mléka, jež prodávají mléko, které sami vyrobili a kteří jsou členem organizace producentů mléka uznané podle pravidel stanovených vyhláškou litevského ministra zemědělství. V posledním případě však použitá kupní cena syrového mléka nesmí být nižší, než je cena, která by byla stanovena podle skupiny prodávajících syrového mléka.
[…]
3)
neoprávněně snižovat kupní cenu syrového mléka.“
Ustanovení § 5 tohoto zákona, nadepsaného „Povinnost odůvodnit snížení kupní ceny syrového mléka“, stanoví:
„1.   Pokud kupující sníží nákupní cenu stanovenou ve smlouvě o koupi syrového mléka o více než 3 %, musí odůvodnit toto snížení a sdělit důvody agentuře pro regulaci trhu.
2.   Na základě obecných zásad schválených vyhláškou litevského ministra zemědělství, Agentura pro regulaci trhu poté, co v rámci pěti pracovních dnů přezkoumá důvody pro snížení kupní ceny syrového mléka kupujícím syrového mléka, které ji byly sděleny podle odstavce 1, rozhodne v další lhůtě tří pracovních dnů, zda snížení kupní ceny syrového mléka o více než 3 % bylo oprávněné.
3.   Jestliže Agentura pro regulaci trhu na základě odstavce 2 tohoto článku rozhodne, že snížení kupní ceny syrového mléka o více než 3 % bylo neodůvodněné, bude kupujícímu syrového mléka zakázáno snížení kupní ceny syrového mléka stanovené ve smlouvě o koupi a prodeji syrového mléka.“
Původní řízení a předběžné otázky
Skupina poslanců Parlamentu Litevské republiky podala dne 28. června 2016 k Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas (Ústavní soud Litevské republiky) návrh, aby přezkoumal, zda jsou zejména § 3 a § 5 zákona o zákazu nekalých praktik v souladu s článkem 46 prvním odstavcem litevské Ústavy.
Na podporu svého návrhu tato skupina uvedla, že tento zákon omezuje strany smlouvy o prodeji syrového mléka definovat takové základní prvky této smlouvy, jako je cena nebo množství, a nezaručuje tedy smluvní svobodu zakotvenou uvedeným čl. 46 prvním pododstavcem.
Litevský parlament uvedl, že tato svoboda není absolutní a může být omezena za účelem ochrany veřejného zájmu a zajištění rovnosti a spravedlnosti. Uvedl, že v Litvě je vyjednávací pozice producentů syrového mléka na straně jedné a zpracovatelů a kupujících na straně druhé nevyvážená ve prospěch posledně uvedených a že cílem závazných pravidel uvedených v § 3 a § 5 zákona o zákazu nekalých praktik je chránit práva a legitimní zájmy smluvní strany považované za slabší, tedy producenty syrového mléka.
Europos teisės departamentas prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos (odbor pro evropské právo litevského Ministerstva spravedlnosti Litevské republiky) a Lietuvos Respublikos konkurencijos taryba (rada pro hospodářskou soutěž Litevské republiky), které rovněž předložily svá vyjádření předkládajícímu soudu, uvedly, že § 3 a § 5 tohoto zákona porušují zásadu svobodného vyjednávaní zakotvenou v čl. 148 odst. 4 nařízení č. 1308/2013, zejména pokud jde o stanovení cen syrového mléka.
Předkládající soud uvádí, že vnitrostátní právní úprava týkající se těchto oblastí, včetně litevské Ústavy a jejího čl. 46 prvního pododstavce, musí být vykládány v souladu s unijní právní úpravou v těchto oblastech, jelikož vnitřní trh a zemědělství spadají do oblastí sdílené pravomoci mezi Unií a členskými státy. Výklad čl. 148 odst. 4 nařízení č. 1308/2013 je tedy nezbytný za účelem rozhodnutí o souladu § 3 odst. 3 bodů 1 a 3, jakož i § 5 zákona o zákazu nekalých praktik s čl. 46 prvním pododstavcem Ústavy.
V tomto ohledu předkládající soud uvádí, že litevská právní úprava ukládá dotčeným subjektům povinnost vyhotovit při nákupu syrového mléka písemnou smlouvu. Tento soud dodává, že důvodová zpráva k návrhu zákona o zákazu nekalých praktik stanoví, že účelem zákona je zajistit rovnováhu mezi oprávněnými zájmy kupujících a prodávajících syrového mléka, omezit uplatňování tržní síly velkých společností zpracovávajících mléko, které mají silnou moc na trhu, a omezit nespravedlivé výhody, které hospodářské subjekty prodávající mléčné produkty získávají ze snižování velkoobchodních cen mléčných výrobků.
Předkládající soud rovněž uvádí, že ze spisu, který má k dispozici, vyplývá, že odvětví mléka je nejvýznamnějším odvětvím zemědělské výrobky v Litvě, jelikož toto odvětví vytváří přibližně celkově 2 % hrubého domácího produktu země. Vyjednávací síla producentů je však značně omezená kvůli jejich malé velikosti ve srovnání s velikostí zpracovatelů. V tomto ohledu uvádí, že podle údajů předložených za rok 2015 vlastní 74 % litevských producentů syrového mléka od 1 do 5 krav, zatímco šest podniků zpracovává 97 % tohoto mléka. Kromě toho spolupráce mezi těmito producenty je tradičně málo rozvinutá i přes úsilí podpořit tuto spolupráci a pouze 15 % z nich se účastní skutečné spolupráce, přičemž dodávají pouze 18 % celkového množství syrového mléka koupeného v Litvě. Neexistují žádné organizace producentů syrového mléka, které jsou uznány ve smyslu článků 152 a následujících nařízení č. 1308/2013. Průměrná cena syrového mléka v Litvě je jednou z nejnižších v celé Evropské unii.
Kromě toho tento soud uvádí, že před přijetím zákona o zákazu nekalých praktik, kupující pouze informovali producenty syrového mléka o ceně mléka, za kterou kupovali syrové mléko, aniž byla tato cena předmětem předchozího vyjednávání.
Předkládající soud uvádí, že článek 148 nařízení č. 1308/2013 neumožňuje výslovně členským státům, které se rozhodnou uložit povinnost uzavřít písemnou smlouvu pro jakoukoli dodávku syrového mléka na jejich území, aby omezily ve vnitrostátním právu zásadu svobodného vyjednávání. Klade si však otázku, zda tato zásada nemůže být omezena za účelem posílení vyjednávací síly zemědělců v odvětví mléka a mléčných výrobků vůči kupujícím mléka a za účelem zamezení nekalých obchodních praktik vzhledem k takovým okolnostem, jako jsou strukturální podmínky vlastní odvětví mléka a mléčných výrobků, neexistence organizací producentů nebo vývoj trhu s mléčnými výrobky.
Za těchto podmínek se Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas (Ústavní soud Litevské republiky) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Může být čl. 148 odst. 4 nařízení č. 1308/2013 vykládán v tom smyslu, že pro účely posílení vyjednávací síly producentů syrového mléka a zamezení nekalých obchodních praktik a při zohlednění určitých zvláštních strukturálních rysů odvětví mléka a mléčných výrobků dotčeného členského státu a vývoje na trhu mléka, nezakazuje přijetí vnitrostátní právní úpravy, která omezuje svobodu smluvních stran vyjednávat o kupní ceně syrového mléka v tom smyslu, že kupujícímu syrového mléka je zakázáno platit různé ceny syrového mléka prodejcům ze stejné skupiny, seskupených v závislosti na množství prodaného mléka, kteří nepatří do uznané organizace producentů mléka, a to za syrové mléko stejné kvality a složení jako mléko dodané kupujícímu stejným způsobem, a proto se smluvní strany nemohou dohodnout na jiné kupní ceně syrového mléka s přihlédnutím k jakýmkoliv jiným faktorům?
2)
Může být čl. 148 odst. 4 nařízení č. 1308/2013 vykládán v tom smyslu, že pro účely posílení vyjednávací síly producentů syrového mléka a zamezení nekalých obchodních praktik a při zohlednění určitých zvláštních strukturálních rysů odvětví mléka a mléčných výrobků dotčeného členského státu a vývoje na trhu mléka, nezakazuje přijetí vnitrostátní právní úpravy, která omezuje svobodu smluvních stran vyjednávat o kupní ceně syrového mléka v tom smyslu, že kupujícímu syrového mléka je zakázáno neodůvodněně snížit kupní cenu syrového mléka a snížení ceny o více než 3 % je možné pouze tehdy, pokud státem zmocněný orgán uzná takové snížení ceny za odůvodněné?“
K předběžným otázkám
K první předběžné otázce
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 148 odst. 4 nařízení č. 1308/2013 vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava stanovená v § 3 odst. 3 bodě 1 zákona o zákazu nekalých praktik, který zakazuje kupujícím syrového mléka platit různou nákupní cenu producentům, kteří musí být považováni za náležející do téže skupiny vzhledem k dennímu množství prodávaného syrového mléka, totožnému složení i kvalitě a dodávanému za stejných podmínek.
Úvodem je třeba konstatovat, že v rámci společné zemědělské politiky, která podle čl. 4 odst. 2 písm. d) SFEU spadá do sdílené pravomoci Unie a členských států, mají členské státy legislativní pravomoc, která jim podle čl. 2 odst. 2 SFEU umožňuje vykonávat pravomoc v rozsahu, v němž ji nevykonala Unie (rozsudek ze dne 19. září 2013, Panellinios Syndesmos Viomichanion Metapoiisis Kapnou,
C‑373/11
,
EU:C:2013:567
, bod
).
Z ustálené judikatury kromě toho vyplývá, že jakmile bylo přijato nařízení o společné organizaci trhu v určitém odvětví, nesmějí členské státy přijmout jakékoli opatření, které by jej mohlo porušovat nebo stanovit z něj výjimky. Se společnou organizací trhu jsou neslučitelné také předpisy, které brání jejímu řádnému fungování, i když dotyčná oblast nebyla touto organizací trhu vyčerpávajícím způsobem upravena (rozsudek ze dne 26. května 2005, Kuipers,
C‑283/03
,
EU:C:2005:314
, bod
a citovaná judikatura).
Zřízení společné organizace trhu nebrání členským státům uplatňovat vnitrostátní pravidla sledující jiný cíl obecného zájmu, než který je součástí dané společné organizace trhu, i když tato pravidla mohou mít dopad na fungování vnitřního trhu v dotyčném odvětví (rozsudek ze dne 23. prosince 2015, Scotch Whisky Association a další,
C‑333/14
,
EU:C:2015:845
, bod
a citovaná judikatura).
V projednávaném případě, jak vyplývá z čl. 1 odst. 2 písm. p) nařízení č. 1308/2013, zavádí toto nařízení společnou organizaci trhu pro všechny zemědělské výrobky uvedené v příloze I Smluv o EU a FEU, do níž spadá odvětví mléka a mléčných výrobků.
Článek 148 odst. 1 tohoto nařízení stanoví, že pokud se členský stát rozhodne, že dodávky syrového mléka od zemědělce ke zpracovateli syrového mléka musí být podloženy písemnou smlouvou mezi stranami, musí tato smlouva splňovat podmínky stanovené v odstavci 2 tohoto článku. Podle čl. 148 odst. 2 písm. c) uvedeného nařízení tato smlouva obsahuje, jak vyplývá z bodu i) tohoto ustanovení, zejména cenu splatnou za dodávku, která je stálá a stanovená ve smlouvě nebo je vypočtena kombinací různých faktorů stanovených ve smlouvě, jež mohou zahrnovat tržní ukazatele odrážející změny v tržních podmínkách, dodaný objem a jakost nebo složení dodaného syrového mléka a – jak vyplývá z bodu bodu ii) uvedeného ustanovení – objem syrového mléka, který může nebo musí být dodán.
Článek 148 odst. 4 první pododstavec tohoto nařízení stanoví, že všechny náležitosti smluv o dodávkách syrového mléka uzavřených zemědělci, odběrateli nebo zpracovateli syrového mléka, včetně náležitostí uvedených v odst. 2 písm. c), jsou volně sjednány mezi stranami.
Podle čl. 148 odst. 4 druhého pododstavce nařízení č. 1308/2013 může členský stát stanovit povinnost stran dohodnout se na vazbě mezi určitým dodaným množstvím a cenou za tuto dodávku a může stanovit minimální dobu trvání, která se uplatní pouze na písemné smlouvy mezi zemědělcem a prvním kupujícím syrového mléka.
Z těchto ustanovení vyplývá, že čl. 148 odst. 4 první pododstavec nařízení č. 1308/2013 zavádí pravidlo, podle něhož všechny náležitosti smluv o dodávkách syrového mléka, včetně cen, jsou volně sjednávány a současně jsou stanoveny ve druhém pododstavci uvedeného odstavce 4 výjimky z tohoto pravidla.
Z toho vyplývá, že smluvní strany musí mít možnost stanovit prodejní ceny syrového mléka na základě svobodného vyjednávání mezi sebou a zejména konfrontací mezi nabídkou a poptávkou na dotčeném trhu.
Jak připomněl Soudní dvůr, pokud neexistuje mechanismus určování cen, je volná tvorba prodejních cen na základě volné hospodářské soutěže prvkem jednotného nařízení č. 1308/2013 a výrazem zásady volného pohybu zboží v podmínkách skutečné hospodářské soutěže (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. prosince 2015, Scotch Whisky Association a další,
C‑333/14
,
EU:C:2015:845
, bod
).
V projednávaném případě vyplývá z údajů v předkládacím rozhodnutí a vyjádření litevské vlády, že podmínky skutečné hospodářské soutěže nejsou na litevském trhu syrového mléka splněny kvůli nekalým obchodním praktikám kupujících, jejichž úroveň spolupráce je vysoká, jelikož šest podniků zpracovává 97 % syrového mléka pocházejícího od více než 20000 velmi malých producentů. Před vstupem zákona o zákazu nekalých praktik v platnost kupující syrového mléka pouze informovali producenty o nákupní ceně tohoto mléka bez předchozího vyjednávání a bez jiné další možnosti těchto producentů než souhlasit s vnucovanými podmínkami. Tento tlak vyvíjený na litevské producenty syrového mléka a slabý rozvoj spolupráce mezi posledně uvedenými vysvětluje, že je průměrná nákupní cena syrového mléka v Litvě jednou z nejnižších v Unii a že odvětví mléka a mléčných výrobků hrozí úpadek. Tato situace vyznačující se nerovnováhou, pokud jde o vyjednávací sílu mezi producenty syrového mléka a zpracovateli, přiměla vnitrostátního zákonodárce, aby přijal uvedený zákon, jehož cílem je chránit práva a legitimní zájmy slabší smluvní strany, tj. producentů syrového mléka, pročež zakazuje hospodářským subjektům nekalé praktiky a stanoví několik požadavků vztahujících se k těmto zákazům.
Litevská vláda dodává, že uvedený zákon umožňuje, aby smluvní strany volně vyjednaly nákupní ceny syrového mléka a umožňuje obnovení účinné hospodářské soutěže na tomto trhu.
Podle údajů poskytnutých předkládajícím soudem a potvrzených touto vládou, se v tomto ohledu zdá, že § 2 odst. 7 zákona o zákazu nekalých praktik definuje nákupní cenu syrového mléka jako částku dohodnutou mezi kupujícím a prodávajícím, která je zaplacena za syrové mléko, jež splňuje základní ukazatele složení mléka stanovené vyhláškou litevského ministra zemědělství.
Proto i když je tato základní cena stanovena pro všechny producenty téže skupiny rozdělené podle denního množství prodaného syrového mléka v souladu s § 3 odst. 3 bodem 1 a § 2 odst. 5 zákona o zákazu nekalých obchodních praktik, konečná cena se vypočítá v závislosti na zvýšení, příplatků, snížení nebo změn dodávek, které jsou svobodně a individuálně sjednány v této fázi.
Je třeba přezkoumat, zda přijetím nařízení č. 1308/2013 a zejména článku 148 tohoto nařízení uplatnila Unie vyčerpávajícím způsobem svou pravomoc v oblasti smluvních vztahů mezi stranami smlouvy o dodávkách syrového mléka, konkrétně pak v oblasti procesu vyjednávání této smlouvy.
Ze znění čl. 148 odst. 1 nařízení č. 1308/2013, konkrétně z formulace „pokud se členský stát rozhodne“ zaprvé vyplývá, že každá dodávka syrového mléka musí být podložena písemnou smlouvou mezi stranami, že rozhodnutí členského státu uložit povinnost uzavřít písemnou smlouvu představuje pouze možnost pro tento stát. Tento výklad potvrzuje bod 127 odůvodnění tohoto nařízení, podle něhož se členské státy „mohou“ rozhodnout, že stanoví povinnost uzavírat formální a písemné smlouvy, a podle něhož „by toto rozhodnutí mělo být ponecháno na členských státech“.
Tento bod odůvodnění stanoví, že „[v] zájmu stanovení vhodných minimálních požadavků pro tyto smlouvy […] by se však měly na úrovni Unie stanovit určité základní podmínky pro používání těchto smluv“. Článek 148 tohoto nařízení, vykládaný ve světle uvedeného bodu odůvodnění, má zavést minimální pravidla použitelná na dotčené smlouvy, která nezakazují členským státům stanovit si jiná pravidla, což potvrzuje znění tohoto článku, zejména znění smlouva „obsahuje zejména tyto náležitosti“ uvedené v odstavci 2 písm. c) uvedeného článku.
Z těchto skutečností vyplývá, že přijetím nařízení č. 1308/2013 a zejména článku 148 tohoto nařízení, neuplatnila Unie vyčerpávajícím způsobem svoji pravomoc v oblasti smluvních vztahů mezi stranami smlouvy o dodání syrového mléka, takže uvedené nařízení nemůže být vykládáno tak, že zakazuje členským státům v zásadě, aby přijaly jakékoli jiné opatření v této oblasti.
Co se týče právní úpravy dotčené v původním řízení, ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že se týká zejména boje proti nekalým obchodním praktikám kupujících syrového mléka vůči straně, která je považována za slabší, tj. producentům mléka. Cílem zákona o zákazu nekalých praktik je konkrétně zakázat prodávajícím a kupujícím syrového mléka, aby se dopouštěli takových praktik při prodeji nebo nákupu syrového mléka, stanovit pro prodej mléčných výrobků v Litvě určité podmínky, stanovit odpovědnost orgánu pověřeného za kontrolu dodržování ustanovení tohoto zákona a určit odpovědnost v případě jeho porušení.
Důvodová zpráva k návrhu zákona o zákazu nekalých obchodních praktik uvádí, že účelem zákona je zajistit rovnováhu mezi oprávněnými zájmy kupujících a prodávajících syrového mléka, omezit uplatňování tržní síly velkých společností zpracovávajících mléko, které mají silnou moc na trhu, a omezit nespravedlivé výhody, které ekonomické subjekty prodávající mléčné produkty získávají ze snižování velkoobchodních cen mléčných výrobků.
Z bodu 138 odůvodnění nařízení č. 1308/2013 vyplývá, že jelikož se na využití písemných a formálních smluv v odvětví mléka a mléčných výrobků vztahují odlišná ustanovení, uzavření těchto smluv by rovněž mohlo přispět k posílení odpovědnosti hospodářských subjektů v ostatních odvětvích, jakož i mimo jiné k zabránění „některým nekalým obchodním praktikám“. Kromě toho je třeba uvést, že v nařízení č. 261/2012, které zavedlo v unijní právní úpravě ustanovení odpovídající současnému článku 148 nařízení č. 1308/2013 bylo stejným způsobem v bodě 8 odůvodnění uvedeno, že tyto smlouvy by mohly „pomoci vyvarovat se určitých nekalých obchodních praktik“. Toto znění se kromě toho nachází v bodě 50 odůvodnění nařízení 2017/2393, kterým bylo změněno nařízení č. 1308/2013 v jeho dřívějším zněním, a které uvádí, že využití smluv v oblasti mléka a mléčných výrobků může přispět zejména k zamezení „některých nekalých obchodních praktik“.
Tyto odkazy na některé nekalé obchodní praktiky však neumožňují prokázat, že cíl sledovaný právní úpravou dotčenou ve věci, a sice boj proti nekalým obchodním praktikám v původním řízení, je upraven nařízením č. 1308/2013, jelikož toto nařízení se na tyto praktiky obecně nezaměřuje, neupravuje je, a dokonce je ani nevymezuje.
Kromě toho, jak vyplývá z bodu 128 odůvodnění tohoto nařízení, cílem tohoto nařízení je zajistit realistický rozvoj výroby, a tím přiměřenou životní úroveň producentů mléka a mléčných výrobků v souladu s cíli společné zemědělské politiky tak, jak jsou uvedeny v čl. 39 odst. 1 SFEU. Vykládat článek 148 nařízení č. 1308/2013 jako zákaz určený členským státům přijmout jakékoli opatření proti boji s nekalými obchodními praktikami v odvětví mléka a mléčných výrobků by bylo v rozporu s tímto cílem, jelikož tento cíl spočívá v zajištění zachování účinné hospodářské soutěže na trhu se zemědělskými produkty, který je rovněž součástí cílů společné zemědělské politiky (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. září 2013, Panellinios Syndesmos Viomichanion Metapoiisis Kapnou,
C‑373/11
,
EU:C:2013:567
, bod
).
Je třeba navíc uvést, že v oblasti upravené společnou organizací trhu s mlékem a mléčnými výrobky, vnitrostátní orgány mají nadále v zásadě pravomoc použít své vnitrostátní právo hospodářské soutěže na spolupráci zpracovatelů mléka s významným postavením na vnitrostátním trhu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. září 2003, Milk Marque a National Farmers’ Union,
C‑137/00
,
EU:C:2003:429
, bod
)
Nedávné přijetí směrnice 2019/633, která vstoupila podle jejího článku 14 v platnost dne 30. dubna 2019, potvrzuje neexistenci úplné harmonizace v oblasti boje proti nekalým obchodním praktikám mezi podniky v zemědělském a potravinovém řetězci, když byla přijímána vnitrostátní ustanovení dotčená ve věci v původním řízení.
V důsledku toho je třeba mít vzhledem k judikatuře citované v bodě 30 tohoto rozsudku za to, že členské státy mají zbytkovou pravomoc pro přijetí opatření v oblasti boje proti nekalým obchodním praktikám, které mají upravit proces svobodného vyjednávání cen, i když tato opatření mají vliv na zásadu svobodného vyjednávání ceny splatné za dodávku syrového mléka vyplývající z článku 148 nařízení č. 1308/2013, a tedy na fungování vnitřního trhu v této oblasti.
Článek 13 odst. 1 směrnice 2019/633 stanoví, že členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. května 2021 a že použijí tyto předpisy nejpozději ode dne 1. listopadu 2021. Vzhledem k tomu, že předkládající soud zaslal svou žádost o rozhodnutí o předběžné otázce před vstupem uvedené směrnice v platnost, je třeba konstatovat, že Soudnímu dvoru nejsou předloženy otázky v souvislosti s touto směrnicí.
Je však třeba připomenout, že z ustálené judikatury dále vyplývá, že v době běhu lhůty k provedení směrnice se členské státy, kterým je daná směrnice určena, musejí zdržet přijímání předpisů, které by mohly vážně ohrozit výsledek stanovený touto směrnicí (rozsudky ze dne 18. prosince 1997, Inter-Environnement Wallonie,
C‑129/96
,
EU:C:1997:628
, bod
; ze dne 22. listopadu 2005, Mangold,
C‑144/04
,
EU:C:2005:709
, bod
, jakož i ze dne 23. dubna 2009, VTB-VAB a Galatea,
C‑261/07 a C‑299/07
,
EU:C:2009:244
, bod
). Ačkoli v projednávaném případě byl zákon o zákazu nekalých obchodních praktik přijat před datem vstupu směrnice 2019/633 v platnost, vnitrostátní orgány a soudy se musí zdržet v co největším možném rozsahu výkladu tohoto zákona, který by mohl vážně ohrozit dosažení cíle sledovaného touto směrnicí po uplynutí lhůty pro její provedení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. října 2016, Milev,
C‑439/16 PPU
,
EU:C:2016:818
, bod
a citovaná judikatura).
V této souvislosti je třeba uvést, že taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava uvedená v bodě 53 tohoto rozsudku, však musí být vhodná k zajištění dosažení sledovaného cíle a nesmí překračovat rámec toho, co je pro dosažení daného cíle nezbytné (obdobně viz rozsudky ze dne 11. června 2015, Berlington Hungary a další,
C‑98/14
,
EU:C:2015:386
, bod
, jakož i ze dne 23. prosince 2015, Scotch Whisky Association a další,
C‑333/14
,
EU:C:2015:845
, bod
).
Tento přezkum proporcionality musí být proveden s ohledem zejména na cíle společné zemědělské politiky, jakož i řádného fungování společné organizace trhu, což předpokládá rovnováhu mezi těmito cíli a cílem sledovaným uvedenou právní úpravou, kterým je boj proti nekalým obchodním praktikám (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. prosince 2015, Scotch Whisky Association a další,
C‑333/14
,
EU:C:2015:845
, bod
).
Co se týče zaprvé otázky, zda je uvedená právní úprava s to zajistit uskutečnění cíle, který sleduje, je třeba uvést, že zákon o zákazu nekalých obchodních praktik rozděluje ve svém § 2 odst. 5 zpracovatele syrového mléka do deseti skupin podle denního množství prodaného syrového mléka, přičemž toto množství je nižší než 100 kg pro první skupinu a vyšší než 20000 kg pro poslední skupinu. Ustanovení § 3 odst. 3 bodu 1 tohoto zákona zakazuje kupujícímu syrového mléko, které vyhovuje požadavkům na kvalitu, aby použil různou základní cenu na producenty náležející do téže skupiny, pokud jsou podmínky dodání stejné.
Cílem tohoto ustanovení je tak zaručit, aby kupující nabídl totožnou základní cenu všem producentům nacházejícím se ve srovnatelné situaci s ohledem na objektivní kritérium představující denní množství prodaného mléka. Takové kritérium ostatně připouští čl. 148 odst. 4 druhého pododstavce písm. a) nařízení č. 1308/2013, který umožňuje členským státům stanovit povinnost stran dohodnout se na vazbě mezi určitým dodaným množstvím a cenou za tuto dodávku.
Jak tedy vyplývá ze spisu předloženého Soudnímu dvoru, § 3 odst. 3 bod 1 uvedeného zákona umožňuje zajistit, aby producenti mléka, kteří nejsou členy uznané organizace producentů mléka, nemuseli vzhledem k nerovnováze vyjednávacích pozic přistoupit na nákupní podmínky syrového mléka, které jim vnucují zpracovatelé, a souhlasit s velmi nízkými cenami, zatímco ostatní producenti stejné velikosti mohou těžit z vyšších cen vyplývajících z vyváženějších vyjednávání. Toto ustanovení jim kromě toho umožňuje, aby se nenacházeli v nevýhodnějším postavení na trhu v porovnání s jinými producenty. Uvedené ustanovení může rovněž posílit vyjednávací sílu malých producentů mléka, kteří se tak stávají součástí skupiny, a pobízet je ke spolupráci, jakož i uvést do rovnováhy současné vyjednávací pozice.
Jak tedy vyplývá z bodu 128 odůvodnění nařízení č. 1308/2013, za účelem posílení vyjednávací pozice producentů mléka umožňuje článek 149 tohoto nařízení organizacím a sdružením producentů, aby vyjednávali společně smluvní podmínky, a to včetně ceny, pro část produkce nebo celkovou produkci svých členů.
Vzhledem ke všem uvedeným skutečnostem může právní úprava dotčená ve věci v původním řízení pravděpodobně zamezit riziku, aby strana považovaná za slabší stranu smlouvy byla nucena přijmout neodůvodněně snižování cen, a tak bojovat proti případným nekalým obchodním praktikám, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
Co se týče zadruhé otázky, zda právní úprava dotčená ve věci v původním řízení nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné, je třeba zohlednit zvláštnosti odvětví mléka, jakož i litevského trhu se syrovým mlékem, které jsou uvedeny v bodech 22 až 24 a 38 tohoto rozsudku. Tyto zvláštnosti souvisí s neexistencí účinné hospodářské soutěže na litevském trhu se syrovým mlékem kvůli nekalým obchodním praktikám a povahou syrového mléka, které je produktem podléhajícím rychlé zkáze a které neumožňuje producentům, aby v praxi odložili prodej v případě nekalých obchodních praktik ani aby vstoupili do sporu s těmito nakupujícími s rizikem narušení obchodních vztahů, jakož i s neexistencí dostatečné spolupráce mezi producenty mléka na uvedeném trhu. Jak uvedl předkládající soud, před přijetím zákona o zákazu nekalých praktik kupující pouze informovali producenty o ceně, za kterou vykoupí syrové mléko, aniž by se předtím mohlo uskutečnit vyjednávání.
Kromě toho z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že i přes úsilí podpořit různými prostředky spolupráci mezi producenty mléka, není počet posledně uvedených ke spolupráci dostatečný, takže žádná organizace producentů mléka ve smyslu nařízení č. 1308/2013 nemohla vzniknout.
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že syrové mléko musí k tomu, aby mohlo být prodáváno, splňovat některé kvalitativní požadavky stanovené ministerskou vyhláškou, které se týkají jeho obsahu tuku a bílkovin, jakož i takových kvalitativních parametrů, jako jsou barva, vůně, složení, teplota, chuť, kyselost, čistota, hustota a neutralizující a inhibující látky.
Podle údajů poskytnutých v tomto rozhodnutí se uplatní srážky ve výši stanovené v těchto pravidlech, jestliže mléko nesplňuje další ukazatele kvality mléka, jako jsou celkové množství bakterií, množství somatických buněk, inhibující látky, jakož i bod mrznutí mléka. Kromě toho podle litevské vlády lze bez omezení stanovit příplatky nebo zvýšení ceny za mléko vyšší kvality.
Z toho vyplývá, jak uvedl předkládající soud, že nákupní cena zaplacená producentovi syrového mléka, který není členem uznané organizace producentů mléka, může záviset na skupině producentů, do které je zařazen vzhledem k množství prodaného mléka, jakož i podmínkám dodání mléka, složení a kvalitě tohoto produktu.
V tomto ohledu, jak je uvedeno v bodě 32 tohoto rozsudku, z čl. 148 odst. 2 písm. c) bodu i) nařízení č. 1308/2013 vyplývá, že cena může být vypočtena kombinací různých faktorů stanovených ve smlouvě, jež mohou zahrnovat zejména jakost nebo složení dodaného syrového mléka.
Za těchto podmínek a s ohledem na cíle společné zemědělské politiky, jakož i řádné fungování společné organizace trhu, nepřesahuje právní úprava dotčená ve věci v původním řízení rámec toho, co je nezbytné k dosažení sledovaného cíle. Přísluší však předkládajícímu soudu, který je jako jediný přímo obeznámen se sporem, který mu byl předložen, aby ověřil, zda opatření přijatá za účelem boje proti nekalým obchodním praktikám, která posilují vyjednávací pozici producentů mléka, kteří nenáleží do uznané organizace producentů mléka, a tedy za účelem zajištění realistického rozvoje výroby, a tím přiměřené životní úrovně producentů, tím, že omezují zásadu svobodného vyjednávání cen, nepřesahují rámec toho, co je nezbytné.
Vzhledem k výše uvedenému je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 148 odst. 4 nařízení č. 1308/2013 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava v § 3 odst. 3 bodě 1 zákona o zákazu nekalých praktik, která zakazuje kupujícím syrového mléka platit různou nákupní cenu producentům, kteří musí být považováni za členy téže skupiny vzhledem k dennímu množství prodávaného syrového mléka, jeho totožnému složení i kvalitě a dodávanému za stejných podmínek, jelikož uvedená právní úprava může zajistit uskutečnění sledovaného cíle a nepřesahuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
K druhé otázce
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 148 odst. 4 nařízení č. 1308/2013 musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava v § 3 odst. 3 bodě 3 a § 5 zákona o zákazu nekalých praktik, která zakazuje kupujícímu syrového mléka snížit bez odůvodnění cenu dohodnutou s producentem a která podmiňuje každé snížení ceny o více než 3 % povolení příslušnému vnitrostátnímu orgánu.
Zaprvé, jak vyplývá z bodů 43 až 45 a 48 až 54 tohoto rozsudku, je třeba připomenout, že článek 148 nařízení č. 1308/2013 nebrání tomu, aby členské státy přijaly opatření v oblasti boje proti nekalým obchodním praktikám, která mají upravit proces svobodného vyjednávání cen, i když tato opatření mají vliv na zásadu svobodného vyjednávání ceny, kterou je třeba zaplatit za dodání syrového mléka, a tedy na fungování vnitřního trhu v dotčené oblasti.
Taková právní úprava však musí být, jak bylo uvedeno v bodě 56 tohoto rozsudku, s to zaručit uskutečnění sledovaného cíle a nemůže překračovat meze toho, co je nezbytné pro jeho dosažení.
V projednávaném případě je cílem právní úpravy dotčené v původním řízení, jak bylo konstatováno v bodě 46 tohoto rozsudku, boj proti nekalým obchodním praktikám kupujících syrového mléka vůči straně, která je považována za slabší, tj. producentům mléka.
Litevská vláda v tomto ohledu uvedla, že § 3 odst. 3 bod 3 a § 5 zákona o zákazu nekalých praktik měl vytvořit záruky, aby po uzavření smlouvy mezi kupujícím a prodávajícím syrového mléka a jejich dohodě o ceně v této smlouvě nebylo možné nekalým způsobem snížit tuto cenu bez objektivních důvodů.
Zadruhé, jak uvedla tato vláda a německá vláda, tato ustanovení zřejmě nemají vliv na zásadu svobodného vyjednávání ceny vyplývající z článku 148 nařízení č. 1308/2013. Uvedená ustanovení se totiž zřejmě netýkají samotného vyjednávání této ceny ani vyjednávání dalších ujednání smlouvy, avšak týká se jednostranné změny uvedené ceny jednou ze smluvních stran po uzavření této smlouvy a bez jakékoli spolupráce, jakož i jakéhokoli smluvního ujednání při plnění uvedené smlouvy, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
Zatřetí, co se týče otázky, zda uvedená ustanovení mohou zaručit uskutečnění sledovaného cíle, aniž by překračovala meze toho, co je pro jeho dosažení nezbytné, je třeba uvést, že § 3 odst. 3 bod 3 a § 5 zákona o zákazu nekalých praktik mohou zaručit, aby kupující dodržel cenu sjednanou s producentem, pokud není dána objektivní skutečnost, která by mohla odůvodnit snížení této ceny. Tato ustanovení umožňují kromě toho zamezit pokusům kupujících o nátlak na producenty mléka za účelem snížení této ceny a umožňují chránit posledně uvedené proti svévolným změnám uvedené ceny. Cílem uvedených ustanovení je rovněž přispět k zajištění řádného plnění písemné smlouvy uzavřené mezi smluvními stranami, a to vedle určité stability cen za syrové mléko.
Vzhledem k těmto skutečnostem je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení zřejmě vhodná k dosažení požadovaného cíle.
Co se týče konečně otázky, zda tato právní úprava nepřekračuje meze toho, co je nezbytné, je třeba zohlednit, jak vyplývá z bodu 63 tohoto rozsudku, zvláštnosti odvětví mléka a mléčných výrobků, jakož i litevského trhu, s přihlédnutím zejména k chybějící účinné hospodářské soutěži na tomto trhu a povaze syrového mléka rychle podléhajícího zkáze, které v praxi neumožňují producentům, aby odložili dodávky v případě nekalých obchodních praktik či vstoupili do sporu s těmito kupujícími a riskovali narušení obchodního vztahu.
Je třeba rovněž uvést, že § 3 odst. 3 bod 3 a § 5 zákona o zákazu nekalých praktik nezakazují snížení sjednané ceny, avšak pouze stanoví, že taková snížení musí být objektivně odůvodněna, a to po schválení příslušného správního orgánu v případě významných snížení ceny. Kromě toho tato ustanovení zřejmě nemohou zabránit smluvním stranám, aby do smlouvy zahrnuly ujednání, která umožňují snížit stanovenou cenu, pokud nastanou nové objektivní skutečnosti, na kterých se dohodly.
Kromě toho je třeba poznamenat, že čl. 148 odst. 4 druhý pododstavec nařízení č. 1308/2013 umožňuje členským státům, jako výjimku ze zásady svobodného vyjednávání všech náležitostí smluv o dodání syrového mléka, včetně cen, aby určily minimální dobu trvání alespoň šesti měsíců použitelnou na písemné smlouvy uzavřené mezi zemědělcem a prvním kupujícím syrového mléka.
Vzhledem k výše uvedenému je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že čl. 148 odst. 4 nařízení č. 1308/2013 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava obsažená v § 3 odst. 3 bodě 3 a § 5 zákona o zákazu nekalých praktik, která za účelem boje proti nekalým obchodním praktikám zakazuje kupujícímu syrového mléka snížit bez odůvodnění cenu sjednanou s producentem a která podmiňuje každé snížení ceny o více než 3 % povolení příslušného vnitrostátního orgánu.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

1)
Článek 148 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2393 ze dne 13. prosince 2017, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava v § 3 odst. 3 bodě 1 zákona Lietuvos Respublikos Ūkio subjektų, perkančių-parduodančių žalią pieną ir prekiaujančių pieno gaminiais, nesąžiningų veiksmų draudimo įstatymas Nr. XII‑1907 (zákon Litevské republiky č. XII‑1907, kterým se zakazují nekalé praktiky litevských hospodářských subjektů nakupujících a prodávajících syrové mléko a uvádějících mléčné výrobky na trh) ze dne 25. června 2015 ve znění zákona ze dne 22. prosince 2015, která za účelem boje proti nekalým obchodním praktikám zakazuje kupujícím syrového mléka platit různou nákupní cenu producentům, kteří musí být považováni za členy téže skupiny vzhledem k dennímu množství prodávaného syrového mléka, jeho totožnému složení i kvalitě a dodávanému za stejných podmínek, jelikož uvedená právní úprava může zajistit uskutečnění sledovaného cíle a nepřesahuje rámec toho, co je nezbytné pro jeho dosažení, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

2)
Článek 148 odst. 4 nařízení č. 1308/2013 ve znění nařízení 2017/2393 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava v § 3 odst. 3 bodě 3 a § 5 zákona Litevské republiky č. XII‑1907, kterým se zakazují nekalé praktiky litevských hospodářských subjektů nakupujících a prodávajících syrové mléko a uvádějících mléčné výrobky na trh ze dne 25. června 2015 ve znění zákona ze dne 22. prosince 2015, která za účelem boje proti nekalým obchodním praktikám zakazuje kupujícímu syrového mléka snížit bez odůvodnění cenu sjednanou s producentem a která podmiňuje každé snížení ceny o více než 3 % povolení příslušného vnitrostátního orgánu.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: litevština.