CELEX: 62015CJ0272
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Direktyva 2003/87/EB
Šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema
Pareiga atsisakyti apyvartinių taršos leidimų, susijusių su skrydžiais iš Sąjungos valstybių narių į daugelį trečiųjų šalių ir iš pastarųjų į Sąjungos valstybes nares
Sprendimas Nr.°377/2013/ES
1 straipsnis
Laikinai nukrypti leidžianti nuostata
Skrydžių į Šveicarijos teritorijoje esančius aerodromus ir iš jų neįtraukimas
Skirtingas požiūris į įvairias trečiąsias valstybes
Bendrasis vienodo požiūrio principas
Netaikymas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2013 m. balandžio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimo Nr. 377/2013/ES, kuriuo laikinai nukrypstama nuo Direktyvos 2003/87/EB, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje (
OL L 113, 2013, p. 1
), galiojimo atsižvelgiant į bendrąjį vienodo požiūrio principą ir dėl SESV 340 straipsnio išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Swiss International Air Lines AG
(toliau –
Swiss International
) ginčą su
Secretary of State for Energy and Climate Change
(energetikos ir klimato kaitos reikalų ministras, Jungtinė Karalystė) ir
Environment Agency
(Aplinkos agentūra, Jungtinė Karalystė) dėl Sprendimo Nr. 377/2013 galiojimo ir žalos atlyginimo dėl
Swiss International
atsisakytų šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų, susijusių su 2012 m. vykdytais skrydžiais į Šveicariją ir iš jos.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 2003/87/EB
2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87/EB, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 96/61/EB (
OL L 275
, 2003, p. 32; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 631), iš dalies pakeistos 2008 m. lapkričio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/101/EB (
OL L 8, 2009, p. 3
, toliau – Direktyva 2003/87), 12 straipsnio 2a dalyje nustatyta:
„Administruojančios valstybės narės užtikrina, kad kiekvienas orlaivio naudotojas iki kiekvienų metų balandžio 30 d. atsisakytų leidimų, kurių skaičius atitinka bendrą ankstesnių kalendorinių metų emisijų vykdant I priede išvardytų rūšių aviacijos veiklą, kurią vykdant jis buvo orlaivio naudotojas, kiekį, patikrintą pagal 15 straipsnio nuostatas. Valstybės narės užtikrina, kad leidimai, kurių atsisakoma pagal šios dalies nuostatas, vėliau būtų panaikinti.“
Šios direktyvos 16 straipsnyje „Nuobaudos“ numatyta:
„1.   Valstybės narės nustato nuobaudų už pagal šią direktyvą priimtų nacionalinių nuostatų pažeidimus taisykles ir imasi visų priemonių užtikrinti, kad tos taisyklės būtų taikomos. Numatytos nuobaudos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios. Valstybės narės apie šias nuostatas praneša Komisijai ir nedelsdamos praneša jai apie visus vėlesnius tų nuostatų pakeitimus.
2.   Valstybės narės užtikrina, kad būtų paskelbti operatorių ir orlaivių naudotojų, kurie pažeidė reikalavimus pagal šią direktyvą atsisakyti pakankamo skaičiaus leidimų, pavadinimai.
3.   Valstybės narės užtikrina, kad kiekvienas operatorius ar orlaivio naudotojas, kuris iki kiekvienų metų balandžio 30 d. neatsisako pakankamo skaičiaus leidimų, kurie atitiktų jo per ankstesnius metus [ankstesnių metų] šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisiją, būtų laikomas turinčiu mokėti baudą už perteklinę šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisiją. Nustatoma, kad bauda už perteklinę šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisiją –100 EUR už kiekvieną anglies dioksido ekvivalentą [toną], už kurį [kurią] operatorius ar orlaivio naudotojas neatsisakė leidimų. Sumokėjęs baudą už perteklinę šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisiją, operatorius ar orlaivio naudotojas neatleidžiamas nuo įsipareigojimo atsisakyti leidimų skaičiaus, atitinkančio tą perteklinę šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisiją, kuri susidarytų, jeigu būtų atsisakoma kitų kalendorinių metų leidimų.
<…>“
Sprendimas Nr. 377/2013
Sprendimo Nr. 377/2013 4–6 ir 9 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(4)
derybose dėl visų Sąjungos susitarimų aviacijos srityje su trečiosiomis šalimis turėtų būti siekiama išsaugoti Sąjungos lankstumą imtis su aplinkosaugos klausimais susijusių veiksmų, įskaitant priemones, kuriomis siekiama sumažinti aviacijos poveikį klimato kaitai;
(5)
Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijoje (toliau – ICAO) padaryta pažanga siekiant ICAO asamblėjos 38‑ojoje sesijoje, kuri vyks 2013 m. rugsėjo 24 d.–spalio 4 d., priimti bendrą sistemą, skirtą mažinti teršalus, pagal kurią sudaromos palankesnės sąlygos taikyti rinkos priemones tarptautinės aviacijos teršalų išmetimui, ir siekiant parengti pasaulinę rinkos priemonę. Tokia visuotinė taršos mažinimo sistema galėtų labai prisidėti prie išmetamo CO2 [CO
]kiekio mažinimo nacionaliniu, regioniniu ir pasauliniu lygiu;
(6)
siekiant sudaryti sąlygas šiai pažangai ir ją dar paspartinti, pageidautina atidėti reikalavimų, kylančių iki ICAO asamblėjos 38‑osios sesijos, ir susijusių su skrydžiais į ne Sąjungos šalių, kurios nėra Europos laisvosios prekybos asociacijos (toliau – ELPA) narės, Europos ekonominės bendrijos (toliau – EEE) valstybių teritorijos ir priklausiniai, ar šalys, pasirašiusios su Sąjunga Stojimo sutartį, aerodromus ir iš jų, vykdymo užtikrinimą. Todėl prieš orlaivių naudotojus neturėtų būti imamasi veiksmų dėl pagal [Direktyvą 2003/87] kylančių reikalavimų teikti patikrinto išmestų teršalų kiekio 2010, 2011 ir 2012 kalendorinių metų ataskaitas ir atsisakyti atitinkamo 2012 m. aviacijos apyvartinių taršos leidimų skaičiaus, susijusio su skrydžiais į šiuos aerodromus ir iš jų. Orlaivių naudotojai, norintys ir toliau taikyti tuos reikalavimus, turėtų galėti tą daryti;
<…>
(9)
šiame sprendime numatyta nukrypti leidžianti nuostata neturėtų daryti poveikio aplinkosauginiam naudingumui ir svarbiausiam Sąjungos klimato kaitos teisės aktuose nustatytam tikslui, ir dėl jos neturėtų būti iškraipoma konkurencija. Dėl šios priežasties ir dėl to, kad būtų išlaikytas Direktyvoje 2003/87/EB, kuri yra Sąjungos teisės aktų sistemos dalis, numatytas svarbiausias tikslas – ne vėliau kaip 2020 m. įgyvendinti savarankišką Sąjungos įsipareigojimą sumažinti taršą tiek, kad ji būtų 20 % mažesnė nei 1990 m., ta direktyva turėtų ir toliau būti taikoma skrydžiams iš valstybės narės teritorijoje esančių aerodromų arba į juos arba iš tam tikrų glaudžiai susijusiose teritorijose, asocijuotose zonose arba ne Sąjungos šalyse esančių aerodromų [iš aerodromų, esančių tam tikrose ne Sąjungos, bet glaudžiai su ja susijusiose arba asocijuotose zonose ar šalyse,] ar į juos.“
Šio sprendimo 1 straipsnyje nustatyta:
„Nukrypdamos nuo [Direktyvos 2003/87] 16 straipsnio, valstybės narės nesiima jokių veiksmų prieš orlaivių naudotojus dėl 2010, 2011 ir 2012 kalendorinių metų reikalavimų, nustatytų tos direktyvos 12 straipsnio 2a dalyje ir 14 straipsnio 3 dalyje ir susijusių su skrydžiais į ne Sąjungos šalių, kurios nėra ELPA narės, EEE valstybių narių teritorijos ir priklausiniai, ar šalys, pasirašiusios su Sąjunga Stojimo sutartį, aerodromus ir iš jų arba, jei tokiems orlaivių naudotojams neskirta nemokamų 2012 m. apyvartinių taršos leidimų arba, jei jie buvo paskirti, orlaivių naudotojai ne vėliau kaip per trisdešimt dienų nuo šio sprendimo įsigaliojimo dienos grąžino valstybėms narėms 2012 m. aviacijos apyvartinių taršos leidimų dalį, atitinkančią tokios veiklos ataskaitiniais 2010 m. patikrintų tonkilometrių dalį, kad šios juos panaikintų.“
Pagal šio sprendimo 6 straipsnį šis sprendimas įsigalioja jo paskelbimo
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
dieną, t. y. 2013 m. balandžio 25 d., ir taikomas nuo 2013 m. balandžio 24 d.
Jungtinės Karalystės teisė
Siekdamas įgyvendinti Sprendimą Nr. 377/2013 energetikos ir klimato kaitos reikalų ministras priėmė
Greenhouse Gas Emissions Trading Scheme (Amendment) Regulations 2013
(2013 m. nutarimas, kuriuo iš dalies keičiami šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos taikymo reglamentai), kuriuo iš dalies pakeitė nacionalinės teisės aktus, susijusius su šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Swiss International
yra Šveicarijoje įsteigta oro transporto bendrovė.
2012 metams ši bendrovė nemokamai ir už mokestį įsigijo tam tikrą skaičių šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų. Ji atsisakė leidimų, atitinkančių emisiją, susijusią su tais metais įvykdytais jos skrydžiais iš EEE valstybių narių į Šveicariją ir iš pastarosios į EEE valstybes nares.
Swiss International
pateikė
High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)
(Aukštasis teismas (Anglija ir Velsas), Karalienės suolo skyrius (Administracinių bylų kolegija), Jungtinė Karalystė) ieškinį, kuriame paprašė panaikinti pagrindinėje byloje aptariamą nacionalinės teisės aktą motyvuodama tuo, kad šiame akte, kuriuo įgyvendinamas Sprendimas Nr. 377/2013, numatytos nukrypti nuo Direktyvos 2003/87 taisyklių leidžiančios nuostatos netaikymas skrydžiams į Šveicariją ir iš jos pažeidžia bendrąjį vienodo požiūrio principą.
Swiss International
taip pat prašė pripažinti, jog leidimų, susijusių su jos 2012 metais vykdytais skrydžiais iš EEE valstybių narių į Šveicariją ir iš Šveicarijos į EEE valstybes nares, atsisakymas yra negaliojantis. Jei šis reikalavimas nebūtų patenkintas,
Swiss International
pareikalavo finansinės kompensacijos, atitinkančios už užmokestį jos įsigytų ir grąžintų leidimų vertę, arba bet kurio kito tinkamo žalos atlyginimo.
Kadangi šis ieškinys buvo atmestas,
Swiss International
pateikė apeliacinį skundą
Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
(Apeliacinis teismas (Anglija ir Velsas) (Civilinių bylų skyrius), Jungtinė Karalystė). Šiame teisme pagrindinės bylos šalys pareiškė savo poziciją, be kita ko, dėl prašymo panaikinti pagrindinėje byloje nagrinėjamą nacionalinės teisės aktą. Šiuo klausimu
Swiss International
teigė, kad Sprendimas Nr. 377/2013 prieštarauja vienodo požiūrio principui tiek, kiek leidimas nukrypti nuo Direktyvos 2003/87 nuostatų, taikomas skrydžiams į beveik visas trečiąsias šalis ir iš jų, neapima skrydžių, vykdomų iš EEE valstybių narių į Šveicariją ir iš Šveicarijos į EEE valstybes nares.
Nors Teisingumo Teismas 1976 m. sausio 22 d. Sprendime Balkan‑Import‑Export (
55/75
,
EU:C:1976:8
), 1982 m. spalio 28 d. Sprendime Faust / Komisija (
52/81
,
EU:C:1982:369
) ir 1998 m. kovo 10 d. Sprendime Vokietija / Taryba (
C‑122/95
,
EU:C:1998:94
) konstatavo, kad vienodo požiūrio principas netaikomas visais atžvilgiais, kai Sąjunga laikosi skirtingo požiūrio į trečiąsias šalis savo išorės santykiuose, ši teismo praktika yra ribota vienodo požiūrio principo išimtis, apimanti tik situacijas, kai Sąjunga įgyvendina kompetenciją išorės veiksmų srityje, be kita ko, sudarydama tarptautinį susitarimą, pateisinantį skirtingą požiūrį į trečiąsias šalis. Tačiau, kiek tai susiję su pagrindinėje byloje nagrinėjamu skirtingu skrydžių į Šveicariją ir iš jos vertinimu, reikia pažymėti, kad tokio tarptautinio susitarimo ar kito Sąjungos teisės akto išorės santykių srityje nėra.
Šis skirtingas požiūris nebūtų pateisinamas ir dėl kitų priežasčių. Jo nebūtų galima, be kita ko, pateisinti tuo, kad geografiškai Šveicarija yra arti Sąjungos. Kadangi Sprendime Nr. 377/2013 numatyta leidžianti nukrypti nuostata apima tik 2012 metais, t. y. iki šio sprendimo priėmimo, vykdytus skrydžius, jos taikymas ir skrydžiams į Šveicariją ir iš jos negali iškraipyti konkurencijos. Dėl šio sprendimo tikslo nesusilpninti savarankiško Sąjungos įsipareigojimo iki 2020 m. sumažinti išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį
Swiss International
pažymėjo, kad Šveicarijos Konfederacija nėra šio savarankiško įsipareigojimo šalis.
Energetikos ir klimato kaitos reikalų ministras ir Aplinkos agentūra šiam argumentui nepritarė. Jų teigimu, vienodo požiūrio principas netaikomas Sprendime Nr. 377/2013 įtvirtintam skirtingam požiūriui į trečiąsias šalis siekiant sudaryti palankias sąlygas ICAO vedamoms tarptautinėms deryboms. Be to, net jei vienodo požiūrio principas būtų taikomas, Sąjungos teisės aktų leidėjas neviršijo savo diskrecijos nusprendęs šiame sprendime numatytos laikinai nukrypti leidžiančios nuostatos netaikyti glaudžiai su Sąjunga susijusioms ar asocijuotoms trečiosioms šalims, kaip antai Šveicarijos Konfederacijai.
Šiomis aplinkybėmis
Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
(Apeliacinis teismas (Anglija ir Velsas) (Civilinių bylų skyrius)) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Sprendimu Nr. 377/2013, kuriuo nustatytas reikalavimo atsisakyti apyvartinių taršos leidimų, įtvirtinto [Direktyvoje 2003/87], moratoriumas, kiek tai susiję su skrydžiais iš [EEE] į beveik visas valstybes, kurios nėra EEE narės, ir iš jų į [EEE], tačiau į šio moratoriumo taikymo sritį neįtraukiami skrydžiai iš EEE valstybių į Šveicariją ir iš Šveicarijos į EEE valstybes, pažeidžiamas Sąjungos teisėje įtvirtintas bendrasis vienodo požiūrio principas?
2.
Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, kokiomis teisių gynimo priemonėmis turi galėti pasinaudoti ieškovas, kurio padėtis tokia kaip
Swiss Swiss International
, kuris atsisakė apyvartinių taršos leidimų, susijusių su 2012 m. iš EEE valstybių į Šveicariją ir iš Šveicarijos į EEE valstybes vykdytais skrydžiais, kad jo padėtis taptų tokia, kokia būtų buvusi, jei skrydžiai iš EEE valstybių į Šveicariją ir iš Šveicarijos į EEE valstybes nebūtų pašalinti iš moratoriumo taikymo srities? Tiksliau:
a)
Ar būtina atlikti pataisas registre, kad jame būtų matyti mažesnis apyvartinių taršos leidimų, kurių toks ieškovas būtų turėjęs atsisakyti, jei skrydžiams į Šveicariją ir iš Šveicarijos būtų taikomas moratoriumas, skaičius?
b)
Jei taip, kokių veiksmų (prireikus) turi imtis nacionalinė kompetentinga institucija ir (arba) nacionalinis teismas, siekdami užtikrinti, kad papildomi apyvartiniai taršos leidimai, kurių atsisakyta, būtų grąžinti tokiam ieškovui?
c)
Ar toks ieškovas, remdamasis SESV 340 straipsniu, turi teisę reikalauti, kad Europos Parlamentas ir Taryba atlygintų žalą, kurią jis patyrė dėl Sprendimo Nr. 377/2013 atsisakęs papildomų leidimų?
d)
Ar ieškovas turi teisę gauti kitokios formos žalos atlyginimą? Jei taip, kokį atlyginimą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės prašo patikrinti Sprendimo Nr.°377/2013 galiojimą atsižvelgiant į vienodo požiūrio principą tiek, kiek jo 1 straipsnyje numatytas laikinas leidimas nukrypti nuo Direktyvos 2003/87 12 straipsnio 2a dalyje ir 16 straipsnyje įtvirtintų reikalavimų dėl šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų atsisakymo, susijusių su 2012 m. vykdytais skrydžiais iš Sąjungos valstybių narių į daugelį trečiųjų šalių ir iš pastarųjų į Sąjungos valstybes nares, netaikomas, be kita ko, skrydžiams į Šveicarijoje esančius aerodromus ir iš jų.
Sprendimo Nr.°377/2013 1 straipsnyje skiriami įvairūs skrydžiai į trečiąsias šalis ir iš jų ir šis atskyrimas išimtinai siejamas su tuo, ar šalis, į kurią ir iš kurios vykdomi skrydžiai, yra ne Sąjungos šalis. Kaip savo išvados 36 punkte pažymėjo generalinis advokatas, toks skirtumas reiškia, jog požiūris į trečiąsias šalis yra skirtingas.
Kadangi Teisingumo Teismo klausiama dėl Sprendimo Nr. 377/2013 galiojimo atsižvelgiant į vienodo požiūrio principą, jau įtvirtintą ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 20 ir 21 straipsniuose, reikia išsiaiškinti, ar skirtingas požiūris į trečiąsias šalis patenka į šio principo taikymo sritį.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Sąjungos vidaus politika, apimanti ir išorės aspektus, yra viena iš jos kompetencijų išorės santykių srityje (pagal analogiją dėl vidaus rinkos ir bendros žemės ūkio politikos srityje priimto akto žr. 1976 m. sausio 22 d. Sprendimo Balkan‑Import‑Export,
55/75
,
EU:C:1976:8
,
punktą).
Sprendimas Nr. 377/2013 yra viena iš priemonių, kurių ėmėsi Sąjunga įgyvendindama savo kompetenciją išorės santykių srityje. Šiuo sprendimu siekiama, kaip matyti iš jo 5 ir 6 konstatuojamųjų dalių, sudaryti palankias sąlygas ICAO priimti tarptautinį susitarimą dėl rinkos priemonių taikymo tarptautinės aviacijos teršalų išmetimui; šis sprendimas buvo priimtas remiantis išorės kompetencija aplinkos srityje, numatyta SESV 192 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su šios Sutarties 191 straipsnio 1 dalies ketvirta įtrauka.
Taigi išorės santykiai palaikomi imantis labai įvairių priemonių, kurios nėra vien priemonės, priimamos dėl visų trečiųjų šalių; jos taip pat gali būti skirtos vienai ar kelioms iš šių šalių.
Sąjungos institucijos ir įstaigos, palaikydamos išorės santykius, turi didelę politinio sprendimo laisvę. Kaip vykstant procesui Teisingumo Teisme nurodė Jungtinė Karalystė, Parlamentas ir Taryba, palaikant išorės santykius neišvengiamai priimami politinio pobūdžio sprendimai. Todėl Sąjunga turi turėti galimybę priimti politinius sprendimus ir, priklausomai nuo jos siekiamų tikslų, skirtingai vertinti trečiąsias šalis, nes ji neprivalo visų šių šalių vertinti vienodai. Taigi gali būti, kad Sąjungos institucijoms ir įstaigoms naudojantis išorės politikos prerogatyvomis tam tikra trečioji šalis bus vertinama skirtingai, palyginti su kitomis trečiosiomis šalimis.
Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad Sąjungos teisėje nenumatyta jokia aiški Sąjungos pareiga vienodai vertinti visų trečiųjų šalių. Kaip savo išvados 65 punkte pažymėjo generalinis advokatas, tarptautinėje viešojoje teisėje nėra bendrojo vienodo požiūrio į įvairias trečiąsias šalis principo. Kadangi vienodo požiūrio į trečiąsias šalis principo taikymas vienašališkai apribotų Sąjungos veiksmų galimybes išorės santykių srityje, negalima teigti, jog Sąjunga galėjo pripažinti tokį reikalavimą ir aiškiai Sutartyse nenumatydama vienodo požiūrio į trečiąsias šalis.
Taigi, kaip matyti iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos, ESV sutartyje nėra bendrojo principo, pagal kurį Sąjunga išorės santykių srityje turėtų laikytis visais atžvilgiais vienodo požiūrio į trečiąsias šalis, ir ūkio subjektai bet kuriuo atveju negali remtis tokio principo buvimu (žr., be kita ko, 1976 m. sausio 22 d. Sprendimo Balkan‑Import‑Export,
55/75
,
EU:C:1976:8
,
punktą; 1982 m. spalio 28 d. Sprendimo Faust / Komisija,
52/81
,
EU:C:1982:369
,
punktą; 1998 m. kovo 10 d. Sprendimo Vokietija / Taryba,
C‑122/95
,
EU:C:1998:94
,
punktą ir 1998 m. kovo 10 d. Sprendimo T. Port,
C‑364/95 ir C‑365/95
,
EU:C:1998:95
,
punktą).
O
Swiss International
teigia, kad šioje teismo praktikoje įtvirtinta tik ribota vienodo požiūrio principo išimtis. Ši išimtis taikoma tik situacijoms, kai Sąjunga įgyvendina savo kompetenciją išorės veiksmų srityje, be kita ko, sudarydama tarptautinį susitarimą, pateisinantį skirtingą požiūrį į trečiąsias šalis. Dėl Sprendimo Nr. 377/2013, priimto siekiant skatinti sudaryti ICAO tarptautinį susitarimą, reikia pažymėti, kad vis dėlto nebuvo imtasi tokio išorės veiksmo, dėl kurio turėtų būti pateisinamas dėl šio sprendimo atsiradęs nevienodas požiūris.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, priešingai, nei teigia
Swiss International
, šios teismo praktikos negalima suprasti taip, kad pagal ją Sąjungos santykiuose su trečiosiomis šalimis privaloma laikytis vienodo požiūrio principo.
Priešingai, šio sprendimo 25 punkte cituojama teismo praktika siekiama Sąjungos institucijas ir įstaigas atleisti nuo vienodo požiūrio principo taikymo trečiosioms šalims tam, kad jos išsaugotų savo gebėjimą priimti politinius sprendimus tarptautiniu lygiu. Be to, Teisingumo Teismas apskritai pažymėjo, kad skirtingas požiūris į trečiąsias šalis neprieštarauja Sąjungos teisei, ir atkreipė dėmesį į tai, kad nėra jokios pareigos vienodai vertinti trečiųjų šalių (šiuo klausimu žr. 1982 m. spalio 28 d. Sprendimo Faust / Komisija,
52/81
,
EU:C:1982:369
,
ir
punktus; 1998 m. kovo 10 d. Sprendimo Vokietija / Taryba,
C‑122/95
,
EU:C:1998:94
,
punktą ir 1998 m. kovo 10 d. Sprendimo T. Port,
C‑364/95 ir C‑365/95
,
EU:C:1998:95
,
punktą).
Vienodo požiūrio principo netaikymą Sąjungos santykiams su trečiosiomis šalimis patvirtina tai, kaip Teisingumo Teismas taikė šio sprendimo 26 punkte primintą teismo praktikos suformuotą principą. Pavyzdžiui, 1982 m. spalio 28 d. Sprendime Faust / Komisija (
52/81
,
EU:C:1982:369
,
punktas) Teisingumo Teismas tik konstatavo, kad tam tikro importo nevienodas vertinimas atsirado dėl skirtingo požiūrio į trečiąsias šalis, ir padarė išvadą, kad šis nevienodas požiūris neprieštarauja Sąjungos teisei. Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad nevienodas ūkio subjektų, prekiaujančių trečiųjų šalių kilmės produktais, vertinimas, kurį savaime lėmė nevienodas požiūris į trečiąsias šalis, neprieštaravo bendrajam vienodo požiūrio principui (žr. 1998 m. kovo 10 d. Sprendimo Vokietija / Taryba ,
C‑122/95
,
EU:C:1998:94
,
–
punktus ir 1998 m. kovo 10 d. Sprendimo T. Port,
C‑364/95 ir C‑365/95
,
EU:C:1998:95
,
ir
punktus).
Nors Teisingumo Teismas 1976 m. sausio 22 d. Sprendimo Balkan‑Import‑Export (
55/75
,
EU:C:1976:8
)
punkte lygino Bulgarijos ir Šveicarijos sūrius, reikia pripažinti, kaip Teisingumo Teismui pateiktose pastabose nurodė Parlamentas, kad šis palyginimas atliktas siekiant išsamumo ir negali paneigti šio sprendimo 14 punkte padarytos išvados, kad vienodo požiūrio principas netaikomas Sąjungos santykiams su trečiosiomis šalimis.
Iš to išplaukia, kad, priešingai, nei teigia
Swiss International
, šio sprendimo 26 punkte nurodytoje teismo praktikoje neįtvirtinama vienodo požiūrio principo „išimtis“, kuri turėtų būti aiškinama siaurai.
Be to, ta teismo praktika taikoma ne tik situacijoms, kuriose imdamasi išorės veiksmo, kaip antai tarptautinis susitarimas, Sąjunga visų pirma įgyvendina išorės kompetenciją, bet ir skirtingam trečiųjų šalių vertinimui, apimančiam ir vienašales Sąjungos priemones, kaip antai Sprendimą Nr. 377/2013, kuriomis siekiama skatinti sudaryti tarptautinį susitarimą.
Priešingai, nei teigia
Swiss International
, Teisingumo Teismas minėtą teismo praktiką taip pat taikė tais atvejais, kai skirtingo požiūrio į trečiąsias šalis nelėmė ankstesnis Sąjungos išorės kompetencijos įgyvendinimas, be kita ko, sudarant Sąjungos tarptautinį susitarimą. Taigi byloje, kurioje priimtas 1982 m. spalio 28 d. Sprendimas Faust / Komisija (
52/81
,
EU:C:1982:369
), skirtingą požiūrį į atitinkamas trečiąsias šalis lėmė ne Sąjungos sudarytas tarptautinis susitarimas, bet jos priimtas teisės aktas, pagal kurį vienašališkai sustabdytas visų trečiųjų šalių kilmės produktų importo licencijų išdavimas, išskyrus trečiąsias šalis, galėjusias užtikrinti, kad šių produktų eksportas į Sąjungą neviršys tam tikro kiekio.
Vadinasi, Sprendimo Nr. 377/2013 1 straipsnyje įtvirtintas skirtingas požiūris į trečiąsias šalis Sąjungos išorės santykių srityje nepatenka į vienodo požiūrio principo taikymo sritį.
Šiomis aplinkybėmis, siekiant atsakyti į pirmąjį klausimą, nebūtina nagrinėti, ar toks skirtingas požiūris gali būti objektyviai pateisinamas.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad išnagrinėjus Sprendimą Nr. 377/2013 atsižvelgiant į vienodo požiūrio principą nenustatyta nieko, kas galėtų paveikti šio sprendimo galiojimą tiek, kiek jo 1 straipsnyje įtvirtintas leidimas laikinai nukrypti nuo Direktyvos 2003/87 12 straipsnio 2a dalyje ir 16 straipsnyje įtvirtintų reikalavimų dėl šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų atsisakymo, susijusių su 2012 m. vykdytais skrydžiais iš Sąjungos valstybių narių į daugelį trečiųjų šalių ir iš pastarųjų į Sąjungos valstybes nares, netaikomas, be kita ko, skrydžiams į Šveicarijoje esančius aerodromus ir iš jų.
Dėl antrojo klausimo
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą, nereikia nagrinėti antrojo klausimo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

Išnagrinėjus 2013 m. balandžio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimą Nr. 377/2013/ES, kuriuo laikinai nukrypstama nuo Direktyvos 2003/87/EB, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje, atsižvelgiant į vienodo požiūrio principą nenustatyta nieko, kas galėtų paveikti šio sprendimo galiojimą tiek, kiek jo 1 straipsnyje įtvirtintas leidimas laikinai nukrypti nuo 2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87/EB, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 96/61/EB, iš dalies pakeistos 2008 m. lapkričio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/101/EB, 12 straipsnio 2a dalyje ir 16 straipsnyje įtvirtintų reikalavimų dėl šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų atsisakymo, susijusių su 2012 m. vykdytais skrydžiais iš Europos Sąjungos valstybių narių į daugelį trečiųjų šalių ir iš pastarųjų į Europos Sąjungos valstybes nares, netaikomas, be kita ko, skrydžiams į Šveicarijoje esančius aerodromus ir iš jų.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.