CELEX: 62015CJ0086
Apeliacinis skundas
Karteliai
Italijos gelžbetonio armatūros gamintojai
Kainų nustatymas bei gamybos ir pardavimo ribojimas ir kontrolė
AP 65 straipsnio pažeidimas
Pirminio sprendimo panaikinimas Europos Sąjungos Bendrajame Teisme
Reglamento (EB) Nr. 1/2003 pagrindu iš naujo priimtas sprendimas
Naujo pranešimo apie kaltinimus nepateikimas
Apklausos nesurengimas panaikinus pirminį sprendimą
Proceso Bendrajame Teisme trukmė

Apeliaciniuose skunduose byloje C‑86/15 P
Ferriera Valsabbia SpA ir Valsabbia Investimenti SpA
(toliau kartu –
Valsabbia
) ir byloje C‑87/15 P
Alfa Acciai SpA
(toliau –
Alfa
) prašo panaikinti atitinkamai 2014 m. gruodžio 9 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimus Ferriera Valsabbia ir Valsabbia Investimenti / Komisija (
T‑92/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:1032
) ir Alfa Acciai / Komisija (
T‑85/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:1037
) (toliau kartu – skundžiami sprendimai), kuriais Bendrasis Teismas atmetė jų ieškinius dėl 2009 m. rugsėjo 30 d. Komisijos sprendimo C(2009) 7492
final
, dėl procedūros pagal AP 65 straipsnį (byla COMP/37.956 – Gelžbetonio armatūra, pakartotinis sprendimas, toliau – 2009 m. rugsėjo 30 d. sprendimas), iš dalies pakeisto 2009 m. gruodžio 8 d. Komisijos sprendimu C(2009) 9912
final
(toliau – keičiantysis sprendimas) (2009 m. rugsėjo 30 d. sprendimas su pakeitimais iš dalies, padarytais keičiančiuoju sprendimu, toliau – ginčijamas sprendimas), panaikinimo.
Ginčų aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
Bylos faktinės aplinkybės išdėstytos skundžiamų sprendimų 20‐25 punktuose.
„20.
Nuo 2000 m. spalio iki gruodžio mėn. Komisija pagal AP 47 straipsnį patikrino Italijos įmones, gelžbetonio armatūros gamintojas, ir Italijos metalurgijos įmonių asociaciją. Remdamasi AP 47 straipsniu, ji taip pat išsiuntė prašymus pateikti informaciją <…>.
21.
2002 m. kovo 26 d. Komisija pradėjo administracinę procedūrą ir suformulavo kaltinimus pagal AP 36 straipsnį (toliau – pranešimas apie kaltinimus) <…>. Apeliantės dėl pranešimo apie kaltinimus pateikė pastabas raštu. 2002 m. birželio 13 d. įvyko apklausa <…>.
22.
2002 m. rugpjūčio 12 d. Komisija suformulavo papildomus kaltinimus (toliau – pranešimas apie papildomus kaltinimus), skirtus pradinio pranešimo apie kaltinimus adresatams. Pranešime apie papildomus kaltinimus, pagrįstame 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio (EB 81 ir 82) straipsnius (
OL 13, 1962, p. 204
, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3) 19 straipsnio 1 dalimi, Komisija paaiškino savo poziciją dėl procedūros tęsimo pasibaigus EAPB sutarties galiojimui. Suinteresuotosioms įmonėms buvo suteiktas terminas pastaboms pateikti, o 2002 m. rugsėjo 30 d. įvyko antroji apklausa dalyvaujant valstybių narių atstovams <…>.
23.
Pasibaigus procedūrai, Komisija 2002 m. gruodžio 17 d. Sprendimą C (2002) 5087
final
dėl procedūros pagal AP 65 straipsnį (COMP/37.956 – Gelžbetonio armatūra) (toliau – 2002 m. sprendimas), kuriuo konstatavo, kad įmonės, kurios yra šio sprendimo adresatės buvo sukūrusios vieną sudėtinį ir tęstinį kartelį Italijos gelžbetonio armatūros strypų arba ričių rinkoje, kurio tikslas ar poveikis buvo kainų nustatymas ir dėl kurio taip pat buvo sutartinai ribojama ar kontroliuojama gamyba ar pardavimas, taip pažeidžiant AP 65 straipsnio 1 dalį <…>. Šiame sprendime Komisija (
Valsabbia
solidariai ir
Alfa
skyrė atitinkamai 10,25 mln. eurų ir 7,175 mln. eurų baudas).
24.
2003 m. kovo 5 d. (
apeliantės
) Bendrajam Teismui pareiškė ieškinius dėl 2002 m. sprendimo. 2007 m. spalio 25 d. Sprendimu SP ir kt. / Komisija (
T‑27/03, T‑46/03, T‑58/03, T‑79/03, T‑80/03, T‑97/03 ir T‑98/03
, (
EU:T:2007:317
)) Bendrasis Teismas panaikino 2002 m. sprendimą. Bendrasis Teismas nurodė, kad atsižvelgiant būtent į tai, jog 2002 m. sprendime nebuvo jokių nuorodų į Reglamento Nr. 17 3 straipsnį ir 15 straipsnio 2 dalį, šis sprendimas buvo grindžiamas tik AP 65 straipsnio 4 ir 5 dalimis <…>. Kadangi šių nuostatų galiojimas pasibaigė 2002 m. liepos 23 d., Komisija nebegalėjo grįsti savo kompetencijos minėtomis nuostatomis, kurios nebegaliojo, kai buvo priimtas 2002 m. sprendimas, kad konstatuotų AP 65 straipsnio 1 dalies pažeidimą ir skirtų baudas įmonėms, dalyvavusioms darant minėtą pažeidimą <…>.
25.
2008 m. birželio 30 d. raštu Komisija pranešė (apeliantėms) ir kitoms nagrinėjamoms įmonėms apie savo ketinimą iš naujo priimti sprendimą, pakeičiant jo teisinį pagrindą, palyginti su tuo, kuris buvo nurodytas 2002 m. sprendime. Be to, ji nurodė, jog, atsižvelgiant į (2007 m. spalio 25 d.) Sprendimo SP ir kt. / Komisija (
T‑27/03, T‑46/03, T‑58/03, T‑79/03, T‑80/03, T‑97/03 ir T‑98/03
,
EU:T:2007:317
) ribotą taikymo sritį, pakartotinis sprendimas bus grindžiamas pranešime apie kaltinimus ir pranešime apie papildomus kaltinimus pateiktais įrodymais. Suinteresuotosioms įmonėms buvo nustatytas terminas pastaboms pateikti <…>. (Apeliantės) pateikė pastabas.“
2009 m. rugsėjo 30 d. Sprendime Komisija nusprendė, be kita ko, kad 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų (SESV 101 ir 102) straipsniuose, įgyvendinimo (
OL L 1, 2003, p. 1
, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) turi būti aiškinamas taip, kad po 2002 m. liepos 23 d. jai suteikiama teisė konstatuoti ir skirti sankcijas už kartelius, patenkančius į EAPB sutarties taikymo sritį
ratione materiae
ir
ratione temporis
. Ji nurodė, kad šis sprendimas buvo priimtas pagal EB sutarties ir to reglamento procedūros taisykles ir kad materialiosios nuostatos, kurios nebegaliojo akto priėmimo dieną, galėjo būti taikomos pagal teisės normų tęstinumą laiko atžvilgiu reglamentuojančius principus, jei taikomas bendrasis
lex mitior
principas.
Šio sprendimo 1 straipsnyje nustatyta, be kita ko, kad apeliantės pažeidė AP 65 straipsnio 1 dalį, nuo 1989 m. gruodžio 6 d. iki 2000 m. birželio 27 d. –
Valsabbia
atveju ir nuo 1989 m. gruodžio 6 d. iki 2000 m. liepos 4 d. –
Alfa
atveju dalyvaudamos tęstiniame susitarime ir (arba) vykdydamos suderinus veiksmus dėl gelžbetonio armatūros strypų arba ričių, kurių tikslas ir (arba) poveikis buvo kainų nustatymas ir gamybos ar pardavimų ribojimas (arba) kontrolė bendrojoje rinkoje. To paties sprendimo 2 straipsnyje Komisija
Valsabbia
ir
Alfa
skyrė atitinkamai 10,25 mln. eurų ir 7,175 mln. eurų baudas.
Nuo 2009 m. lapkričio 20 d. iki 23 d. išsiųstuose raštuose aštuonioms iš vienuolikos 2009 m. rugsėjo 30 d. sprendimo adresatėmis esančių įmonių, įskaitant apeliantes, Komisijai nurodė, kad šio sprendimo priede, kuris buvo išsiųstas jo adresatėms, nepateiktos lentelės, iliustruojančios kainų pokyčius.
2009 m. gruodžio 8 d. Komisija priėmė keičiantįjį sprendimą, kurio priede pateiktos trūkstamos lentelės ir ištaisytos aštuoniose išnašose pateiktos sunumeruotos nuorodos į minėtas lenteles. Apie keičiantį sprendimą apeliantėms pranešta 2009 m. gruodžio 9 d.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiami sprendimai
2010 m. vasario 17 ir 18 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai apeliantės pateikė ieškinius, juose visų pirma prašė Bendrojo Teismo panaikinti tas ginčijamos sprendimo dalis, kurios su jomis susijusios.
Grįsdamos ieškinius apeliantės formaliai nurodė keturis pagrindus, iš kurių pirmasis susijęs su Komisijos įgaliojimu viršijimu, antrasis – su Reglamento Nr. 1/2003 14 ir 33 straipsnių, 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal (SESV 101 ir 102) straipsnius tvarkos (
OL L 123, 2004, p. 18
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 81) 10 ir 14 straipsnių ir teisės į gynybą pažeidimu, trečiasis – su AP 65 straipsnio 1 dalies pažeidimu ir klaidingu vieno ir tęstinio pažeidimo sąvokos aiškinimu, o ketvirtasis – su neteisėtai nustatytu baudos dydžiu (pradinio dydžio nustatymas ir lengvinančių aplinkybių nenustatymas) ir pernelyg ilga administracinės procedūros trukme. Įžanginėje dalyje ginčijamo „sprendimo turinio ypatumai“ apeliantės taip pat nurodė, kad galėjo būti pažeistas kolegialumo principas.
Skundžiamais sprendimais Bendrasis Teismas atmetė apeliančių ieškinį.
Šalių reikalavimai Teisingumo Teisme
Apeliaciniuose skunduose apeliantės Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamus sprendimus,
–
panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su apeliantėmis,
–
nepatenkinus šio reikalavimo, sumažinti baudą, kuri apeliantėms skirta ginčijamu sprendimu,
–
atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą ir grąžinti bylas Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo, kad jis priimtų sprendimą dėl bylų esmės atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo pateiktas gaires, ir
–
priteisti iš Komisijos abiejose instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas,
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinius skundus ir
–
priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.
2016 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C‑86/15 P ir C‑87/15 P buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas sprendimas.
Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį
Žodinė proceso dalis baigta 2016 m. gruodžio 8 d., kai generalinis advokatas pateikė išvadą byloje. 2017 m. sausio 27 d. raštu, kuris tą pačią dieną buvo pateiktas Teisingumo Teismo kanceliarijai, Komisija Teisingumo Teismo paprašė nurodyti atnaujinti žodinę proceso dalį ir prie bylos medžiagos pridėti duomenis apie jos prašyme išdėstytas faktines aplinkybes ir prie to prašymo pridėtus dokumentus.
Grįsdama šį prašymą Komisija iš esmės teigia, kad Teisingumo Teismas nepakankamai paaiškino faktines aplinkybes dėl 2002 m. birželio 13 d. ir rugsėjo 30 d. apklausų, kuriomis generalinis advokatas grindžia išvadą, nes dėl šių aplinkybių šalys konkrečiai nediskutavo.
Pagal Teisingumo Teismo Procedūros reglamento 83 straipsnį šiam teismui, išklausius generalinį advokatą, leidžiama bet kada nutarti atnaujinti žodinę proceso dalį – ypač jeigu nagrinėjant bylą reikia remtis teisiniu argumentu, dėl kurio šalys nepateikė nuomonės.
Vis dėlto reikia priminti, kad apeliacinio skundo dalyką iš esmės apibrėžia pagrindai ir šalių pateikti argumentai. Šiuo atveju šalys turėjo galimybę pakankamai aptarti šiuos pagrindus ir argumentus procesiniuose dokumentuose ir per 2016 m. spalio 20 d. įvykusį bendrą teismo posėdį bylose C‑85/15 P–C‑89/15 P.
Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas, išklausęs generalinį advokatą, nusprendžia, kad nereikia atnaujinti žodinės proceso dalies.
Dėl apeliacinių skundų
Apeliaciniams skundams pagrįsti apeliantės pateikė septynis pagrindus: pirmasis pateiktas dėl Reglamento Nr. 773/2004 10 straipsnio ir teisės į gynybą pažeidimo, nes nebuvo išsiųstas naujas pranešimas apie kaltinimus, antrasis – dėl Reglamento Nr. 773/2004 14 straipsnio ir teisės į gynybą pažeidimo, nes apklausose nedalyvavo valstybių narių atstovai, trečiasis – dėl kolegialumo principo pažeidimo, nes buvo priimtas neišsamus sprendimas, ketvirtasis – dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnio, aiškinamo atsižvelgiant į 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnį, pažeidimo, kiek tai susiję su teise į teismo procesą per protingą terminą, penktasis – dėl AP 65 straipsnio pažeidimo, klaidingo tęstinio kartelio sąvokos aiškinimo ir dėl nemotyvavimo bei prieštaringų motyvų, šeštasis – dėl Chartijos 47 straipsnio pažeidimo, nes Bendrasis Teismas atsisakė sumažinti baudos dydį dėl pernelyg ilgos administracinės procedūros trukmės, taip pat dėl nemotyvavimo bei prieštaringų motyvų, septintasis – dėl Reglamento Nr. 1/2003 23 ir 31 straipsnių, Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių (
OL C 9, 1998, p. 3
, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171), vienodo požiūrio ir proporcingumo principų pažeidimo bei dėl nemotyvavimo.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo ir antrojo pagrindų
Šalių argumentai
Pirmajame ir antrajame pagrinduose, kuriuos reikia nagrinėti kartu, apeliantės teigia, kad buvo pažeisti Reglamento Nr. 773/2004 10 ir 14 straipsniai ir teisė į gynybą, nes Bendrasis Teismas skundžiamuose sprendimuose nusprendė, kad Komisija prieš priimdama ginčijamą sprendimą neprivalėjo joms pateikti naujo pranešimo apie kaltinimus ir surengti apklausos dalyvaujant valstybių narių konkurencijos institucijoms. Jos teigia, kad 2008 m. birželio 30 d. rašte pranešusi apie ketinimą priimti šį sprendimą pagal reglamentuose Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004 numatytas procedūros taisykles Komisija privalėjo laikytis tų taisyklių.
Dėl naujo pranešimo apie kaltinimus nepateikimo Komisija teigia, kad ginčijamas sprendimas, įskaitant priimtą apeliantėms skirtą sankciją, visiškai atitinka pranešime apie papildomus kaltinimus išdėstytus teisinius argumentus, dėl kurių apeliantės galėjo pareikšti nuomonę. Todėl skundžiamų sprendimų 128 punkte Bendrasis Teismas pagrįstai pabrėžė, kad pranešime apie papildomus kaltinimus Komisija jau informavo suinteresuotąsias įmones apie būtent su teisinio pagrindo pasirinkimu susijusias pasekmes, kilsiančias baigus galioti EAPB sutarčiai, ir kad apeliantės turėjo galimybę pateikti pastabas šiuo klausimu. Pasak Komisijos, pakanka vien šių argumentų, kad būtų galima atmesti argumentus, kad Bendrasis Teismas turėjo sukritikuoti Komisija už tai, kad ji ginčijamą sprendimą priėmė įmonėms neišsiuntusi naujo pranešimo apie kaltinimus.
Dėl šio aspekto Komisija pažymi, kad ginčijamame sprendime esanti nuoroda į Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, kuri pakeitė pranešime apie papildomus kaltinimus minimą Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir kuri lygiavertė pastarajai, yra 2002 m. sprendimo panaikinimo pasekmė. Todėl skundžiamų sprendimų 133 ir 134 punktuose Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, kad tuo atveju, kai, panaikinus sprendimą, Komisija nusprendžia pašalinti jame nustatytus pažeidimus ir priimti identišką sprendimą, kuriame nebūtų tų pačių pažeidimų, tai reiškia, kad naujas sprendimas priimamas dėl tų pačių kaltinimų, dėl kurių įmonės jau išreiškė pastabas, todėl Komisija neprivalėjo suinteresuotosioms įmonėms suteikti galimybės būti išklausytoms dėl teisinio pagrindo, kuris taikomas joms skiriant ginčijamame sprendime nustatytas baudas, pasirinkimo.
Dėl 2008 m. birželio 30 d. rašto pažymėtina, kad Bendrasis Teismas pripažino, kad juo apeliančių teisė į gynybą buvo apsaugota labiau, nei reikalaujama pagal Reglamentą Nr. 773/2004. Būtent siekdamas išsamumo Bendrasis Teismas skundžiamų sprendimo 129 punkte pridūrė, kad šis raštas bet kuriuo atveju apeliantėms suteikė galimybę pateikti pastabas.
Pasak Komisijos, kadangi antrasis pagrindas susijęs su klausimu, ar valstybių narių atstovai buvo pakviesti į pagal Reglamento Nr. 773/2004 14 straipsnį surengtas apklausas, šis pagrindas yra nepriimtinas, nes pateiktas dėl faktinių aplinkybių konstatavimo.
Dėl esmės Komisija tvirtina, kad skundžiamų sprendimų 147 ir 148 punktuose Bendrasis Teismas pagrįstai patvirtino, kad ji visiškai laikėsi galiojančių proceso taisyklių, nes veiksmai, kurių ji ėmėsi, atitiko taisykles, reglamentuojančias proceso normas laiko atžvilgiu. Iš tiesų valstybių narių atstovų nedalyvavimas 2002 m. birželio 13 d. apklausoje dėl pranešimo apie kaltinimus paaiškinamas tuo, kad jų dalyvavimas nebuvo numatytas EAPB sutarties normose. Taip pat reikia pažymėti, kad šių atstovų dalyvavimas 2002 m. rugsėjo 30 d. apklausoje po to, kai buvo išsiųstas pranešimas apie papildomus kaltinimus, atitinka EB sutarties proceso normas, kurios tuo metu buvo taikomos.
Komisija taip pat teigia, kad, priešingai, nei tvirtina apeliantės, 2008 m. birželio 30 d. rašte ji neteigė, kad iki EAPB sutarties galiojimo pabaigos vykusiai procedūrai taip pat ketina taikyti reglamentus Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004, nes tai būtų neįmanoma. Komisija teigia, kad taip pat nesilaikė
sui generis
procedūros, tačiau laikėsi akto priėmimo momentu taikytinos procedūros pagal proceso normų tęstinumo laiko atžvilgiu principą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl Komisijos pareikšto antrojo pagrindo nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo pakanka konstatuoti, kad jis susijęs ne su fakto klausimu, ar valstybių narių konkurencijos priežiūros institucijos buvo pakviestos į 2002 m. birželio 13 d. ir rugsėjo 30 d. apklausas, o su teisės klausimu, ar Komisija pažeidė Reglamento Nr. 773/2004 14 straipsnį dėl to, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą nesurengė apklausos pagal šią nuostatą. Todėl šį nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimo reikia atmesti.
Dėl pirmojo ir antrojo pagrindų esmės reikia priminti, kad per procedūrą, pasibaigusią 2002 m. sprendimo priėmimu, 2002 m. kovo 26 d. Komisija suinteresuotosioms įmonėms, taip pat apeliantėms, pateikė pranešimą apie kaltinimus pagal AP 36 straipsnį. Su šiuo pranešimu susijusi apklausa įvyko 2002 m. birželio 13 d. Neginčytina, kad valstybių narių atstovai nebuvo pakviesti dalyvauti šioje apklausoje, nes tokio dalyvavimo nenumatyta tuo metu galiojusiose EAPB sutarties normose.
Baigus galioti tai sutarčiai, 2002 m. rugpjūčio 12 d. Komisija šioms įmonėms išsiuntė papildomą pranešimą apie kaltinimus, grindžiamą Reglamento Nr. 17 19 straipsnio 1 dalimi; jame paaiškino savo poziciją dėl pasikeitusio teisinio pagrindo ir paragino jas pareikšti savo nuomones apie šiuos papildomus kaltinimus. 2002 m. rugsėjo 30 d. įvyko apklausa, kurioje dalyvavo valstybių narių atstovai, kaip numatyta 1998 m. gruodžio 22 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2842/98 dėl šalių išklausymo nagrinėjant tam tikras bylas pagal EB steigimo sutarties [81] ir [82] straipsnius (
OL 354, 1998, p. 18
, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 4 t., p. 204) 11 straipsnio 2 dalyje.
Panaikinus 2002 m. sprendimą, 2008 m. birželio 30 d. raštu Komisija informavo apeliantes ir kitas suinteresuotąsias įmones apie ketinimą pakartotinai priimti šį sprendimą remiantis Reglamentu Nr. 1/2003 kaip teisiniu pagrindu, laikantis šiame reglamente numatytų procedūros taisyklių.
Atsižvelgiant į šią procedūros eigą, reikia išnagrinėti, ar, priešingai nei būtent skundžiamų sprendimų 142 ir 152 punktuose nusprendė Bendrasis Teismas, Komisija pažeidė Reglamento Nr. 773/2004 10 ir 14 straipsnius dėl to, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą apeliantėms neišsiuntė naujo pranešimo apie kaltinimus ir nesurengė apklausos dalyvaujant valstybių narių konkurencijos priežiūros institucijoms.
Suformuotoje jurisprudencijoje nustatyta, kad procedūros taisyklės paprastai laikomos taikomomis tą dieną, kurią įsigalioja (2011 m. kovo 29 d. Sprendimo ArcelorMittal Luxembourg / Komisija ir Komisija / ArcelorMittal Luxembourg ir kt.,
C‑201/09 P ir C‑216/09 P
,
EU:C:2011:190
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija; 2011 m. kovo 29 d. Sprendimo ThyssenKrupp Nirosta / Komisija,
C‑352/09 P
,
EU:C:2011:191
,
punktas ir 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑610/10
,
EU:C:2012:781
,
punktas), net toje procedūroje, kuri pradėta iki šios datos, tačiau kuri po šios datos tebesitęsia (šiuo klausimu žr. 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Komisija / Ispanija,
C‑610/10
,
EU:C:2012:781
,
punktą).
Kadangi šiuo atveju ginčijamas sprendimas buvo priimtas remiantis Reglamento Nr. 1/2003 7 straipsnio 1 dalimi ir 23 straipsnio 2 dalimi, šiuo sprendimu pasibaigusi procedūra turėjo būti vykdoma pagal šį reglamentą ir pagal Reglamentą Nr. 773/2004, kurio teisinis pagrindas yra Reglamentas Nr. 1/2003 (šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 29 d. Sprendimo ThyssenKrupp Nirosta / Komisija,
C‑352/09 P
,
EU:C:2011:191
,
punktą), nepaisant to, kad ši procedūra pradėta prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 1/2003.
Reglamento Nr. 773/2004 10 straipsnio 1 ir 2 dalyse, aiškinamose atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1/2003, kurį jis įgyvendina, 27 straipsnio 1 dalį, nustatyta, kad priimdama sprendimą pagal, be kita ko, pastarojo reglamento 7 straipsnį, Komisija pateikia šalims pranešimą apie kaltinimus ir suteikia galimybę pareikšti savo nuomonę per jos nustatytą terminą.
Skundžiamų sprendimų 125 ir 126 punktuose Bendrasis Teismas pagrįstai pažymėjo, kad šiuo atveju Komisija jau nusiuntė apeliantėms pranešimą apie kaltinimus ir pranešimą apie papildomus kaltinimus ir kad nebuvo ginčijama, kad ginčijamas sprendimas susijęs tik su veiksmais, dėl kurių apeliantė jau pateikė paaiškinimus atsakymuose į šiuos pranešimus. Beje, kaip pažymėjo generalinis advokatas išvados 53 punkte, turinio atžvilgiu nėra didelių skirtumų tarp pagal EAPB sutarties sistemą priimto pranešimo apie kaltinimus ir pagal reglamentus Nr. 17 ir Nr. 1/2003 priimto pranešimo apie kaltinimus. Todėl nereikėjo siųsti naujo pranešimo apie kaltinimus.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pagrįstai rėmėsi 2002 m. spalio 15 d. Sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. / Komisija (
C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P
,
EU:C:2002:582
) 73 punktu, kuriame primenama, kad Sąjungos teisės akto panaikinimas nebūtinai panaikina parengiamuosius aktus, nes procedūra, per kurią keičiamas panaikintas aktas, gali iš principo būti atnaujinta konkrečiai nuo to momento, kai atsirado pažeidimas.
Kaip skundžiamų sprendimų 141 punkte konstatavo Bendrasis Teismas, 2002 m. sprendimas buvo panaikintas dėl Komisijos kompetencijos priimti tą sprendimą EAPB sutarties, kuri jo priėmimo momentu nebegaliojo, nuostatų pagrindu nebuvimo, todėl būtent šią konkrečią dieną ir atsirado pažeidimas. Taigi panaikinimas neturėjo įtakos nei pranešimui apie kaltinimus, nei pranešimui apie papildomus kaltinimus.
Priešingai, nei teigia apeliantės, šio sprendimo 35 punkte minėta jurisprudencija netampa netaikytina šioje byloje dėl pasikeitusio teisinio pagrindo, kuriuo remiantis buvo skirtos baudos, nes šio teisinio pagrindo pakeitimo pasekmės jau buvo numatytos parengiamuosiuose aktuose. Kaip galima teigti remiantis skundžiamų sprendimų 22 ir 128 punktais, Reglamento Nr. 17 19 straipsnio 1 dalimi grindžiamame pranešime apie papildomus kaltinimus Komisija informavo apeliantes apie pasekmes nustojus galioti EAPB sutarčiai, o apeliantės turėjo galimybę pateikti pastabų šiuo klausimu.
Be to, neginčijama, kad šioms pasekmėms visiškai neturėjo įtakos Reglamento Nr. 17 panaikinimas ir Reglamento Nr. 1/2003, kurio tam tikros nuostatos yra ginčijamo sprendimo teisinis pagrindas, įsigaliojimas. Bet kuriuo atveju, kaip išvados 50 punkte pažymėjo generalinis advokatas, Reglamento Nr. 1/2003 34 straipsnio 2 dalyje ir Reglamento Nr. 773/2004 19 straipsnyje, kurie yra pereinamojo laikotarpio nuostatos, nustatyta, kad procedūriniai veiksmai ir priemonės, kurių imtasi atitinkamai pagal reglamentus Nr. 17 ir Nr. 2842/98, toliau galioja taikant pirmuosius nurodytus reglamentus.
Taip pat reikia atmesti apeliančių argumentą, kad 2002 m. sprendimo panaikinimas dėl teisinio pagrindo, kuriuo jis buvo grindžiamas, reiškia, jog pranešime apie papildomus kaltinimus laikytasi šiuo aspektu klaidingo požiūrio. Reikia priminti, kad tas sprendimas buvo pagrįstas tik AP 65 straipsnio 4 ir 5 dalimis, o minėtas pranešimas – Reglamentu Nr. 17.
Taigi Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos skundžiamų sprendimų 141 ir 142 punktuose darydamas išvadą, kad Komisija neprivalėjo priimti naujo pranešimo apie kaltinimus.
Vis dėlto, kaip nurodė generalinis advokatas išvados 55 punkte, pagal Reglamento Nr. 773/2004 12 straipsnį Komisija turi suteikti šalims, kurioms ji pateikė pranešimą apie kaltinimus, galimybę paaiškinti savo argumentus per apklausą, jeigu jos pateikia tokį prašymą rašytinėse pastabose. Todėl, kadangi, kaip galima teigti remiantis šio sprendimo 36 punktu, 2002 m. sprendimo panaikinimas nepadarė įtakos pranešimui apie kaltinimus ir pranešimui apie papildomus kaltinimus, reikia išnagrinėti, ar Komisija suteikė šioms šalims galimybę išdėstyti savo argumentus per apklausą, surengtą laikantis reglamentuose Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004, ypač pastarojo reglamento 14 straipsnyje, nustatytų procedūros reikalavimų, kaip ji privalėjo tai padaryti.
Šiuo atveju kalbant apie 2002 m. įvykusias apklausas neginčytina, kad 2002 m. birželio 13 d. apklausoje, kurioje valstybių narių atstovai nedalyvavo, nes tokio jų dalyvavimo nenumatyta tuo metu galiojusioje EAPB sutartyje, kalbėta apie bylos esmę, t. y. apie veiksmus, kuriais Komisija kaltina įmones pranešimo apie kaltinimo adresates. Taip galima teigti remiantis būtent ginčijamo sprendimo 379–382 konstatuojamosiomis dalimis ir skundžiamų sprendimų 148 punktu.
Atvirkščiai, 2002 m. rugsėjo 30 d. apklausoje, į kurią valstybių narių atstovai buvo pakviesti pagal tuomet jau taikomas EB sutarties taisykles, konkrečiai – pagal Reglamento Nr. 2842/98 11 straipsnio 2 dalį, buvo kalbama apie pranešimų apie papildomus kaltinimus dalyką, t. y. apie EAPB sutarties pasibaigimo teisines pasekmes procedūros tęsimui. Taip galima teigti, viena vertus, remiantis šiuo pranešimu, kuriame adresatai aiškiai kviečiami išreikšti nuomonę apie papildomus kaltinimus. Kita vertus, ginčijamo sprendimo 382 punkte Komisija nurodė, kad nemanė esant reikalinga pakartoti 2002 m. birželio 13 d. apklausą pagal reglamentų Nr. 17 ir Nr. 1/2003 nuostatas, nes ši apklausa, kurioje valstybių narių atstovai nedalyvavo, buvo vykdoma pagal tuomet galiojusias EAPB sutarties taisykles. Be to, per bendrą apklausą bylose C‑85/15 P–C‑89/15 P Komisija, atsakydama į Teisingumo Teismo klausimą, patvirtino, kad pranešime apie papildomus kaltinimus nebekalbama nei apie per procedūrą nagrinėtas faktines aplinkybes, nei apie įrodymus.
Tuo remiantis darytina išvada, kad šiose bylose valstybių narių atstovai nedalyvavo apklausoje dėl bylų esmės, o dalyvavo tik apklausoje, kurioje kalbėta apie teisines pasekmes, kylančias dėl pasibaigusios EAPB sutarties.
Remiantis šio sprendimo 31 ir 32 punktuose priminta jurisprudencija, kai sprendimas priimamas Reglamento Nr. 1/2003 pagrindu, šiuo sprendimu pasibaigianti procedūra turi neprieštarauti šiame reglamente nustatytoms procedūros taisyklėms, net jeigu ši procedūra prasidėjo prieš jam įsigaliojant.
Tuo remiantis darytina išvada, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą Komisija privalėjo, remdamasi Reglamento Nr. 773/2004 12 ir 14 straipsniais, suteikti šalims galimybę pateikti argumentus per apklausą, į kurią ji pakvietė valstybių narių konkurencijos priežiūros institucijas. Dėl šios priežasties negalima teigti, kad 2002 m. birželio 13 d. apklausa, kurioje kalbėta apie bylos esmę, atitiko procedūros reikalavimus dėl sprendimo priėmimo Reglamento Nr. 1/2003 pagrindu.
Vadinasi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamų sprendimų 147 ir 148 punktuose nusprendė, kad Komisija, prieš priimdama ginčijamą sprendimą, neprivalėjo rengti naujos apklausos pagal Reglamento Nr. 773/2004 14 straipsnį, remdamasi tuo, kad 2002 m. birželio 13 d. apklausa dėl esmės, kurioje valstybės narės nedalyvavo, buvo vykdoma pagal tuo metu galiojusias EAPB sutarties taisykles ir laikantis principų, reglamentuojančių teisės akto taikymą laiko atžvilgiu.
Kaip išvados 56 ir 57 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, atsižvelgiant į tai, kad pagal reglamentuose Nr. 1/2003 ir Nr. 773/2004 numatytą procedūrą yra svarbu suinteresuotųjų šalių prašymu surengti apklausą, kurioje pagal antrojo reglamento 14 straipsnio 3 dalį kviečiamos dalyvauti valstybių narių konkurencijos priežiūros institucijos, tokios apklausos nesurengimas yra esminių procedūros reikalavimų pažeidimas.
Kadangi teisės į tokią Reglamente Nr. 773/2004 numatytą apklausą nesilaikyta, įmonei, kurios teisės taip buvo pažeistos, nereikia įrodyti, kad šis pažeidimas galėjo turėti jai nenaudingos įtakos procedūros eigai ir ginčijamo sprendimo turiniui.
Taigi šioje procedūroje neginčytinai yra trūkumų, neatsižvelgiant į dėl jų galinčias kilti apeliantėms galimai žalingas pasekmes (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Komisija / Éditions Odile Jacob,
C‑553/10 P ir C‑554/10 P
,
EU:C:2012:682
,
–
punktus ir 2016 m. birželio 9 d. Sprendimo CEPSA / Komisija,
C‑608/13 P
,
EU:C:2016:414
,
punktą).
Remiantis tuo, kas išdėstyta, reikia pritarti apeliančių pateiktiems pirmajam ir antrajam pagrindams ir dėl tos priežasties panaikinti skundžiamus sprendimus, nesant reikalo nagrinėti trečią ir penktą–septintą apeliacinio skundo pagrindus.
Dėl ketvirtojo pagrindo
Šalių argumentai
Ketvirtajame pagrinde apeliantės teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė Chartijos 47 straipsnio 2 dalį, nes procesas Bendrajame Teisme truko ketverius metus ir dešimt mėnesių, iš kurių treji metai praėjo nuo rašytinės proceso dalies pabaigos iki žodinės proceso dalies pradžios.
Dėl bylų sudėtingumo apeliantės pažymi, kad Bendrajam Teismui apie tai jau buvo žinoma nagrinėjant ieškinius dėl 2002 m. sprendimo, kad tuomet pateikti keturi pagrindai nekėlė ypatingų sunkumų, o du iš jų buvo susiję su procesiniais klausimais, kad pagrindą dėl įgaliojimų viršijimo dėl to, jog Reglamentas Nr. 1/2003 buvo pasirinktas kaip teisinis pagrindas, bendrasis Teismas jau išnagrinėjo, o Teisingumo Teismas patvirtino, kad dėl ginčijamo sprendimo buvo pateikti devyni ieškiniai ir kad jie buvo pateikti ta pačia proceso kalba.
Dėl šalių veiksmų pažymėtina, kad per procesą jos neprašė jokio patęsimo. Be to, Bendrasis Teismas netaikė jokios proceso organizavimo priemonės. Nors per visą bylos nagrinėjimą buvo pakeisti du teisėjai, teisėjas pranešėjas išliko tas pats.
Ieškovės Teisingumo Teismo prašo panaikinti skundžiamus sprendimus tiek, kiek juose joms skirta piniginė baudas, arba, nepatenkinus šio prašymo, sumažinti baudos dydį. Kadangi tokį prašymą Teisingumo Teismas atmetė 2013 m. lapkričio 26 d. Sprendime Gascogne Sack Deutschland / Komisija (
C‑40/12 P
,
EU:C:2013:768
), jos teigia, kad šiuo atveju galėtų būti kitaip, jei Teisingumo Teismas pritartų ne tik šiam, bet ir kitiems pagrindams. Apeliantės Teisingumo Teismo taip pat prašo pripažinti, kad buvo pažeista Chartijos 47 straipsnio antra pastraipa ir kad tai yra pakankamai sunkus teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas.
Komisija teigia, kad šis pagrindas yra nepriimtinas, nes prieštarauja apeliančių teiginiams Bendrajame Teisme, t. y. kaip galima teigti remiantis 2014 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Ferriera Valsabbia ir Valsabbia Investimenti / Komisija (
T‑92/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:1032
) 362 punktu ir 2014 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Alfa Acciai / Komisija (
T‑85/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:1037
) 345 punktu, kad jos pernelyg ilga laiko tik procedūros Komisijoje, o ne proceso Bendrajame Teisme trukmę.
Iš esmės Komisija prašo atmesti minėtą pagrindą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Komisijos pateiktas nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas turi būti atmestas. Iš tiesų Teisingumo Teismas jau yra konstatavęs, kad, kiek tai susiję su per ilgu bylos nagrinėjimu Bendrajame Teisme, ieškovas, manantis, kad toks per ilgas bylos nagrinėjimas Bendrajame Teisme pažeidžia jo interesus, neprivalo iš karto nurodyti šio pažeidimo. Tam tikrais atvejais jis gali palaukti proceso pabaigos, kad žinotų visą jo trukmę ir turėtų visą reikalingą informaciją, rodančią jo atžvilgiu padarytą pažeidimą (2013 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Gascogne Sack Deutschland / Komisija,
C‑40/12 P
,
EU:C:2013:768
,
punktas). Darytina išvada, kad per procesą Bendrajame Teisme apeliančių išsakyti teiginiai dėl jo trukmės negali, pasibaigus tam procesui, joms kliudyti remtis per ilga jo trukme.
Dėl apeliančių prašymo arba panaikinti skundžiamus sprendimus, arba sumažinti baudos dydį dėl tariamai pernelyg ilgos to proceso trukmės, arba, galiausiai, kad Teisingumo Teismas pripažintų Chartijos 47 straipsnio antros pastraipos pažeidimą, reikia priminti, kad sankcija už šioje nuostatoje nustatytos Sąjungos teismo pareigos pateiktas bylas išnagrinėti per protingą terminą pažeidimą turi būti skiriama pareiškiant Bendrajame Teisme ieškinį dėl žalos atlyginimo, nes toks ieškinys yra veiksminga teisių gynimo priemonė. Taigi reikalavimas atlyginti žalą, atsiradusią dėl Bendrojo Teismo pareigos išnagrinėti bylą per kuo trumpesnį laiką nesilaikymo, negali būti tiesiogiai su apeliaciniu skundu pateiktas Teisingumo Teismui, o turi būti pateiktas pačiam Bendrajam Teismui. Bendrasis Teismas, turintis jurisdikciją pagal SESV 256 straipsnio 1 dalį ir gavęs reikalavimą atlyginti žalą, tokį reikalavimą turi išnagrinėti sudaręs kitą kolegiją nei išsprendusią bylą, kurios nagrinėjimo trukmė kritikuojama (2016 m. birželio 9 d. Sprendimo Repsol Lubricantes y Especialidades ir kt. / Komisija,
C‑617/13 P
,
EU:C:2016:416
,
ir
punktai, bei juose nurodyta jurisprudencija).
Taigi ketvirtas apeliančių pagrindas turi būti atmestas.
Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, kai apeliacinis skundas yra pagrįstas, Teisingumo Teismas Bendrojo Teismo sprendimą panaikina. Šis teismas gali pats priimti galutinį sprendimą, jeigu toje bylos stadijoje tai galima daryti.
Nagrinėjamu atveju Teisingumo Teismas turi būtinus duomenis, kad galėtų priimti galutinį sprendimą dėl apeliančių pareikštų ieškinių Bendrajame Teisme, kuriuo siekiama ginčijamo sprendimo panaikinimo.
Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad dėl šio sprendimo 27–50 punktuose išdėstytų priežasčių ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas tiek, kiek jis taikomas apeliantėms dėl esminių procedūros reikalavimų pažeidimo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teismas priima galutinį sprendimą byloje, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal to reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi apeliančių apeliaciniai skundai ir Bendrajam Teismui pateikti ieškiniai buvo patenkinti, remiantis apeliančių reikalavimais reikia Komisijai nurodyti padengti ne tik savo, bet ir apeliančių patirtas bylinėjimosi išlaidas pirmojoje instancijoje ir apeliaciniame procese.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (devintoji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti 2014 m. gruodžio 9 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Ferriera Valsabbia ir Valsabbia Investimenti / Komisija (
T‑92/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:1032
) ir 2014 m. gruodžio 9 d. Sprendimą Alfa Acciai / Komisija (
T‑85/10
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:1037
).

2.
Panaikinti 2009 m. rugsėjo 30 d. Komisijos sprendimą C(2009) 7492
final
dėl procedūros pagal AP 65 straipsnį (byla COMP/37.956 – Gelžbetonio armatūra, pakartotinis sprendimas), iš dalies pakeistą 2009 m. gruodžio 8 d. Komisijos sprendimu C(2009) 9912
final
, tiek, kiek jis susijęs su
Ferriera Valsabbia SpA, Valsabbia Investimenti SpA
ir
Alfa Acciai SpA
.

3.
Komisija padengia ne tik savo, bet ir
Ferriera Valsabbia SpA, Valsabbia Investimenti SpA
ir
Alfa Acciai SpA
bylinėjimosi išlaidas, patirtas pirmojoje instancijoje ir apeliaciniame procese.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.