CELEX: 62019CJ0410
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Savarankiškai dirbantys prekybos agentai
Direktyva 86/653/EEB
1 straipsnio 2 dalis
Sąvoka „prekybos agentas“
Kompiuterių programinės įrangos tiekimas klientams elektroniniu būdu
Nuolatinės naudojimo licencijos koncesija
Sąvokos „pardavimas“ ir „prekės

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1986 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyvos 86/653/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su savarankiškai dirbančiais prekybos agentais, derinimo (
OL L 382, 1986, p. 17
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 177) 1 straipsnio 2 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
The Software Incubator Ltd
ir
Computer Associates (UK) Ltd
(toliau –
Computer Associates
) ginčą dėl reikalavimo atlyginti žalą, atsiradusią nutraukus tarp šių dviejų bendrovių sudarytą susitarimą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Susitarimas dėl išstojimo
2020 m. sausio 30 d. Sprendimu (ES) 2020/135 dėl Susitarimo dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės išstojimo iš Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos sudarymo (
OL L 29, 2020, p. 1
; toliau – Susitarimas dėl išstojimo) Europos Sąjungos Taryba Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos vardu patvirtino Susitarimą dėl išstojimo, kuris buvo pridėtas prie šio sprendimo.
Susitarimo dėl išstojimo 86 straipsnio „Nebaigtos nagrinėti Europos Sąjungos Teisingumo Teismo bylos“ 2 ir 3 dalyse nurodyta:
„2.   Europos Sąjungos Teisingumo Teismas toliau turi jurisdikciją Jungtinės Karalystės teismų prašymu priimti prejudicinį sprendimą, jei prašymas pateiktas iki pereinamojo laikotarpio pabaigos.
3.   Šiame skyriuje laikoma, kad byla iškelta Europos Sąjungos Teisingumo Teisme ir prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas tuo momentu, kai <…> Teisingumo Teismo <…> kanceliarija užregistravo dokumentą, kuriuo pradedama byla.“
Pagal Susitarimo dėl išstojimo 126 straipsnį pereinamasis laikotarpis prasidėjo šio susitarimo įsigaliojimo dieną ir baigėsi 2020 m. gruodžio 31 d.
Direktyva 86/653
Direktyvos 86/653 antroje ir trečioje konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„[K]adangi nacionalinių įstatymų dėl komercinio atstovavimo skirtumai iš esmės daro įtaką konkurencijos sąlygoms ir pačios veiklos vykdymui [Europos Sąjungoje] bei kenkia tiek prekybos agentams
vis-à-vis
jų atstovaujamiesiems, tiek prekybinių sandorių saugumui; kadangi, be to, tokie skirtumai iš esmės kliudo sudaryti ir vykdyti komercinio atstovavimo sutartis, kai atstovaujamasis ir prekybos agentas yra įsisteigę skirtingose valstybėse narėse;
kadangi prekyba tarp valstybių narių turėtų vykti tokiomis sąlygomis, kurios yra panašios į vienoje bendroje rinkoje esančias sąlygas, todėl būtina suderinti valstybių narių teisines sistemas, kiek to reikalauja deramas bendrosios rinkos veikimas; kadangi šiuo požiūriu įstatymų kolizijai taikomos teisės normos komercinio atstovavimo atveju nepašalina pirmiau minėtų prieštaravimų ir jų nepašalintų, netgi jeigu jos būtų suvienodintos, dėl to pasiūlytas suderinimas, nepaisant tokių normų buvimo, yra būtinas.“
Šios direktyvos 1 straipsnyje numatyta:
„1.   Šioje direktyvoje numatytos derinimo priemonės taikomos valstybių narių įstatymams ir kitiems teisės aktams, reglamentuojantiems prekybos agentų ir jų atstovaujamųjų santykius.
2.   Šioje direktyvoje prekybos agentas – tai savarankiškai dirbantis tarpininkas, kuris turi ilgalaikį įgaliojimą derėtis dėl prekių pardavimo arba pirkimo kito asmens (toliau – atstovaujamasis) naudai arba derėtis ir sudaryti tokius sandorius tokio atstovaujamojo naudai ir jo vardu.
3.   Šioje direktyvoje prekybos agento sąvoka pirmiausia neapima toliau išvardytų asmenų:
–
kurie, patys būdami darbuotojais, yra įgalioti prisiimti įsipareigojimus, įpareigojančius bendroves arba asociacijas,
–
partnerių, kurie teisėtai turi įgaliojimus prisiimti įsipareigojimus, įpareigojančius kitus jo partnerius,
–
administratorių, likvidatorių arba patikėtinių, skiriamų bankroto atveju.“
Minėtos direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Ši direktyva netaikoma:
–
prekybos agentams, kurių veikla nėra apmokama,
–
prekybos agentams, vykdantiems savo veiklą prekių biržose arba prekių rinkose, arba
–
organizacijai, kuri yra žinoma kaip
Crown Agents for Overseas Governments and Administrations
(Didžiosios Britanijos užjūrio vyriausybių ir administracijų investicinė agentūra), įsteigta pagal 1979 m. Jungtinės Karalystės investicinės agentūros įstatymą, bei jos filialams.“
Tos pačios direktyvos 3 straipsnyje nustatyta:
„1.   Vykdydamas savo veiklą, prekybos agentas privalo paisyti savo atstovaujamojo interesų ir elgtis rūpestingai bei sąžiningai.
2.   Prekybos agentas pirmiausia privalo:
a)
tinkamai stengtis derėtis dėl sandorių, o prireikus sudaryti jam pavestus sandorius;
b)
perduoti savo atstovaujamajam visą turimą būtiną informaciją;
c)
laikytis atstovaujamojo duotas protingumo kriterijų atitinkančias instrukcijas.“
Direktyvos 86/653 4 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Atstovaujamasis pirmiausia privalo:
a)
aprūpinti savo prekybos agentą reikiamais dokumentais, susijusiais su jo turimomis prekėmis;
b)
suteikti agentui informaciją, būtiną komercinio atstovavimo sutarčiai vykdyti, ypač pranešti apie tai, kad prekybinių sandorių daug mažiau, nei prekybos agentas galėtų tikėtis.“
Šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Jeigu šiuo klausimu tarp šalių nėra jokio susitarimo, nepažeidžiant valstybių narių privalomų nuostatų dėl atlyginimo dydžio, prekybos agentui turi būti mokamas atlyginimas, kuris mokamas prekybos agentams, paskirtiems tokio agento veiklos vietoje, ir prekėms, numatytoms komercinio atstovavimo sutartyje. Jeigu tokios nusistovėjusios praktikos nėra, tai prekybos agentui priklauso protingumo kriterijų atitinkantis atlyginimas, nustatomas atsižvelgiant į visus sandorio aspektus.“
Jungtinės Karalystės teisė
Direktyva 86/653 į Jungtinės Karalystės teisę perkelta
Commercial Agents (Council Directive) Regulations 1993 (Statutory Instruments 1993/3053)
(1993 m. Prekybos agentų (Tarybos direktyva) taisyklės, toliau – Taisyklės 1993/3053). Šių taisyklių 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Šiose taisyklėse vartojamų sąvokų apibrėžtys:
prekybos agentas – savarankiškai dirbantis tarpininkas, kuris turi ilgalaikį įgaliojimą derėtis dėl prekių pardavimo arba pirkimo kito asmens (toliau – atstovaujamojo) naudai arba derėtis ir sudaryti tokius sandorius tokio atstovaujamojo naudai ir jo vardu. <…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Computer Associates
yra bendrovė, prekiaujanti taikomųjų programų automatizavimo programine įranga, skirta taikomosioms programoms diegti ir valdyti per duomenų centrą (toliau – aptariama programinė įranga). Šios programinės įrangos tikslas yra koordinuoti ir automatiškai vykdyti kitų programinės įrangos taikomųjų programų diegimą ir atnaujinimą skirtingose darbo aplinkose didelėse organizacijose, pavyzdžiui, bankuose ir draudimo įmonėse, tam, kad pagrindinės taikomosios programos būtų visiškai integruotos į programinės įrangos darbo aplinką.
Computer Associates
elektroniniu būdu savo klientams teikė aptariamos programinės įrangos naudojimo licencijas apibrėžtoje teritorijoje leidžiamam galutinių naudotojų skaičiui.
Suteikiant šios programinės įrangos licenciją klientui buvo nustatoma prievolė laikytis įpareigojimų, be kita ko, nesijungti prie minėtos programinės įrangos dalies, dėl kurios jis neturi leidimo, jos nedekompiliuoti ar nekeisti, taip pat nenuomoti, neperleisti, neperduoti ir nesublicencijuoti.
Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, kad aptariamos programinės įrangos naudojimo licencija galėjo būti suteikta arba visam, arba ribotam laikui. Tuo atveju, kai sutartis būdavo nutraukiama dėl kitos šalies padaryto esminio pažeidimo arba dėl jos nemokumo, klientas turėdavo šią programinę įrangą grąžinti
Computer Associates
, ištrinti ar sunaikinti. Praktiškai dauguma suteiktų licencijų buvo nuolatinės. Šiuo klausimu
Computer Associates
išsaugojo visas teises, t. y. be kita ko, autorių teises, nuosavybės teisę, patentus, teises į prekių ženklus ir kitus su minėta programine įranga susijusius turtinius interesus.
2013 m. kovo 25 d.
Computer Associates
sudarė susitarimą su
The Software Incubator
. Pagal šio susitarimo 2.1 punktą pastaroji bendrovė, veikdama
Computer Associates
naudai, įsipareigojo ieškoti potencialių klientų Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje, „siekiant reklamuoti, tiekti rinkai ir parduoti [aptariamą programinę įrangą]“. Pagal šią sutartį
The Software Incubator
pareigos buvo susijusios tik su šios programinės įrangos reklama ir pardavimu.
The Software Incubator
neturėjo jokių įgaliojimų perleisti nuosavybės teisę į šią programinę įrangą.
2013 m. spalio 9 d. raštu
Computer Associates
nutraukė susitarimą su
The Software Incubator
.
The Software Incubator
, remdamasi Direktyvą 86/653 perkeliančių nacionalinės teisės aktų nuostatomis, pareiškė
Computer Associates
ieškinį dėl žalos atlyginimo
High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division
(Aukštasis Teisingumo Teismas (Anglija ir Velsas), Karalienės suolo skyrius, Jungtinė Karalystė).
Computer Associates
ginčijo susitarimo su
The Software Incubator
pripažinimą komercinio atstovavimo sutartimi, tvirtindama, kad kompiuterių programinės įrangos tiekimas elektroniniu būdu klientui, kartu suteikiant nuolatinę šios programinės įrangos naudojimo licenciją, nėra „prekių pardavimas“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalį.
2016 m. liepos 1 d. sprendimu
High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division
(Aukštasis Teisingumo Teismas (Anglija ir Velsas), Karalienės suolo skyrius, Jungtinė Karalystė) patenkino
The Software Incubator
prašymą ir šiai bendrovei priteisė 475000 svarų sterlingų (GBP) (apie 531000 EUR) žalos atlyginimą. Šiomis aplinkybėmis šis teismas nusprendė, kad „prekių pardavimas“, kaip jis suprantamas pagal Taisykles 1993/3053, yra savarankiškai apibrėžta sąvoka, apimanti programinės įrangos tiekimą.
Dėl šio sprendimo
Computer Associates
pateikė apeliacinį skundą
Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
(Apeliacinis teismas (Anglija ir Velsas), Civilinių bylų skyrius, Jungtinė Karalystė). 2018 m. kovo 19 d. sprendime šis teismas konstatavo, kad klientui elektroniniu būdu suteikta programinė įranga nelaikytina „preke“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 86/653 1 straipsnio 2 dalį, kaip ją yra išaiškinęs Teisingumo Teismas. Jis padarė išvadą, kad
Software Incubator
neturėjo „prekybos agento“ statuso, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, ir atmetė jos prašymą dėl žalos atlyginimo.
The Software Incubator
apskundė šį sprendimą
Supreme Court of the United Kingdom
(Jungtinės Karalystės Aukščiausiasis Teismas).
Šis teismas prašo Teisingumo Teismo išaiškinti Direktyvos 86/653 1 straipsnio 2 dalį, nes tai yra būtina siekiant nustatyti, ar sąvoka „prekybos agentas“, kuriam pavesta derėtis dėl „prekių pardavimo“, taikoma tuo atveju, kai kompiuterių programinė įranga tiekiama klientui elektroniniu būdu, o jos naudojimo tvarka nustatyta nuolatinėje licencijoje.
Šiomis aplinkybėmis
Supreme Court of the United Kingdom
(Jungtinės Karalystės Aukščiausiasis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar kompiuterių programinės įrangos kopija, kuri yra pateikiama atstovaujamojo klientui elektroniniu būdu, o ne fizinėje laikmenoje, yra „prekė“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 86/653 dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su savarankiškai dirbančiais prekybos agentais, derinimo 1 straipsnio 2 dalyje pateiktą prekybos agento apibrėžtį?
2.
Ar atvejai, kai kompiuterių programinė įranga atstovaujamojo klientui tiekiama suteikiant nuolatinę licenciją naudoti programinės įrangos kopiją, yra „prekių pardavimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 86/653 1 straipsnio 2 dalyje pateiktą prekybos agento apibrėžtį?“
Dėl prejudicinių klausimų
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad pagal 2020 m. vasario 1 d. įsigaliojusio Susitarimo dėl išstojimo 86 straipsnio 2 dalį Teisingumo Teismas toliau turi jurisdikciją priimti prejudicinį sprendimą dėl Jungtinės Karalystės teismų prašymų, pateiktų iki pereinamojo laikotarpio pabaigos (t. y. 2020 m. gruodžio 31 d.), kaip yra šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą atveju.
Savo klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 86/653 1 straipsnio 2 dalyje vartojama sąvoka „prekių pardavimas“ turi būti aiškinama taip, kad ji gali apimti kompiuterių programinės įrangos tiekimą klientui elektroniniu būdu ir už tam tikrą kainą, kai kartu su šiuo tiekimu suteikiama nuolatinė šios programinės įrangos naudojimo licencija.
Direktyvos 86/653 1 straipsnio 2 dalyje „prekybos agentas“ apibrėžtas kaip savarankiškai dirbantis tarpininkas, kuris turi ilgalaikį įgaliojimą derėtis dėl prekių pardavimo ar pirkimo kito asmens, t. y. atstovaujamojo, naudai arba derėtis ir sudaryti tokius sandorius atstovaujamojo naudai ir jo vardu.
Šioje nuostatoje įtvirtintos trys būtinos ir pakankamos sąlygos, kad asmuo galėtų būti laikomas prekybos agentu. Pirma, toks asmuo turi būti savarankiškai dirbantis tarpininkas. Antra, jis turi būti saistomas ilgalaikės sutarties su atstovaujamuoju. Trečia, jis turi vykdyti veiklą, kuria siekiama derėtis dėl prekių pardavimo ar pirkimo atstovaujamojo naudai arba derėtis ir sudaryti tokius sandorius atstovaujamojo vardu ir jo naudai (2018 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Zako,
C‑452/17
,
EU:C:2018:935
,
punktas).
Šiuo atveju ginčijama tik trečioji iš šių sąlygų, kiek ji susijusi su derybomis dėl „prekių pardavimo“ atstovaujamojo naudai. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad Direktyvoje 86/653 sąvoka „prekių pardavimas“ neapibrėžta ir nėra jokios nuorodos į nacionalinę teisę, kiek tai susiję su šios sąvokos reikšme.
Šiomis aplinkybėmis sąvoka „prekių pardavimas“ visoje Europos Sąjungoje turi būti aiškinama autonomiškai ir vienodai, atsižvelgiant į vienodo Sąjungos teisės taikymo reikalavimus, susijusius su lygybės principu. Taigi ši sąvoka yra savarankiška Sąjungos teisės sąvoka, kurios apimtis negali būti nustatyta atsižvelgiant į valstybių narių teisėje žinomas sąvokas ar nacionaliniu lygmeniu atliekamas klasifikacijas (pagal analogiją žr. 2020 m. liepos 9 d. Sprendimo RL (Direktyva dėl kovos su pavėluotu mokėjimu),
C‑199/19
,
EU:C:2020:548
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad terminų, kurių apibrėžtis Sąjungos teisėje nepateikiama, reikšmė ir apimtis turi būti nustatomos pagal šių terminų įprastą reikšmę bendrinėje kalboje, atsižvelgiant į jų vartojimo kontekstą ir teisės aktų, kuriuose jie vartojami, tikslus (2020 m. birželio 4 d. Sprendimo Trendsetteuse,
C‑828/18
,
EU:C:2020:438
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Būtent atsižvelgiant į šias aplinkybes reikia nustatyti, ar Direktyvos 86/653 1 straipsnio 2 dalyje vartojama sąvoka „prekių pardavimas“ gali apimti kompiuterių programinės įrangos tiekimą klientui elektroniniu būdu ir už tam tikrą kainą, kai kartu su šiuo tiekimu suteikiama nuolatinė šios programinės įrangos naudojimo licencija.
Dėl šios nuostatos formuluotės reikia pažymėti, kad joje bendrai daroma nuoroda į sąvoką „prekių pardavimas“, tačiau neapibrėžiami terminai „pardavimas“ arba „prekės“, kurių apibrėžtys, beje, nepateiktos jokioje kitoje šios direktyvos nuostatoje.
Pirma, kiek tai susiję su terminu „prekės“, pažymėtina, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją šis terminas turi būti suprantamas kaip gaminiai, kuriuos galima įvertinti pinigais ir kurie patys gali būti komercinių sandorių objektas (šiuo klausimu žr. 2006 m. spalio 26 d. Sprendimo Komisija / Graikija,
C‑65/05
,
EU:C:2006:673
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Iš to matyti, kad minėtas terminas dėl savo bendros apibrėžties gali apimti tokią kompiuterių programinę įrangą, kaip aptariama programinė įranga, nes ji turi komercinę vertę ir gali būti komercinio sandorio objektas.
Be to, reikia patikslinti, kad programinė įranga gali būti laikoma „preke“, neatsižvelgiant į tai, ar ji įteikta fizinėje laikmenoje, ar, kaip šiuo atveju, perduota elektroniniu būdu parsisiunčiant ją internetu.
Iš tiesų, viena vertus, kaip savo išvados 55 punkte pažymėjo generalinis advokatas, termino „prekės“ vartojimas įvairiose Direktyvos 86/653 kalbinėse versijose neparodo jokio skirtumo pagal tai, ar atitinkamas turtas yra materialusis, ar nematerialusis.
Kita vertus, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad ekonominiu požiūriu į CD-ROM arba DVD įrašytos kompiuterio programos pardavimas ir jos pardavimas atsisiunčiant internetu yra panašūs, nes perdavimo internetu būdas funkciniu atžvilgiu atitinka materialios laikmenos įteikimą (2012 m. liepos 3 d. Sprendimo UsedSoft,
C‑128/11
,
EU:C:2012:407
,
punktas).
Taigi terminas „prekės“, kaip jis suprantama pagal Direktyvos 86/653 1 straipsnio 2 dalį, gali apimti kompiuterių programinę įrangą, neatsižvelgiant į tai, kaip ši programinė įranga įteikiama.
Antra, remiantis visuotinai pripažįstamu apibrėžimu, „pardavimas“ yra susitarimas, kai vienas asmuo už tam tikrą kainą perleidžia kitam asmeniui savo turimas nuosavybės teises į jam priklausantį materialųjį arba nematerialųjį turtą (2012 m. liepos 3 d. Sprendimo UsedSoft,
C‑128/11
,
EU:C:2012:407
,
punktas).
Konkrečiu kompiuterių programinės įrangos kopijos pardavimo atveju, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad kompiuterio programos kopijos parsisiuntimas ir licencinės sutarties dėl šios kopijos naudojimo sudarymas sudaro nedalomą visumą. Iš tiesų tokios programos kopijos parsisiuntimas yra beprasmis, jeigu jos turėtojas negali šia kopija naudotis. Dėl to šie du veiksmai, siekiant juos teisiškai kvalifikuoti, turi būti nagrinėjami kartu (šiuo klausimu žr. 2012 m. liepos 3 d. Sprendimo UsedSoft,
C‑128/11
,
EU:C:2012:407
,
punktą).
Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad suteikiant kompiuterių programinės įrangos kopiją leidžiant ją parsisiųsti ir sudarant su ja susijusią naudojimo licencijos sutartį siekiama, kad klientai galėtų nuolat naudotis šia kopija po to, kai sumoka tam tikrą kainą, kurios paskirtis – sudaryti autoriaus teisių turėtojui galimybę gauti atlyginimą, atitinkantį jam priklausančio kūrinio kopijos ekonominę vertę, o tai reiškia, kad perduodama nuosavybės teisė į šią kopiją (šiuo klausimu žr. 2012 m. liepos 3 d. Sprendimo UsedSoft,
C‑128/11
,
EU:C:2012:407
,
ir
punktus).
Taigi, atsižvelgiant į Direktyvos 86/653 1 straipsnio 2 dalies formuluotę, darytina išvada, kad kompiuterių programinės įrangos tiekimas klientui elektroniniu būdu ir už tam tikrą kainą, kai kartu su šiuo tiekimu suteikiama nuolatinė šios programinės įrangos naudojimo licencija, gali patekti į sąvoką „prekių pardavimas“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
Šį aiškinimą patvirtina šio straipsnio kontekstas.
Direktyvos 86/653 1 straipsnio 3 dalyje ir 2 straipsnyje numatytos tam tikros aiškiai apibrėžtos būtent sąvokos „prekybos agentas“ ir šios direktyvos taikymo srities išimtys (2018 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Zako,
C‑452/17
,
EU:C:2018:935
,
punktas).
Vis dėlto nė viena iš šių išimčių nėra susijusi su „prekių pardavimo“, sudarančio, kaip nurodyta minėtos direktyvos 1 straipsnio 2 dalyje, „prekybos agento“ veiklą, pobūdžiu.
Be to, kaip savo išvados 66 ir 67 punktuose iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, tokios rūšies „prekių pardavimas“, kaip aprašytas šio sprendimo 43 punkte, netrukdo nei tam, kad prekybos agentui ir atstovaujamajam tenkančios teisės ir pareigos būtų vykdomos pagal Direktyvos 86/653 3–5 straipsnių nuostatas, nei tam, kad prekybos agentas gautų šios direktyvos 6 straipsnio nuostatas atitinkantį atlyginimą.
Galiausiai šį aiškinimą patvirtina Direktyvos 86/653 tikslai, nes, kaip matyti iš jos antros ir trečios konstatuojamųjų dalių, ja siekiama apsaugoti prekybos agentus jų santykiuose su atstovaujamaisiais, skatinti komercinių sandorių saugumą ir palengvinti prekybą tarp valstybių narių, suderinant jų teisines sistemas komercinio atstovavimo srityje (šiuo klausimu žr. 2018 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Zako,
C‑452/17
,
EU:C:2018:935
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šiuo klausimu pažymėtina, kad kiltų pavojus Direktyva 86/653 suteiktos apsaugos veiksmingumui, jeigu programinės įrangos tiekimas šio sprendimo 43 punkte nurodytomis sąlygomis neturėtų būti įtrauktas į sąvoką „prekių pardavimas“, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalį.
Iš tiesų toks minėtos nuostatos aiškinimas reikštų, kad ši apsauga netaikoma asmenims, kurie, pasinaudodami šiuolaikinių technologijų priemonėmis, vykdo panašias užduotis kaip ir prekybos agentai, kurių užduotis – prekyba apčiuopiamomis prekėmis, visų pirma vykdant klientų paieškas.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti: Direktyvos 86/653 1 straipsnio 2 dalyje vartojama sąvoka „prekių pardavimas“ turi būti aiškinama taip, kad ji gali apimti kompiuterių programinės įrangos tiekimą klientui elektroniniu būdu ir už tam tikrą kainą, kai kartu su šiuo tiekimu suteikiama nuolatinė šios programinės įrangos naudojimo licencija.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1986 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyvos 86/653/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su savarankiškai dirbančiais prekybos agentais, derinimo 1 straipsnio 2 dalyje vartojama sąvoka „prekių pardavimas“ turi būti aiškinama taip, kad ji gali apimti kompiuterių programinės įrangos tiekimą klientui elektroniniu būdu ir už tam tikrą kainą, kai kartu su šiuo tiekimu suteikiama nuolatinė šios programinės įrangos naudojimo licencija.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.