CELEX: 62019CJ0193
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė
Sienų kontrolė, prieglobstis ir imigracija
Konvencija, įgyvendinanti Šengeno susitarimą
Tikrinimas Šengeno informacinėje sistemoje (ŠIS), kai nagrinėjamas trečiosios šalies piliečio, dėl kurio duotas perspėjimas neįsileisti, pateiktas prašymas išduoti leidimą gyventi šalyje
25 straipsnio 1 dalis
Šengeno sienų kodeksas
Trečiųjų šalių piliečių atvykimo sąlygos
6 straipsnio 1 ir 5 dalys
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija
7 straipsnis ir 24 straipsnio 2 dalis
Atsisakymas pratęsti leidimą gyventi šalyje, išduotą šeimos susijungimo tikslu, dėl to, kad prašytojo tapatybė nėra tiksliai nustatyta

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1990 m. birželio 19 d. Šengene (Liuksemburgas) pasirašytos ir 1995 m. kovo 26 d. įsigaliojusios Konvencijos dėl Šengeno susitarimo, 1985 m. birželio 14 d. sudaryto tarp Beniliukso ekonominės sąjungos valstybių, Vokietijos Federacinės Respublikos ir Prancūzijos Respublikos vyriausybių dėl laipsniško jų bendrų sienų kontrolės panaikinimo, įgyvendinimo (
OL L 239, 2000, p. 19
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 2 t., p. 9), iš dalies pakeistos 2010 m. kovo 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 265/2010 (
OL L 85, 2010, p. 1
) (toliau – KĮŠS), ir 2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/399 dėl taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Sąjungos kodekso (Šengeno sienų kodeksas) (
OL L 77, 2016, p. 1
, toliau – Šengeno sienų kodeksas), išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Gambijos piliečio A ir
Migrationsverket
(Migracijos tarnyba, Švedija) ginčą dėl šios tarnybos sprendimo atmesti A prašymą pratęsti leidimą gyventi šalyje šeimos susijungimo tikslu, motyvuojant tuo, kad jo tapatybė negalėjo būti tiksliai nustatyta.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
KĮŠS
KĮŠS 25 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Kai valstybė narė ketina išduoti leidimą gyventi, ji sistemingai vykdo paiešką Šengeno informacinėje sistemoje. Kai valstybė narė nagrinėja, ar išduoti leidimą gyventi užsieniečiui, kuriam pagal duotą perspėjimą draudžiama atvykti, ji pirmiausia konsultuojasi su perspėjimą davusia valstybe nare ir atsižvelgia į jos interesus; leidimas gyventi išduodamas tik dėl labai svarbių priežasčių, ypač dėl humanitarinių priežasčių ar tarptautinių įsipareigojimų.
Kai leidimas gyventi išduodamas, perspėjimą davusi valstybė narė perspėjimą atšaukia, bet atitinkamą užsienietį gali įtraukti į savo nacionalinį neįleidžiamų asmenų sąrašą.“
Šengeno sienų kodeksas
Kaip matyti iš Šengeno sienų kodekso 1 straipsnio antros pastraipos, jame „nustatomos taisyklės, reglamentuojančios asmenų kontrolę jiems kertant Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienas“.
Šio kodekso 6 straipsnyje „Trečiųjų šalių piliečių atvykimo sąlygos“ nustatyta:
„1.   Numatomam buvimui valstybių narių teritorijoje, kurio bendra trukmė neviršija 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį, kai laikoma, kad kiekviena tokio buvimo diena įeina į 180 dienų laikotarpį, trečiųjų šalių piliečių atvykimo sąlygos yra tokios:
a)
jie turi turėti galiojantį kelionės dokumentą, kuriuo jo turėtojui leidžiama kirsti sieną <…>;
<…>
d)
jie nėra asmenys, dėl kurių į ŠIS yra įtrauktas įspėjimas neįsileisti;
e)
jie nelaikomi keliančiais grėsmę nei vienos iš valstybių narių viešajai tvarkai, vidaus saugumui, visuomenės sveikatai ar tarptautiniams santykiams, pirmiausia – dėl jų valstybių narių duomenų bazėse nėra įtrauktas įspėjimas neįsileisti dėl išvardintų priežasčių.
<…>
5.   Nukrypstant nuo 1 dalies:
<…>
c)
trečiųjų šalių piliečiams, kurie neatitinka vienos ar kelių 1 dalyje nurodytų sąlygų, valstybė narė gali leisti atvykti į savo teritoriją dėl humanitarinių motyvų, nacionalinių interesų arba tarptautinių įsipareigojimų. Jeigu dėl trečiosios šalies piliečio yra priimtas įspėjimas, kaip nurodyta 1 dalies d punkte, jam leidžianti atvykti valstybė narė apie tai atitinkamai praneša kitoms valstybėms narėms.“
Švedijos teisė
2015 m. rugsėjo 29 d.
Utlänningslag
(Užsieniečių įstatymas) (SFS 2005, Nr. 716) 2 skyriaus 1 straipsnyje numatyta:
„Į Švediją atvykstantis ar joje gyvenantis užsienietis privalo turėti pasą.“
To paties įstatymo 5 skyriaus 3 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodyta:
„Atsižvelgiant į 17–17b straipsnių nuostatas, leidimas gyventi šalyje išduodamas:
1.
Užsieniečiams, kurių sutuoktinis arba kartu gyvenantis partneris gyvena Švedijoje arba jam išduotas leidimas gyventi šalyje,
<…>“
To paties įstatymo 5 skyriaus 8 straipsnyje numatyta:
„Pagal 3 straipsnio pirmos pastraipos 1 punktą užsieniečiui išduotas leidimas gyventi <…> pirmojo sprendimo priėmimo momentu yra apribojamas laiko atžvilgiu, išskyrus atvejus, kai:
1)
užsienietis ilgą laiką gyvena užsienyje su savo sutuoktiniu ar partneriu; arba
2)
kitaip yra akivaizdu, kad santykiai tikrai egzistuoja.
<…>“
Užsieniečių įstatymo 5 skyriaus 16 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta:
„Užsienietis, kuriam pagal 8 straipsnį dėl šeimos ryšių buvo išduotas laikinas leidimas gyventi šalyje, dėl šios priežasties gali gauti naują leidimą laikinai ar nuolat gyventi šalyje tik tuo atveju, jei tokie ryšiai išlieka.“
Šio įstatymo 5 skyriaus 17a straipsnio pirmoje ir antroje pastraipose nustatyta:
„3 straipsnyje nurodytais atvejais galima atsisakyti išduoti leidimą gyventi šalyje:
1)
jei buvo tyčia pateikta netiksli informacija arba sąmoningai nutylėta apie aplinkybes, kurios yra esminės išduodant leidimą gyventi šalyje; [arba]
2)
įvaikinimo, santuokos ar gyvenimo kartu nesusituokus atvejais, kai šie veiksmai buvo atlikti vien tam, kad užsienietis įgytų teisę gyventi šalyje; arba
3)
jei užsienietis kelia grėsmę viešajai tvarkai ar visuomenės saugumui.
Taip pat gali būti atsisakyta išduoti leidimą gyventi šalyje 3 straipsnio pirmos pastraipos 1 punkte <…> nurodytais atvejais, jei:
1)
sutuoktiniai arba sugyventiniai negyvena santuokinio gyvenimo arba neketina jo gyventi;
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2013 m. gruodžio 9 d. Švedijos valdžios institucijos išdavė Gambijos piliečiui A laikiną leidimą gyventi šalyje, kad šis galėtų atvykti pas savo Švedijos pilietybę turinčią sutuoktinę.
Prieš atvykdamas į Švedijos teritoriją A pateikė prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje ir kaip savo tapatybės įrodymą pateikė savo kilmės šalies pasą.
2015 m. lapkričio 9 d. A pateikė Migracijos tarnybai prašymą pratęsti šį laikiną leidimą gyventi šalyje.
Nagrinėdama šį prašymą Migracijos tarnyba gavo Norvegijos institucijų informaciją, kad suinteresuotasis asmuo buvo sulaikytas Norvegijoje, kur naudojosi suklastotais kitų asmenų vardu išduotais tapatybę patvirtinančiais dokumentais. Be to, pasinaudojęs suklastotu tapatybę patvirtinančiu dokumentu suinteresuotasis asmuo Norvegijoje buvo nuteistas laisvės atėmimo bausme už narkotinių medžiagų laikymą ir pardavimą, galutiniu sprendimu išsiųstas iš šalies ir jam nustatytas draudimas į ją atvykti, o ŠIS buvo paskelbtas perspėjimas neleisti jam atvykti į Šengeno erdvę. Be to Švedijoje buvo įregistruotas kitas Dakare (Senegalas) pasinaudojant suklastotu to paties asmens vardu išduotu tapatybę patvirtinančiu dokumentu pateiktas prašymas išduoti leidimą gyventi šalyje ir atmestas, motyvuojant tuo, kad jis buvo grindžiamas fiktyvia santuoka.
Be to, iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atsakymų į Teisingumo Teismo prašymus pateikti paaiškinimus matyti, kad nuo 2018 m. vasario 13 d. A ir jo sutuoktinė, Švedijos pilietė, išsiskyrė ir kad jie neturi bendrų vaikų. Jis nurodo, kad nuo šiol A gyvena kartu su Norvegijos piliete, su ja turi du nepilnamečius vaikus, kurie taip pat yra Norvegijos piliečiai.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo atsakymuose į prašymus pateikti paaiškinimus taip pat patikslina, kad Norvegijos piliečiai Švedijoje turi „beveik tokias pačias teises gyventi šalyje kaip ir Švedijos piliečiai“, kaip Šiaurės Sąjungos, kurių šalys, be kita ko, yra Švedijos Karalystė ir Norvegijos Karalystė, pasus turintys asmenys, ir kad prašymo pratęsti leidimą gyventi šalyje pateikimo dieną vienintelis A nurodytas ryšys yra tas, kuris egzistuoja su šiais Norvegijos piliečiais. Jis priduria, kad nors nacionaliniame gyventojų registre nurodyta, jog jie neturi nuolatinės gyvenamosios vietos Švedijoje, ši informacija „gali būti bet kada pakeista ir nebūtinai yra tiksli“, nes „emigravimo registracijos faktas gali būti paaiškintas nurodant įvairias priežastis“. Tačiau jis patikslina, kad A tebėra įregistruotas kaip turintis nuolatinę gyvenamąją vietą Malmėje (Švedija).
2017 m. birželio 2 d. sprendimu Migracijos tarnyba atmetė A pateiktą prašymą pratęsti laikiną leidimą gyventi šalyje, motyvuodama, be kita ko, tuo, kad jo tapatybė nebuvo įrodyta.
Šį sprendimą A apskundė
Förvaltningsrätten i Malmö – Migrationsdomstolen
(Malmės administracinis teismas, nagrinėjantis bylas imigracijos srityje, Švedija).
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl Sąjungos teisėje numatytų reikalavimų, susijusių su trečiosios šalies piliečio, kurio prašymas išduoti leidimą gyventi šalyje, pateiktas tuomet, kai jis jau yra nacionalinėje teritorijoje, grindžiamas ne tarptautinės apsaugos ar humanitarinėmis priežastimis, o prašytojo šeimos susijungimo, tapatybės nustatymu. Šis teismas visų pirma klausia, ar pagal Sąjungos teisę reikalaujama, kad trečiosios šalies piliečio, prašančio išduoti tokį dokumentą, tapatybė būtų tiksliai nustatyta, net jeigu jo nuolatinė gyvenamoji vieta jau yra nacionalinėje teritorijoje.
Šis teismas nurodo, kad pagal Švedijos teisę tam, kad būtų išduotas leidimas gyventi šalyje, kuris negrindžiamas tarptautinės apsaugos ar humanitarinėmis priežastimis, turi būti įrodyta, kad prašytojo tapatybė yra tikrai nustatyta, pateikiant pasą, galiojantį prašomo išduoti leidimo gyventi šalyje galiojimo laikotarpiu. Vis dėlto šios taisyklės išimtys galimos esant situacijoms, kurios neatitinka pagrindinėje byloje nagrinėjamo atvejo.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad, pirma,
Migrationsöverdomstolen
(Aukščiausiasis imigracijos teismas, Švedija) 2011 m. gegužės 12 d. Sprendime Nr. MIG 2011:11 nusprendė, jog leidimo laikinai gyventi šalyje išdavimas trečiosios šalies piliečiui remiantis ryšiu su Švedijos Karalyste, būtent santuoka, išdavimas suponuoja, kad prašytojo tapatybė turi būti tiksliai nustatyta, nes ši sąlyga būtina, kad būtų įvykdyti įsipareigojimai pagal KĮŠS ir Šengeno sienų kodeksą. Antra, jis nurodo, kad šis Aukščiausiasis Teismas panaikino
Förvaltningsrätten i Stockholm
–
Migrationsdomstolen
(Stokholmo administracinis teismas, nagrinėjantis bylas imigracijos srityje, Švedija) sprendimą, nusprendęs, kad pagal KĮŠS ir Šengeno sienų kodeksą draudžiama taikyti žemesnį tapatybės įrodinėjimo standartą, leidžiamą pagal
lag om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige
(Įstatymas dėl laikinųjų apribojimų, susijusių su galimybe gauti leidimą gyventi Švedijoje) (SFS 2016, Nr. 752) 16 f straipsnį, kuriame konkrečiai numatytas leidimo gyventi šalyje išdavimas mokymosi tikslais, kai siekiama įgyti vidurinį išsilavinimą.
Migrationsöverdomstolen
(Aukščiausiasis imigracijos teismas) taip pat pažymėjo, kad jo 2011 m. gegužės 12 d. Sprendime Nr. MIG 2011:11 nurodyta pareiga tiksliai nustatyti tapatybę taikoma tik trečiųjų šalių piliečių, kurie dar nėra Švedijos teritorijoje, pateiktiems prašymams išduoti leidimą gyventi šalyje.
Šiomis aplinkybėmis
Förvaltningsrätten i Malmö – Migrationsdomstolen
(Malmės administracinis teismas, nagrinėjantis bylas imigracijos srityje, Švedija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar pagal [KĮŠS] nuostatas, visų pirma nuostatas dėl sistemingų tikrinimų [ŠIS], ir pagal Šengeno sienų kodekso nuostatas, įskaitant jame nustatytą reikalavimą turėti galiojantį pasą, draudžiama išduoti leidimą gyventi šalyje pagal Švedijoje pateiktą prašymą, kuris nepagrįstas apsaugos ar humanitariniais motyvais, jeigu prašymą pateikusio asmens tapatybė aiškiai nenustatyta?
2.
Jei atsakymas į šį klausimą būtų teigiamas, ar nacionalinėje teisėje arba jurisprudencijoje gali būti nustatytos reikalavimo įrodyti tapatybę išimtys?
3.
Jei atsakymas į antrąjį klausimą būtų neigiamas, kokios išimtys leidžiamos (jei leidžiamos) pagal Sąjungos teisę?“
Procesas Teisingumo Teisme
Dėl su koronaviruso pandemija susijusios grėsmės sveikatai nusprendęs priimti sprendimą nerengdamas posėdžio, Teisingumo Teismas pateikė Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodytiems suinteresuotiesiems asmenims kelis klausimus atsakyti raštu; į juos atsakė A, Migracijos tarnyba, Švedijos vyriausybė ir Europos Komisija.
Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo
Švedijos vyriausybė teigia, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinas, nes, pirma, nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nepakankamai išdėstytos pagrindinės bylos faktinės ir teisinės aplinkybės, kad Teisingumo Teismas galėtų naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus. Antra, šioje nutartyje nematyti ryšio tarp prašomo Sąjungos teisės išaiškinimo ir pagrindinės bylos faktinių aplinkybių ar dalyko, juo labiau kad pagal šioje byloje taikytinus nacionalinės teisės aktus reikalaujama, kad prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje pateikęs asmuo pateiktų tikrų jo tapatybės įrodymų, o sąlygos, kuriomis pripažįstama nenustatyta tapatybė, nėra įvykdytos. Galiausiai iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat negalima aiškiai nustatyti ryšio tarp prašomų išaiškinti Sąjungos teisės nuostatų ir pagrindinėje byloje taikytinų nacionalinės teisės nuostatų, taigi neaiški prejudicinių klausimų svarba sprendimui toje byloje.
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, jam ir nacionaliniams teismams bendradarbiaujant pagal SESV 267 straipsnį, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečias pagrindinės bylos aplinkybes turi įvertinti tai, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą tuo atveju, jeigu pateikti klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (žr., be kita ko, 2019 m. lapkričio 19 d. Sprendimo A. K. ir kt. (Aukščiausiojo Teismo Drausmės bylų kolegijos nepriklausomumas),
C‑585/18, C‑624/18 ir C‑625/18
,
EU:C:2019:982
,
punktą ir 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Junqueras Vies,
C‑502/19
,
EU:C:2019:1115
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Tuo remiantis darytina išvada, kad nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės išaiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nurodytą teisinį pagrindą ir faktines aplinkybes, kurių Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prašymo tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (žr., be kita ko, 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Airbnb Ireland,
C‑390/18
,
EU:C:2019:1112
,
punktą ir 2018 m. spalio 24 d. Sprendimo XC ir kt.,
C‑234/17
,
EU:C:2018:853
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išdėstė priežastis, dėl kurių mano, kad jo nagrinėjamam ginčui išspręsti būtinas tiek KĮŠS nuostatų, susijusių su ŠIS atliekamais tikrinimais, tiek Šengeno sienų kodekso nuostatų, pagal kurias reikalaujama, kad visi trečiosios šalies piliečiai turėtų galiojantį kelionės dokumentą per visą prašomo gyvenimo šalyje laikotarpį, išaiškinimas. Jis taip pat nurodė Teisingumo Teismui pakankamai faktinių ir teisinių aplinkybių, kad šis galėtų naudingai atsakyti į pateiktus klausimus. Taigi neatrodo, kad klausimai dėl šių nuostatų aiškinimo visiškai nesusiję su pagrindinės bylos faktais ar dalyku arba susiję su hipotetine problema. Be to, ryšys tarp Sąjungos teisės nuostatų, kurias prašoma išaiškinti, ir pagrindinėje byloje taikytinų nacionalinės teisės nuostatų, susijusių su prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje pateikusio asmens tapatybės įrodymo reikalavimais, yra aiškus atsižvelgiant į šio sprendimo 21 punkte nurodytą nacionalinę teismo praktiką, susijusią su šiais reikalavimais, kurių tikslas, kaip nurodė pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, yra įvykdyti įsipareigojimus pagal KĮŠS ir Šengeno sienų kodeksą.
Vadinasi, prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar KĮŠS nuostatos, visų pirma jos 25 straipsnio 1 dalis, ir (arba) Šengeno sienų kodekso nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias leidžiama išduoti, pratęsti ar atnaujinti leidimą gyventi šalyje šeimos susijungimo tikslu, kurio būdamas šios valstybės narės teritorijoje prašo trečiosios šalies pilietis, dėl kurio ŠIS pateiktas perspėjimas neleisti atvykti į Šengeno erdvę ir kurio tapatybės nebuvo galima nustatyti remiantis galiojančiu kelionės dokumentu.
Pirma, KĮŠS 25 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta, kad valstybė narė, ketinanti išduoti leidimą gyventi šalyje, turi sistemingai atlikti tikrinimus ŠIS, o kai dėl prašytojo yra įtrauktas perspėjimas jo neįsileisti į Šengeno erdvę, ši valstybė gali išduoti tokį dokumentą tik „dėl labai svarbių priežasčių, ypač dėl humanitarinių priežasčių ar tarptautinių įsipareigojimų“, pasikonsultavusi su perspėjimą davusia valstybe nare ir atsižvelgusi į jos interesus. Iš šios nuostatos antros pastraipos matyti, kad kai šis leidimas gyventi šalyje išduodamas, perspėjimą davusi valstybė narė turi jį atšaukti ŠIS, tačiau gali įtraukti prašytoją į savo nacionalinį neįleidžiamų asmenų sąrašą.
Taigi šiomis nuostatomis siekiama užkirsti kelią situacijoms, kai trečiosios šalies piliečiui būtų išduotas leidimas gyventi šalyje ir kartu dėl jo į ŠIS būtų įtrauktas perspėjimas neleisti jam atvykti į Šengeno erdvę (žr. be kita ko, 2018 m. sausio 16 d. Sprendimo E,
C‑240/17
,
EU:C:2018:8
,
punktą).
Vis dėlto KĮŠS 25 straipsnio 1 dalies nuostatose nenustatytos teisinės sąlygos, kurias toks pilietis turi atitikti, kad galėtų atvykti į Šengeno erdvę ir joje gyventi, įskaitant dėl jo tapatybės nustatymo.
Be to, kaip savo išvados 62 punkte pažymėjo generalinis advokatas, KĮŠS 25 straipsnio 1 dalyje numatytas išankstinio konsultavimosi mechanizmas nelemia sistemingo trečiosios šalies piliečio, dėl kurio į ŠIS įtrauktas perspėjimas neleisti atvykti į Šengeno erdvę, pateikto prašymo išduoti leidimą gyventi šalyje atmetimo. Iš tiesų valstybė narė, kurioje šis trečiosios šalies pilietis pateikė tokį prašymą, išsaugo teisę, šiam piliečiui išduoti šį leidimą gyventi šalyje tik dėl „labai svarbių priežasčių“, atsižvelgusi į perspėjimą davusios valstybės narės interesus.
Nors iš pačios šios nuostatos formuluotės matyti, kad ja siekiama tik dėl „labai svarbių priežasčių“ leisti valstybei narei išduoti leidimą gyventi šalyje trečiosios šalies piliečiui, dėl kurio į ŠIS įtrauktas perspėjimas neleisti atvykti į Šengeno erdvę, ir kad tarp tokių priežasčių aiškiai nurodytos „humanitarin[ės] priežas[tys] ar tarptautin[iai] įsipareigojim[ai]“, vis dėlto tai nereiškia, kad šios dvi priežastys yra vienintelės. Iš tiesų, kadangi šios priežastys pateiktos po prieveiksmio „ypač“, jos nurodytos kaip pavyzdžiai ir negali būti baigtinės.
Kaip savo išvados 66 punkte iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, priežastys, susijusios su atitinkamo trečiosios šalies piliečio pagrindinių teisių, visų pirma teisės į šeimos gyvenimo gerbimą ir vaiko teisių apsaugą, įtvirtintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 7 ir 24 straipsniuose, kurių valstybės narės privalo laikytis, kai įgyvendina KĮŠS, kuri yra neatskiriama Sąjungos teisės dalis pagal prie Sutarčių pridedamą Protokolą Nr. 19 dėl į Europos Sąjungos sistemą integruotos Šengeno
acquis
(
OL C 83, 2010, p. 290
), paisymu, gali patekti į „labai svarbių priežasčių“ sąvoką, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Tuo remiantis darytina išvada, kad KĮŠS 25 straipsnio 1 dalis negali būti aiškinama taip, kad pagal ją iš valstybių narių atimama galimybė išduoti leidimą gyventi šalyje dėl priežasčių, susijusių su šeimos susijungimu, vien dėl to, kad atitinkamo trečiosios šalies piliečio tapatybės negalima tiksliai nustatyti remiantis galiojančiu kelionės dokumentu.
Be to, kaip savo išvados 58 punkte pažymėjo generalinis advokatas, KĮŠS 25 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad ji taikoma ne tik prašymui išduoti leidimą gyventi šalyje, bet ir jau esančio atitinkamos valstybės narės teritorijoje trečiosios šalies piliečio prašymui pratęsti arba atnaujinti tokį leidimą.
Vadinasi, prieš pratęsdama arba atnaujindama leidimą gyventi šalyje kompetentinga nacionalinė institucija turi patikrinti ŠIS, ir kai dėl prašytojo joje yra perspėjimas neleisti atvykti į Šengeno erdvę, ši institucija turi konsultuotis su perspėjimą davusia valstybe nare ir atsižvelgti į jos interesus, nes toks leidimas gyventi šalyje gali būti pratęstas ar atnaujintas tik dėl „labai svarbių priežasčių“, kaip jos suprantamos pagal KĮŠS 25 straipsnio 1 dalį, išaiškintą šio sprendimo 35 punkte.
Savo ruožtu perspėjimą davusios valstybės narės kompetentinga institucija pagal ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą lojalaus bendradarbiavimo principą privalo pareikšti poziciją dėl leidimo gyventi šalyje atitinkamam trečiosios šalies piliečiui išdavimo, pratęsimo arba atnaujinimo, ir tai ji turi padaryti per pagrįstą laikotarpį, kuris turi atitikti konkretų atvejį, suteikiant šiai institucijai laiko reikšmingai informacijai surinkti (šiuo klausimu žr. 2018 m. sausio 16 d. Sprendimo E,
C‑240/17
,
EU:C:2018:8
,
punktą).
Antra, kalbant apie Šengeno sienų kodeksą, reikia priminti, kad pagal šio kodekso 6 straipsnio 1 dalies a punktą trečiųjų šalių piliečiai, kirsdami valstybių narių išorės sienas numatomam buvimui Šengeno erdvėje, kurio „bendra trukmė neviršija 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį“, turi turėti galiojantį kelionės dokumentą, su kuriuo jo turėtojui leidžiama kirsti sieną.
Tuo remiantis darytina išvada, kad Šengeno sienų kodekse nereglamentuota trečiųjų šalių piliečių, kaip antai pareiškėjo pagrindinėje byloje, kurie jau yra valstybės narės teritorijoje ir joje turi leidimą gyventi šalyje šeimos susijungimo tikslu, situacija (šiuo klausimu žr. 2009 m. spalio 22 d. Sprendimo Zurita García ir Choque Cabrera,
C‑261/08 ir C‑348/08
,
EU:C:2009:648
,
punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti:
–
KĮŠS 25 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias leidžiama išduoti, pratęsti ar atnaujinti leidimą gyventi šalyje šeimos susijungimo tikslu, kurio būdamas tos valstybės narės teritorijoje prašo trečiosios šalies pilietis, dėl kurio ŠIS buvo pateiktas perspėjimas neleisti atvykti į Šengeno erdvę ir kurio asmens tapatybės nebuvo įmanoma nustatyti remiantis galiojančiu kelionės dokumentu, kai su perspėjimą davusia valstybe nare buvo konsultuojamasi ir buvo atsižvelgta į jos interesus, o leidimas gyventi šalyje išduodamas, pratęsiamas arba atnaujinamas tik dėl „labai svarbių priežasčių“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą,
–
Šengeno sienų kodeksas, visų pirma jo 6 straipsnio 1 dalies a punktas, turi būti aiškinamas taip, kad jis netaikomas tokioje padėtyje esančiam trečiosios šalies piliečiui.
Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį klausimą, į antrąjį ir trečiąjį klausimus atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1990 m. birželio 19 d. Šengene (Liuksemburgas) pasirašytos ir 1995 m. kovo 26 d. įsigaliojusios Konvencijos dėl Šengeno susitarimo, 1985 m. birželio 14 d. sudaryto tarp Beniliukso ekonominės sąjungos valstybių, Vokietijos Federacinės Respublikos ir Prancūzijos Respublikos vyriausybių dėl laipsniško jų bendrų sienų kontrolės panaikinimo, įgyvendinimo, iš dalies pakeistos 2010 m. kovo 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 265/2010, 25 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias leidžiama išduoti, pratęsti ar atnaujinti leidimą gyventi šalyje šeimos susijungimo tikslu, kurio būdamas tos valstybės narės teritorijoje prašo trečiosios šalies pilietis, dėl kurio ŠIS buvo pateiktas perspėjimas neleisti atvykti į Šengeno erdvę ir kurio asmens tapatybės nebuvo įmanoma nustatyti remiantis galiojančiu kelionės dokumentu, kai su perspėjimą davusia valstybe nare buvo konsultuojamasi ir buvo atsižvelgta į jos interesus, o leidimas gyventi šalyje išduodamas, pratęsiamas arba atnaujinamas dėl „labai svarbių priežasčių“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.

2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/399 dėl taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Sąjungos kodekso (Šengeno sienų kodeksas), konkrečiai jo 6 straipsnio 1 dalies a punktas, turi būti aiškinamas taip, kad jis netaikomas tokioje padėtyje esančiam trečiosios šalies piliečiui.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: švedų.