CELEX: 62015CJ0280
Zahtjev za prethodnu odluku
Žig Europske unije
Uredba (EZ) br. 207/2009
Članak 9. stavak 3. i članak 102. stavak 1.
Obveza suda za žig Europske unije da izda nalog kojim se trećoj strani zabranjuje daljnje vršenje radnji kojima se povređuje žig Europske unije
Nepostojanje zahtjeva za izdavanje takvog naloga
Pojam ‚posebni razlozi’ za neizricanje takve zabrane
Pojam ‚razumne naknade’ za radnje poduzete nakon datuma objave prijave za registraciju žiga Europske unije, a prije objave registracije takvog žiga

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 9. stavka 3. i članka 102. stavka 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (
SL 2009., L 78, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.).
Zahtjev je podnesen u okviru spora između I. Nikolajeve i društva Multi Protect OÜ povodom tužbe zbog povrede žiga Europske unije koju je I. Nikolajeva podnijela protiv tog društva.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba br. 207/2009
Sukladno odredbama članka 9. Uredbe br. 207/2009, naslovljenom „Prava koja proizlaze iz žiga Europske unije”:
„1.   Žig Europske unije nositelju daje isključiva prava u pogledu tog žiga. Nositelj žiga ima pravo spriječiti sve treće strane da bez njegova odobrenja u trgovačkom prometu rabe:
(a)
svaki znak koji je istovjetan sa žigom Europske unije u odnosu na proizvode ili usluge koje su istovjetne s onima za koje je žig Europske unije registriran;
b)
svaki znak kad, zbog istovjetnosti sa žigom Europske unije ili sličnosti žigu Europske unije i istovjetnosti ili sličnosti proizvodima ili uslugama obuhvaćenima žigom Europske unije i tim znakom, postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu; vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u svezu tog znaka i žiga;
[...]
2.   Sukladno odredbama stavka 1.,
inter alia
, može se zabraniti sljedeće:
(a)
isticanje znaka na proizvodima ili na njihovim pakiranjima;
(b)
nuđenje proizvoda ili njihovo stavljanje na tržište ili skladištenje u te svrhe pod tim znakom, ili nuđenje ili pružanje usluga pod tim znakom;
(c)
uvoz ili izvoz proizvoda pod tim znakom;
(d)
uporaba tog znaka na poslovnim dokumentima i u reklamiranju.
3.   Prava koja proizlaze iz žiga Europske unije imaju učinak prema trećim stranama od datuma objave registracije žiga. Međutim, u odnosu na radnje poduzete nakon datuma objave prijave žiga Europske unije, a koje bi nakon objave registracije žiga bile zabranjene na temelju te objave, može se zahtijevati razumna naknada. Sud nadležan za takav slučaj može donijeti odluku o meritumu stvari tek nakon objave registracije.”
Članak 14. Uredbe br. 207/2009, naslovljen „Dopunska primjena nacionalnog zakonodavstva o povredi prava”, glasi:
„1.   Učinci žigova Europske unije uređuju se isključivo odredbama ove Uredbe. U svakom drugom smislu, povreda žiga Europske unije uređuje se nacionalnim zakonodavstvom koje se odnosi na povredu nacionalnog žiga u skladu s odredbama glave X.
2.   Ova Uredba ne sprečava podnošenje tužbi u pogledu žiga Europske unije u okviru pravnih propisa država članica, osobito u vezi s građanskopravnom odgovornošću i nepoštenim tržišnim natjecanjem.
3.   Pravila postupanja koja će se primijeniti određuju se u skladu s odredbama glave X.”
U skladu s člankom 96. te uredbe, pod naslovom „Nadležnost za povrede i valjanost”:
„Sudovi za žig Europske unije imaju isključivu nadležnost:
a)
za postupke povodom tužbe zbog povrede [...] ;
[...]
c)
za postupke povodom tužbe podnesene zbog radnji iz članka 9. stavka 3., druge rečenice;
[...]”
Člankom 101. te uredbe, naslovljenim „Mjerodavno pravo”, propisano je:
„1.   Sudovi za žig Europske unije primjenjuju odredbe ove Uredbe.
2.   U svim pitanjima koja nisu obuhvaćena ovom Uredbom, sud za žig Europske unije primjenjuje svoje nacionalno pravo, uključujući svoje međunarodno privatno pravo.
3.   Ako nije drukčije određeno ovom Uredbom, sud za žig Europske unije primjenjuje poslovnik kojim se uređuje isti tip parnice u odnosu na nacionalni žig u državi članici u kojoj se nalazi njegovo sjedište.”
Članak 102. te uredbe, naslovljen „Sankcije”, određuje:
„1.   Kada sud za žig Europske unije utvrdi da je tuženik povrijedio ili namjeravao povrijediti žig Europske unije, on, osim ako postoje posebni razlozi da to ne učini, izdaje nalog kojim se tuženiku zabranjuje daljnje vršenje radnji kojima se povređuje ili kojima bi se povrijedio žig Europske unije. Sud također poduzima mjere u skladu sa svojim nacionalnim pravom čiji je cilj osigurati poštovanje takve zabrane.
2.   U svakom drugom smislu sud za žig Europske unije primjenjuje pravo one države članice u kojoj je povreda ili prijetnja povredom izvršena, uključujući i njezino međunarodno privatno pravo.”
Direktiva 2004/48/EZ
Članak 13. Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva (
SL 2004., L 157, str. 45
. i ispravak
SL 2004., L 195, str. 16
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 74.), naslovljen „Naknade štete”, propisuje:
„1.   Države članice osiguravaju da nadležna sudska tijela, na zahtjev oštećene stranke, počinitelju povrede koji je znao ili za kojeg je osnovano pretpostaviti da je morao znati da sudjeluje u vršenju povrede, nalože da nositelju prava plati naknadu primjerenu stvarnoj šteti koju je pretrpio kao posljedicu povrede.
Pri određivanju naknade štete sudska tijela:
(a)
uzimaju u obzir sve primjerene aspekte, kao što su negativne gospodarske posljedice, uključujući i izgubljenu dobit, koje je pretrpjela oštećena stranka, svaku nepoštenu dobit koju je ostvario počinitelj povrede i, u odgovarajućim slučajevima, elemente koji nisu gospodarski čimbenici, kao što je moralna šteta koju je povreda nanijela nositelju prava;
ili
(b)
kao alternativa točki (a), ona mogu u odgovarajućim slučajevima odrediti naknadu štete u obliku paušalnog iznosa na temelju elemenata kao što je barem iznos naknada ili pristojbi koje bi povreditelj prava morao platiti da je zatražio odobrenje za korištenje tog prava intelektualnog vlasništva.
2.   Kad počinitelj nije znao, ili nije imao osnovanih razloga znati da sudjeluje u vršenju povrede, države članice mogu propisati da sudska tijela mogu naložiti povrat dobiti ili isplatu naknade štete, koja može biti unaprijed utvrđena.”
Estonsko pravo
Članak 8. stavak 2. kaubamärgiseadusa (Zakon o žigovima) od 22. svibnja 2002. (RT I 2002., 49, 308), u verziji koja je primjenjiva u glavnom postupku propisuje:
„Registrirani žig pravno je zaštićen od dana podnošenja prijave za registraciju [...] pa do isteka roka od 10 godina od dana registracije.”
Članak 57. tog zakona naslovljen „Zaštita isključivog prava” u stavku 1. propisuje:
„Nositelj žiga može podnijeti tužbu protiv svake osobe koja povređuje njegovo isključivo pravo, uključujući i stjecatelja licencije koji je postupio protivno uvjetima ugovora o licenciji:
1)
radi prestanka povrede;
2)
radi naknade imovinske štete prouzročene namjerno ili nepažnjom, uključujući i izmaklu dobit, te neimovinsku štetu.
[...]”
Sukladno odredbama članka 4. stavka 2. tsiviilkohtumenetluse seadustikusa (Zakonik o parničnom postupku) od 20. travnja 2005. (RT I 2005., 26, 197), u verziji koja je primjenjiva u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: Zakonik o parničnom postupku):
„Stranke u okviru sudskog postupka određuju predmet spora i odvijanje postupka, te odlučuju o podnošenju zahtjeva i pravnih lijekova”.
Članak 5. tog zakonika naslovljen „Načelo dispozitivnosti” u stavku 1. propisuje:
„O tužbi se odlučuje na temelju činjenica i zahtjeva koje su stranke podnijele, s obzirom na postavljeni zahtjev.”
Članak 439. navedenog zakonika, naslovljen „Granice nadležnosti za odlučivanje o tužbi” propisuje:
„Sud može odlučivati samo u granicama postavljenog zahtjeva, i ne može odlučivati o zahtjevu koji pred njime nije postavljen.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
I. Nikolajeva nositelj je verbalnog žiga Europske unije HolzProf. Prijava za registraciju tog žiga podnesena je 24. travnja 2010., a objavljena 31. svibnja 2010. Navedeni žig registriran je 14. rujna 2010. pod brojem CTM 00905381, a ta je registracija objavljena 16. rujna 2010.
Dana 24. travnja 2010., I. Nikolajeva sklopila je ugovor o licenciji na temelju kojeg je društvu Holz Prof OÜ dala pravo uporabe njezina žiga, u zamjenu za plaćanje mjesečne naknade u iznosu od 1278 eura.
Tvrdeći da je Multi Protect nezakonito upotrebljavao njezin žig u razdoblju između 3. svibnja 2010. i 28. listopada 2011., osobito time što je upotrebljavao znak istovjetan tom žigu kao „skrivenu ključnu riječ” na portalu kojem je moguće pristupiti putem interneta, I. Nikolajeva tužila je to društvo pred Harju Maakohus (prvostupanjski sud u Harjuu, Estonija).
I. Nikolajeva postavila je sudu koji je uputio zahtjev tužbeni zahtjev koji se sastoji od tri dijela.
Na prvome mjestu, tražila je da se utvrdi da je došlo do povrede nastale time što je Multi Protect nezakonito upotrebljavao njezin žig, tvrdeći da je tom upotrebom povrijeđen članak 9. stavak 1. točka (a) i stavak 2. točka (d) Uredbe br. 207/2009.
Na drugome mjestu, poziva se na stjecanje bez osnove povezano s tom povredom, tražeći isplatu iznosa od 22 791 eura na temelju naknade koristi neosnovano ostvarene navodnom povredom, izračunat množenjem trajanja povrede, odnosno ukupnog razdoblja od 17 mjeseci i 25 dana s iznosom mjesečne naknade utvrđene u predmetnom ugovoru o licenciji.
Na trećemu mjestu, I. Nikolajeva tražila je naknadu neimovinske štete koju je pretrpjela, u visini iznosa koji će odrediti sud pred kojim se vodi postupak. S tim u svezi, tvrdila je među ostalim da joj je pokretanje postupka pred sudom koji je uputio zahtjev i kaznenog postupka zbog istih počinjenih povreda prouzrokovalo duševne boli. Zbog istih tih razloga, njezino se zdravstveno stanje pogoršalo, a predmetni je spor imao negativne učinke na poslovne odnose.
Sud koji je uputio zahtjev smatra da se u glavnom postupku postavlja na prvome mjestu pitanje treba li članak 102. stavak 1. prvu rečenicu Uredbe br. 207/2009 tumačiti na način da taj sud kao sud za žigove Europske unije, mora izdati nalog kojim zabranjuje daljnje vršenje radnji kojima se povređuje žig Unije, iako tužiteljica u svojoj tužbi nije zahtijevala izricanje takve zabrane, a nije se ni pozvala na povredu isključivog prava koje proizlazi iz njezina žiga nakon 28. listopada 2011., nego samo zahtijeva da se utvrde radnje kojima se povređuje žig Unije u razdoblju koje prethodi tom datumu.
U tom pogledu navodi da na temelju mjerodavnog nacionalnog prava, osobito načela dispozitivnosti iz članka 4. stavka 2. Zakonika o parničnom postupku i načela
ne ultra petita
iz članka 439. tog zakonika, nacionalni sud može izdati nalog poput onoga iz članka 102. stavka 1. prve rečenice Uredbe br. 207/2009 samo ako mu je podnesen zahtjev kojim se traži izdavanje takvog naloga.
Pozivajući se na presudu od 14. prosinca 2006., Nokia (
C‑316/05
,
EU:C:2006:789
), sud koji je uputio zahtjev smatra da se po potrebi postavlja i pitanje može li činjenica da tužiteljica iz glavnog postupka nije podnijela zahtjev s ciljem zabrane daljnjeg vršenja radnji kojima se povređuje žig Europske unije, predstavljati „poseban razlog” u smislu članka 102. stavka 1. prve rečenice Uredbe br. 207/2009, koji bi tom sudu poslužio kao osnova za usvajanje prvog dijela tužbenog zahtjeva navedene tužiteljice, a da pritom ne mora izdati nalog kojim izriče tu zabranu.
Na drugome mjestu, sud koji je uputio zahtjev postavlja pitanje o dosegu pojma „razumne naknade” iz članka 9. stavka 3. druge rečenice navedene uredbe i osobito o tome je li tu naknadu moguće primiti za radnje poduzete prije objave prijave za registraciju žiga Europske unije i je li navedena naknada namijenjena naknadi cjelokupne štete koju je pretrpio nositelj predmetnog žiga, uključujući i pretrpljenu neimovinsku štetu.
U tim je okolnostima Harju Maakohus (prvostupanjski sud u Harjuu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Mora li sud za žig Europske unije izdati nalog, poput onoga predviđenog člankom 102. stavkom 1. Uredbe br. 207/2009 i onda kada tužitelj to ne zahtijeva niti stranke tvrde da je tuženik povrijedio ili namjeravao povrijediti žig Europske unije nakon određenog dana u prošlosti ili je riječ o ‚posebnom razlogu’ u smislu prve rečenice naprijed navedene odredbe kada nije podnesen zahtjev odgovarajućeg sadržaja i nije navedena ta okolnost?
2.
Treba li članak 9. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 tumačiti na način da nositelj žiga Europske unije na temelju članka 9. stavka 3. druge rečenice navedene uredbe od treće strane može zahtijevati samo razumnu naknadu za uporabu znaka koji je istovjetan njegovu žigu u razdoblju između objave prijave za registraciju i objave registracije žiga, ali ne i naknadu na temelju pretrpljene štete i uobičajene vrijednosti koristi dobivene povredom a da ne postoji ni pravo na razumnu naknadu za razdoblje koje prethodi objavi prijave za registraciju?
3.
Koju vrstu troškova i drugih naknada uključuje razumna naknada na temelju članka 9. stavka 3. druge rečenice Uredbe br. 207/2009 i može li u nju, među ostalim – i pod kojim okolnostima – biti uključena i naknada neimovinske štete nositelja žiga?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 102. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 tumačiti na način da sud za žig Europske unije mora donijeti nalog kojim se trećoj strani zabranjuje daljnje vršenje radnji kojima se povređuje žig Europske unije, iako nositelj žiga tom sudu nije podnio zahtjev u tom smislu.
Ovaj sud navodi da mu je na temelju pojedinih načela nacionalnog prava na području organizacije građanskog postupka, osobito načela dispozitivnosti i
ne ultra petita
iz članaka 4., 5. i 439. Zakonika o parničnom postupku, zabranjeno izdati nalog poput onoga iz članka 102. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 ako mu nije podnesen zahtjev u tom smislu.
U tom pogledu, valja podsjetiti da sukladno odredbama članka 101. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, ako nije drukčije određeno tom uredbom, sud za žig Europske unije primjenjuje poslovnik kojim se uređuje isti tip parnice u odnosu na nacionalni žig u državi članici u kojoj se nalazi njegovo sjedište.
Međutim, budući da tom uredbom nije određeno drugačije, nije joj protivna primjena navedenog načela dispozitivnosti i načela
ne ultra petita
o kojima je riječ.
Stoga se članku 102. stavku 1. Uredbe br. 207/2009 ne protivi to da, na temelju tih načela nacionalnog postupovnog prava, sud za žig Europske unije ne donese nalog kojim se trećoj strani zabranjuje daljnje vršenje radnji kojima se povrjeđuje žig Europske unije, zbog toga što nositelj predmetnog žiga nije podnio zahtjev u tom smislu.
Budući da nepostojanje obveze izdavanja naloga iz članka 102. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 posljedično proizlazi iz primjene pravila nacionalnog postupovnog prava, te da se ta primjena ne protivi toj uredbi, nije potrebno razmotriti pitanje je li to nepostojanje obveze opravdano postojanjem „posebnog razloga” u smislu te odredbe.
U svakom slučaju, okolnost prema kojoj je nositelj žiga Europske unije, tužbom podnesenom sudu za žig Europske unije samo zatražio da se utvrdi da je došlo do povrede, ali nije zatražio da se naloži prestanak te povrede, ne može se smatrati „posebnim razlogom” u smislu članka 102. stavka 1. navedene uredbe.
Naime, taj se izraz odnosi samo na iznimne situacije u kojima, s obzirom na posebnosti postupanja koje se stavlja na teret trećoj strani, među ostalim činjenicu da više nije u mogućnosti vršiti radnje kojima se povređuje ili kojima bi se povrijedio žig Europske unije koje mu se stavljaju na teret, takav sud nije obvezan izdati nalog kojim trećoj strani zabranjuje daljnje vršenje takvih radnji, iako je nositelj žiga podnio zahtjev u tu svrhu (vidjeti u tom smislu presudu od 14. prosinca 2006., Nokia,
C‑316/05
,
EU:C:2006:789
, t.
35.
).
Imajući u vidu prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 102. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da, na temelju određenih načela nacionalnog postupovnog prava, sud za žig Europske unije ne izda nalog kojim se trećoj strani zabranjuje daljnje vršenje radnji kojima se povrjeđuje žig Unije, zbog toga što nositelj predmetnog žiga tom sudu nije podnio zahtjev u tom smislu.
Drugo i treće pitanje
Svojim drugim i trećim pitanjem, koja valja razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita, s jedne strane, treba li članak 9. stavak 3. drugu rečenicu Uredbe br. 207/2009 tumačiti na način da joj se protivi to da nositelj žiga Europske unije može zahtijevati naknadu za radnje poduzete prije objave prijave za registraciju predmetnog žiga i, s druge strane, obuhvaća li pojam „razumne naknade” iz te odredbe – kada je riječ o radnjama trećih osoba poduzetima nakon objave prijave za registraciju tog žiga, ali prije objave njegove registracije –naknadu štete namijenjenu naknadi cjelokupne štete koju je pretrpio taj nositelj žiga, uključujući i naknadu uobičajene vrijednosti koristi koju je treća osoba stekla upotrebom navedenog žiga kao i naknadu pretrpljene neimovinske štete.
U tom pogledu, valja utvrditi da na temelju članka 9. stavka 3. prve rečenice Uredbe br. 207/2009 prava koja proizlaze iz žiga Europske unije imaju učinak prema trećim stranama od datuma objave registracije predmetnog žiga.
Iz toga slijedi da se isključivo pravo koje za njegova nositelja proizlazi iz žiga Europske unije, koje mu među ostalim omogućuje trećim stranama zabraniti upotrebu predmetnog žiga u okviru tužbe zbog povrede na temelju članka 9. stavaka 1. i 2. Uredbe br. 207/2009, može odnositi samo na radnje trećih strana poduzete nakon objave registracije tog žiga.
Međutim, kako bi se podnositelju prijave za registraciju žiga dodijelila određena mjera zaštite u razdoblju između datuma objave prijave – a riječ je o datumu od kojeg se smatra da su treće strane upoznate s tom prijavom – i datuma objave njegove registracije, članak 9. stavak 3. druga rečenica Uredbe br. 207/2009 propisuje pravo na „razumnu naknadu” zbog radnji do kojih je došlo tijekom tog razdoblja, koje bi bile zabranjene da su poduzete nakon dana registracije navedenog žiga.
Razlog za tu zaštitu su sva imovinska prava koja navedena uredba povezuje s prijavom za registraciju žiga Europske unije.
Naime, sukladno članku 24. Uredbe br. 207/2009, koji se nalazi u njezinu odjeljku 4. naslovljenom „Žigovi zajednice kao predmeti vlasništva”, prijave za registraciju žigova Europske unije mogu biti predmet nekolicine vrsta pravnih poslova poput prijenosa, zasnivanja stvarnih prava ili licencija, koji imaju zajednički cilj odnosno učinak stvaranja ili prijenosa prava na predmetni žig (vidjeti u tom smislu presudu od 4. veljače 2016., Hassan,
C‑163/15
,
EU:C:2016:71
, t.
21.
).
U ovom slučaju, prijava za registraciju predmetnog žiga u glavnom postupku bila je predmet licencije od njezina podnošenja.
Vlastita ekonomska vrijednost prijave za registraciju žiga Europske unije proizlazi i iz drugih prava koja su povezana s tom prijavom. Stoga podnositelj prijave na temelju Uredbe br. 207/2009 od dana podnošenja svoje prijave za registraciju žiga načelno ima pravo prvenstva pred prijavama koje su podnesene kasnije.
Nadalje, takva razmatranja o svim imovinskim pravima povezanima s prijavom za registraciju žiga navela su među ostalim Europski sud za ljudska prava da presudi da, s obzirom na okolnosti slučaja razmatrane u cjelini, takva prijava može predstavljati materijalni interes zaštićen na temelju temeljnog prava vlasništva iz članka 1. Prvog dodatnog Protokola uz Europsku konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisanu u Rimu 4. studenoga 1950. (vidjeti u tom smislu, EKLJP, 11. siječnja 2007., Anheuser‑Busch Inc. protiv Portugala, CE:ECHR:2007:0111JUD007304901, t. 73. do 78.).
Imajući u vidu ta razmatranja, s obzirom na to da se u članku 9. stavku 3. drugoj rečenici Uredbe br. 207/2009 nalazi iznimka koja je strogo ograničena na pravilo prema kojem žig Europske unije nema učinak prema trećim stranama prije objave njegove registracije, valja utvrditi da na temelju te odredbe nije moguće zahtijevati nikakvu naknadu za radnje koje su poduzete prije objave prijave za registraciju takvog žiga.
Nadalje, budući da članak 9. stavak 3. druga rečenica Uredbe br. 207/2009 ne sadržava nikakvo izravno upućivanje na pravo država članica radi utvrđenja njegova smisla i dosega, iz toga prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda proizlazi da pojam „razumne naknade” iz te odredbe u pravilu treba autonomno i ujednačeno tumačiti uzimajući u obzir kontekst navedene odredbe i cilj koji se želi postići propisom o kojem je riječ (vidjeti analogijom presudu od 14. prosinca 2006., Nokia,
C‑316/05
,
EU:C:2006:789
, t.
21.
i navedenu sudsku praksu).
U cilju tog tumačenja, valja – kao što je to istaknuo i sud koji je uputio zahtjev – uzeti u obzir činjenicu da zaštita u obliku „razumne naknade” u smislu članka 9. stavka 3. druge rečenice Uredbe br. 207/2009, za radnje na koje se ta odredba odnosi, mora po svojoj naravi biti ograničenija od one koju uživa nositelj žiga za radnje poduzete nakon dana njegove registracije, s obzirom na to da je interes koji treba zaštititi na temelju prijave za registraciju žiga manji od onoga koji mora uživati žig nakon svoje registracije.
Naime, radnje iz članka 9. stavka 3. druge rečenice navedene uredbe događaju se u trenutku u kojem još nije sigurno hoće li žig za koji je podnesena prijava za registraciju uistinu biti registriran, s obzirom na to da se tomu još uvijek moguće u cijelosti ili djelomično usprotiviti isticanjem apsolutnih ili relativnih razloga za odbijanje registracije.
Stoga se prava koja proizlaze iz prijave za registraciju žiga Europske unije prije registracije predmetnog žiga može kvalificirati „uvjetnima”.
Taj uvjetni karakter uostalom jasno proizlazi iz članka 9. stavka 3. treće rečenice Uredbe br. 207/2009 jer je njome predviđeno da je tužbu koja se temelji na članku 9. stavku 3. drugoj rečenici te uredbe moguće podnijeti sudu za žig Europske unije tek nakon objave registracije žiga o kojem je riječ.
Iz toga slijedi da „razumna naknada” koju je moguće zahtijevati u okviru tužbe koja se temelji na članku 9. stavku 3. drugoj rečenici Uredbe br. 207/2009, mora biti manjeg dosega od naknade štete koju može zahtijevati nositelj žiga Europske unije na temelju štete nastale povredom žiga.
Razlika između te dvije vrste postupaka proizlazi i iz nabrajanja u članku 96. Uredbe br. 207/2009, različitih isključivih nadležnosti sudova za žig Europske unije, jer se u tom članku zasebno spominju pod (a) „postupci povodom tužbe zbog povrede” i pod (c) „postupci povodom tužbe podnesene zbog radnji iz članka 9. stavka 3., druge rečenice” te uredbe.
Osim toga, valja utvrditi da iz članka 101. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 proizlazi da sud za žig Europske unije – s obzirom na to da ta uredba ne sadržava pravila o naknadi štete koju nositelj žiga Europske unije može zahtijevati zbog povrede – načelno na tom području primjenjuje svoje nacionalno pravo, uključujući i svoje međunarodno privatno pravo. Nadalje, iz članka 14. stavka 2. navedene uredbe osobito proizlazi da mu se ne protivi dopunska primjena nacionalnog prava na području povrede prava žiga, i osobito nacionalnog prava u vezi s građanskopravnom odgovornošću.
U tom kontekstu, članak 13. Direktive 2004/48 predviđa pojedina pravila o naknadi štete, čiji je cilj naknada štete uzrokovane povredama, koja se razlikuju ovisno o tome je li treća strana znala ili je za nju osnovano pretpostaviti da je morala znati da sudjeluje u vršenju povrede.
Stoga članak 13. stavak 1. te direktive propisuje naknadu načelno cjelokupne stvarno pretrpljene štete, koja može obuhvaćati neimovinsku štetu u slučaju svjesno počinjene povrede, dok članak 13. stavak 2. te direktive omogućuje samo povrat dobiti ili isplatu naknade štete koja može biti unaprijed utvrđena, kad povreda nije bila svjesno počinjena.
Iako se te odredbe kao takve primjenjuju samo na povrede i stoga na radnje poduzete nakon objave registracije predmetnog žiga, a ne na radnje poduzete prije te objave, poput onih obuhvaćenih člankom 9. stavkom 3. drugom rečenicom Uredbe br. 207/2009, iz toga se ipak može zaključiti da, kao što je to u bitnome istaknuo i nezavisni odvjetnik u točki 51. svojeg mišljenja, naknada koja se duguje na temelju „razumna naknade” ne može biti veća od smanjene naknade propisane člankom 13. stavkom 2. Direktive 2004/48.
Naime, budući da je cilj članka 9. stavka 3. druge rečenice Uredbe br. 207/2009, od objave prijave za njegovu registraciju, pa čak i prije objave njegove registracije uz žig povezati pravâ koja su uvjetne naravi, „razumna naknada” u smislu te odredbe mora imati opseg koji je manji od opsega naknade štete koju može zahtijevati nositelj žiga Europske unije za povrede počinjene nakon objave registracije tog žiga, a čiji je cilj načelno osigurati naknadu cjelokupne stvarno pretrpljene štete koja po potrebi može obuhvaćati i neimovinsku štetu.
Kako bi se odredila „razumna naknada” u smislu članka 9. stavka 3. druge rečenice Uredbe br. 207/2009, valja dakle zadržati kriterij koji se odnosi na povrat dobiti i iz te naknade isključiti naknadu štete koja je veća od one koju je mogao pretrpjeti nositelj predmetnog žiga zbog upotrebe potonjega, koja među ostalim može obuhvaćati i neimovinsku štetu.
Naime, kriterij koji se odnosi na povrat dobiti, u dijelu koji se odnosi na povrat koristi koju su treći neopravdano stekli uporabom predmetnog žiga tijekom razdoblja iz članka 9. stavka 3. druge rečenice Uredbe br. 207/2009, u skladu je s ciljem koji se želi postići tom odredbom, a to je sprečavanje trećih da neosnovano izvlače dobit iz vlastite ekonomske vrijednosti koju ima prijava za registraciju žiga, kad se za njih smatra da su imali saznanja o toj prijavi nakon njezine objave.
Imajući u vidu sva prethodna razmatranja, na drugo i treće pitanje valja odgovoriti tako da članak 9. stavak 3. drugu rečenicu Uredbe br. 207/2009 treba tumačiti na način da joj se protivi to da nositelj žiga Europske unije može zahtijevati naknadu za radnje treće strane poduzete prije objave prijave za registraciju žiga. Kada je riječ o radnjama treće strane poduzetima u razdoblju nakon objave prijave za registraciju predmetnog žiga, ali prije objave njegove registracije, pojam „razumna naknada” iz te odredbe obuhvaća povrat dobiti koju je treća strana stvarno ostvarila upotrebom tog žiga u navedenom razdoblju. S druge strane, taj pojam „razumne naknade” isključuje naknadu štete većeg opsega koju je eventualno pretrpio nositelj navedenog žiga, uključujući i moguću neimovinsku štetu.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenoga, Sud (sedmo vijeće) odlučuje:

1.
Članak 102. stavak 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da, na temelju određenih načela nacionalnog postupovnog prava, sud za žig Europske unije ne izda nalog kojim se trećoj strani zabranjuje daljnje vršenje radnji kojima se povrjeđuje žig Unije, zbog toga što nositelj predmetnog žiga tom sudu nije podnio zahtjev u tom smislu.

2.
Članak 9. stavak 3. drugu rečenicu Uredbe br. 207/2009 treba tumačiti na način da joj se protivi to da nositelj žiga Europske unije može zahtijevati naknadu za radnje treće strane poduzete prije objave prijave za registraciju žiga. Kada je riječ o radnjama treće strane poduzetima u razdoblju nakon objave prijave za registraciju predmetnog žiga, ali prije objave njegove registracije, pojam „razumna naknada” iz te odredbe obuhvaća povrat dobiti koju je treća strana stvarno ostvarila upotrebom tog žiga u navedenom razdoblju. S druge strane, taj pojam „razumne naknade” isključuje naknadu štete većeg opsega koju je eventualno pretrpio nositelj navedenog žiga, uključujući i moguću neimovinsku štetu.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: estonski