CELEX: 62021CJ0164
Преюдициално запитване
Регламент (ЕС) № 651/2014
Член 2, точка 83
Пряко и безусловно препращане към правото на Съюза
Допустимост на въпросите
Помощи за научноизследователска и развойна дейност и иновации
Понятие „организация за научни изследвания и разпространение на знания“
Висше учебно заведение, което извършва стопански и нестопански дейности
Определяне на основната цел

Преюдициалните запитвания се отнасят до тълкуването на член 2, точка 83 от Регламент (ЕС) № 651/2014 на Комисията от 17 юни 2014 година за обявяване на някои категории помощи за съвместими с вътрешния пазар в приложение на членове 107 [ДФЕС] и 108 [ДФЕС] (
ОВ L 187, 2014 г., стр. 1
).
Запитванията са отправени в рамките на спорове между „Baltijas Starptautiskā Akadēmija“ SIA (наричано по-нататък „BSA“) и „Stockholm School of Economics in Riga“ SIA (наричано по-нататък „SSE“), частни висши учебни заведения, от една страна и Latvijas Zinātnes padome (Латвийски научен съвет, Латвия), от друга страна, във връзка с отхвърлянето на заявления за финансиране на проекти, представени от тези учебни заведения в рамките на отправени от Латвийския научен съвет покани за подаване на предложения за проекти за фундаментални и приложни научни изследвания.
Правна уредба
Правото на Съюза
Регламент № 651/2014
Текстът на съображения 45, 47, 48 и 49 от Регламент № 651/2014 е следният:
(45)
Помощите за научноизследователска и развойна дейност и помощите за иновации могат да допринесат за устойчивия икономически растеж, повишаването на конкурентоспособността и нарастването на заетостта. Опитът при прилагането на Регламент (ЕО) № 800/2008 [на Комисията от 6 август 2008 година относно деклариране на някои категории помощи за съвместими с общия пазар в приложение на членове [107 ДФЕС и 108 ДФЕС] (Общ регламент за групово освобождаване)] (
ОВ L 214, 2008 г., стр. 3
)] и Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развойна дейност и иновации показва, че пазарната неефективност може да попречи на пазара да достигне до оптималните обеми и да доведе до неефективност, свързана с външни ефекти, разпространение на обществени блага или знания, непълна и асиметрична информация и координационна и мрежова неефективност.
[…]
(47)
По отношение на помощите за проекти за научноизследователска и развойна дейност подпомаганата част от научноизследователския проект следва изцяло да попада в една от категориите фундаментални научни изследвания, индустриални научни изследвания или експериментално развитие. […]
(48)
За провеждането на революционни научни изследвания и иновации все по-често са необходими висококачествени научноизследователски инфраструктури, тъй като те привличат световни таланти и са от жизненоважно значение за подпомагане на новите информационни и комуникационни технологии и главните базови технологии. […]
(49)
Научноизследователските инфраструктури могат да извършват стопански и нестопански дейности. С цел да се предотврати предоставянето на държавни помощи за стопански дейности чрез публично финансиране на нестопански дейности, разходите и финансирането на стопанските и нестопанските дейности следва да бъдат ясно обособени. В случаите, в които една и съща инфраструктура се използва както за стопански, така и за нестопански дейности, финансирането чрез държавни ресурси на разходите, свързани с нестопанските дейности на инфраструктурата, не представлява държавна помощ. […]“.
Член 1 от този регламент, озаглавен „Приложно поле“, предвижда в параграф 1:
„Настоящият регламент се прилага за следните категории помощи:
[…]
г)
помощи за научноизследователска и развойна дейност и иновации;
[…]“.
Член 2 от този регламент, който е озаглавен „Определения“, гласи:
„За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
[…]
Определения за помощите за научноизследователска и развойна дейност и иновации
83. „Организация за научни изследвания и разпространение на знания“ означава субект (например университети или научноизследователски институти, агенции за технологичен трансфер, иновационни посредници, ориентирани към изследователска дейност физически или виртуални организации за сътрудничество), независимо от неговия правен статут (дали е учреден съгласно публичното или частното право) или начин на финансиране, чиято основна цел е да извършва независими фундаментални научни изследвания, индустриални научни изследвания или експериментално развитие или да разпространява в широк мащаб резултатите от тези дейности посредством преподаване, публикации или трансфер на знания. Когато такъв субект упражнява също така стопански дейности, финансирането, разходите и приходите от тези стопански дейности трябва да се отчитат отделно. Предприятия, които са в състояние да упражняват ключово влияние върху такъв субект, в качеството си например на акционери или членове, [не могат да] се ползват с правото на преференциален достъп до постигнатите от него резултати“.
Съобщението на Комисията от 2014 г.
Точки 17, 19 и 20 от съобщението на Европейската комисия, озаглавено „Рамка за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации“ (
ОВ C 198, 2014 г., стр. 1
) (наричано по-нататък „Съобщението на Комисията от 2014 г.“), предвиждат:
„17.
Организациите за научни изследвания и разпространение на знания („научноизследователските организации“) и научноизследователските инфраструктури са получатели на държавна помощ, ако тяхното публично финансиране отговаря на всички условия в член 107, параграф 1 от [ДФЕС]. Както е обяснено в Известието относно понятието за държавна помощ, и в съответствие с практиката на Съда на Европейския съюз, бенефициерът трябва да отговаря на определението за предприятие, но тази квалификация не зависи от неговия правен статут, т.е. дали той е организиран съгласно публичното или частното право, и от неговия стопански характер, т.е. дали е със стопанска или нестопанска цел. По-скоро за това определяне като предприятие от решаващо значение е дали субектът извършва стопанска дейност, която се състои в предлагане на стоки или услуги на даден пазар […].
[…]
19.
Според Комисията следните дейности по принцип имат нестопански характер:
а)
основните дейности на научноизследователските организации и инфраструктури, по-специално:
–
обучение за по голям брой човешки ресурси с по-добри квалификации. В съответствие със съдебната практика […] и практиката от решения на Комисията […], и както е обяснено в Известието относно понятието за държавна помощ и Съобщението за УОИИ […], общественото образование, организирано в рамките на националната образователна система, което е предимно или изцяло финансирано и контролирано от държавата, се счита за дейност с нестопанска цел […],
–
независими НИРД за повече знания и по-добро разбиране, включително съвместни НИРД, при които научноизследователската организация или инфраструктура участва в ефективно сътрудничество […],
–
широко разпространение на резултатите от научните изследвания, при неизключителни и недискриминационни условия, например чрез преподаване, бази данни със свободен достъп, открити публикации или софтуер с отворен код;
б)
дейностите по трансфер на знания, когато се извършват от научноизследователската организация или инфраструктура (включително от нейните отдели или дъщерни структури), или съвместно с научноизследователска инфраструктура, или от името на други такива субекти, и когато всички печалби от тези дейности се реинвестират в основните дейности на научноизследователската организация или инфраструктура. Възлагането на предоставянето на съответните услуги на трети страни посредством открити тръжни процедури не засяга нестопанското естество на тези дейности.
20.
Ако научноизследователска организация или инфраструктура се използва както за стопански, така и за нестопански дейности, публичното финансиране попада в обхвата на правилата за държавната помощ само доколкото то обхваща разходи, свързани със стопанските дейности […]. […]“.
Латвийското право
Параграф 2.7 от Наредба № 725 на Министерския съвет от 12 декември 2017 г. (Latvijas Vēstnesis, бр. 248, 2017 г.), озаглавена „Fundamentālo un lietišyбсидио pētījumu projektu izvērtēšanas un finansējuma administratrēšanas kārtība“ (условия и ред за оценяване на проектите за фундаментални и приложни научни изследвания и за управление на тяхното финансиране), гласи:
„[П]одателят на проектното предложение е научна институция, вписана в Регистъра на научните институции, която независимо от нейния правен статут (дали е учредена съгласно публичното или частното право) или начин на финансиране съгласно нормативните разпоредби, които регламентират дейностите ѝ (устав, вътрешен правилник или учредителен акт), извършва нестопански основни дейности и отговаря на определението за организация за научни изследвания, съдържащо се в член 2, точка 83 от [Регламент № 651/2014]“.
Съгласно параграф 6 от Наредба № 725:
„Подателят на проектното предложение изпълнява нестопански проект. Той ясно обособява нестопанските основни дейности (и съответните финансови потоци) от считаните за стопански дейности. За стопански се считат дейностите, извършвани за сметка на предприемач, отдаването под наем на научноизследователска инфраструктура и консултантските услуги. Когато извършва и други стопански дейности, които не съответстват на нестопанските основни дейности, научната институция обособява основните си дейности и съответните финансови потоци от останалите си дейности и от съответните им финансови потоци“.
Параграф 12.5 от Наредба № 725 гласи:
„[Латвийският научен съвет] преценява съответствието на проектното предложение със следните критерии за административна допустимост: проектът трябва да се изпълнява от научна институция, която отговаря на изискванията на настоящата наредба“.
Споровете в главните производства и преюдициалните въпроси
По двете дела, отнесени до запитващите юрисдикции, жалбоподателите в главните производства са частни висши учебни заведения, които през 2019 г. и 2020 г. кандидатстват по две отделни покани за подаване на предложения, отправени от Латвийския научен съвет за финансирането на научноизследователски проекти.
Латвийският научен съвет е административен орган под надзора на министъра на образованието и науката, чиято задача е да осъществява националната политика за развитие на науката и технологиите, като осигурява експертност, изпълнение и контрол на научноизследователските програми и проекти, финансирани от държавния бюджет, от Структурните фондове на Европейския съюз и от други чуждестранни финансови източници.
Дело C‑164/21
BSA е регистрирано в Латвия търговско дружество с ограничена отговорност, чиято търговска дейност се състои в предоставянето на услуги в областта на висшето академично и неакадемично образование. То е признато от държавата висше учебно заведение, което освен това е вписано в Регистъра на научните институции.
С решение от 23 януари 2020 г. Латвийският научен съвет приема конкурсни правила относно проектите за фундаментални и приложни научни изследвания за 2020 г., в съответствие с които BSA подава проектно предложение.
С решение от 14 април 2020 г. Латвийският научен съвет отхвърля проектното предложение на BSA като недопустимо за финансиране с мотива, че то не може да се счита за научна институция по смисъла на Наредба № 725, тъй като не отговаря на определението на понятието за „организация за научни изследвания и разпространение на знания“, съдържащо се в член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014.
По-специално Латвийският научен съвет посочва, че представените от BSA документи не съдържат никаква информация за това дали извършването на независими научни изследвания е неговата основна дейност. В това отношение той посочва, че за 2019 г. 84 % от оборота му са от получени такси за образователни услуги, която с оглед на естеството на дейността на BSA (дружество с ограничена отговорност, чиято основна цел е да реализира печалба) е стопанска дейност. Поради това Латвийският научен съвет стига до извода, че основната дейност на BSA трябва да се счита за търговска.
Латвийският научен съвет приема също, че представените от BSA документи не съдържат достатъчно информация, която да сочи, че предприятията, които са в състояние да упражняват влияние върху него, в качеството си например на акционери или членове, не могат да се ползват от никакъв преференциален достъп до научноизследователския му капацитет, нито до постигнатите от него резултати от научни изследвания. Поради това Латвийският научен съвет приема, че BSA не може да гарантира, че изпълнението на проекта и използването на предоставеното му финансиране ще са в съответствие с параграф 6 от Наредба № 725, която изисква подателят на проектното предложение да изпълнява нестопански проект и ясно да обособява нестопанските основни дейности (и съответните финансови потоци) от считаните за стопански дейности.
BSA обжалва решението за отказ на Латвийския научен съвет пред Administratīvā rajona tiesa (Районен административен съд, Латвия), като изтъква, че извършването на независими научни изследвания е основната му дейност. Според BSA нито Регламент № 651/2014, нито Конкурсните правила предвиждат, че подателят на проектното предложение не може да извършва стопанска дейност и да печели от нея, нито определят какво трябва да бъде съотношението между стопанската и нестопанската дейност. BSA поддържа още, че то ясно обособява нестопанските основни дейности от стопанските дейности, както и съответните им финансови потоци.
Ето защо запитващата юрисдикция иска да се установи как следва да се тълкува понятието „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014, към който препраща латвийското законодателство, както и критериите, позволяващи да се определи такава организация.
При тези обстоятелства Administratīvā rajona tiesa (Районен административен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Може ли да се окачестви като субект по смисъла на член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 организация (учредена съгласно частното право), която има няколко основни дейности, включително научноизследователска дейност, но чиито приходи са главно от предоставянето на образователни услуги срещу заплащане?
2)
Оправдано ли е да се прилага изискването относно съотношението на финансирането (приходи и разходи) на стопанските и нестопанските дейности, за да се определи дали съответният субект отговаря на изискването по член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 основната цел на дейностите му да е извършването на независими фундаментални научни изследвания, индустриални научни изследвания или експериментално развитие или разпространяването в широк мащаб на резултатите от тези дейности посредством преподаване, публикации или трансфер на знания? При утвърдителен отговор какво съотношение на финансирането на стопанските и нестопанските дейности би било подходящо за целите на определянето на основната цел на дейностите на този субект?
3)
Оправдано ли е съгласно член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 да се изисква получените от основната дейност приходи да се инвестират отново (реинвестират) в основната дейност на съответния субект и необходимо ли е да се преценяват други аспекти, за да се определи правилно основната цел на дейностите на подателя на проектното предложение? За тази преценка има ли значение как се използват получените приходи (реинвестират се в основната дейност или например в случай на частен основател се изплащат като дивиденти на акционерите) включително в хипотезата, в която по-голямата част от приходите са от платени такси за образователни услуги?
4)
От съществено значение ли е правният статут на членовете на подателя на съответното проектно предложение, за да се прецени дали този подател отговаря на определението, съдържащо се в член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014, с други думи, дали става въпрос за дружество, учредено съгласно търговското право, за да извършва стопанска дейност (дейност срещу заплащане) с цел печалба (член 1 от Търговски закон), или дали неговите членове или акционери са физически или юридически лица със стопанска цел (включително предоставяне на образователни услуги срещу заплащане) или пък са създадени с нестопанска цел (например сдружение или фондация)?
5)
За преценката дали дейността на подателя на проектното предложение е стопанска, имат ли съществено значение съотношението на студентите от страната и от държавите — членки на Съюза, спрямо чуждестранните студенти (от трети държави) и обстоятелството, че целта на осъществяваната от подателя основна дейност е да предоставя на студентите конкурентоспособно висше образование и конкурентоспособна квалификация на международния пазар на труда в съответствие със съвременните международни изисквания (член 5 от устава на жалбоподателя)?“.
Дело C‑318/21
SSE е регистрирано в Латвия дружество с ограничена отговорност, което има за предмет по-специално научното развитие и на което една от задачите е да извършва научно-икономически, фундаментални и приложни научни изследвания. То осигурява също академично и професионално висше образование. Неговият единствен съдружник е фондацията Rīgas Ekonomikas augstskola — Stockholm School of Economics in Riga, която е вписана в Регистъра на сдруженията и фондациите.
С решение от 22 май 2019 г. Латвийският научен съвет приема конкурсните правила относно проектите за фундаментални и приложни научни изследвания за 2019 г., в съответствие с които SSE подава проектно предложение.
С решение на Латвийския научен съвет от 19 септември 2019 г. проектното предложение на SSE е отхвърлено като недопустимо за финансиране с мотива, че то не може да се счита за научна институция по смисъла на Наредба № 725, тъй като не отговаря на определението на понятието за „организация за научни изследвания и разпространение на знания“, съдържащо се в член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014.
Това решение се основава главно на факта, че от проектното предложение на SSE е видно, че през 2018 г. съотношението между оборота от нестопанските и от стопанските дейности на SSE е 34 % срещу 66 %.
Поради това Латвийският научен съвет стига до извода, че основната дейност на SSE е търговска и не може да се счита, че основният му предмет на дейност е да извършва независими фундаментални научни изследвания, индустриални научни изследвания или експериментално развитие, или да разпространява в широк мащаб резултатите от тези дейности посредством преподаване, публикации или трансфер на знания. Освен това той приема, че предоставените от SSE документи не съдържат и информация, която да сочи, че всички приходи на SSE от основната му дейност се реинвестират в тази дейност.
SSE обжалва решението за отказ на Литовския научен съвет пред Administratīvā rajona tiesa (Районен административен съд), като по-конкретно изтъква, че отговаря на предвидените в Наредба № 725 изисквания, тъй като е вписано в Регистъра на научните институции и основната му дейност е нестопанска. В тази връзка SSE предоставя документи, с които цели да докаже, че финансовите резултати от основната му дейност са обособени от финансовите резултати от стопанските дейности и че печалбите от последните се реинвестират в основната дейност на организацията за научни изследвания.
С решение от 8 юни 2020 г. Administratīvā rajona tiesa (Районен административен съд) отхвърля жалбата на SSE. Макар да признава, че научната дейност представлява една от областите на дейност на SSE, тази юрисдикция отбелязва, че от справката за оборота за 2018 г. е видно, че свързаните със стопанските дейности на SSE приходи и разходи имат превес над свързаните с нестопанските дейности. Поради това съдът прави извод, че SSE не е сред научните институции, за които се предвижда държавно финансиране за извършването на фундаментални и приложни научни изследвания.
SSE подава въззивна жалба срещу това решение пред Administratīvā apgabaltiesa (Окръжен административен съд, Латвия).
Окръжният административен съд има съмнения относно изводите на Латвийския научен съвет и на Administratīvā rajona tiesa (Районен административен съд). Той счита, че ако се приемат определените от тях критерии за отпускането на помощи на научна институция, съгласно които приходите и разходите, свързани със стопанските ѝ дейности, трябва да са по-ниски от тези, свързани с нестопански дейности, частните висши учебни заведения не биха могли да се ползват от държавни помощи за извършването на научни изследвания, което би довело до неравно третиране в тяхна вреда.
Administratīvā apgabaltiesa (Окръжен административен съд) счита, че Регламент № 651/2014 не установява ясно дали за целите на квалифицирането на даден субект като „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ е оправдано да се вземе предвид съответното съотношение на приходите и разходите на този субект от стопанската и нестопанската му дейност.
Той счита, че решаването на делото, с което е сезиран, зависи от тълкуването от Съда на член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014.
При това положение Administratīvā apgabaltiesa (Окръжен административен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 2, точка 83 от Регламент [№ 651/2014] да се тълкува в смисъл, че може да се счита за организация за научни изследвания и разпространение на знания субект (например университети или научноизследователски институти, агенции за технологичен трансфер, иновационни посредници, ориентирани към изследователска дейност физически или виртуални организации за сътрудничество), сред чиито оперативни цели е да извършва независими фундаментални научни изследвания, индустриални научни изследвания или експериментално развитие или да разпространява в широк мащаб резултатите от тези дейности посредством преподаване, публикации или трансфер на знания, но чието собствено финансиране се осигурява в голяма степен от приходи от стопански дейности?
2)
Оправдано ли е да се прилага изискването относно съотношението между финансирането (приходи и разходи) на стопанските и нестопанските дейности, за да се определи дали съответният субект отговаря на изискването, предвидено в член 2, точка 83 от Регламент [№ 651/2014], съгласно което основна цел на субекта трябва да е извършването на независими фундаментални научни изследвания, индустриални научни изследвания или експериментално развитие или разпространяването в широк мащаб на резултатите от тези дейности посредством преподаване, публикации или трансфер на знания?
3)
При утвърдителен отговор на втория преюдициален въпрос, какъв трябва да бъде процентът на финансиране на стопанските и нестопанските дейности, за да се установи дали основната цел на субекта е да извършва независими фундаментални научни изследвания, индустриални научни изследвания или експериментално развитие или да разпространява в широк мащаб резултатите от тези дейности посредством преподаване, публикации или трансфер на знания?
4)
Трябва ли правилото, съдържащо се в член 2, точка 83 от Регламент [№ 651/2014], съгласно което предприятията, които са в състояние да упражняват ключово влияние върху подателя на проектното предложение, в качеството си например на акционери или членове, [не могат да] се ползват с правото на преференциален достъп до постигнатите от него резултати, да се разбира в смисъл, че членовете или акционерите на субекта могат да бъдат физически или юридически лица със стопанска цел (включително предоставяне на образователни услуги срещу заплащане) или лица, учредени с нестопанска цел (например сдружение или фондация)?“.
По преюдициалните въпроси
Предварителни бележки
Съгласно постоянната съдебна практика в рамките на сътрудничеството между Съда и националните юрисдикции, въведено с член 267 ДФЕС, само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, след като поставените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (решение от 10 декември 2020 г., J & S Service,
C‑620/19
,
EU:C:2020:1011
, т.
и цитираната съдебна практика).
Така, въпросите относно правото на Съюза се ползват с презумпция за релевантност. Съдът може да откаже да се произнесе по отправеното от национална юрисдикция преюдициално запитване, само когато е съвсем очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора в главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (решение от 24 февруари 2022 г., Tiketa,
C‑536/20
,
EU:C:2022:112
, т.
и цитираната съдебна практика).
По настоящите дела от Съда е поискано тълкуване на член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014, който определя понятието „организация за научни изследвания и разпространение на знания“. Запитващите юрисдикции обаче отправят преюдициалните си запитвания в рамките на спорове относно прилагането на Наредба № 725 и предоставянето на публично финансиране от Латвийския научен съвет за извършването на фундаментални и приложни научни изследвания. Както посочват тези юрисдикции, параграф 2.7 от Наредба № 725 ясно и безусловно препраща към член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 и уточнява, че за да отговарят на условията за публично финансиране на фундаментални научни изследвания от Латвийския научен съвет, подателите на проектно предложение трябва да отговарят на определението за организация за научни изследвания в член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014. След като, както надлежно посочват споменатите юрисдикции, решаването на споровете в главните производства зависи от тълкуването на тази разпоредба от Регламент № 651/2014, отговорите на Съда на поставените преюдициални въпроси изглеждат необходими на запитващите юрисдикции, за да могат да постановят съдебното си решение.
В това отношение следва да се припомни също, че Съдът е приел за допустими преюдициални запитвания относно разпоредби на правото на Съюза в случаи, в които фактите по главното производство не попадат в приложното поле на това право, но в които тези разпоредби, без изменение на техния предмет или обхват, са приложими по силата на националното право поради пряко и безусловно препращане в него към съдържанието им. Освен това Съдът многократно е постановявал, че в тези случаи това очевидно е в явен интерес за правния ред на Съюза, тъй като заимстваните от правото на Съюза разпоредби следва да се тълкуват еднообразно, за да се избегнат последващи различия в тълкуването (вж. в този смисъл решение от 18 октомври 1990 г., Dzodzi,
C‑297/88 и C‑197/89
,
EU:C:1990:360
, т.
и
, от 24 октомври 2019 г., Belgische Staat,
C‑469/18 и C‑470/18
,
EU:C:2019:895
, точки
—
и цитираната съдебна практика, както и от 10 декември 2020 г., J & S Service,
C‑620/19
,
EU:C:2020:1011
, точки
,
и
).
От актовете за преюдициално запитване е видно, че препращайки в параграф 2.7 от Наредба № 725 пряко и безусловно към член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 при определянето на критериите за допустимост за публично финансиране на фундаментални научни изследвания, латвийските органи са искали да гарантират съответствието между националното право и релевантното право на Съюза и да осигурят съвместимостта на техните системи за публично финансиране на фундаментални научни изследвания с разпоредбите на правото на Съюза относно държавните помощи, така че посоченото препращане да не изменя нито предмета, нито обхвата на тази разпоредба.
При това положение Съдът следва да отговори на въпроси от първи до четвърти, поставени по всяко от настоящите дела, доколкото те се отнасят до тълкуването на член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014.
Що се отнася обаче до петия въпрос по дело C‑164/21 за релевантността на произхода на студентите, които даден субект приема, и на вида обучение, което предоставя, като критерии за квалифицирането му като организация за научни изследвания и разпространение на знания, следва да се отбележи, че той е хипотетичен, тъй като запитващата юрисдикция не излага достатъчно ясно и точно причините, поради които поставя този въпрос, и до каква степен е необходим отговор на посочения въпрос, за да реши спора, с който е сезирана.
Всъщност в акта за преюдициално запитване по дело C‑164/21 не се посочва по какъв начин критериите, за които се отнася този въпрос, са релевантни в рамките на главното производство, например доколкото те са обосновали решението на Латвийския научен съвет или доколкото са били изтъкнати от BSA в жалбата му пред запитващата юрисдикция. Следователно петият въпрос по дело C‑164/21 трябва да се обяви за недопустим.
По първия и втория въпрос по дело C‑164/21, както и по първия, втория и третия въпрос по дело C‑318/21
С първия и втория въпрос по дело C‑164/21, както и с първия, втория и третия въпрос по дело C‑318/21, които следва да се разгледат заедно, запитващите юрисдикции искат по същество да се установи дали член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че частноправен субект, който упражнява няколко дейности, сред които научноизследователска дейност, но чиято основна част от приходите е от стопански дейности като предоставянето на образователни услуги срещу заплащане, може да се счита за „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на тази разпоредба.
По този начин запитващите юрисдикции поставят на Съда въпрос относно начина, по който следва да се тълкува понятието „организация за научни изследвания и разпространение на знания“, определено в член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014, и относно критериите, които позволяват да се идентифицира такава организация.
Съгласно постоянната практика на Съда обаче, за да се тълкува разпоредба от правото на Съюза, трябва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ, както и целите, преследвани от правната уредба, от която тя е част (решение от 26 февруари 2019 г., Rimšēvičs и BCE/Латвия,
C‑202/18 и C‑238/18
,
EU:C:2019:139
, т.
и цитираната съдебна практика).
Член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 определя организацията за научни изследвания и разпространение на знания като „субект (например университети или научноизследователски институти, агенции за технологичен трансфер, иновационни посредници, ориентирани към изследователска дейност физически или виртуални организации за сътрудничество), независимо от неговия правен статут (дали е учреден съгласно публичното или частното право) или начин на финансиране, чиято основна цел е да извършва независими фундаментални научни изследвания, индустриални научни изследвания или експериментално развитие или да разпространява в широк мащаб резултатите от тези дейности посредством преподаване, публикации или трансфер на знания“.
Освен това тази разпоредба уточнява, че когато такъв субект упражнява и стопански дейности, финансирането, разходите и приходите от тези стопански дейности трябва да се отчитат отделно. Тази разпоредба също постановява, че предприятия, които са в състояние да упражняват ключово влияние върху такъв субект, в качеството си например на акционери или членове, не могат да се ползват с правото на преференциален достъп до постигнатите от него резултати.
Буквалното тълкуване на член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 показва, че основният критерий за квалифицирането на даден субект като организация за научни изследвания и разпространение на знания е основната преследвана от него цел, която трябва да се състои или в извършване на независими фундаментални научни изследвания, индустриални научни изследвания или експериментално развитие, или в разпространение в широк мащаб на резултатите от тези дейности посредством преподаване, публикации или трансфер на знания.
Първо, що се отнася до понятието „основна цел“, следва да се отбележи, че то не е дефинирано в Регламент № 651/2014. Следователно Съдът трябва да определи значението и обхвата му в съответствие с обичайното му значение в говоримия език (вж. в този смисъл решение от 5 февруари 2020 г., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Регистриране на моряци в пристанището на Ротердам),
C‑341/18
,
EU:C:2020:76
, т.
и цитираната съдебна практика). В този език целта на даден субект препраща към целта, която се стреми да постигне, и прилагателното „основна“ подчертава важното значение на разглежданата цел и следователно нейното предимство пред евентуалните други цели, преследвани от субекта.
От тази гледна точка използването на понятието „основна цел“ в член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 показва, че организация за научни изследвания и разпространение на знания по смисъла на тази разпоредба може да преследва множество цели и да упражнява различни видове дейности, при условие че измежду тези различни цели извършването на независими научни изследвания или разпространяването в широк мащаб на резултатите от тази дейност, представлява главната цел, която преобладава спрямо евентуалните други преследвани от тази организация цели.
Това тълкуване, съгласно което член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 и понятието „основна цел“, на което се основава тази разпоредба, не са пречка организация за научни изследвания и разпространение на знания да упражнява и други дейности, евентуално със стопански характер като образователни дейности срещу заплащане, стига само тези дейности да имат второстепенен характер, който да не преобладава над основните дейности — които обикновено не са със стопански характер — за извършване на независими научни изследвания и разпространяване на резултатите от тези научни изследвания, се подкрепя от съображение 49 на посочения регламент и точка 20 от Съобщението на Комисията от 2014 г., от които следва, че научноизследователска организация или научноизследователска инфраструктура може да извършва едновременно стопански и нестопански дейности.
Второ, що се отнася до дейностите, упражнявани с оглед постигането на основната цел на субекта, макар текстът на член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 и използването на съюза „или“ да показват, че организациите за научни изследвания и разпространение на знания не трябва непременно да извършват кумулативно научноизследователски дейности и дейности за разпространение на резултатите, то напротив изразът „резултатите от тези дейности“ задължително означава, че дейностите на организацията за разпространение на знания не могат да се отнасят без значение до резултатите от всякакъв вид научни изследвания, дори без никаква връзка с разглеждания субект, а трябва да се отнасят, поне отчасти, до резултатите от осъществяваните от самия субект дейности за извършване на научни изследвания.
От изложеното следва, че за да се квалифицира като „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014, даден субект трябва да извършва независими научни изследвания и евентуално в допълнение да извършва дейности за разпространение на резултатите от тези научни изследвания.
Следователно учебни заведения, посветени изключително на дейности по образование и обучение, които разпространяват най-общо настоящото състояние на науката, не могат да бъдат квалифицирани като организации за научни изследвания и разпространение на знания. Това тълкуване се подкрепя от целта и общата структура на Регламент № 651/2014 и от установената с него уредба за помощите за научни изследвания, развойна дейност и иновации, които, както следва по-специално от съображения 45, 47 и 48 от този регламент, не биха могли да имат за цел изключване на възможността за предоставяне на помощи на субекти, които са изключително посветени на обучението и разпространението на общи познания, по никакъв начин не са свързани с научноизследователски дейности и освен това не упражняват такива.
Трето, що се отнася до критериите, съгласно които същественото условие за основната цел на даден субект трябва да се преценява за целите на квалифицирането му като „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014, преди всичко следва да се отбележи, че те не са посочени в споменатия член 2, точка 83. От това следва да се направи извод, че за да се прецени основната цел на даден субект, тази разпоредба позволява да се вземат предвид всички релевантни критерии като приложимата правна уредба или устава на въпросния субект.
В това отношение от Съда се иска да установи определящия характер на структурата на оборота на даден субект и на частта от него, която представляват приходите от стопанската му дейност, за целите на преценката на основната цел, която преследва. По-специално запитващите юрисдикции искат да се установи дали от факта, че даден субект получава повече от половината от приходите си от такива стопански дейности, неминуемо следва, че той не може да бъде квалифициран като „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014.
По този въпрос най-напред следва да се отбележи, че член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 не предвижда никакво изискване относно структурата и произхода на финансирането на дейностите на субекта за целите на преценката на основната му цел и за квалифицирането му като „организация за научни изследвания и разпространение на знания“. Тази разпоредба дори уточнява, че такава квалификация трябва да бъде направена без оглед на начина на финансиране на субекта или неговия правен статут — дали е учреден съгласно публичното, или частното право.
На следващо място, изискването за отделно отчитане, което е наложено с член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014, потвърждава, че организация за научни изследвания и разпространение на знания може да извършва и дейности със стопански характер, които генерират приходи.
Накрая, както подчертават латвийското и нидерландското правителство, както и Комисията, следва да се отбележи, че ако се разглежда изолирано, критерият за структурата на оборота на даден субект и на съответната част от него, която представляват приходите от стопанската дейност на този субект и приходите от дейности — които обикновено не са стопански — за извършване на научни изследвания и разпространение на резултатите от тях, може да даде изопачен образ на действителните дейности на даден субект и на неговата основна цел, като например се подцени реалната значимост на дейност, която генерира само малко приходи.
Ето защо следва да се приеме, че критерият за структурата на оборота на даден субект и на съответната част от него, която представляват приходите от стопанската дейност на този субект, не може да се използва като единствен определящ критерий при преценката на основната цел на посочения субект с оглед на евентуалната му квалификация като организация за научни изследвания и разпространение на знания.
Член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 обаче допуска в по-широкия контекст на анализ на всички релевантни обстоятелства този критерий да може да се вземе предвид като една от индикациите за основната цел, преследвана от даден субект.
С оглед на всички изложени по-горе съображения на първия и втория въпрос по дело C‑164/21 и на първия, втория и третия въпрос по дело C‑318/21 следва да се отговори, че член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че субект, учреден съгласно частното право, който извършва няколко дейности, сред които научноизследователска дейност, но чиято основна част от приходите произтича от стопански дейности като предоставяне на образователни услуги срещу заплащане, може да се счита за „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на тази разпоредба, при условие че с оглед на всички релевантни обстоятелства по случая може да се установи, че основната му цел е да извършва независими фундаментални научни изследвания, индустриални научни изследвания или експериментално развитие, евентуално допълнени с дейности за разпространение на резултатите от тези научноизследователски дейности посредством преподаване, публикации или трансфер на знания. В този контекст от такъв субект не може да се изисква да получава определена част от приходите си от нестопански дейности за извършване на научни изследвания и разпространение на знания.
По третия въпрос по дело C‑164/21
С третия въпрос по дело C‑164/21 запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че за да може даден субект да се счита за „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на тази разпоредба, е необходимо този субект да реинвестира получените от основната му дейност приходи в същата тази дейност.
Най-напред следва да се отбележи, че член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014, освен задължението за отделно отчитане на финансирането, разходите и приходите от евентуалните стопански дейности, които извършва даден субект, не налага никакво изискване относно използването и евентуалното реинвестиране от него на приходите му за целите на квалификацията му като организация за научни изследвания и разпространение на знания.
В това отношение, на следващо място, както посочват нидерландското правителство и Комисията в техните становища, следва да се отбележи, че такова изискване за реинвестиране на приходите е съществувало при предишната уредба в Регламент № 800/2008, който в член 30, точка 1, предвижда по-конкретно, че „[в]сички печалби трябва да се реинвестират в тези дейности [за научни изследвания], в разпространението на резултатите от тях или в преподавателската работа“ и че това изискване не е възпроизведено в Регламент № 651/2014.
Накрая, противно на поддържаното от латвийското правителство, подобно изискване за реинвестиране не може да се изведе от точка 19, буква б) от Съобщението на Комисията от 2014 г., която за разлика от точка 19, буква а) от него няма за цел да квалифицира основните дейности на научноизследователските организации, а се отнася само до квалифицирането на дейностите по трансфер на знания. Единствено за да се отбележи при какви условия последните дейности могат да бъдат квалифицирани като „нестопански“, в точка 19, буква б) се посочва изискването за реинвестиране на приходите в основните дейности на научноизследователската организация.
С оглед на всички изложени по-горе съображения на третия въпрос по дело C‑164/21 следва да се отговори, че член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че за да може даден субект да се счита за „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на тази разпоредба, не е необходимо този субект да реинвестира приходите, получени от основната му дейност, в същата тази основна дейност.
По четвъртия въпрос по дело C‑164/21 и по дело C‑318/21
С четвъртия си въпрос по дела C‑164/21 и C‑318/21 запитващите юрисдикции искат по същество да се установи дали член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че правният статут на членовете и акционерите на даден субект, както и евентуално стопанският характер на извършваните от тях дейности и на преследваните от тях цели, са определящи критерии за квалифицирането на посочения субект като „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на тази разпоредба.
Първо, член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 изрично предвижда, че правният статут на субекта (дали е учреден съгласно публичното или частното право) и начина му на финансиране са без значение, за да се определи дали той може да бъде квалифициран като организация за научни изследвания и разпространение на знания. Това свидетелства за волята на Комисията, която е автор на Регламент № 651/2014, да не вземат предвид — за целите на квалифицирането на даден субект като организация за научни изследвания и разпространение на знания — формални критерии, свързани с правния статут и вътрешната организация на субекта.
Второ, правилото в член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014, съгласно което предприятия, които са в състояние да упражняват ключово влияние върху организация за научни изследвания и разпространение на знания, в качеството си например на акционери или членове, не могат да се ползват с правото на преференциален достъп до постигнатите от нея резултати, предполага, че правният статут на членовете или на акционерите на даден субект и стопанският или нестопански характер на тяхната дейност или на техните цели, не могат да бъдат определящи за квалифицирането на посочения субект като „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на тази разпоредба.
Освен това следва да се отбележи, че това правило се отнася само до субектите, които могат да се считат за предприятия. Както Съдът многократно е постановявал (вж. в този смисъл решения от 19 февруари 2002 г., Wouters и др.,
C‑309/99
,
EU:C:2002:98
, т.
и
и от 11 юни 2020 г., Комисия и Словашка република/Dôvera zdravotná poist’ovňa,
C‑262/18 P и C‑271/18 P
,
EU:C:2020:450
, т.
и
) и както член 1 от приложение I към Регламент № 651/2014 и точка 17 от Съобщението на Комисията от 2014 г. го потвърждават, по смисъла на правото на Съюза „предприятие“ е всеки субект, който извършва стопанска дейност, която се състои в предлагане на стоки или услуги на даден пазар, независимо от неговия правен статут или от стопанския характер на преследваната от него цел. Следователно, както поддържат по-специално латвийското и нидерландското правителство и Комисията, съдържащото се в член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 правило не създава никакво ограничение по отношение на правния статут на евентуалните членове или акционери на организацията за научни изследвания и разпространение на знания, и по отношение на стопанския или нестопански характер на упражняваните от тях дейности и на преследваните от тях цели.
С оглед на всички изложени по-горе съображения на четвъртия въпрос по дела C‑164/21 и C‑318/21 следва да се отговори, че член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че правният статут на членовете и на акционерите на даден субект, както и евентуално стопанският характер на упражняваната от тях дейност или на преследваните от тях цели не са определящи критерии за квалифицирането на посочения субект като „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на тази разпоредба.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:

1)
Член 2, точка 83 от Регламент (ЕС) № 651/2014 на Комисията от 17 юни 2014 година за обявяване на някои категории помощи за съвместими с вътрешния пазар в приложение на членове 107 [ДФЕС]и 108 [ДФЕС]
трябва да се тълкува в смисъл, че:
субект, учреден съгласно частното право, който извършва няколко дейности, сред които научноизследователска дейност, но чиято основна част от приходите произтича от стопански дейности като предоставяне на образователни услуги срещу заплащане, може да се счита за „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на тази разпоредба, при условие че с оглед на всички релевантни обстоятелства по случая може да се установи, че основната му цел е да извършва независими фундаментални научни изследвания, индустриални научни изследвания или експериментално развитие, евентуално допълнени с дейности за разпространение на резултатите от тези научноизследователски дейности посредством преподаване, публикации или трансфер на знания. В този контекст от такъв субект не може да се изисква да получава определена част от приходите си от нестопански дейности за извършване на научни изследвания и разпространение на знания.

2)
Член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014
трябва да се тълкува в смисъл, че:
за да може даден субект да се счита за „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на тази разпоредба, не е необходимо този субект да реинвестира приходите, получени от основната му дейност, в същата тази основна дейност.

3)
Член 2, точка 83 от Регламент № 651/2014
трябва да се тълкува в смисъл, че:
правният статут на членовете и на акционерите на даден субект, както и евентуално стопански характер на упражняваната от тях дейност или на преследваните от тях цели, не са определящи критерии за квалифицирането на посочения субект като „организация за научни изследвания и разпространение на знания“ по смисъла на тази разпоредба.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: латвийски.