CELEX: 62018TJ0341
Konkurenca
Omejevalni sporazumi
Trg elektrolitskih kondenzatorjev iz aluminija in tantala
Sklep o ugotovitvi kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP
Usklajevanje cen v celotnem EGP
Pripis odgovornosti matični družbi za kršitev, ki jo je storila hčerinska družba
Smernice o načinu določanja glob iz leta 2006
Teža kršitve
Povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve
Sorazmernost
Neomejena sodna pristojnost

)
Dejansko stanje
Tožeča stranka in zadevni sektor
Tožeča stranka, Nec Corp., je družba s sedežem na Japonskem, ki izdeluje in prodaja elektrolitske kondenzatorje iz tantala.
Od 1. avgusta 2009 do 31. januarja 2013 je imela 100‑odstotni delež v kapitalu družbe Nec Tokin Corporation, ki je postala Tokin Corp.
Zadevna kršitev se nanaša na elektrolitske kondenzatorje iz aluminija in tantala. Kondenzatorji so električni sestavni deli, ki shranjujejo energijo elektrostatično v električnem polju. Uporabljajo se v skoraj vseh elektronskih izdelkih, kot so osebni računalniki, tablični računalniki, telefoni, klimatske naprave, hladilniki, pralni stroji, avtomobilski izdelki in industrijske naprave. Zato so stranke zelo raznolike. Elektrolitski kondenzatorji, natančneje elektrolitski kondenzatorji iz aluminija in tantala, so izdelki, pri katerih je cena pomemben konkurenčni dejavnik.
Upravni postopek
Družba Panasonic in njene hčerinske družbe so 4. oktobra 2013 Komisijo zaprosile za dodelitev zaznamka na podlagi točk 14 in 15 Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah (
UL 2006, C 298, str. 17
, v nadaljevanju: Obvestilo o prizanesljivosti iz leta 2006) ter ji predložile informacije o obstoju domnevne kršitve v sektorju elektrolitskih kondenzatorjev.
Komisija je 28. marca 2014 na podlagi člena 18 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [101 in 102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) zahtevala informacije od več podjetij, ki delujejo v sektorju elektrolitskih kondenzatorjev, med drugim od tožeče stranke.
Tožeča stranka je skupaj z družbo Tokin 21. maja 2014 pri Komisiji vložila prošnjo za znižanje zneska globe na podlagi Obvestila o prizanesljivosti iz leta 2006.
Komisija je 4. novembra 2015 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga je med drugim poslala tožeči stranki.
Komisija je naslovnike obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, med katerimi je tožeča stranka, zaslišala na zaslišanju 12. in 14. septembra 2016.
Izpodbijani sklep
Komisija je 21. marca 2018 sprejela Sklep C(2018) 1768 final v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 [PDEU] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva AT.40136 – Kondenzatorji) (v nadaljevanju: izpodbijani sklep).
Kršitev
Komisija je z izpodbijanim sklepom ugotovila obstoj enotne in trajajoče kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) v sektorju elektrolitskih kondenzatorjev, pri kateri je sodelovalo devet podjetij ali skupin podjetij, in sicer Elna, Hitachi AIC, Holy Stone, Matsuo, Nichicon, Nippon Chemi-Con, Rubycon, Sanyo (ki označuje Sanyo in Panasonic skupaj), Tokin in tožeča stranka, skupaj imenovani NEC Tokin (v nadaljevanju skupaj: udeleženci omejevalnega sporazuma) (točka 1 obrazložitve in člen 1 izpodbijanega sklepa).
Komisija je v bistvu navedla, da je zadevna kršitev trajala od 26. junija 1998 do 23. aprila 2012 na celotnem ozemlju EGP in je zajemala dogovore in/ali usklajena ravnanja, katerih namen je bilo usklajevanje cenovnih politik v zvezi s ponudbo elektrolitskih kondenzatorjev iz aluminija in tantala (točka 1 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Omejevalni sporazum je bil v bistvu organiziran na podlagi večstranskih sestankov, ki so običajno potekali na Japonskem vsak mesec ali vsak drugi mesec na ravni višjih vodij prodaje in vsakih šest mesecev na ravni vodstvenega osebja, vključno s predsedniki (točke 63, 68 in 738 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Večstranski sestanki so bili najprej organizirani med letoma 1998 in 2003 pod imenom „klub za elektrolitske kondenzatorje“ ali „konferenca za elektrolitske kondenzatorje“ ali „sestanki ECC“. Nato so bili med letoma 2003 in 2005 organizirani pod imenom „konferenca za aluminij-tantal“ ali „skupina za kondenzatorje iz aluminija ali tantala“ ali „sestanki ATC“. Nazadnje so bili med letoma 2005 in 2012 organizirani pod imenom „skupina za raziskavo trga“, „skupina za trženje“ ali „sestanki MK“. Vzporedno s sestanki MK in kot njihova dopolnitev so bili med letoma 2006 in 2008 organizirani sestanki pod imenom „povečanje stroškov“ ali „povečanje kondenzatorjev“ (v nadaljevanju: sestanki CUP) (točka 69 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Poleg teh večstranskih sestankov so imeli udeleženci omejevalnega sporazuma po potrebi tudi
ad hoc
dvostranske in tristranske stike (točke 63, 75 in 739 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
V okviru protikonkurenčnih izmenjav so si udeleženci omejevalnega sporazuma v bistvu izmenjevali informacije o cenah in prihodnjih cenah, prihodnjih znižanjih cen in razponih teh znižanj, ponudbi in povpraševanju, vključno s prihodnjo ponudbo in povpraševanjem, ter v nekaterih primerih sklepali, izvajali in spremljali dogovore o cenah (točke 62, 715, 732 in 741 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Komisija je menila, da je ravnanje udeležencev omejevalnega sporazuma pomenilo obliko dogovora in/ali usklajenega ravnanja, ki je imel skupen cilj, in sicer izogniti se cenovni konkurenci in usklajevati svoje prihodnje ravnanje v zvezi s prodajo elektrolitskih kondenzatorjev ter tako zmanjšati negotovost na trgu (točki 726 in 731 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Komisija je ugotovila, da je imelo to ravnanje enoten protikonkurenčni cilj (točka 743 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Odgovornost družbe Tokin in tožeče stranke
Komisija je ugotovila odgovornost družbe Tokin zaradi njenega neposrednega sodelovanja pri omejevalnem sporazumu od 29. januarja 2003 do 23. aprila 2012, razen v zvezi s sestanki CUP (točki 944 in 1022 obrazložitve ter člen 1(e) izpodbijanega sklepa).
Poleg tega je Komisija ugotovila odgovornost tožeče stranke kot matične družbe, ki ima v lasti celotni kapital družbe Tokin, za obdobje od 1. avgusta 2009 do 23. aprila 2012, razen v zvezi s sestanki CUP (točki 945 in 1022 obrazložitve ter člen 1(e) izpodbijanega sklepa).
Globe, naložene tožeči stranki
S členom 2(f) in (h) izpodbijanega sklepa je, na eni strani, družbi Tokin „skupno in solidarno“ s tožečo stranko naložena globa v višini 5.036.000 EUR in, na drugi strani, tožeči stranki globa v višini 2.595.000 EUR.
Izračun zneska glob
Komisija je za izračun zneska glob uporabila metodologijo iz Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 (
UL 2006, C 210, str. 2
, v nadaljevanju: Smernice iz leta 2006) (točka 980 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Na prvem mestu, Komisija je za določitev osnovnega zneska glob, naloženih tožeči stranki, upoštevala vrednost prodaje v zadnjem celem letu sodelovanja pri kršitvi v skladu s točko 13 Smernic iz leta 2006 (točka 989 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Komisija je izračunala vrednost prodaje na podlagi prodaje elektrolitskih kondenzatorjev iz aluminija in tantala, fakturirane strankam s sedežem v EGP (točka 990 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Poleg tega je Komisija upoštevno vrednost prodaje izračunala ločeno za dve kategoriji izdelkov, to je za elektrolitske kondenzatorje iz aluminija in elektrolitske kondenzatorje iz tantala, in zanju uporabila različne množitelje glede na trajanje kršitve (točka 991 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Komisija je v zvezi s tožečo stranko uporabila množitelj za trajanje v višini 2,72, ki ustreza obdobju od 1. avgusta 2009 do 23. aprila 2012 (točka 1007, preglednica 1, obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Komisija je določila je 16‑odstotni delež vrednosti prodaje, ki ga je treba upoštevati na podlagi teže kršitve. V zvezi s tem je menila, da horizontalni „sporazumi“ o usklajevanju cen že po svoji naravi spadajo med najresnejše kršitve člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP ter da je omejevalni sporazum zajemal celotno ozemlje EGP (točke od 1001 do 1003 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Komisija je za zagotovitev dovolj odvračilnega učinka naloženih glob v skladu s točko 25 Smernic iz leta 2006 uporabila še dodatni znesek v višini 16 % (točka 1009 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Komisija je zato osnovni znesek globe, ki se naloži družbi Tokin skupno in solidarno s tožečo stranko, določila na 6.108.000 EUR (točka 1010, preglednica 2, obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Na drugem mestu, Komisija je v zvezi s prilagoditvami osnovnega zneska na eni strani družbi Tokin in tožeči stranki na podlagi olajševalnih okoliščin odobrila 3‑odstotno znižanje osnovnega zneska globe z obrazložitvijo, da njuno sodelovanje na sestankih CUP ni bilo dokazano in da tudi ni bilo nobenega dokaza, da sta vedeli zanje (točka 1022 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Na drugi strani je Komisija menila, da je bila ob storitvi zadevne kršitve že ugotovljena odgovornost tožeče stranke zaradi protikonkurenčnega ravnanja pri usklajevanju cen v zvezi z „glavnimi proizvajalci originalne opreme za osebne računalnike in strežnike“ za obdobje od 1. julija 1998 do 15. junija 2002. Ta prva kršitev je bila ugotovljena s Sklepom Komisije C(2011) 180/09 final z dne 19. maja 2010 v zvezi s postopkom v skladu s členom 101 PDEU in členom 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/38.511 – DRAM) (v nadaljevanju: sklep DRAM). Zato je Komisija menila, da je treba osnovni znesek globe za tožečo stranko povečati za 50 % zaradi oteževalne okoliščine ponovitve kršitve (točke od 1011 do 1013 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Na tretjem mestu, Komisija je družbi Tokin in tožeči stranki zaradi njunega sodelovanja na podlagi Obvestila o prizanesljivosti iz leta 2006 odobrila 15‑odstotno znižanje zneska vseh glob, ki bi jima bile sicer naložene za kršitev (točki 1104 in 1105 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Komisija je zato skupni znesek glob, ki se naložijo družbi Tokin in tožeči stranki, določila na 16.445.000 EUR (točka 1139, preglednica 3, obrazložitve izpodbijanega sklepa).
[…]
Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka je 31. maja 2018 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.
Komisija je 26. septembra 2018 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila odgovor na tožbo.
V sodnem tajništvu Splošnega sodišča je bila 22. novembra 2018 vložena replika, 29. januarja 2019 pa duplika.
Splošno sodišče je na predlog drugega senata na podlagi člena 28 svojega poslovnika odločilo, da zadevo predodeli razširjenemu senatu.
Ker se je sestava senatov Splošnega sodišča spremenila, je bila sodnica poročevalka na podlagi člena 27(5) Poslovnika razporejena v deveti razširjeni senat, ki mu je bila zato dodeljena ta zadeva.
Splošno sodišče (deveti razširjeni senat) je na predlog sodnice poročevalke odločilo, da bo izvedlo ustni del postopka, in je v okviru ukrepov procesnega vodstva, ki so določeni v členu 89 Poslovnika, strankam postavilo pisna vprašanja. Stranke so na ta vprašanja odgovorile v predpisanih rokih ter na obravnavi 12. oktobra 2020 podale ustne navedbe in odgovorile na vprašanja Splošnega sodišča.
Po smrti sodnika Berkeja 1. avgusta 2021 so trije sodniki, podpisani pod to sodbo, nadaljevali posvetovanja v skladu s členom 22 in členom 24(1) Poslovnika.
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
primarno, člen 1(a) izpodbijanega sklepa razglasi za ničen v delu, v katerem je ugotovljeno, da je osebno sodelovala pri kršitvi, na katero se nanaša izpodbijani sklep;
–
podredno, člen 2(h) izpodbijanega sklepa razglasi za ničen v delu, v katerem samo njej nalaga globo, ki ustreza povišanju globe zaradi ponovitve kršitve;
–
še bolj podredno, zniža znesek glob, ki so ji bile naložene s členom 2(f) in (h) izpodbijanega sklepa;
–
Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
Tožeča stranka v podporo tako primarnim predlogom za razglasitev delne ničnosti izpodbijanega sklepa kot tudi podrednim predlogom za razveljavitev glob ali znižanje zneska glob, ki so ji bile naložene, navaja tri tožbene razloge. Ti tožbeni razlogi se nanašajo na različne napake in kršitve, ki ji je storila Komisija, in sicer v zvezi s prvim tožbenim razlogom na povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve, v zvezi z drugim tožbenim razlogom na opredelitev odgovornosti tožeče stranke pri kršitvi, in v zvezi s tretjim tožbenim razlogom na izračun zneska glob, naloženih tožeči stranki.
Predlog za razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa
[…]
Prvi tožbeni razlog: povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve
Tožeča stranka v okviru prvega tožbenega razloga trdi, da člen 2(h) izpodbijanega sklepa v delu, v katerem nalaga povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve, vsebuje napačno uporabo prava in napako pri presoji, pomanjkljivo obrazložitev in kršitev načela sorazmernosti. Ta tožbeni razlog je v bistvu sestavljen iz treh delov.
[…]
Komisija te trditve izpodbija.
Uvodoma je treba ugotoviti, da pojem ponovitve kršitve, kakor se razume v več nacionalnih pravnih redih, pomeni, da je neka oseba ponovila kršitve, potem ko je za podobne kršitve že bila kaznovana (glej sodbo z dne 12. decembra 2014, Eni/Komisija,
T‑558/08
,
EU:T:2014:1080
, točka
in navedena sodna praksa).
V okviru kršitev konkurenčnega prava Unije se lahko osnovni znesek globe poveča, kadar Komisija ugotovi, da obstajajo oteževalne okoliščine. Ena od oteževalnih okoliščin je ponovitev kršitve, ki je v točki 28, prva alinea, Smernic iz leta 2006 opredeljena kot nadaljevanje ali ponovitev enake ali podobne kršitve, potem ko Komisija ali nacionalni organ, pristojen za konkurenco, ugotovi, da je zadevno podjetje kršilo člen 101 PDEU ali 102 PDEU. V takem primeru se osnovni znesek globe lahko poveča do 100 % za vsako ugotovljeno kršitev.
Namen upoštevanja ponovitve kršitve je spodbuditi podjetja, ki so izkazala težnjo kršiti pravila konkurence, da spremenijo svoje ravnanje. Komisija lahko zato v vsakem primeru upošteva indice, ki lahko potrdijo tako težnjo, vključno s časom, ki je pretekel med zadevnimi kršitvami (glej sodbo z dne 7. junija 2011, Arkema France in drugi/Komisija,
T‑217/06
,
EU:T:2011:251
, točka
in navedena sodna praksa).
Komisija je v obravnavanem primeru, kot izhaja iz člena 2(h) izpodbijanega sklepa, tožeči stranki naložila povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve. V zvezi s tem iz točk od 1011 do 1013 obrazložitve izpodbijanega sklepa izhaja, da je Komisija ugotovila, da je bila v času, ko je bila storjena kršitev, v sklepu DRAM že ugotovljena odgovornost tožeče stranke zaradi protikonkurenčnega ravnanja. Zato je Komisija menila, da je treba osnovni znesek globe za tožečo stranko povečati za 50 % zaradi ponovitve kršitve (glej točko 30 zgoraj).
Na podlagi teh preudarkov je treba preučiti trditve tožeče stranke.
–
Prvi del prvega tožbenega razloga: napačna uporaba prava, ker naj bi bilo povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve v nasprotju z izpeljano odgovornostjo tožeče stranke
Tožeča stranka trdi, da je povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve v nasprotju z njeno izpeljano odgovornostjo kot matične družbe družbe Tokin.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je odgovornost matične družbe zgolj izpeljana, kadar je zgolj posledica neposrednega sodelovanja njene hčerinske družbe pri kršitvi. V tem primeru ta odgovornost izvira iz kršitvenega ravnanja navedene hčerinske družbe, ki se matični družbi pripiše ob upoštevanju gospodarske enote, ki jo ti družbi sestavljata. Odgovornost matične družbe je zato nujno odvisna od dejanj, ki sestavljajo kršitev, ki jo je storila hčerinska družba, in s katerimi je njena odgovornost neločljivo povezana (sodba z dne 27. aprila 2017, Akzo Nobel in drugi/Komisija,
C‑516/15 P
,
EU:C:2017:314
, točka
).
Zato je Sodišče pojasnilo, da v položaju, v katerem je odgovornost matične družbe v celoti izpeljana iz odgovornosti njene hčerinske družbe in v katerem noben drug dejavnik samostojno ne opredeljuje ravnanja, ki se očita matični družbi, odgovornost te matične družbe ne more presegati odgovornosti njene hčerinske družbe (glej sodbo z dne 19. januarja 2017, Komisija/Total in Elf Aquitaine,
C‑351/15 P
,
EU:C:2017:27
, točka
in navedena sodna praksa).
Iz enakih razlogov je Sodišče pojasnilo, da je treba v okoliščinah, v katerih noben dejavnik samostojno ne opredeljuje ravnanja, ki se očita matični družbi, znižanje zneska globe, ki je hčerinski družbi naložena solidarno z njeno matično družbo, načeloma – če so izpolnjeni zahtevani postopkovni pogoji – razširiti na matično družbo (glej sodbo z dne 27. aprila 2017, Akzo Nobel in drugi/Komisija,
C‑516/15 P
,
EU:C:2017:314
, točka
in navedena sodna praksa).
Vendar iz te sodne prakse izhaja tudi, da dejavniki, specifični za matično družbo, lahko upravičijo, da se njena odgovornost in odgovornost njene hčerinske družbe presojata različno, čeprav naj bi odgovornost prvonavedene v celoti temeljila na kršitvenem ravnanju drugonavedene (glej v tem smislu sodbo z dne 27. aprila 2017, Akzo Nobel in drugi/Komisija,
C‑516/15 P
,
EU:C:2017:314
, točka
).
V zvezi s tem je Sodišče v zadevi, v kateri se je uveljavljala odgovornost krovne družbe skupine družb, od katerih so nekatere neposredno sodelovale pri omejevalnih sporazumih, že razsodilo, da okoliščina, da nekaterim družbam ni več mogoče naložiti sankcij zaradi zastaranja, ne nasprotuje postopku proti neki drugi družbi, za katero se šteje, da je z navedenimi družbami osebno in solidarno odgovorna za isto protikonkurenčno ravnanje, in v zvezi s katero zastaranje ni nastopilo (sodba z dne 27. aprila 2017, Akzo Nobel in drugi/Komisija,
C‑516/15 P
,
EU:C:2017:314
, točke 71, 75 in 76).
Glede, natančneje, povišanja zneska globe zaradi ponovitve kršitve, Splošno sodišče je že razsodilo, da če enotnost ravnanja podjetja na trgu upravičuje, da se zaradi kršitve pravil konkurence vsem različnim družbam, ki so bile del podjetja med trajanjem kršitve, načeloma pripiše solidarna odgovornost za plačilo istega zneska globe, je treba priznati izjemo v primeru oteževalnih ali olajševalnih okoliščin in splošneje okoliščin, ki upravičujejo spremembo osnovnega zneska globe in bi obstajale samo v zvezi z nekaterimi od teh družb, in ne v zvezi z drugimi. Splošno sodišče je iz tega torej sklepalo, da subjekt, v zvezi s katerim ni bila ugotovljena oteževalna okoliščina ponovitve kršitve, ne more biti z drugim subjektom, v zvezi s katerim je bila ta okoliščina ugotovljena, solidarno odgovoren za del globe, ki ustreza povišanju zaradi ponovitve kršitve (glej v tem smislu sodbo z dne 23. januarja 2014, Evonik Degussa in AlzChem/Komisija,
T‑391/09
, neobjavljena,
EU:T:2014:22
, točka
).
Splošno sodišče je tudi razsodilo, da lahko okoliščine, specifične za položaj matične družbe ali hčerinske družbe, privedejo do različnih zneskov, kot v primeru upoštevanja oteževalne okoliščine ponovitve kršitve, ugotovljene v zvezi z matično družbo, ne pa v zvezi z njeno hčerinsko družbo (glej v tem smislu sodbo z dne 29. februarja 2016, UTi Worldwide in drugi/Komisija,
T‑264/12
, neobjavljena,
EU:T:2016:112
, točka
).
V obravnavanem primeru je treba navesti, na eni strani, da je Komisija ugotovila odgovornost tožeče stranke za kršitev konkurenčnega prava, ki jo je storila njena hčerinska družba, s katero je tvorila eno samo podjetje v smislu člena 101 PDEU, zgolj kot matične družbe (glej točko 63 zgoraj). Na drugi strani, Komisija je v členu 2(h) izpodbijanega sklepa povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve uporabila zgolj za tožečo stranko z obrazložitvijo, da je bila s sklepom DRAM že ugotovljena njena odgovornost za podobno protikonkurenčno ravnanje (glej točki 30 in 78 zgoraj).
Iz tega sledi, da oteževalna okoliščina, ki jo je Komisija ugotovila na podlagi ponovitve kršitve, ustreza okoliščini, ki je specifična za položaj tožeče stranke in ne velja za njeno hčerinsko družbo. Zato je Komisija upravičeno različno presojala odgovornost tožeče stranke in odgovornost njene hčerinske družbe in je ta presoja lahko privedla do drugačnega zneska globe kot pri hčerinski družbi.
Iz sodne prakse, navedene v točkah od 83 do 87 zgoraj, je namreč razvidno, da je ponovna kršitev lahko dejavnik, ki posamično opredeljuje ravnanje matične družbe, kar utemeljuje, da obseg njene odgovornosti presega odgovornost njene hčerinske družbe, iz katere je v celoti izpeljana (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 13. decembra 2018, Deutsche Telekom/Komisija,
T‑827/14
,
EU:T:2018:930
, točka
).
Zato je treba ugotoviti, da povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve ni v nasprotju z izpeljano odgovornostjo tožeče stranke.
[…]
Iz tega sledi, da je treba prvi del prvega tožbenega razloga zavrniti.
–
Drugi del prvega tožbenega razloga: napačna uporaba prava, ker naj bi bilo povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve, ki zajema obdobje pred sklepom DRAM, v nasprotju z odvračilnim namenom pojma ponovitve kršitve
Potrebnih je nekaj uvodnih pojasnil v zvezi s trditvijo, da povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve „zajema“ obdobje pred sklepom DRAM.
Tako je treba ugotoviti, najprej, da je Komisija ugotovila odgovornost tožeče stranke kot matične družbe družbe Tokin za obdobje od 1. avgusta 2009 do 23. aprila 2012, razen v zvezi s sestanki CUP (glej točko 19 zgoraj). Komisija je tako za izračun osnovnega zneska globe, ki se naloži družbi Tokin skupno in solidarno s tožečo stranko, določila množitelj za trajanje kršitve v višini 2,72, ki ustreza navedenemu obdobju kršitve (glej točko 25 zgoraj).
Nato je Komisija ugotovila, da je pri tožeči stranki podana oteževalna okoliščina ponovitve kršitve zaradi njene obsodbe s sklepom DRAM z dne 19. maja 2010, ki se je nanašala na kršitev, storjeno med 1. julijem 1998 in 15. junijem 2002, in nato odločila, da je treba zaradi ponovitve kršitve osnovni znesek globe, ki se naloži tožeči stranki, povečati za 50 % (glej točko 30 zgoraj).
Nazadnje, Komisija je za izračun povišanja zaradi ponovitve kršitve uporabila navedeno 50‑odstotno povečanje osnovnega zneska globe v skladu s točko 28 Smernic iz leta 2006. V zvezi s tem je Komisija menila, da ponovitev kršitve sodi med dejavnike, ki jih je treba upoštevati pri analizi teže zadevne kršitve, in da kot taka ni povezana s trajanjem kršitve. Zato je menila, da se povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve ne sme izračunati samo na podlagi obdobja, v katerem je ta oteževalna okoliščina trajala, ampak da je treba odstotek povečanja zaradi te ponovitve uporabiti za celotno obdobje, v katerem je bila tožeča stranka odgovorna za kršitev (glej točki 1013 in 1021 obrazložitve izpodbijanega sklepa).
Iz navedenega izhaja, da je bila prva kršitev tožeče stranke, storjena pred kršitvijo v obravnavani zadevi, sankcionirana, ko je zadnjenavedena potekala. Poleg tega, ker je bil za osnovni znesek globe uporabljen odstotek povišanja zneska globe zaradi ponovitve kršitve, se pri navedenem povišanju upošteva obdobje kršitve, ki je bilo uporabljeno za izračun tega osnovnega zneska. Iz tega izhaja, da ponovitev kršitve kot povišanje osnovnega zneska globe zajema celotno obdobje kršitve, pripisane tožeči stranki, kar vključuje obdobje skoraj devetih mesecev pred sprejetjem sklepa DRAM 19. maja 2010.
Vendar v nasprotju s trditvijo tožeče stranke povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve v okoliščinah obravnavanega primera ni v nasprotju z logiko, na kateri temelji pojem ponovitve kršitve.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da Komisija razpolaga s posebej širokim pooblastilom za odločanje po prostem preudarku glede izbire dejavnikov, ki jih mora upoštevati pri odmeri glob, kot so zlasti posebne okoliščine zadeve, njen kontekst in odvračalni učinek glob, pri čemer se ni treba sklicevati na zavezujoč ali izčrpen seznam meril, ki bi jih bilo treba obvezno upoštevati (glej sodbo z dne 8. februarja 2007, Groupe Danone/Komisija,
C‑3/06 P
,
EU:C:2007:88
, točka
in navedena sodna praksa).
Vendar sta ugotovitev in presoja posebnih značilnosti ponovljene kršitve del tega pooblastila Komisije (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 8. februarja 2007, Groupe Danone/Komisija,
C‑3/06 P
,
EU:C:2007:88
, točka
). Kot je namreč bilo navedeno v točki 77 zgoraj, je namen upoštevanja ponovitve kršitve spodbuditi podjetja, ki so izkazala težnjo kršiti pravila konkurence, da spremenijo svoje ravnanje. Komisija lahko zato v vsakem primeru upošteva indice, ki lahko potrdijo tako težnjo, vključno s časom, ki je pretekel med zadevnimi kršitvami.
V zvezi z najdaljšim časovnim obdobjem za ugotovitev ponovitve kršitve podjetja je že bilo razsojeno, da kadar med ugotovitvama dveh kršitev preteče manj kot deset let, to priča o težnji podjetja, da iz ugotovitve kršitve teh pravil konkurence ne izpelje ustreznih posledic (glej v tem smislu sodbo z dne 8. februarja 2007, Groupe Danone/Komisija,
C‑3/06 P
,
EU:C:2007:88
, točka
).
Poleg tega je Splošno sodišče v zvezi z najkrajšim časovnim obdobjem za ugotovitev ponovitve kršitve menilo, da se sodna praksa, navedena v točki 105 zgoraj, še toliko bolj uporablja v primeru, ko sta sklepa o ugotovitvi prve in druge kršitve sočasna. Tako je Splošno sodišče v zadevah, v katerih sta bili izrečeni sodbi z dne 8. julija 2008, BPB/Komisija (
T‑53/03
,
EU:T:2008:254
), in z dne 8. julija 2008, Lafarge/Komisija (
T‑54/03
, neobjavljena,
EU:T:2008:255
), ugotovilo, da zgodovina kršitev, ugotovljenih zoper tožeče stranke, priča o njihovem nagnjenju, da iz ugotovitve, da so kršile pravila konkurence, ne izpeljejo ustreznega nauka, glede na to, da so tožeče stranke, ki so že bile predmet prejšnjih ukrepov Komisije s sklepi o ugotovitvi prve kršitve, več kot štiri leta po tem, ko so jim bili ti sklepi vročeni, nadaljevale dejavno sodelovanje pri zadevnem omejevalnem sporazumu (sodbi z dne 8. julija 2008, BPB/Komisija,
T‑53/03
,
EU:T:2008:254
, točka
, in z dne 8. julija 2008, Lafarge/Komisija (
T‑54/03
, neobjavljena,
EU:T:2008:255
, točka
).
V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da je bila prva kršitev tožeče stranke res sankcionirana po začetku kršitve, obravnavane v tej zadevi. Vendar je treba ugotoviti tudi, da je tožeča stranka v obdobju od 19. maja 2010 do 23. aprila 2012 še naprej sodelovala v omejevalnem sporazumu, potem ko ji je bil vročen sklep o ugotovitvi prve kršitve.
V teh okoliščinah je treba poudariti, da Komisija z ugotovitvijo, da nadaljevanje zadevnega kršitvenega ravnanja tožeče stranke, potem ko ji je bila naložena prva sankcija, priča o njeni težnji, da iz ugotovitve kršitve pravil konkurence v zvezi z njo ne izpelje ustreznih posledic, ni storila napake pri presoji. Tožeča stranka, v zvezi s katero je Komisija s sklepom DRAM že sprejela ukrepe, je namreč še naprej sodelovala pri zadevnem omejevalnem sporazumu skoraj dve leti po vročitvi sklepa DRAM. Tej ugotovitvi ne nasprotuje zgolj okoliščina, da je tožeča stranka skupaj z družbo Tokin pri Komisiji vložila prošnjo za znižanje zneska globe na podlagi Obvestila o prizanesljivosti iz leta 2006, saj ta okoliščina ne izključuje dejstva, da je bila tožeča stranka, potem ko ji je bila naložena prva sankcija, vpletena v drugo kršitev.
Poleg tega te ugotovitve ne more ovreči dejstvo, da je bila z izpodbijanim sklepom ugotovljena odgovornost tožeče stranke zgolj kot matične družbe na podlagi sodelovanja njene hčerinske družbe pri omejevalnem sporazumu, kot je razvidno iz točke 91 zgoraj. Cilj kaznovanja ravnanj, ki so v nasprotju s pravili konkurence, in preprečevanja njihovega ponavljanja z odvračalnimi sankcijami bi namreč bil ogrožen, če bi lahko podjetje, povezano s prvo kršitvijo, s spremembo svoje pravne strukture s prevzemom hčerinske družbe, proti kateri ni mogoče uvesti postopka zaradi prve kršitve, vendar je vpletena v storitev nove kršitve, onemogočilo ali posebej otežilo njegovo kaznovanje in se tako izognilo kazni zaradi ponovitve kršitve (glej v tem smislu sodbo z dne 5. marca 2015, Komisija in drugi/Versalis in drugi,
C‑93/13 P in C‑123/13 P
,
EU:C:2015:150
, točka
).
Poleg tega sodba z dne 11. marca 1999, Thyssen Stahl/Komisija (
T‑141/94
,
EU:T:1999:48
), ki jo navaja tožeča stranka, ne podpira njenega stališča. Splošno sodišče je v tej sodbi ugotovilo, da je Komisija v odločitvi napačno uporabila pravo, ker je večji del obdobja kršitve, ki je bilo ugotovljeno v zvezi s tožečo stranko, potekel pred sklepom, s katerim je bila ta kaznovana za podobne kršitve (sodba z dne 11. marca 1999, Thyssen Stahl/Komisija,
T‑141/94
,
EU:T:1999:48
, točki
in
).
Vendar, ker je v obravnavani zadevi v nasprotju z zadevo, v kateri je bila izrečena sodba z dne 11. marca 1999, Thyssen Stahl/Komisija (T‑141/94, EU:T:1999: 48), tožeča stranka sodelovala pri zadevni kršitvi med 1. avgustom 2009 in 23. aprilom 2012, sklep DRAM pa je bil sprejet 19. maja 2010, je treba ugotoviti, da je večji del zadevne kršitve potekal po sprejetju tega sklepa, pri čemer je tožeča stranka pri kršitvi sodelovala še skoraj dve leti po tem, ko ji je bil vročen ta sklep (glej točki 107 in 108 zgoraj).
Zato Komisija ni napačno uporabila prava, ko je menila, da dejstvo, da je bila v zvezi s tožečo stranko že ugotovljena kršitev ter da je ta kljub tej ugotovitvi in naloženi sankciji še skoraj dve leti sodelovala pri drugi podobni kršitvi iste določbe PEU, pomeni ponovitev kršitve.
Iz tega sledi, da je treba drugi del prvega tožbenega razloga zavrniti.
–
Tretji del prvega tožbenega razloga: kršitev načela sorazmernosti z obrazložitvijo, da je povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve zajemalo obdobje pred sklepom DRAM
V zvezi z izračunom povišanja zneska zaradi ponovitve kršitve je treba poudariti, da je povišanje osnovnega zneska globe, naložene tožeči stranki, ki ga je Komisija uporabila zaradi ponovitve kršitve, skladno s Smernicami iz leta 2006. Kot namreč nedvoumno izhaja iz točk 28 in 29 teh smernic, so tako oteževalne okoliščine, kot je ponovitev kršitve, kot tudi olajševalne okoliščine, ki upravičujejo prilagoditev osnovnega zneska globe, to je povišanje ali znižanje navedenega zneska. Ponovitev kršitve torej pomeni oteževalno okoliščino, ki upravičuje povečanje osnovnega zneska globe, izraženo kot odstotek povišanja tega osnovnega zneska.
V zvezi s sorazmernostjo tega povišanja je treba opozoriti, da ima v skladu z ustaljeno sodno prakso Komisija pri določitvi zneska vsake globe diskrecijsko pravico in ni dolžna uporabiti natančne matematične formule v ta namen (glej sodbo z dne 13. septembra 2010, Trioplast Wittenheim/Komisija,
T‑26/06
, neobjavljena,
EU:T:2010:387
, točka
in navedena sodna praksa).
Še več, ponovitev kršitve je okoliščina, ki upravičuje precejšnje povečanje osnovnega zneska globe. Je namreč dokaz, da predhodno naložena sankcija ni bila dovolj odvračilna (glej sodbo z dne 8. julija 2008, BPB/Komisija,
T‑53/03
,
EU:T:2008:254
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega je treba poudariti, da načelo sorazmernosti zahteva, da se čas, ki je pretekel od prejšnje kršitve pravil konkurence do zadevne kršitve, upošteva pri presoji težnje podjetja po kršenju teh pravil. Splošno sodišče in po potrebi Sodišče sta torej lahko v okviru sodnega nadzora nad akti Komisije na področju konkurenčnega prava pozvana, da preverita, ali je Komisija upoštevala navedeno načelo, ko je zaradi ponovljene kršitve povečala naloženo globo, in še posebej ali je bilo takšno povečanje nujno predvsem glede na čas, ki je pretekel od prejšnje kršitve pravil konkurence do zadevne kršitve (sodba z dne 17. junija 2010, Lafarge/Komisija,
C‑413/08 P
,
EU:C:2010:346
, točka
).
V obravnavanem primeru se utemeljitev tožeče stranke, s katero želi dokazati, da povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve ni bilo sorazmerno, opira, na prvem mestu, na dejstvo, da je bila za zadevno kršitev že kaznovana.
To trditev je treba takoj zavrniti. Kot je bilo navedeno v točkah 75 in 77 zgoraj, povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve, na eni strani, pomeni, da je oseba storila nove kršitve, potem ko je bila sankcionirana za podobne kršitve, in, na drugi strani, je namenjeno prav zagotavljanju odvračilnega učinka ukrepanja Komisije. Zato se povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve doda k znesku globe, naložene za kršitev.
Utemeljitev tožeče stranke se, na drugem mestu, opira na kratek čas, ki je pretekel med trenutkom, ko je tožeča stranka postala matična družba družbe Tokin, in sprejetjem sklepa DRAM, in sicer devet mesecev, tako da naj tožeča stranka ne bi mogla preprečiti sodelovanja svoje hčerinske družbe pri omejevalnem sporazumu. Poleg tega naj bi bila tožeča stranka odgovorna za omejevalni sporazum le na podlagi prevzema svoje hčerinske družbe in naj bi pri tej kršitvi sodelovala le kratek čas, medtem ko je njena hčerinska družba pri njej sodelovala več let.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da ker je imela tožeča stranka od 1. avgusta 2009 do 31. januarja 2013 v lasti vse delnice družbe Tokin, se je zanjo domnevalo, da je imela v navedenem obdobju odločilen vpliv na to hčerinsko družbo, tako da sta tožeča stranka in njena hčerinska družba tvorili eno samo podjetje v smislu člena 101 PDEU (glej točko 62 zgoraj). V obravnavanem primeru tožeča stranka poleg tega ne izpodbija domneve o dejanskem izvajanju odločilnega vpliva na svojo hčerinsko družbo v zadevnem obdobju kršitve (glej točko 58 zgoraj). Tako bi tožeča stranka po sklepu DRAM lahko preprečila nadaljnje sodelovanje družbe Tokin pri omejevalnem sporazumu.
Poleg tega, kot je bilo navedeno v točki 108 zgoraj, to, da je tožeča stranka nadaljevala zadevno kršitveno ravnanje, priča o njeni težnji, da iz ugotovitve kršitve pravil konkurence v zvezi z njo ne izpelje ustreznih posledic, glede na to, da ji je Komisija že naložila ukrepe s sklepom DRAM in da je kljub temu še skoraj dve leti po vročitvi tega sklepa sodelovala pri zadevnem omejevalnem sporazumu.
Še več, kot je bilo navedeno v točki 109 zgoraj, bi bil cilj kaznovanja ravnanj, ki so v nasprotju s pravili konkurence, ogrožen, če bi lahko podjetje, povezano s prvo kršitvijo, s spremembo svoje pravne strukture s prevzemom hčerinske družbe, proti kateri ni mogoče uvesti postopka zaradi prve kršitve, vendar je vpletena v storitev nove kršitve, onemogočilo ali posebej otežilo njegovo kaznovanje in se tako izognilo kazni zaradi ponovitve kršitve.
Ker je v teh okoliščinah Komisija ugotovila zlasti težnjo tožeče stranke po kršitvi pravil konkurence in se zaradi ponovitve kršitve osnovni znesek globe lahko poveča za do 100 % v skladu s točko 28, prva alinea, Smernic iz leta 2006, je treba ugotoviti, da Komisija, s tem da je določila 50‑odstotno povišanje osnovnega zneska globe, ki jo je treba naložiti tožeči stranki, ni kršila načela sorazmernosti.
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba torej tretji del prvega tožbenega razloga in s tem prvi tožbeni razlog v celoti zavrniti.
Tretji tožbeni razlog: izračun zneska glob, naloženih tožeči stranki
[…]
–
Prvi očitek tretjega tožbenega razloga: neuporaba 3‑odstotnega znižanja globe, naložene tožeči stranki zaradi ponovitve kršitve
Tožeča stranka v okviru prvega očitka tretjega tožbenega razloga v bistvu trdi, da je Komisija storila napako, ker ni uporabila 3‑odstotnega znižanja zneska globe, ki ji je bila naložena zaradi ponovitve kršitve, medtem ko naj bi bilo tako znižanje uporabljeno za osnovni znesek globe, naložene družbi Tokin skupno in solidarno s tožečo stranko. Neuporaba tega znižanja naj bi bila, najprej, v nasprotju z izpeljano odgovornostjo tožeče stranke kot matične družbe, dalje, privedla naj bi do previsoke globe, ki ustreza več kot polovici zneska globe, ki ji je bila naložena skupno in solidarno z družbo Tokin, in, nazadnje, naj ne bi bila zadostno obrazložena.
Komisija te trditve izpodbija.
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, na eni strani, da povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve za 50 % osnovnega zneska globe, naložene družbi Tokin skupno in solidarno s tožečo stranko, zmanjšanega za 15‑odstotno znižanje, ki jima ga je Komisija odobrila zaradi njunega sodelovanja na podlagi Obvestila o prizanesljivosti iz leta 2006, ustreza oteževalni okoliščini v smislu točke 28 Smernic iz leta 2006 (glej točko 31 zgoraj).
Na drugi strani, 3‑odstotno znižanje osnovnega zneska globe, naložene družbi Tokin skupno in solidarno s tožečo stranko, glede na to, da njuno sodelovanje na sestankih CUP ni bilo dokazano in da tudi ni bilo nobenega dokaza, da sta vedeli zanje, ustreza olajševalni okoliščini na podlagi točke 29 Smernic iz leta 2006 (glej točko 29 zgoraj).
Kot je bilo namreč navedeno v točki 114 zgoraj, so tako oteževalne kot tudi olajševalne okoliščine okoliščine, ki upravičujejo prilagoditev osnovnega zneska globe, to je povišanje ali znižanje navedenega zneska. Zato se te prilagoditve ne morejo uporabljati med seboj.
V obravnavanem primeru ponovitev kršitve kot oteževalna okoliščina torej upravičuje povečanje osnovnega zneska globe. Komisija je torej upravičeno izračunala 50‑odstotno povišanje zneska globe zaradi ponovitve kršitve tako, da ga je uporabila za osnovni znesek globe, naložene družbi Tokin skupno in solidarno s tožečo stranko, ne da bi upoštevala morebitna znižanja tega osnovnega zneska zaradi olajševalnih okoliščin, v tem primeru 3‑odstotno znižanje, ker ni bilo dokazano, da sta tožeča stranka in njena hčerinska družba sodelovali na sestankih CUP.
Te ugotovitve ne omaja trditev tožeče stranke, ki se nanaša na njeno izpeljano odgovornost kot matične družbe. Kot izhaja iz točk 86 in 87 zgoraj, je ponovitev kršitve dejavnik, ki posamično opredeljuje ravnanje tožeče stranke in lahko utemelji, da se ji naloži strožja sankcija, kot je sankcija, ki izhaja iz pripisane odgovornosti za kršitev, ki jo je storila njena hčerinska družba.
Poleg tega ni mogoče pritrditi tožeči stranki, ko trdi, da je znesek globe, ki ji je bil naložen zaradi ponovitve kršitve, previsok, ker ustreza več kot polovici osnovnega zneska globe, ki ji je bila naložena skupno in solidarno z družbo Tokin. Trditev tožeče stranke namreč temelji na napačni predpostavki, da naj bi se 3‑odstotno znižanje osnovnega zneska globe uporabilo za 50‑odstotno povišanje osnovnega zneska globe (glej točki 134 in 135 zgoraj).
Poleg tega tožeča stranka ne navaja nobene konkretne trditve v podporo svojemu očitku, ki se nanaša na domnevno kršitev obveznosti obrazložitve. Izračun globe, naložene samo tožeči stranki, ki ustreza povišanju zaradi ponovitve kršitve, vsekakor nedvoumno izhaja iz točk od 1011 do 1013 obrazložitve izpodbijanega sklepa v povezavi s točko 28 Smernic iz leta 2006, na katero se nanašajo zgoraj navedene točke obrazložitve.
Prvi očitek tretjega tožbenega razloga je torej treba zavrniti.
[…]

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (deveti razširjeni senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Družba Nec Corp. nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije.

Costeira
Gratsias
Kancheva
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 29. septembra 2021.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.
(
)	Navedene so le točke te sodbe, za katere Splošno sodišče meni, da je njihova objava koristna.