CELEX: 62021CJ0319
Ennakkoratkaisupyyntö
Maatalous
Yhteiset markkinajärjestelyt
Asetus (EY) N:o 1234/2007
Pakatut tuoreet hedelmät ja vihannekset
Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 543/2011
Vaatimustenmukaisuustarkastus
Kuljetus saman kaupan pitävän yhtiön myyntipaikkaan
Saateasiakirja
Alkuperämaamerkintä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22.10.2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) (
EUVL 2007, L 299, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 14.4.2008 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 361/2008 (
EUVL 2008, L 121, s. 1
; jäljempänä asetus N:o 1234/2007), 113 ja 113 a artiklan sekä asetuksen N:o 1234/2007 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä hedelmä- ja vihannesalan sekä hedelmä- ja vihannesjalostealan osalta 7.6.2011 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 543/2011 (
EUVL 2011, L 157, s. 1
) 5 ja 8 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Agecontrol SpA ja toisaalta ZR ja Lidl Italia Srl ja joka koskee hallinnollista seuraamusmaksua, jonka Agecontrol on määrännyt ZR:n ja Lidl Italian kaupan pitämien hedelmien ja vihannesten virheellisestä alkuperämaamerkinnästä, joka sisältyy näiden tuotteiden kahteen saateasiakirjaan.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus N:o 1234/2007
Asetuksen N:o 1234/2007 113 artiklassa, jonka otsikko oli ”Kaupan pitämistä koskevat vaatimukset”, säädettiin seuraavaa:
”1.   Komissio voi säätää seuraavien alojen yhden tai useamman tuotteen kaupan pitämistä koskevista vaatimuksista:
– –
b)
hedelmät ja vihannekset;
– –
2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitetut vaatimukset:
a)
vahvistetaan ottaen huomioon erityisesti:
i)
kyseisten tuotteiden erityispiirteet;
– –
b)
voivat koskea erityisesti tuotteen laatua, luokittelua, painoa, kokoluokittelua, pakkaamista, käärimistä, varastointia, kuljetusta, tarjontamuotoa, kaupan pitämistä, alkuperää ja pakkausmerkintöjä.
3.   Jollei komissio toisin säädä 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen perusteiden mukaisesti, tuotteita, joiden kaupan pitämistä koskevat vaatimukset on vahvistettu, voidaan pitää [Euroopan unionissa] kaupan ainoastaan tällaisia vaatimuksia noudattaen.
Jäsenvaltioiden on tarkastettava, ovatko nämä tuotteet mainittujen vaatimusten mukaiset, ja sovellettava tarvittaessa seuraamuksia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sellaisten erityissäännösten soveltamista, joita komissio voi hyväksyä 194 artiklan mukaisesti.”
Kyseisen asetuksen 113 a artiklassa, jonka otsikko oli ”Hedelmä- ja vihannesalan tuotteiden kaupan pitämistä koskevat lisävaatimukset”, säädettiin seuraavaa:
”1.   Hedelmä- ja vihannesalan tuotteita, jotka on tarkoitettu myytäviksi tuoreena kuluttajalle, voidaan pitää kaupan ainoastaan, jos ne ovat terveitä, puhtaita ja laadultaan kauppakelpoisia ja jos alkuperämaa on ilmoitettu.
2.   Tämän artiklan 1 kohdassa ja 113 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitettuja kaupan pitämistä koskevia vaatimuksia sovelletaan kaikissa kaupan pitämisen vaiheissa, myös tuonnissa ja viennissä, ellei komissio säädä toisin.
3.   Sellaisten hedelmä- ja vihannesalan sekä hedelmä- ja vihannesjalostejalan tuotteiden haltija, joita hyväksytyt kaupan pitämisen vaatimukset koskevat, ei saa pitää niitä esillä myyntitarkoituksessa, saattaa myyntiin tai myydä, toimittaa tai pitää kaupan niitä jollakin muulla tavoin [unionissa], elleivät ne ole mainittujen vaatimusten mukaisia, ja hän vastaa siitä, että näitä vaatimuksia noudatetaan.
4.   Sen lisäksi, mitä 113 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, ja rajoittamatta niiden erityissäännösten soveltamista, joita komissio voi vahvistaa 194 artiklan mukaisesti erityisesti vaatimustenmukaisuustarkastusten soveltamisesta jäsenvaltioissa yhdenmukaisesti, jäsenvaltioiden on hedelmä- ja vihannesalan sekä hedelmä- ja vihannesjalostealan osalta tarkastettava valikoivasti riskianalyysin pohjalta, ovatko kyseiset tuotteet niitä koskevien kaupan pitämisen vaatimusten mukaisia. Nämä tarkastukset on kohdistettava tuotantoalueilta lähtöä edeltävään tuotteiden pakkaus- tai lastausvaiheeseen. Kolmansista maista peräisin olevien tuotteiden osalta tarkastukset on tehtävä ennen luovutusta vapaaseen liikkeeseen.”
Täytäntöönpanoasetus N:o 543/2011
Täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 johdanto-osan 10 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Sen varmistamiseksi, että tarkastukset voidaan tehdä asianmukaisesti ja tehokkaasti, muissa kuin kuluttajille tarkoitetuissa laskuissa ja saateasiakirjoissa olisi oltava eräät kaupan pitämisen vaatimuksiin sisältyvät perustiedot.”
Täytäntöönpanoasetuksen 4 artiklan, jonka otsikko on ”Poikkeukset kaupan pitämisen vaatimusten soveltamisesta”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Poiketen siitä, mitä asetuksen [N:o 1234/2007] 113 a artiklan 3 kohdassa säädetään, seuraavien tuotteiden ei tarvitse olla kaupan pitämisen vaatimusten mukaisia tietyllä tuotantoalueella:
a)
tuotteet, jotka viljelijä myy tai toimittaa kauppakunnostus-, pakkaamis- tai varastointipaikkaan tai jotka kuljetetaan tuottajan tilalta tällaiseen paikkaan; ja
b)
tuotteet, jotka kuljetetaan varastointipaikalta kauppakunnostus- ja pakkaamispaikkaan.”
Mainitun täytäntöönpanoasetuksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Merkinnät”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä luvussa edellytetyt merkinnät on tehtävä selvin ja näkyvin kirjaimin pakkauksen yhdelle sivulle joko suoraan pakkaukseen pysyvästi painettuina tai etikettiin, joka on erottamaton osa pakkausta tai joka on kiinnitetty pakkaukseen.
2.   Irtotavarana toimitettavien, suoraan kuljetusvälineeseen lastattavien tavaroiden osalta 1 kohdassa tarkoitetut merkinnät on tehtävä tavaran saateasiakirjaan tai lomakkeeseen, joka on sijoitettu näkyvälle paikalle kuljetusvälineen sisäpuolelle.
– –
4.   Laskuissa ja saateasiakirjoissa kuluttajalle annettua kuittia lukuun ottamatta on mainittava tuotteiden nimi ja alkuperämaa sekä tapauksen mukaan luokka, lajike tai kaupallinen tyyppi, jos kaupan pitämisen erityisvaatimuksissa sitä edellytetään, tai se, että tuote on tarkoitettu jalostettavaksi.”
Asetuksen N:o 543/2011 8 artiklassa, jonka otsikkona on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”Tässä luvussa vahvistetaan säännöt vaatimustenmukaisuustarkastuksille, jotka ovat hedelmille ja vihanneksille kaikissa kaupan pitämisen vaiheessa tehtäviä tarkastuksia sen varmistamiseksi, että tuotteet ovat kaupan pitämisen vaatimusten sekä tämän osaston muiden säännösten ja asetuksen [N:o 1234/2007] 113 ja 113 a artiklan mukaisia.”
Kyseisen täytäntöönpanoasetuksen 11 artiklan, jonka otsikko on ”vaatimustenmukaisuustarkastukset”, 1 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että vaatimustenmukaisuustarkastukset tehdään riskianalyysin perusteella valikoidusti ja riittävällä tiheydellä kaupan pitämisten vaatimusten sekä tämän osaston muiden säännösten ja asetuksen [N:o 1234/2007] 113 ja 113 a artiklan noudattamisen varmistamiseksi.
– –
4.   Toimijoiden on annettava tarkastusviranomaisille kaikki tiedot, jotka nämä katsovat tarpeellisiksi vaatimustenmukaisuustarkastusten järjestämiseksi ja tekemiseksi.”
Mainitun täytäntöönpanoasetuksen 17 artiklan, jonka otsikko on ”Tarkastusmenetelmät”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä luvussa säädetyt vaatimustenmukaisuustarkastukset on loppukuluttajille tapahtuvaa vähittäismyyntivaihetta lukuun ottamatta tehtävä liitteessä V esitettyjä tarkastusmenetelmiä noudattaen, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.
– –”
Täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 liitteessä V, jonka otsikko on ”17 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tarkastusmenetelmät”, olevassa 1.4 kohdassa määritellään lähetyksen käsite seuraavasti:
”Tietyn toimijan myytäväksi tarkoitettu tuotemäärä, sellaisena kuin se on tarkastushetkellä ja asiakirjassa määriteltynä. Lähetys voi muodostua yhden tai useamman tyyppisistä tuotteista, ja siihen voi sisältyä yksi tai useampi erä tuoreita tai kuivattuja hedelmiä ja vihanneksia.”
Kyseisessä liitteessä on myös osa, joka koskee ”vaatimustenmukaisuustarkastuksen toteuttamista” ja jossa säädetään seuraavaa:
”2.1. Yleisiä huomioita
Vaatimustenmukaisuustarkastus tehdään arvioimalla näytteet, jotka on otettu tarkastettavan erän eri kohdista sattumanvaraisesti. Näytteiden laadun oletetaan periaatteessa edustavan koko erän laatua.
2.2. Tarkastuspaikka
Vaatimustenmukaisuustarkastus voidaan tehdä pakkaustoimen aikana, lähetyspaikassa, kuljetuksen aikana, vastaanottopaikassa, tukkumyyntitasolla ja vähittäismyyntitasolla.
– –
2.3. Erien tunnistaminen ja/tai lähetystä koskeva yleisvaikutelma
Erien tunnistaminen tapahtuu niiden merkintöjen perusteella tai muiden tekijöiden, kuten [elintarvike-erän tunnistamismerkinnöistä 14.6.1989 annetussa] neuvoston direktiivissä 89/396/ETY [(
EYVL 1989, L 186, s. 21
)] säädettyjen merkintöjen perusteella. Kun on kysymys useista eristä koostuvasta lähetyksestä, tarkastajan on saatava lähetyksestä kokonaisvaikutelma saateasiakirjojen tai ilmoitusten avulla. Tarkastajan on määriteltävä tarkastuksensa perusteella erien yhdenmukaisuus mainituissa asiakirjoissa olevien tietojen kanssa.
Jos tuotteet on määrä lastata tai ne on lastattu kuljetusvälineeseen, sen rekisterinumeroa on käytettävä lähetyksen tunnistamiseen.”
Italian oikeus
Kaupan pitämisessä hedelmä- ja vihannesalalla sovellettavista vaatimustenmukaisuustarkastuksista annetun asetuksen (EY) N:o 1148/2001 soveltamiseksi seuraamuksia koskevista määräyksistä 10.12.2002 annetun asetuksen nro 306, joka on annettu1.3.2002 annetun lain nro 39 3 artiklan mukaisesti (decreto legislativo n. 306 - Disposizioni sanzionatorie in attuazione del regolamento (CE) n. 1148/2001 relativo ai controlli di conformità alle norme di commercializzazione applicabili nel settore degli ortofrutticoli freschi, a norma dell’articolo 3 della legge 1 marzo 2002, n. 39., GURI nro 25, 31.1.2003), 4 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ellei teko ole rikos, sille, joka rikkoo – – komission – – asetuksen [N:o 1234/2007], sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna, 113 ja 113 a artiklan nojalla vahvistamia tuoreita hedelmiä ja vihanneksia koskevia vaatimuksia, määrätään hallinnollinen seuraamusmaksu, jonka määrä on 550 euroa – 15 500 euroa.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Agecontrol on Italian kansallinen viranomainen, joka valvoo hedelmien ja vihannesten yhdenmukaisuutta kaupan pitämistä koskevien vaatimusten kanssa. Kyseisen viraston tarkastajat totesivat 25.9.2013 tekemässään tarkastuksessa, että kahdessa 3.6. ja 29.7.2013 päivätyssä asiakirjassa, jotka oli liitetty kahteen Lidl Italian jakelukeskuksesta peräisin olevaan hedelmä- ja vihanneslähetykseen, joiden määräpaikka oli viimeksi mainitulle kuuluva myyntipaikka, oli virheellinen merkintä mansikkaerän ja terttutomaattierän alkuperämaasta. Vaikka näiden tuotteiden pakkauksissa ilmoitettiin tuotteiden alkuperämaa eli Espanja tai Italia, mainittujen tuotteiden saateasiakirjoissa mainittiin muut alkuperämaat eli Alankomaat ja Belgia.
Agecontrol katsoi, että kyseisten tuotteiden alkuperämaan virheellinen ilmoittaminen näissä saateasiakirjoissa oli täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 5 ja 8 artiklan vaatimusten vastaista, ja määräsi 30.4.2018 antamallaan seuraamusmääräyksellä edellä 13 kohdassa mainitun 10.12.2002 annetun asetuksen nro 306 4 §:n 1 momentin nojalla hallinnollisen seuraamusmaksun.
Lidl Italia ja ZR, joka on sen lakisääteinen edustaja, riitauttivat seuraamusmääräyksen Tribunale di Trevisossa (Trevison alioikeus, Italia), joka hyväksyi kanteen ja kumosi mainitun määräyksen.
Agecontrol valitti kyseisen tuomioistuimen tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen eli Corte d’appello di Veneziaan (Venetsian ylioikeus, Italia) ja väitti, että saateasiakirjoissa, jotka liittyvät hedelmä- ja vihannesalan tuotteiden kuljetukseen jakelukeskuksesta saman kaupallisen yrityksen myyntipaikkaan, on ilmoitettava kuljetettavien tuotteiden alkuperämaa. Täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 5 ja 8 artiklasta nimittäin seuraa, että näiden tuotteiden saateasiakirjoissa on oltava tällainen merkintä kaikissa kyseisten tuotteiden kaupan pitämisen vaiheissa, jakelukeskuksen ja saman talouden toimijan supermarketin, jossa ne myydään kuluttajille, välinen sisäinen kuljetusvaihe mukaan lukien.
ZR ja Lidl Italia väittävät, että valmiiksi pakattujen tai pakkauksessa olevien tavaroiden erityistapauksessa unionin oikeudessa ei edellytetä, että saateasiakirjoissa on merkintä tavaroiden alkuperämaasta, koska tämä merkintä on jo pakkauksessa tai etiketissä, joka on erottamaton osa pakkausta tai joka on kiinnitetty pakkaukseen. Tämä pätee sitäkin suuremmalla syyllä tuotteisiin, jotka kuljetetaan jakelukeskuksesta saman talouden toimijan myyntipaikkaan.
Ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on epäilyksiä siitä, edellytetäänkö unionin oikeudessa hedelmä- ja vihannesalan tuoreiden tuotteiden haltijalta, että hänen hallussaan on näiden tuotteiden saateasiakirja, jossa mainitaan niiden alkuperämaa, ensinnäkin kun mainitut tuotteet lähetetään alkuperäispakkauksissa, joissa on ulkoinen merkintä alkuperämaasta (pakkaukseen pysyvästi painettuna tai etiketissä), toiseksi kun nämä samat tuotteet kuljetetaan samalle talouden toimijalle kuuluvan lähtöpaikan ja saapumispaikan välillä, ja kolmanneksi kun alkuperämaan merkintä on tietoja sisältävässä kyltissä, joka on sijoitettu näkyvälle paikalle kuljetusvälineen sisäpuolelle, sekä kolmansien toimittajien antamissa laskuissa.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 5 artiklan 4 kohdassa ei säädetä tapauksista, joissa saateasiakirja, jossa mainitaan kyseisten tuotteiden alkuperämaa, on annettava. Näin ollen se katsoo, että tätä säännöstä voidaan tulkita eri tavoin. Ensimmäisen tulkinnan mukaan tällainen asiakirja on annettava vain, kun tuotteella käydään kauppaa kolmansien toimittajien kanssa, kuten Corte suprema di cassazionen (ylin tuomioistuin, Italia) oikeuskäytännössä on todettu, tai kun tavarat lähetetään irtotavarana, kuten ZR ja Lidl Italia väittävät. Toisen, Agecontrolin puoltaman tulkinnan mukaan tästä säännöksestä seuraa yleinen velvollisuus antaa saateasiakirja, jossa on merkintä kyseisten tuotteiden alkuperämaasta, kaikissa kuljetusvaiheissa, jotka suoritetaan näiden tuotteiden markkinoille saattamiseksi, mukaan lukien se tapaus, että mainitut tuotteet kuljetetaan samalle talouden toimijalle kuuluvien yksiköiden välillä.
Corte d’appello di Venezia on tämän johdosta päättänyt lykätä asian ratkaisua ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011] 5 artiklan 4 kohtaa, luettuna yhdessä saman asetuksen 5 artiklan 1 kohdan ja 8 artiklan sekä [asetuksen N:o 1234/2007] 113 ja 113 a artiklan kanssa, tulkittava siten, että siinä velvoitetaan laatimaan saateasiakirja, jossa mainitaan sellaisten tuoreiden hedelmien ja vihannesten nimi ja alkuperämaa, jotka lähetetään valmiiksi pakattuina tai tuottajan toimittamissa alkuperäispakkauksissa, kuljetettaessa niitä kaupan pitävän yhtiön jakelukeskuksesta saman yhtiön myyntipaikkaan, riippumatta siitä, onko pakkauksen sivulla joko suoraan pakkaukseen pysyvästi painettuina tai etikettiin, joka on erottamaton osa pakkausta tai joka on kiinnitetty pakkaukseen, merkittyinä [täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011] I luvussa säädetyt ulkoiset merkinnät (kuten tuotteen nimi ja alkuperämaa) ja onko kyseiset tiedot sisällytetty myös sen toimittajan laskuihin, jolta tuotetta kaupan pitävä yhtiö, jonka talousosasto huolehtii kyseisten laskujen säilyttämisestä, on ostanut tuotteen, ja lomakkeeseen, joka on sijoitettu näkyvälle paikalle sen kuljetusvälineen sisäpuolelle, jossa tuotetta kuljetetaan?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 5 artiklan 4 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 8 artiklan ja asetuksen N:o 1234/2007 113 ja 113 a artiklan kanssa, tulkittava siten, että sen tarkastaminen, ovatko hedelmä- ja vihannesalan tuotteet kaupan pitämistä koskevien vaatimusten mukaisia, edellyttää, että kyseisten tuotteiden haltija antaa niiden jokaisessa kaupan pitämisen vaiheessa saateasiakirjan, jossa mainitaan tuotteiden nimi ja alkuperämaa, myös kun nämä samat tuotteet ovat pakattuja, ja että täytäntöönpanoasetuksessa N:o 543/2011 edellytetyt ulkoiset merkinnät eli kyseisten tuotteiden nimi ja alkuperämaa on tehty näkyvästi ja pysyvästi tuotteiden pakkauksen yhdelle sivulle, tietoja sisältävään kylttiin, joka on sijoitettu näkyvälle paikalle sen kuljetusvälineen sisäpuolelle, jolla tuotteet kuljetetaan, sekä näiden tuotteiden toimittajan antamiin laskuihin.
Aluksi on muistutettava, että täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 5 artiklan, jonka otsikko on ”Merkinnät”, 1 kohdassa säädetään, että kaupan pitämistä koskevien vaatimusten edellyttämät merkinnät, joihin kuuluu kyseisen asetuksen liitteessä I olevan B osan mukaan kyseisten tuotteiden alkuperämaata koskeva merkintä, on tehtävä selvin ja näkyvin kirjaimin joko suoraan pakkaukseen pysyvästi painettuina tai etikettiin, joka on erottamaton osa pakkausta tai joka on kiinnitetty pakkaukseen. Tämän artiklan 2 kohdassa säädetään irtotavarana toimitettavien, suoraan kuljetusvälineeseen lastattavien tavaroiden erityistapauksen osalta, että nämä merkinnät on tehtävä asiakirjaan tai lomakkeeseen, joka on sijoitettu näkyvälle paikalle kuljetusvälineen sisäpuolelle. Kyseisen artiklan 4 kohdassa puolestaan vaaditaan ainoastaan, että tuotteiden nimi ja alkuperämaata koskeva merkintä on oltava laskuissa ja saateasiakirjoissa.
Näin ollen täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 5 artiklan sanamuodosta kokonaisuutena tarkasteltuna ilmenee, ettei kyseisen artiklan tarkoituksena ole vaatia sellaisen saateasiakirjan antamista, jossa on oltava hedelmä- ja vihannesalan tuotteiden alkuperämaata koskeva merkintä, vaan ainoastaan vaatia, että tämä merkintä on tietyissä näitä tuotteita seuraavissa materiaaleissa, kun nämä materiaalit annetaan.
Tämän jälkeen on todettava, että mainitun asetuksen 8 artiklassa tyydytään muistuttamaan, että hedelmien ja vihannesten vaatimustenmukaisuustarkastukset tehdään niiden kaikissa kaupan pitämisen vaiheissa, ja viitataan asetuksen N:o 1234/2007 113 ja 113 a artiklaan viittaamatta mihinkään saateasiakirjaan tai velvollisuuteen antaa tällainen asiakirja.
Lisäksi asetuksen N:o 1234/2007 113 a artiklassa, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 3 artiklan 1 kohdan kanssa, asetetaan ainoastaan kaupan pitämistä koskevia vaatimuksia ja niiden noudattamista koskevia tarkastuksia koskevat yleiset säännöt, eikä siinä edellytetä saateasiakirjan antamista.
Lopuksi asetuksen N:o 1234/2007 113 artiklan 2 kohdan b alakohdassa, luettuna yhdessä täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 3 artiklan 2 kohdan kanssa, säädetään lähinnä, että komissio voi vahvistaa erityisiä kaupan pitämistä koskevia vaatimuksia hedelmä- ja vihannesalan tuotteiden, kuten mansikoiden ja tomaattien, osalta. Nämä vaatimukset voivat koskea näiden tuotteiden tiettyjä ominaisuuksia, kuten niiden käärimistä, kuljetusta, tarjontamuotoa, kaupan pitämistä, alkuperää tai merkintöjä, ja niistä säädetään mansikoiden osalta täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 liitteessä I olevan B osan 7 kohdassa ja tomaattien osalta kyseisen osan 10 kohdassa. Asetuksen N:o 1234/2007 113 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden tehtävänä on tarkastaa, ovatko nämä tuotteet näiden vaatimusten mukaisia. Missään näistä säännöksistä ei kuitenkaan säädetä kyseisen talouden toimijan velvollisuudesta antaa saateasiakirja.
Näin ollen täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 5 ja 8 artiklaa ja asetuksen N:o 1234/2007 113 ja 113 a artiklaa ei voida tulkita siten, että niissä velvoitetaan talouden toimija antamaan saateasiakirja, jossa on oltava sen kaupan pitämien tuotteiden alkuperämaata koskeva merkintä.
Kuten komissio toteaa kirjallisissa huomautuksissaan, jos saateasiakirja annetaan, tässä asiakirjassa on mainittava alkuperämaa, ja tätä velvollisuutta sovelletaan riippumatta siitä, että alkuperämaata koskeva merkintä on jo pakkauksissa, laskuissa tai lomakkeessa, joka on sijoitettu kuljetusvälineen sisäpuolelle.
Tältä osin on täsmennettävä, että täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 5 artiklan 4 kohdassa säädettyä vaatimusta tuotteen alkuperämaan mainitsemisesta laskuissa ja saateasiakirjoissa on luettava tämän asetuksen kymmenennen perustelukappaleen valossa, koska tällä vaatimuksella pyritään helpottamaan vaatimustenmukaisuuden tarkastusten suorittamista toimittamalla tarkastajalle tiettyjä perustietoja asiakirjoilla, joita ei ole tarkoitettu kuluttajalle.
Täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 17 artiklan 1 kohdan mukaan vaatimustenmukaisuuden tarkastukset tehdään kyseisen asetuksen liitteessä V olevassa 2 kohdassa esitettyjä menetelmiä noudattaen arvioimalla näytteet, jotka on otettu tarkastettavan erän eri kohdista sattumanvaraisesti. Tältä osin liitteessä V olevasta 2 kohdasta ilmenee, että kyseinen tarkastus tehdään useissa peräkkäisissä vaiheissa, jotka lähinnä koostuvat ensimmäisessä vaiheessa tarkastettavien erien tunnistamisesta tai useista eristä koostuvan lähetyksen osalta kokonaisvaikutelman saamisesta lähetyksestä, toisessa vaiheessa tarkastettavien tuotteiden esittämisestä ja kolmannessa ja viimeisessä vaiheessa näiden tuotteiden fyysisestä tarkastuksesta.
Useista eristä koostuvan lähetyksen osalta kyseisen asetuksen liitteessä V olevassa 2.3 kohdassa täsmennetään yhtäältä, että tarkastajan on saatava lähetyksestä kokonaisvaikutelma lähetyksiin liittyvien saateasiakirjojen tai ilmoitusten avulla, ja toisaalta, että tarkastajan on määriteltävä tällä perusteella erien yhdenmukaisuus mainituissa asiakirjoissa olevien tietojen kanssa.
Koska saateasiakirja on toinen kahdesta viiteasiakirjasta, joiden perusteella tarkastaja muodostaa kokonaisvaikutelman tarkastettavista eristä, jokainen näissä asiakirjoissa oleva merkintä alkuperämaasta, joka eroaa tarkastettavat erät muodostavien tuotteiden pakkauksissa olevista merkinnöistä, voi vaikuttaa tähän kokonaisvaikutelmaan ja näin ollen heikentää vaatimustenmukaisuustarkastuksen tehokkuutta.
Lisäksi on todettava, että täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 11 artiklan 4 kohdan mukaan talouden toimijoiden on annettava tarkastusviranomaisille kaikki tiedot, jotka nämä katsovat tarpeellisiksi vaatimustenmukaisuustarkastusten järjestämiseksi ja tekemiseksi.
Tässä yhteydessä on niin, että vaikka saateasiakirja tai lähetyksiä koskevat ilmoitukset ovat viiteasiakirjoja, joiden on kuvastettava tarkasti tarkastettavien erien pakkauksissa olevia merkintöjä, täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 17 artiklan 1 kohdassa, kyseisen asetuksen 11 artiklan 4 kohdassa tai sen liitteessä V olevassa 2.3 kohdassa ei kuitenkaan rajoiteta niitä todistuskeinoja, joihin talouden toimija voi turvautua mahdollistaakseen sen, että tarkastaja saa kokonaisvaikutelman kyseisestä lähetyksestä.
Vaikka onkin ratkaisevan tärkeää, että saateasiakirjassa ei ole virhettä ja että talouden toimija toimittaa tarkastajalle virheettömät tiedot, jotta tämä tunnistaa tarkastettavat erät oikein, tämä toimija voi lähtökohtaisesti vapaasti valita tarkastajalle sitä varten toimitettavat todisteet, että tämä voi saada oikean kokonaisvaikutelman lähetyksestä ja sen muodostavista eristä.
Tästä seuraa, että jos saateasiakirja sisältää virheellisen merkinnän tuotteen alkuperämaasta, kyseisen tuotteen haltijana olevan talouden toimijan on mahdollisimman pian hälvennettävä kaikin keinoin epäilyt, joita tarkastajalla voi olla kyseisen tuotteen oikeasta alkuperästä.
Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on määritettävä käsiteltävässä asiassa, ovatko sellaiset seikat kuten alkuperämaata koskeva merkintä tuotteiden pakkauksissa, laskuissa ja tietoja sisältävässä kyltissä, joka on sijoitettu näkyvälle paikalle kuljetusvälineen sisäpuolelle, omiaan hälventämään epäilyt, joita tarkastajalle on voinut tulla tarkastuksen aikana, ja voivatko ne näin ollen lieventää tarkastajan lähetyksestä saaman kokonaisvaikutelman mahdollista vääristymistä.
Sen kysymyksen osalta, onko saateasiakirjassa oltava tuotteen alkuperämaata koskeva merkintä myös silloin, kun kyseinen tuote kuljetetaan saman talouden toimijan yksiköiden välillä, erityisesti jakelukeskuksen ja myyntipaikan välillä, täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 8 artiklan ja asetuksen N:o 1234/2007 113 a artiklan 2 kohdan sanamuodosta ilmenee selvästi, että kaupan pitämistä koskevia vaatimuksia sovelletaan ”kaikissa kaupan pitämisen vaiheissa”. Viimeksi mainitun asetuksen 113 a artiklan 3 kohdassa täsmennetään vielä yhtäältä, että sellaisten hedelmä- ja vihannesalan tuotteiden haltija, jota hyväksytyt kaupan pitämisen vaatimukset koskevat, ei saa pitää näitä tuotteita esillä myyntitarkoituksessa, saattaa myyntiin tai myydä, toimittaa tai pitää kaupan niitä unionissa tavalla, joka ei ole mainittujen vaatimusten mukainen, ja toisaalta hän vastaa siitä, että näitä vaatimuksia noudatetaan.
Tältä osin on riittävää todeta, että ilmaisu ”kaikissa kaupan pitämisen vaiheissa”, johon ei liity mitään rajoitusta, on ymmärrettävä laajasti. Koska vaatimustenmukaisuustarkastusten tarkoituksena on varmistaa, että kaupan pidetyt tuotteet ovat säädettyjen kaupan pitämistä koskevien vaatimusten mukaisia, nämä tarkastukset on lähtökohtaisesti tarkoitus tehdä kaikissa näiden tuotteiden kaupan pitämisen vaiheissa eli milloin tahansa mainittujen tuotteiden tuotannon ja niiden vähittäismyynnin välisenä ajanjaksona, mikä kattaa näiden samojen tuotteiden kuljetuksen jakelukeskuksen ja vähittäismyyntipaikan välillä.
Tätä tulkintaa tukee lisäksi täytäntöönpanoasetuksella N:o 543/2011 käyttöön otetun järjestelmän logiikka. Yhtäältä 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Poikkeukset kaupan pitämisen vaatimusten soveltamisesta”, luetellaan tyhjentävästi tapaukset, joissa tuotteiden ei tarvitse olla kaupan pitämisen vaatimusten mukaisia. On riittävää todeta, että tavaroiden kuljetus jakelukeskustan ja vähittäismyyntipaikan välillä ei kuulu tässä säännöksessä lueteltuihin tapauksiin. Myöskään sillä, kuuluvatko jakelukeskus ja vähittäismyyntipaikka samalle yritykselle tai kahdelle erilliselle taloudelliselle yksikölle, ei ole merkitystä.
Toisaalta on todettava, että täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 liitteessä V olevassa 2.2 kohdassa täsmennetään, että vaatimustenmukaisuustarkastus voidaan tehdä pakkaustoimen aikana, lähetyspaikassa, kuljetuksen aikana, vastaanottopaikassa, tukkumyyntitasolla ja vähittäismyyntitasolla. Näin ollen on todettava, että näiden tarkastusten tekemistä ei ole rajattu pelkästään tapauksiin, joissa tuotteita kuljetetaan eri oikeushenkilöiden välillä, eikä se liity pelkästään tapauksiin, joissa tuotteiden omistusoikeus siirtyy. Kuten asetuksen N:o 1234/2007 113 a artiklan 3 kohdassa säädetään, ratkaisevaa on se, että tuotteiden haltija, joka on täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 3 artiklan 3 kohdassa määritelty henkilöksi, jonka hallussa asianomaiset tuotteet fyysisesti ovat, vastaa siitä, että nämä tuotteet noudattavat vaatimuksia. Näin ollen sillä seikalla, että tuote tarkastetaan saman talouden toimijan kahden yksikön välisessä sisäisessä kuljetuksessa, ei ole merkitystä.
Edellä esitetyillä perusteilla esitettyyn kysymykseen on vastattava, että täytäntöönpanoasetuksen N:o 543/2011 5 artiklan 4 kohtaa, luettuna tämän asetuksen 8 artiklan ja asetuksen N:o 1234/2007 113 ja 113 a artiklan valossa, on tulkittava siten, että sen tarkastaminen, ovatko hedelmä- ja vihannesalan tuotteet kaupan pitämistä koskevien vaatimusten mukaisia, ei edellytä, että kyseisten tuotteiden haltija antaa saateasiakirjan. Kun tämä haltija antaa tällaisen asiakirjan, sen on kuitenkin kaikissa mainittujen tuotteiden kaupan pitämisen vaiheissa mainittava näiden tuotteiden nimi ja alkuperämaa riippumatta siitä, että täytäntöönpanoasetuksessa N:o 543/2011 edellytetyt ulkoiset merkinnät ovat jo näkyvästi ja pysyvästi tuotteiden pakkauksen yhdellä sivulla, tietoja sisältävässä kyltissä, joka on sijoitettu näkyvälle paikalle sen kuljetusvälineen sisäpuolelle, jolla tuotteet kuljetetaan, sekä näiden tuotteiden toimittajan antamissa laskuissa.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä hedelmä- ja vihannesalan sekä hedelmä- ja vihannesjalostealan osalta 7.6.2011 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 543/2011 5 artiklan 4 kohtaa, luettuna tämän asetuksen 8 artiklan ja maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22.10.2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 113 ja 113 a artiklan valossa, on tulkittava siten, että sen tarkastaminen, ovatko hedelmä- ja vihannesalan tuotteet kaupan pitämistä koskevien vaatimusten mukaisia, ei edellytä, että kyseisten tuotteiden haltija antaa saateasiakirjan. Kun tämä haltija antaa tällaisen asiakirjan, sen on kuitenkin kaikissa mainittujen tuotteiden kaupan pitämisen vaiheissa mainittava näiden tuotteiden nimi ja alkuperämaa riippumatta siitä, että täytäntöönpanoasetuksessa N:o 543/2011 edellytetyt ulkoiset merkinnät ovat jo näkyvästi ja pysyvästi tuotteiden pakkauksen yhdellä sivulla, tietoja sisältävässä kyltissä, joka on sijoitettu näkyvälle paikalle sen kuljetusvälineen sisäpuolelle, jolla tuotteet kuljetetaan, sekä näiden tuotteiden toimittajan antamissa laskuissa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: Italia.