CELEX: 62018CJ0814
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Bendra žuvininkystės politika
Reglamentas (EB) Nr. 1198/2006
55 straipsnio 1 dalis
Europos žuvininkystės fondo (EŽF) finansinis įnašas
Išlaidų atitiktis finansavimo reikalavimams
Sąlyga
Paramos gavėjų faktiškai sumokėtos išlaidos
Sąvoka

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2006 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1198/2006 dėl Europos žuvininkystės fondo (
OL L 223, 2006, p. 1
) 55 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Ursa Major Services BV
(toliau – UMS) ir
Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
(žemės ūkio, gamtos ir maisto kokybės ministras, Nyderlandai, toliau – ministras) ginčą dėl prašymo pakeisti sprendimą dėl paramos skyrimo projektui žuvininkystės sektoriuje.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 1198/2006
Reglamento Nr. 1198/2006 16 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Siekiant sustiprinti Bendrijos lėšų atsvaros poveikį pirmenybę teikiant privatiems finansavimo šaltiniams ir tinkamiau atsižvelgti į veiklos pelningumą, iš [Europos žuvininkystės fondo] gaunama parama turėtų būti įvairi, o paramos dydis – diferencijuotas, siekiant remti Bendrijos interesus, skatinti įvairių finansinių išteklių naudojimą ir riboti [Europos žuvininkystės fondo] skiriamą finansavimą skatinant naudoti tinkamas paramos formas.“
Šio reglamento 1 straipsnyje „Taikymo sritis“ nustatyta:
Šiuo reglamentu įsteigiamas Europos žuvininkystės fondas (toliau – EŽF) ir apibrėžiama Bendrijos paramos žuvininkystės sektoriaus, žuvininkystės regionų ir žvejybos vidaus vandenyse tvariam vystymuisi sistema.“
Minėto reglamento 3 straipsnyje „Sąvokų apibrėžimai“ numatyta:
„Šiame reglamente taikomi šie sąvokų apibrėžimai:
<…>
l)
„paramos gavėjas“ – fizinis arba juridinis asmuo, galiausiai gaunantis viešąją pagalbą;
<…>“
Reglamento Nr. 1198/2006 52 straipsnyje („Viešosios pagalbos intensyvumas“) nustatyta:
„Didžiausias viešosios pagalbos intensyvumas pateiktas II priedo lentelėje.“
Šio reglamento 54 straipsnyje „Nepersidengimas“ numatyta:
„Išlaidos, kurias EŽF bendrai finansuoja, negali būti finansuojamos kito Bendrijos finansinio instrumento lėšomis.“
Minėto reglamento 55 straipsnyje „Išlaidų atitikimas finansavimo reikalavimams“ nustatyta:
„1.   Išlaidos atitinka EŽF paramos reikalavimus, jeigu paramos gavėjai faktiškai sumokėjo nuo veiksmų programos pateikimo [Europos] Komisijai arba nuo 2007 m. sausio 1 d., priklausomai nuo to, kuri data yra ankstesnė, iki 2015 m. gruodžio 31 d. Bendrai finansuojama veikla neturi būti baigta iki pirmosios finansavimo laikotarpio dienos.
2.   Nukrypstant nuo 1 dalies, paramos gavėjų įgyvendinant veiksmus apmokėtomis išlaidomis gali būti laikomi įnašai natūra, nusidėvėjimo išlaidos ir pridėtinės išlaidos esant šioms sąlygoms:
a)
atitikimo finansavimo reikalavimams taisyklėse, nustatytose pagal 4 dalį, numatyta, kad tokios išlaidos atitinka finansavimo reikalavimus;
b)
išlaidų dydis pagrindžiamas apskaitos dokumentais, turinčiais sąskaitoms lygiavertę įrodomąją vertę;
c)
įnašų natūra atveju bendra parama iš EŽF neviršija visos finansavimo reikalavimus atitinkančios sumos atėmus tokių įnašų vertę.
<…>
4.   Išlaidų atitikimo finansavimo reikalavimams taisyklės nustatomos nacionaliniu lygiu, taikant šiame reglamente nurodytas išimtis. Jos taikomos visoms pagal veiksmų programą deklaruotoms viešosioms išlaidoms.
<…>“
Reglamento Nr. 1198/2006 59 straipsnyje „Vadovaujančios institucijos funkcijos“ nustatyta:
„Veiksmų programos vadovaujanti institucija atsako už veiksmų programos valdymą ir įgyvendinimą laikantis patikimo finansų valdymo principo, visų pirma:
<…>
b)
patvirtina bendrai finansuojamų produktų tiekimą bei paslaugų teikimą ir tai, ar paramos gavėjų deklaruotos išlaidos buvo faktiškai patirtos ir ar jos atitinka Bendrijos bei nacionalines taisykles; <…>
<…>“
Šio reglamento 70 straipsnyje „Valdymas ir kontrolė“ numatyta:
„1.   Valstybės narės yra atsakingos už veiksmų programų valdymo ir kontrolės užtikrinimą, visų pirma įgyvendinant šias priemones:
a)
užtikrinant, kad veiksmų programų valdymo ir kontrolės sistemos būtų nustatytos laikantis 57–61 straipsnių ir veiktų efektyviai;
<…>“
Minėto reglamento 78 straipsnio „Išlaidų ataskaita“ 1 dalyje nustatyta:
„Kiekvienos prioritetinės krypties ir kiekvieno tikslo išlaidų ataskaitose nurodoma bendra paramos reikalavimus atitinkančių išlaidų, kurias paramos gavėjai patyrė įgyvendindami veiksmus, suma ir atitinkamas valstybės finansinis įnašas, sumokėtas arba mokėtinas paramos gavėjams pagal valstybės finansiniams įnašams nustatytas sąlygas. Paramos gavėjų apmokėtos išlaidos pagrindžiamos mokėjimą patvirtinančiomis sąskaitomis faktūromis arba lygiavertės įrodomosios vertės apskaitos dokumentais. <…>“
Reglamentas (ES) Nr. 508/2014
2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 508/2014 dėl Europos jūrų reikalų ir žuvininkystės fondo ir kuriuo panaikinami Tarybos reglamentai (EB) Nr. 2328/2003, (EB) Nr. 861/2006, (EB) Nr. 1198/2006 bei (EB) Nr. 791/2007 ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1255/2011 (
OL L 149, 2014, p. 1
; klaidų ištaisymas,
OL L 88, 2017, p. 22
) 128 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Nedarant poveikio 129 straipsnio 2 dalies nuostatoms, reglamentai (EB) Nr. 2328/2003, (EB) Nr. 861/2006, (EB) Nr. 1198/2006, (EB) Nr. 791/2007, (ES) Nr. 1255/2011 ir Reglamento (EB) Nr. 1224/2009 103 straipsnis panaikinami nuo 2014 m. sausio 1 d.“
Reglamento Nr. 508/2014 129 straipsnio 2 dalyje nurodyta:
„Šis reglamentas nedaro poveikio atitinkamų projektų ar paramos, kurią Komisija patvirtino remdamasi reglamentais (EB) Nr. 2328/2003, (EB) Nr. 861/2006, (EB) Nr. 1198/2006, (EB) Nr. 791/2007 ir (ES) Nr. 1255/2011 ir Reglamento (EB) Nr. 1224/2009 103 straipsniu ar bet kokiais kitais teisės aktais, taikomais tai paramai 2013 m. gruodžio 31 d., kurie toliau taikomi tokiems projektams ar paramai, tęsimui ar keitimui, įskaitant visišką ar dalinį panaikinimą, iki jų užbaigimo.“
Nyderlandų teisė
2007 m. vasario 14 d.
Regeling houdende regels inzake de verstrekking van subsidies door de Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Regeling LNV-subsidies)
(Žemės ūkio, gamtos ir maisto kokybės ministro įsakymas dėl paramos skyrimo) 1:9 straipsnyje „Paraiškos dėl paramos skyrimo pateikimas“ buvo numatyta:
„<…>
2.   Prie paraiškos dėl paramos skyrimo projektui pridedamas projekto planas, kuriame bent jau numatyta:
<…>
c)
projekto subalansuotas biudžetas, kuris yra daugiametis biudžetas su likvidumo planu pagal metus, kai projekto trukmė ilgesnė nei vieni metai, su paaiškinimais šiuo klausimu;
<…>“
Šio įsakymo 1:13 straipsnyje „Paramos gavėjo pareigos vykdant projektus“ buvo nustatyta:
„1.   Kai parama skiriama projektui įgyvendinti, paramos gavėjas šį projektą vykdo pagal projekto planą, kuris yra sudėtinė sprendimo dėl paramos skyrimo dalis.
<…>
3.   Ministras gali patvirtinti per tą laiką atliktą projekto pakeitimą, išskyrus atvejus, kai:
a)
pakeitimas yra susijęs su projekto plane apibrėžtais tikslais;
b)
dėl pakeitimo reikia padidinti paramos sumą arba didžiausią paramos sumą, kuri gali būti nustatyta pagal sprendimą dėl paramos skyrimo.
4.   Patvirtinimo atveju, kaip nurodyta 3 dalyje, ministras gali pakeisti sprendimą dėl paramos skyrimo ir paramos gavėjui nustatytas pareigas.
<…>“
Šio įsakymo 1:15 straipsnyje „Finansavimo reikalavimus atitinkančios ir neatitinkančios išlaidos“ buvo numatyta:
„1.   Šios išlaidos neatitinka finansavimo paramos lėšomis reikalavimų:
a)
išlaidos, kurios buvo ar yra valdžios institucijų remiamos ar finansuojamos kitu pagrindu;
b)
išlaidos, dėl kurių negalima įrodyti, kad jos tiesiogiai priskirtinos veiklai, kuriai skiriama parama,
c)
skolos palūkanos;
d)
išlaidos veiklai, kuri vykdoma pažeidžiant EB priemones ar joms taikomas nacionalines taisykles.
<…>
4.   Papildydamas šiame įsakyme numatytas taisykles ministras gali pradedant [priimti paraiškas dėl paramos], kaip nurodyta šio reglamento 1:3 straipsnio pirmoje pastraipoje, nustatyti tikslesnes taisykles dėl finansavimo paramos lėšomis reikalavimus atitinkančių išlaidų.
<…>“
To paties įsakymo 4 skyriaus „Žuvininkystė“ 4:33i straipsnyje „Paramos dydis“ buvo nustatyta:
„1.   Parama neviršija 60 % finansavimo reikalavimus atitinkančių išlaidų.
2.   Nukrypstant nuo 1 dalies, parama neviršija 40 % finansavimo reikalavimus atitinkančių projekto išlaidų, kaip nurodyta Reglamento Nr. 1198/2006 II priedo 2 ir 4 grupėse.
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
UMS,
Nederlandse Vissersbond
(Nyderlandų žvejų federacija) filialas, koordinuoja paramos projektus žuvininkystės sektoriuje. Vieno iš šių projektų tikslas – skatinti tvarias projekte dalyvaujančių Fryzijos įmonių, užsiimančių krevečių žvejyba, investicijas į sukurtą naują žvejybos įrankį
seewing
(toliau – nagrinėjamas projektas).
Išnagrinėjęs fondo ir devynių žvejybos įmonių vardu pateiktą UMS paraišką ministras 2012 m. rugpjūčio 17 d. sprendimu (toliau – sprendimas dėl paramos skyrimo) suteikė šiam projektui 118056 EUR neviršijančią paramą, lygią 60 % finansavimo reikalavimus atitinkančių išlaidų. 50 % šios sumos gauta iš Fryzijos provincijos (Nyderlandai), o kiti 50 % – iš EŽF.
Likusias išlaidas, kurių šios paramos gavėjai patyrė, bet jų negalima laikyti finansavimo reikalavimus atitinkančiomis išlaidomis, taip pat likusias 40 % finansavimo reikalavimus atitinkančių išlaidų šios paramos gavėjai privalėjo finansuoti kitu būdu. Iš pradžių šias likusias išlaidas turėjo finansuoti fondas ir minėtos devynios žvejybos įmonės. Vis dėlto šis fondas ir trys iš šių devynių žvejybos įmonių pasitraukė iš nagrinėjamo projekto. Siekdamas jį tęsti UMS kreipėsi į
Visserijbedrijf J. Seepma
(toliau –
Seepma
) ir VCU TCD BV (toliau – VCU), žvejybos įmones, jau dalyvaujančias šiame projekte atitinkamai kaip vietos ekspertė ir kaip
seewing
tiekėja, pasirengusias suteikti finansinį įnašą. Tačiau sprendime dėl paramos skyrimo tik šešios kitos žvejybos įmonės nurodytos kaip paramos gavėjos, o
Seepma
ir VCU laikomos projekte dalyvaujančiais trečiaisiais asmenimis.
Praktiškai
Seepma
savo finansinį įnašą atskaitė iš sąskaitų faktūrų, išrašytų už paslaugas, kurias ji suteikė kaip vietos ekspertė. Taigi UMS skolinis reikalavimas
Seepma
atžvilgiu, atsiradęs dėl jos prisiimto įsipareigojimo suteikti finansinį įnašą, buvo atskaitytas iš
Seepma
reikalavimo UMS už suteiktas paslaugas. Taip UMS pervedė
Seepma
sumą, iš kurios atimtos išlaidos,
Seepma
patirtos dėl nagrinėjamo projekto. Kalbant apie VCU, užskaita neatlikta, tačiau buvo išrašytos atskiros sąskaitos faktūros: viena dėl
seewing
tiekimo (ją UMS apmokėjo VCU), kita – dėl VCU finansinio įnašo (ją VCU apmokėjo UMS).
Priėmęs sprendimą dėl atitinkamos paramos suteikimo, ministras UMS prašymu pervedė avansą, remdamasis jo pateiktomis sąskaitomis faktūromis. Tarp šių sąskaitų faktūrų taip pat buvo sąskaitos faktūros, kurias
Seepma
išrašė filialui UMS; dėl jų atlikta minėta užskaita.
2015 m. rugsėjo 28 d. raštu UMS paprašė ministro pasikeitus finansavimui pakoreguoti nagrinėjamo projekto biudžeto ir finansavimo suvestinę, kuri yra sudėtinė sprendimo dėl paramos skyrimo dalis.
2016 m. sausio 20 d. sprendimu ministras atmetė šį prašymą, motyvuodamas tuo, kad
Seepma
ir VCU yra ne atitinkamos paramos bendrapareiškėjos ar bendros gavėjos, o tik šio projekto partnerės. Šiuo klausimu jis nusprendė, kad parama tokių partnerių ar trečiųjų asmenų įnašui finansuojant projektą negali būti skiriama, nes šias išlaidas patiria ne šios paramos paraiškos teikėjas. Taigi, ministro nuomone, įnašas minėtam projektui finansuoti, suteiktas šio projekto partnerių ar trečiųjų asmenų, turi būti atskaitytas iš finansavimo reikalavimus atitinkančių išlaidų, o dėl to mažintina skiriamos paramos suma.
2016 m. liepos 21 d. sprendimu ministras papildė savo 2016 m. sausio 20 d. sprendimo motyvus nuoroda į Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalį, iš kurios matyti, kad išlaidos atitinka finansavimo reikalavimus tik tuomet, jeigu jas patyrė ir sumokėjo pats paramos gavėjas.
UMS apskundė šį sprendimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui –
College van Beroep voor het bedrijfsleven
(Administracinis apeliacinis ekonominių bylų teismas, Nyderlandai). Šis teismas nurodo, kad anksčiau ministras yra įtraukęs trečiųjų asmenų finansinį įnašą į finansavimo reikalavimus atitinkančias išlaidas. Vis dėlto jis pakeitė savo poziciją, remdamasis Komisijos pateikta informacija.
Tam teismui, pirma, kyla klausimas, ar Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalis taikoma paramos teikėjo, t. y. šiuo atveju ministro, ir paramos gavėjo santykiams, ar ši nuostata susijusi tik su Europos Sąjungos ir atitinkamos valstybės narės santykiais, o tokiu atveju nacionalinės teisės aktai turi lemiamą reikšmę nustatant nagrinėjamo projekto išlaidų atitiktį finansavimo reikalavimams. Tačiau, kaip nurodo tas pats teismas, šiuose teisės aktuose nėra numatyta, kad išlaidos neatitinka finansavimo reikalavimų dėl to, kad jas patyrė trečiasis asmuo.
Jeigu Teisingumo Teismas atsakytų, kad ši nuostata taikoma paramos teikėjo ir paramos gavėjo santykiams, kiltų klausimas, antra, ar trečiojo asmens patirtos išlaidos (tam tikrais atvejais atliekant užskaitą) gali būti laikomos paramos gavėjo faktiškai sumokėtomis išlaidomis, kaip jos suprantamos pagal šio 55 straipsnio 1 dalį.
Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad jeigu iš Teisingumo Teismo atsakymų būtų matyti, jog ministro pateiktas Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio aiškinimas yra teisingas, Teisingumo Teismas taip pat turėtų priimti sprendimą dėl to, ar galima pagrįstai remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu ir nacionaliniu teisinio saugumo principu tokiomis aplinkybėmis, kai ministras, suteikdamas avansą, nusprendė, kad trečiųjų asmenų finansiniai įnašai yra finansavimo reikalavimus atitinkančios išlaidos, bet pakeitė savo poziciją, nes Komisija kitaip aiškina Sąjungos teisę.
Šiomis aplinkybėmis
College van Beroep voor het bedrijfsleven
(Apeliacinis administracinis ekonominių bylų teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalis taikytina paramos teikėjo (šiuo atveju – ministro) ir gavėjo (paramos gavėjo) santykiams?
2.
Tuo atveju, jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta, kad Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalis paramos teikėjo ir naudos gavėjo santykiams yra taikytina: ar trečiojo asmens patirtos išlaidos (tam tikrais atvejais atliekant užskaitą) gali būti laikomos paramos gavėjų faktiškai patirtomis išlaidomis, kaip jos suprantamos pagal Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalį?
3.
Tuo atveju, jeigu į antrąjį klausimą būtų atsakyta, kad trečiojo asmens (tam tikrais atvejais atliekant užskaitą) patirtos išlaidos negali būti laikomos paramos gavėjų faktiškai patirtomis išlaidomis, kaip jos suprantamos pagal Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalį:
a)
ar įgyvendinimo praktika, kai paramos teikėjas trečiųjų asmenų įnašus sistemiškai laikė išlaidomis, kurių pagal Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalį faktiškai patyrė naudos gavėjai, reiškia, jog reikėtų manyti, kad paramos gavėjas galėjo nepastebėti, kad paramos teikėjas netinkamai aiškina Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalį, todėl turi teisę į paramą, kaip ji jam buvo suteikta;
b)
tuomet trečiųjų asmenų įnašai turi būti priskiriami prie išlaidų, kurių pagal Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalį faktiškai patyrė paramos gavėjai (todėl nustatoma didesnė paramos suma); ar
c)
atsižvelgiant į teisėtų lūkesčių apsaugos ir (arba) teisinio saugumo principus turi būti atsisakyta reikalavimo grąžinti neteisėtai skirtą paramą?
d)
ar yra skirtumas, jeigu paramos teikėjas (kaip šiuo atveju) paramą suteikė avansu?“
Dėl prejudicinių klausimų
Pirmiausia reikia pažymėti, kad Reglamentas Nr. 1198/2006 nuo 2014 m. sausio mėn. 1 d. panaikintas ir pakeistas Reglamentu Nr. 508/2014. Vis dėlto iš pastarojo reglamento 128 straipsnio 1 dalies, siejamos su jo 129 straipsnio 2 dalimi, matyti, kad Reglamentas Nr. 1198/2006 ir toliau taikomas projektams, patvirtintiems, kai jis buvo taikomas
ratione temporis
, iki jų užbaigimo. Todėl projektui, kuris yra pagrindinės bylos dalykas, ir toliau taikomas pastarasis reglamentas.
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalis taikoma veiksmų programos vadovaujančios institucijos, kaip antai ministro, ir iš EŽF skiriamos paramos gavėjo santykiams, todėl šia nuostata galima remtis prieš šį paramos gavėją.
Siekiant atsakyti į šį klausimą reikia priminti, kad pagal SESV 288 straipsnio antrą pastraipą reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Taigi dėl savo pobūdžio ir paskirties Sąjungos teisės šaltinių sistemoje reglamentų nuostatos paprastai turi tiesioginį poveikį nacionalinės teisės sistemose ir nacionalinėms valdžios institucijoms nereikia imtis įgyvendinimo priemonių (šiuo klausimu žr. 2018 m. balandžio 12 d. Sprendimo Komisija / Danija,
C‑541/16
,
EU:C:2018:251
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Jeigu to reikia tam tikroms reglamento nuostatoms įgyvendinti, valstybės narės gali patvirtinti reglamentą įgyvendinančias priemones, jeigu nepažeidžia jo tiesioginio taikymo, neiškraipo jo, kaip Sąjungos teisės akto, pobūdžio ir jei patikslina šiuo reglamentu joms suteiktos diskrecijos įgyvendinimą, nepažeisdamos jo nuostatų (šiuo klausimu žr. 2018 m. balandžio 12 d. Sprendimo Komisija / Danija,
C‑541/16
,
EU:C:2018:251
,
ir
punktus ir juose nurodytą jurisprudencija).
Tam, remiantis reikšmingomis atitinkamo reglamento nuostatomis, aiškinamomis atsižvelgiant į jo tikslus, reikia nustatyti, ar pagal jas valstybėms narėms draudžiama, nurodoma arba leidžiama patvirtinti tam tikras įgyvendinimo priemones, be kita ko, pastaruoju atveju – ar atitinkama priemonė patenka į kiekvienai valstybei narei pripažįstamos diskrecijos sritį (2018 m. balandžio 12 d. Sprendimo Komisija / Danija,
C‑541/16
,
EU:C:2018:251
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Be to, reikia priminti, kad visos Sąjungos teisės nuostatos, atitinkančios nustatytas tiesioginio veikimo sąlygas, privalomos visoms valstybių narių valdžios institucijoms, t. y. ne tik nacionaliniams teismams, bet ir visoms administracijos institucijoms, įskaitant decentralizuotas valdžios institucijas, ir šios valdžios institucijos privalo jas taikyti (2019 m. kovo 5 d. Sprendimo Eesti Pagar,
C‑349/17
,
EU:C:2019:172
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Iš tiesų, remiantis suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, nacionalinės administracinės valdžios institucijos ir teismai, įpareigoti taikyti Sąjungos teisės nuostatas, įgyvendindami atitinkamą kompetenciją privalo užtikrinti visišką šių nuostatų veiksmingumą (2019 m. kovo 5 d. Sprendimo Eesti Pagar,
C‑349/17
,
EU:C:2019:172
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Dėl Reglamento Nr. 1198/2006 reikia pažymėti, kad pagal jo 70 straipsnio 1 dalies a punktą valstybės narės yra atsakingos už veiksmų programų valdymą ir kontrolę, visų pirma užtikrindamos, kad veiksmų programų valdymo ir kontrolės sistemos būtų parengtos pagal šio reglamento 57–61 straipsnius.
Šiuo klausimu iš minėto reglamento 59 straipsnio b punkto matyti, kad veiksmų programos vadovaujanti institucija turi kontroliuoti, ar paramos gavėjų deklaruotos išlaidos buvo faktiškai patirtos ir ar jos atitinka Sąjungos bei nacionalines taisykles.
Dėl išlaidų atitikties finansavimo reikalavimams taisyklių Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad jos nustatomos nacionaliniu lygmeniu, išskyrus šiame reglamente numatytas išimtis. Tokia išimtis yra minėto reglamento 55 straipsnio 1 dalis, kurioje numatyta, kad išlaidos atitinka EŽF paramos reikalavimus, jeigu paramos gavėjai faktiškai jas sumokėjo nuo veiksmų programos pateikimo Komisijai arba nuo 2007 m. sausio 1 d., atsižvelgiant į tai, kuri data yra ankstesnė, iki 2015 m. gruodžio 31 d. Išskyrus atvejus, kai taikomos nuo Sąjungos teisės leidžiančios nukrypti normos, kaip antai to paties reglamento 55 straipsnio 2 dalis, pagal šią nuostatą draudžiama, kad minėtų sąlygų neatitinkančios išlaidos būtų laikomos atitinkančiomis finansavimo EŽF įnašo lėšomis reikalavimus.
Taigi, nors pagal Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 4 dalį valstybėms narėms tenka pareiga nustatyti išlaidų atitikties finansavimo reikalavimams taisykles, jų diskrecija apibrėžta šio reglamento 55 straipsnio 1 dalyje, kuri, atsižvelgiant į jos turinį, yra besąlygiška ir pakankamai tiksli, taigi atitinka tiesioginio veikimo sąlygas.
Tiek, kiek Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad išlaidos atitinka finansavimo EŽF paramos lėšomis reikalavimus, jeigu paramos gavėjai faktiškai jas sumokėjo per toje nuostatoje nustatytą laikotarpį, joje vienareikšmiškai nustatytas reikalavimas, kuriam netaikoma jokia įgyvendinimo diskrecija, o valstybėms narėms diskrecija suteikiama tik, be kita ko, šio reglamento 55 straipsnio 2 dalyje nurodytais atvejais, kurie šiuo atveju vis dėlto nereikšmingi.
Taigi, kai deklaruotoms išlaidoms taikoma Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalis, kompetentinga nacionalinė institucija, tiesiogiai remdamasi šia nuostata, turi reikalauti, kad šios išlaidos būtų faktiškai paramos gavėjų sumokėtos, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma veiksmų programos vadovaujančios institucijos ir iš EŽF skiriamos paramos gavėjo santykiams, todėl šia nuostata galima remtis prieš šį paramos gavėją.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar iš EŽF skiriamos paramos gavėjui išrašytoje sąskaitoje faktūroje nurodyta ir šio paramos gavėjo sumokėta suma gali būti laikoma faktiškai sumokėtomis išlaidomis, kaip jos suprantamos pagal Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalį, net jei trečiasis asmuo, kuris išrašė šios sumos sąskaitą faktūrą, taip pat pateikė finansinį įnašą remiamam projektui, atlikdamas savo skolinio reikalavimo to paramos gavėjo atžvilgiu ir to paramos gavėjo skolinio reikalavimo jo paties atžvilgiu, kuris atsirado tam trečiajam asmeniui įsipareigojus pateikti įnašą, įskaitymą arba išrašydamas atskirą sąskaitą faktūrą.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad į šį klausimą negalima atsakyti remiantis vien Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalies formuluote.
Atsižvelgiant, be kita ko, į žodžių „faktiškai sumokėtos“ vartojimą, ši nuostata gali būti aiškinama taip, kad siekiant nustatyti išlaidų atitiktį finansavimo reikalavimams reikia atsižvelgti į visus finansinius srautus tarp paramos gavėjo ir jo prekių tiekėjo ar paslaugų teikėjo, todėl finansavimo reikalavimus gali atitikti tik suma, kuri nurodyta pastarojo asmens išrašytoje sąskaitoje faktūroje, atskaičius jo pateiktą finansinį įnašą. Taip šis įnašas laikomas patiektos prekės ar suteiktos paslaugos kainos sumažinimu.
Vis dėlto Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalies formuluotė gali būti suprantama ir taip, kad aplinkybės, jog prekių tiekėjas ar paslaugų teikėjas turi skolinį reikalavimą paramos gavėjo atžvilgiu ir pastarasis jį patenkino, pakanka, kad būtų padaryta išvada, jog išlaidos buvo „faktiškai sumokėtos“, o tai, kad kartu pateiktas finansinis įnašas, šiuo atveju nėra svarbu.
Vis dėlto iš suformuotos Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (2005 m. birželio 7 d. Sprendimo VEMW ir kt.,
C‑17/03
,
EU:C:2005:362
,
punktas ir jame nurodyta jurisprudencija; 2014 m. birželio 24 d. Sprendimo Parlamentas / Taryba,
C‑658/11
,
EU:C:2014:2025
,
punktas ir 2019 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Gesamtverband Autoteile-Handel,
C‑527/18
,
EU:C:2019:762
,
punktas).
Kalbant apie Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalies kontekstą, reikia pažymėti, kad, išskyrus atvejį, numatytą šio reglamento 54 straipsnyje, pagal kurį išlaidos, bendrai finansuojamos iš EŽF, negali būti finansuojamos kito Bendrijos finansinio instrumento lėšomis, šiuo reglamentu neužkertamas kelias iš EŽF skiriamos paramos gavėjui gauti trečiųjų asmenų įnašų, kuriais jis dengia su atitinkamu projektu susijusias išlaidas.
Priešingai tam, į ką atsižvelgia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, iš Reglamento Nr. 1198/2006 52 straipsnio, be kita ko, negalima daryti išvados, kad projektas gali būti finansuojamas tik, pirma, iš viešosios pagalbos ir, antra, EŽF paramos gavėjų nuosavų lėšų. Iš tiesų šiuo straipsniu tik siekiama apriboti bendrą viešojo finansinio įnašo sumą, nedarant poveikio atitinkamo projekto finansavimo būdams.
Be to, pagal Reglamentą Nr. 1198/2006 išlaidų atitiktis finansavimo reikalavimams visiškai nepriklauso nuo konkretaus projekto finansavimo būdo, todėl tokios paramos gavėjo pasirinkti būdai finansuoti savo išlaidas neturi įtakos nustatant, ar jos atitinka finansavimo EŽF įnašo lėšomis reikalavimus. Taigi aplinkybė, kad trečiasis asmuo teikia finansinį įnašą, savaime nėra svarbi nustatant šio paramos gavėjo faktiškai sumokėtų išlaidų, kaip jos suprantamos pagal šio reglamento 55 straipsnio 1 dalį, dydį.
Bet koks kitas aiškinimas prieštarautų Reglamentu Nr. 1198/2006 siekiamiems tikslams, nes iš jo 16 konstatuojamosios dalies matyti, kad reikėtų kuo labiau teikti pirmenybę privatiems finansavimo šaltiniams ir skatinti įvairių finansinių išteklių naudojimą.
Šiomis aplinkybėmis to, kad prekių tiekėjas ar paslaugų teikėjas turi skolinį reikalavimą iš EŽF skiriamos paramos gavėjo atžvilgiu ir kad tą skolinį reikalavimą šis paramos gavėjas patenkino, pakanka, kad būtų nuspręsta, jog išlaidos „faktiškai sumokėtos“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalį, o aplinkybė, kad šis trečiasis asmuo taip pat pateikė finansinį įnašą remiamam projektui, nėra svarbi.
Šiomis aplinkybėmis nesvarbu, kokiais būdais buvo pateiktas atitinkamas finansinis įnašas. Tai, be kita ko, gali būti padaryta atskaičius iš minėtam paramos gavėjui išrašomos sąskaitos faktūros sumos šio paramos gavėjo skolinį reikalavimą trečiojo asmens atžvilgiu, kylantį iš pastarojo asmens prisiimto įsipareigojimo, atliekant šio reikalavimo ir to trečiojo asmens skolinio reikalavimo paramos gavėjo atžvilgiu dėl patiektų prekių ar suteiktų paslaugų įskaitymą. Tačiau, kaip reikalaujama Reglamento Nr. 1198/2006 78 straipsnio 1 dalyje, visos išlaidos ir visi įnašai turi būti tinkamai pagrįsti mokėjimą patvirtinančiomis sąskaitomis faktūromis arba lygiavertės įrodomosios vertės apskaitos dokumentais, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Šiuo klausimu minėtas teismas, išnagrinėdamas jam pateiktus įrodymus, be kita ko, turi patikrinti, ar atitinkamam projektui yra faktiškai pateiktas finansinis įnašas, kuris neturi poveikio faktiškai sumokėtų išlaidų, kaip jos suprantamos pagal Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalį, dydžiui, arba ar praktiškai tai yra nuolaida nuo patiektų prekių ar suteiktų paslaugų kainos ir dėl to mažėja iš EŽF skiriamos paramos gavėjo faktiškai sumokėtos išlaidos.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad iš EŽF skiriamos paramos gavėjui išrašytoje sąskaitoje faktūroje nurodyta ir šio paramos gavėjo sumokėta suma gali būti laikoma faktiškai sumokėtomis išlaidomis, kaip jos suprantamos pagal šią nuostatą, net jei trečiasis asmuo, kuris išrašė šios sumos sąskaitą faktūrą, taip pat pateikė finansinį įnašą remiamam projektui, atlikdamas skolinio reikalavimo to paramos gavėjo atžvilgiu ir to paramos gavėjo skolinio reikalavimo jo paties atžvilgiu, kuris atsirado tam trečiajam asmeniui įsipareigojus pateikti įnašą, įskaitymą arba išrašydamas atskirą sąskaitą faktūrą, su sąlyga, kad atitinkamos išlaidos ir įnašas tinkamai pagrįsti mokėjimą patvirtinančiomis sąskaitomis faktūromis arba lygiavertės įrodomosios vertės apskaitos dokumentais, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Dėl trečiojo klausimo
Atsižvelgiant į atsakymą į antrąjį klausimą, į trečiąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

1.
2006 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1198/2006 dėl Europos žuvininkystės fondo 55 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma veiksmų programos vadovaujančios institucijos ir iš Europos žuvininkystės fondo skiriamos paramos gavėjo santykiams, todėl šia nuostata galima remtis prieš šį paramos gavėją.

2.
Reglamento Nr. 1198/2006 55 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad iš Europos žuvininkystės fondo skiriamos paramos gavėjui išrašytoje sąskaitoje faktūroje nurodyta ir šio paramos gavėjo sumokėta suma gali būti laikoma faktiškai sumokėtomis išlaidomis, kaip jos suprantamos pagal šią nuostatą, net jei trečiasis asmuo, kuris išrašė šios sumos sąskaitą faktūrą, taip pat pateikė finansinį įnašą remiamam projektui, atlikdamas skolinio reikalavimo to paramos gavėjo atžvilgiu ir to paramos gavėjo skolinio reikalavimo jo paties atžvilgiu, kuris atsirado tam trečiajam asmeniui įsipareigojus pateikti įnašą, įskaitymą arba išrašydamas atskirą sąskaitą faktūrą, su sąlyga, kad atitinkamos išlaidos ir įnašas tinkamai pagrįsti mokėjimą patvirtinančiomis sąskaitomis faktūromis arba lygiavertės įrodomosios vertės apskaitos dokumentais, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.