CELEX: 62021CJ0401
Apeliacinis skundas
Sanglaudos fondas ir Europos regioninės plėtros fondas (ERPF)
Reglamentas (ES) Nr. 1303/2013
Taikoma bendro finansavimo norma
Normos pakeitimas po galutinės tarpinio mokėjimo paraiškos pateikimo, tačiau prieš sąskaitų pripažinimą
Apskaitos metinio periodiškumo ir negaliojimo atgaline data principai

Apeliaciniu skundu Rumunija prašo panaikinti 2021 m. balandžio 14 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Rumunija / Komisija (
T‑543/19
, toliau – skundžiamas sprendimas,
EU:T:2021:193
), kuriuo buvo atmestas jos prašymas iš dalies panaikinti 2019 m. gegužės 23 d. Komisijos sprendimą C(2019) 4027
final
(toliau – ginčijamas sprendimas), kiek jis susijęs su sąskaitų pripažinimu ir iš Sanglaudos fondo ir Europos regioninės plėtros fondo (toliau – ERPF) už 2017–2018 ataskaitinius metus veiksmų programai CCI 2014RO16M1OP001 „Didelė infrastruktūra“ mokėtinos sumos apskaičiavimu ir kiek juo pirmajai ir antrajai prioritetinėms veiksmų programos kryptims buvo pritaikyta 75 %, o ne 85 % bendro finansavimo norma.
Teisinis pagrindas
2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1303/2013, kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui bendros nuostatos ir Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui taikytinos bendrosios nuostatos ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006 (
OL L 347, 2013, p. 320
ir klaidų ištaisymas
OL L 200, 2016, p. 140
), su pakeitimais, padarytais 2018 m. liepos 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES, Euratomas) 2018/1046 (
OL L 193, 2018, p. 1
) (toliau – Reglamentas Nr. 1303/2013) 1 straipsnyje nustatyta:
„Šiuo reglamentu nustatomos bendros taisyklės, taikomos [FEDER], Europos socialiniam fondui (ESF), Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui kaimo plėtrai (EŽŪFKP) ir Europos jūrų reikalų ir žuvininkystės fondui (EJRŽF), kurių veiklos gairės pateiktos bendroje programoje (toliau – Europos struktūriniai ir investicijų (ESI) fondai)“ <…>
Trečiojoje dalyje nustatomos bendrosios ERPF ir ESF (toliau – struktūriniai fondai) bei Sanglaudos fondo veiklą reglamentuojančios taisyklės, kuriose nustatomi struktūrinių fondų ir Sanglaudos fondo (toliau – fondai) uždaviniai, prioritetiniai tikslai ir organizacinė struktūra, taip pat kriterijai, kuriuos turi atitikti valstybės narės ir regionai, kad tenkintų fondų paramos reikalavimus, turimi finansiniai ištekliai ir jų paskirstymo kriterijai.
Ketvirtojoje dalyje nustatomos fondams ir EJRŽF taikomos valdymo ir kontrolės, finansų valdymo, sąskaitų ir finansinių pataisų bendrosios taisyklės.
<…>“
Šio reglamento 2 straipsnio 4 dalyje numatyta:
„Šiame reglamente taikomos šios terminų apibrėžtys:
<…>
4) konkrečiam fondui taikomos taisyklės – šio reglamento Trečiojoje dalyje ar Ketvirtojoje dalyje arba reglamente, kuriuo reglamentuojamas vienas ar keli 1 straipsnio ketvirtoje dalyje išvardyti ESI fondai, pateiktos nuostatos arba remiantis minėtomis dalimis nustatytos nuostatos“.
To reglamento 120 straipsnyje „Bendro finansavimo normų nustatymas“ įtvirtinta:
„1.   [Europos] Komisijos sprendime, kuriuo patvirtinama veiksmų programa, nustatoma bendro finansavimo norma ir didžiausia[s] galimas fondų finansavimas kiekvienai prioritetinei krypčiai. Jei prioritetinė kryptis susijusi su daugiau kaip vienos kategorijos regionais arba daugiau kaip vienu fondu, Komisijos sprendimu prireikus nustatoma bendro finansavimo norma pagal regiono kategoriją ir fondą.
2.   Dėl kiekvienos prioritetinės krypties Komisijos sprendime nurodoma, ar tai prioritetinei krypčiai nustatyta bendro finansavimo norma turi būti taikoma:
a)
visoms tinkamoms finansuoti išlaidoms, įskaitant viešąsias ir privačiąsias išlaidas, arba
b)
viešosioms tinkamoms finansuoti išlaidoms.
3.   Pagal investicijų į ekonomikos augimą ir darbo vietų kūrimą tikslą įgyvendinamų veiksmų programų, ir kai tinkama, pagal regiono kategoriją ir fondą, kiekvienos prioritetinės krypties bendro finansavimo norma, negali būti didesnė kaip:
a)
Sanglaudos fondui – 85 %,
<…>
Komisija atlieka peržiūrą, kad įvertintų priežastis, ar reikia toliau taikyti bendro finansavimo normą, nurodytą antroje pastraipoje, po 2017 m. birželio 30 d., ir prireikus iki 2016 m. birželio 30 d. pateikia pasiūlymą dėl teisėkūros procedūra priimamo akto.
<…>“
To paties reglamento 130 straipsnio „Bendros tarpinių mokėjimų ir galutinio likučio mokėjimų apskaičiavimo taisyklės“ 1 dalyje nustatyta:
„Tarpiniais mokėjimais Komisija atlygina 90 % sumos, gautos veiksmų programą patvirtinančiame sprendime nurodytoms į mokėjimo paraišką įtraukto prioriteto tinkamoms finansuoti išlaidoms pritaikius bendro finansavimo normą. Komisija nustato likusias sumas, kurios turi būti atlyginamos kaip tarpiniai mokėjimai arba turi būti susigrąžinamos pagal 139 straipsnį.“
Reglamento Nr. 1303/2013 131 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Mokėjimo paraiškose pagal kiekvieną prioritetą nurodoma:
a)
visa įgyvendinant veiksmus paramos gavėjų turėtų ir apmokėtų tinkamų finansuoti išlaidų suma, įtraukta į tvirtinančiosios institucijos apskaitos sistemą;
b)
visa įgyvendinant veiksmus turėtų viešųjų išlaidų suma, įtraukta į tvirtinančiosios institucijos apskaitos sistemą.
<…>“
Šio reglamento 135 straipsnis „Tarpinio mokėjimo paraiškų pateikimo ir apmokėjimo terminai“ suformuluotas taip:
„1.   Tvirtinančioji institucija reguliariai teikia tarpinio mokėjimo paraiškas pagal 131 straipsnio 1 dalį, į kurias įrašomos sumos, per ataskaitinius metus įtrauktos į jos apskaitos sistemą. Tačiau tvirtinančioji institucija, jei mano, kad tai reikalinga, tokias sumas gali įtraukti į mokėjimo paraiškas, pateikiamas paskesniais ataskaitiniais metais.
2.   Tvirtinančioji institucija galutinę tarpinio mokėjimo paraišką pateikia iki liepos 31 d., pasibaigus ankstesniems ataskaitiniams metams, ir bet kuriuo atveju – iki pirmos kitų ataskaitinių metų tarpinio mokėjimo paraiškos pateikimo.
3.   Pirmoji tarpinio mokėjimo paraiška neteikiama, kol Komisijai nepranešama apie vadovaujančiosios institucijos ir tvirtinančiosios institucijos paskyrimą pagal 124 straipsnį.
4.   Tarpiniai mokėjimai pagal veiksmų programą nemokami, nebent Komisijai buvo pateikta metinė įgyvendinimo ataskaita pagal konkrečiam fondui taikomas taisykles.
5.   Atsižvelgdama į turimas lėšas Komisija tarpinį mokėjimą įvykdo ne vėliau kaip per 60 dienų nuo tos dienos, kurią mokėjimo paraiška užregistruota Komisijoje.“
To reglamento 137 straipsnyje, nustatančiame sąskaitų rengimą, įtvirtinta:
„1.   Komisijai teikiamos kiekvienos veiksmų programos [2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių ir kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 (
OL L 298, 2012, p. 1
)] 63 straipsnio 5 dalies a punkte ir 63 straipsnio 6 dalyje nurodytos sąskaitos. Sąskaitos parengiamos ataskaitiniams metams, į jas įtraukiami šie kiekvieno prioriteto ir prireikus kiekvieno fondo ir kiekvienos kategorijos regionų duomenys:
a)
visa tinkamų finansuoti išlaidų suma, įrašyta į tvirtinančiosios institucijos apskaitos sistemas ir įtraukta į mokėjimo paraiškas, pateiktas Komisijai pagal 131 straipsnį ir 135 straipsnio 2 dalį iki liepos 31 d. pasibaigus ataskaitiniams metams, visa atitinkamų įgyvendinant veiksmus patirtų viešųjų išlaidų suma ir visa atitinkamų mokėjimų, sumokėtų paramos gavėjams pagal 132 straipsnio 1 dalį, suma;
<…>
d)
kiekvieno prioriteto pagal a punktą nurodytų išlaidų ir už tuos pačius ataskaitinius metus mokėjimo paraiškose deklaruotų išlaidų suderinimas ir visų skirtumų paaiškinimas.
2.   Jeigu valstybė narė į savo sąskaitas neįtraukia išlaidų, kurios anksčiau buvo įtrauktos į tarpinio mokėjimo paraišką už ataskaitinius metus, nes vyksta tų išlaidų teisėtumo ir tvarkingumo vertinimas, visos tokios išlaidos ar jų dalis, kurios, vėliau nustatytos kaip teisėtos ir tvarkingos, gali būti įtrauktos į tarpinio mokėjimo paraišką, susijusią su paskesniais ataskaitiniais metais.
<…>“
To paties reglamento 139 straipsnyje „Sąskaitų tikrinimas ir pripažinimas“ nustatyta:
„1.   Komisija tikrina valstybės narės pagal 138 straipsnį pateiktus dokumentus. Komisijos prašymu valstybė narė pateikia visą reikiamą papildomą informaciją, kad Komisija iki 84 straipsnio 1 dalyje nurodyto termino galėtų nustatyti, ar sąskaitos yra išsamios, tikslios ir teisingos.
2.   Komisija sąskaitas pripažįsta, jeigu gali padaryti išvadą, kad jos yra išsamios, tikslios ir teisingos. Komisija tokią išvadą padaro, jeigu audito institucija yra pateikusi besąlyginę audito nuomonę dėl sąskaitų išsamumo, tikslumo ir teisingumo, išskyrus atvejus, kai Komisija turi konkrečių įrodymų, kad audito nuomonė dėl sąskaitų yra nepatikima.
<…>
6.   Remdamasi pripažintomis sąskaitomis, Komisija apskaičiuoja iš fondų ir EJRŽF už ataskaitinius metus mokėtiną sumą ir su tuo susijusį mokėjimų valstybei narei koregavimą. Komisija atsižvelgia į:
a)
137 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytas į sąskaitas įtrauktas sumas, kurioms turi būti taikoma bendro finansavimo norma pagal kiekvieną prioritetą;
b)
bendrą Komisijos per tuos ataskaitinius metus atliktų mokėjimų sumą, kurią sudaro:
i)
Komisijos sumokėta tarpinių mokėjimų suma pagal 130 straipsnio 1 dalį ir 24 straipsnį; ir
ii)
metinio išankstinio finansavimo suma, sumokėta pagal 134 straipsnio 2 dalį.
7.   Apskaičiavusi pagal 6 dalį, Komisija patvirtina atitinkamą metinį išankstinį finansavimą ir sumoka visas mokėtinas papildomas sumas per 30 dienų nuo sąskaitų pripažinimo. Iš valstybės narės susigrąžintinos sumos atveju reikalingas Komisijos išduotas vykdomasis raštas sumoms išieškoti, kuris vykdomas, jei įmanoma, tą sumą išskaitant iš valstybei narei mokėtinų sumų atliekant paskesnius mokėjimus tai pačiai veiksmų programai. Toks susigrąžinimas nėra finansinė pataisa ir dėl jo nėra mažinama fondų ir EJRŽF parama veiksmų programai. Pagal [R]eglamento [Nr. 966/2012] 177 straipsnio 3 dalį susigrąžinamos sumos sudaro asignuotąsias pajamas.
<…>“
Ginčo aplinkybės
Bendrasis Teismas ginčo aplinkybes išdėstė skundžiamo sprendimo 1–10 punktuose ir šio proceso tikslais jas galima apibendrinti, kaip nurodyta toliau.
Komisija 2015 m. liepos 9 d. Įgyvendinimo sprendimu C(2015) 4823
final
(toliau – 2015 m. įgyvendinimo sprendimas), priimtu remiantis Reglamento Nr. 1303/2013 29 straipsnio 4 dalimi ir 96 straipsnio 10 dalimi, patvirtino tam tikrus veiksmų programos CCI 2014RO16M1OP001 „Didelė infrastruktūra“ elementus, atsižvelgdama į ERPF ir Sanglaudos fondo teikiamą paramą pagal investicijų į ekonomikos augimą ir darbo vietų kūrimo Rumunijoje tikslą laikotarpiu nuo 2014 m. sausio 1 d. iki 2020 m. gruodžio 31 d. (toliau – veiksmų programa). Ši programa apėmė aštuonias prioritetines kryptis.
2015 m. įgyvendinimo sprendimo 4 straipsnio 3 dalyje, siejamoje su jo II priedu, buvo nustatyta šios programos 75 % pirmosios ir antrosios prioritetinės krypties bendro finansavimo norma ir įtvirtinta, kad ši norma taikoma tinkamoms finansuoti viešosioms išlaidoms.
2018 m. liepos 6 d. Rumunijos valdžios institucijos, remdamosi Reglamento Nr. 1303/2013 135 straipsnio 2 dalimi, pateikė Komisijai galutinę tarpinio mokėjimo paraišką pagal veiksmų programą už 2017–2018 ataskaitinius metus.
2018 m. gruodžio 12 d. Įgyvendinimo sprendimu C(2018) 8890
final
(toliau – 2018 m. įgyvendinimo sprendimas), priimtu remiantis Reglamento Nr. 1303/2013 96 straipsnio 10 dalimi, Komisija visų pirma iš dalies pakeitė 2015 m. įgyvendinimo sprendimo II priedą ir iki 85 % padidino pirmajai ir antrajai prioritetinėms veiksmų programos kryptims skirtą finansavimo normą.
Per 2019 m. sausio 15 d. susitikimą su Komisijos atstovais šios šalies valdžios institucijos paprašė 2017–2018 ataskaitiniais metais pirmajai ir antrajai prioritetinėms veiksmų programos kryptims taikyti 2018 m. įgyvendinimo sprendime nustatytą 85 % bendro finansavimo normą, o ne 2015 m. įgyvendinimo sprendime nustatytą 75 % bendro finansavimo normą. Atsakydama į šį prašymą Komisija nurodė, kad 2018 m. gruodžio 3 d. Komisijos parengtoje „Valstybėms narėms skirtų sąskaitų rengimo, tikrinimo ir pripažinimo gairių“ versijoje buvo draudžiama tiems metams taikyti 2018 m. įgyvendinimo sprendime nustatytą 85 % bendro finansavimo normą.
2019 m. vasario 15 d. Rumunijos valdžios institucijos pagal Reglamento Nr. 1303/2013 138 straipsnio a punktą pateikė Komisijai 2017–2018 ataskaitinių metų veiksmų programos sąskaitas.
2019 m. kovo 8 d. ir gegužės 13 d. raštais Rumunijos valdžios institucijos pakartojo Komisijai savo prašymą pirmajai ir antrajai prioritetinėms veiksmų programos kryptims 2017–2018 ataskaitiniais metais taikyti 85 % bendro finansavimo normą.
2019 m. gegužės 17 d. raštu Komisija Rumunijos valdžios institucijoms patvirtino, kad 2017–2018 ataskaitiniais metais 85 % bendro finansavimo norma pirmajai ir antrajai prioritetinėms veiksmų programos kryptims netaikoma. Konkrečiai kalbant, ji paaiškino, kad pagal šio sprendimo 15 punkte nurodytas gaires 2014–2020 m. programavimo laikotarpiu bet koks bendro finansavimo normos pakeitimas, laikantis apskaitos metinio periodiškumo principo, taikomas tik einamiesiems ir paskesniems ataskaitiniams metams.
2019 m. gegužės 23 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kuriuo, pirma, pripažino veiksmų programos 2017–2018 ataskaitinių metų sąskaitas pagal Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 2 ir 3 dalis ir, antra, remdamasi pripažintomis sąskaitomis, pagal šio reglamento 139 straipsnio 6 dalį apskaičiavo iš Sanglaudos fondo ir ERPF už tuos ataskaitinius metus mokėtiną sumą. Iš šio sprendimo priedo matyti, kad apskaičiuodama minėtą sumą Komisija pirmajai ir antrajai prioritetinėms veiksmų programos kryptims taikė 2015 m. įgyvendinimo sprendime nustatytą 75 % bendro finansavimo normą.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
Rumunija ieškiniu, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2019 m. liepos 30 d., prašė iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo Komisija pirmajai ir antrajai prioritetinėms veiksmų programos kryptims pritaikė 75 %, o ne 85 % bendro finansavimo normą.
Grįsdama savo ieškinį Rumunija nurodė du pagrindus, grindžiamus, pirma, Reglamento Nr. 1303/2013 120 straipsnio 3 dalies bei 139 straipsnio 6 dalies ir teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu ir, antra, SESV 296 straipsnio antroje pastraipoje numatytos pareigos motyvuoti bei gero administravimo principo pažeidimu.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas šiuos ieškinio pagrindus pripažino nepagrįstais, todėl visą ieškinį atmetė.
Konkrečiai Bendrasis Teismas atmetė ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį, grindžiamą Reglamento Nr. 1303/2013 120 straipsnio 3 dalies ir 139 straipsnio 6 dalies pažeidimu, pirma, skundžiamo sprendimo 29-51 punktuose pasitelkęs pažodinį, kontekstinį ir teleologinį pastarosios nuostatos aiškinimą, ir, antra, skundžiamo sprendimo 53-71 punktuose išnagrinėjęs Rumunijos pateiktus argumentus, kuriais ji grindė nuomonę, kad pagal Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 6 dalies a punktą turi būti taikoma bendro finansavimo norma, galiojanti sąskaitų pripažinimo momentu.
Šalių reikalavimai
Apeliaciniu skundu Rumunija Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
priimti galutinį sprendimą dėl Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio ir iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek Komisija pirmajai ir antrajai prioritetinėms veiksmų programos sritims pritaikė 75 %, o ne 85 % bendro finansavimo normą, o nepatenkinus šio reikalavimo – grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl šio ieškinio, ir
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš Rumunijos bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama apeliacinį skundą apeliantė nurodo tris pagrindus; pirmasis susijęs su teisės klaida, padaryta aiškinant ir taikant Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 6 dalies a punktą, siejamą su šio reglamento 137 straipsnio 1 dalies a ir d punktais ir 2 dalimi, 131 straipsniu, 135 straipsnio 2 dalimi ir 139 straipsnio 1, 2 ir 7 dalimis, antrasis – su teisės klaida, padaryta aiškinant ir taikant apskaitos metinio periodiškumo principą, o trečiasis – su teisės klaida, padaryta aiškinant ir taikant negaliojimo atgaline data principą.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo
Šalių argumentai
Pirmuoju pagrindu Rumunija iš esmės priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis neteisingai išaiškino ir pritaikė Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 6 dalies a punktą, siejamą su šio reglamento 137 straipsnio 1 dalies a ir d punktais bei 2 dalimi, 131 straipsniu, 135 straipsnio 2 dalimi ir 139 straipsnio 1, 2 ir 7 dalimis, kai nusprendė, kad apskaičiuojant iš Sanglaudos fondo ir ERPF mokėtiną sumą už konkrečius ataskaitinius metus taikoma bendro finansavimo norma, galiojanti tą dieną, kai atitinkama valstybė narė pateikia šių ataskaitinių metų galutinę tarpinio mokėjimo paraišką, atsižvelgiant į tai, kad, viena vertus, visos tinkamos finansuoti išlaidos, pagal kurias Komisija apskaičiuoja iš tų fondų mokėtiną sumą, yra pateiktos galutinėje tarpinio mokėjimo paraiškoje ir kad, kita vertus, tinkamos finansuoti išlaidos ir joms taikoma bendro finansavimo norma – tai du glaudžiai susiję veiksniai, kuriais remiantis apskaičiuojama iš minėtų fondų mokėtina suma.
Visų pirma apeliantė priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis skundžiamo sprendimo 38, 39, 60 ir 68 punktuose nusprendė, jog iš Sanglaudos fondo ir ERPF mokėtina suma apskaičiuojama pagal galutinėje tarpinio mokėjimo paraiškoje nurodytą išlaidų sumą, nors, apeliantės nuomone, šią sumą galima nustatyti tik pagal pripažintose sąskaitose nurodytą išlaidų sumą, nes tik šios sąskaitos išsamiai ir galutinai parodo reikalavimus atitinkančias išlaidas.
Taigi Bendrasis Teismas nepagrįstai prilygino galutinėje tarpinio mokėjimo paraiškoje nurodytą bendrą ataskaitinių metų tinkamų finansuoti išlaidų sumą bendrai pripažintose tų metų ataskaitose nurodytų tinkamų finansuoti išlaidų sumai, nors abi šios sumos skiriasi ir pagal Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 6 dalį Komisija apskaičiuoja iš Sanglaudos fondo ir ERPF mokėtiną sumą, remdamasi pripažintomis sąskaitomis.
Tai, kad pagal Reglamento Nr. 1303/2013 137 straipsnio 2 dalį valstybė narė į savo sąskaitas gali neįtraukti išlaidų, kurios anksčiau buvo įtrauktos į tarpinio mokėjimo paraišką už konkrečius ataskaitinius metus, nes vyksta tų išlaidų teisėtumo ir tvarkingumo vertinimas, rodo, kad galutinėje tarpinio mokėjimo paraiškoje ir Komisijos pripažintose sąskaitose nurodytos išlaidos gali nesutapti.
Antra, apeliantė tvirtina, kad Bendrojo Teismo atliktas prilyginimas prieštarauja patikimo finansų valdymo principui, Reglamento Nr. 1303/2013 nuostatoms dėl sąskaitų teikimo ir pripažinimo, ir procedūrinėms garantijoms sąskaitų pripažinimo etapu, kuriomis siekiama užtikrinti Sanglaudos fondo ir ERPF vientisumą.
Šiomis aplinkybėmis apeliantė ginčija skundžiamo sprendimo 59 punkte pateiktą Bendrojo Teismo vertinimą, kad konkrečių ataskaitinio metų sąskaitų rengimo, tikrinimo ir pripažinimo procedūra yra „formali“.
Trečia, apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas, skundžiamo sprendimo 40 punkte nurodydamas, jog Komisija, apskaičiuodama mokėtiną sumą, taip pat atsižvelgia į bendrą jos per tuos ataskaitinius metus atliktų mokėjimų sumą, kurią, be kita ko, sudaro bendra šios institucijos sumokėta tarpinių mokėjimų suma pagal Reglamento Nr. 1303/2013 130 straipsnio 1 dalį, padarė teisės klaidą.
Pirma, mokėtina suma yra suvestinė, nes ją sudaro visa iš Sanglaudos fondo ir ERPF mokama parama už ataskaitinius metus; ši suma apskaičiuojama taikant galiojančią bendro finansavimo normą visoms sąskaitose patvirtintoms ir Komisijos pripažintoms išlaidoms, todėl mokėtina suma apskaičiuojama iš naujo, visiškai nepriklausomai nuo anksčiau per ataskaitinius metus atliktų mokėjimų. Antra, tarpiniai mokėjimai – tai išimtinai vienas iš elementų, pagal kuriuos nustatoma nesumokėta suma. Taigi per ataskaitinius metus atlikti mokėjimai (įskaitant tarpinius mokėjimus) atimami iš visos mokėtinos sumos, o tai leidžia nustatyti Sanglaudos fondo ir ERPF mokėtiną likutį valstybėms narėms arba valstybių narių šiems fondams mokėtiną likutį.
Komisija ginčija apeliantės argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, reikia priminti, kad skundžiamo sprendimo 37 punkte (apeliantė jo neginčija) Bendrasis Teismas konstatavo, kad galutinė tarpinio mokėjimo paraiška turi būti pateikta konkretiems ataskaitiniams metams pasibaigus ir nurodė, kad pagal tą paraišką „parengiamos sąskaitos ir apskaičiuojama iš Sanglaudos fondo ir ERPF mokėtina suma“.
Iš šio punkto formuluotės (ypač iš po šio teiginio einančių žodžių „[iš tiesų]“) matyti, kad ji grindžiama šio punkto antrame sakinyje pateiktu Bendrojo Teismo vertinimu, t. y. kad pagal galutinę tarpinio mokėjimo paraišką nustatomos tiek tinkamos finansuoti išlaidos, į kurias Komisija atsižvelgia pagal Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 6 dalies a punktą, tiek bendra tarpinių mokėjimų suma, į kurią Komisija atsižvelgia pagal minėtos 6 dalies b punktą.
Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 38–41 punktų, šio sprendimo 38 ir 39 punktuose (apeliantė juos ginčija) išdėstyti motyvai, kuriais grindžiamas vertinimas, kad išlaidos, į kurias Komisija atsižvelgia pagal Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 6 dalies a punktą, nustatomos pagal galutinę tarpinio mokėjimo paraišką. Konkrečiai, šiuose punktuose Bendrasis Teismas šią nuostatą aiškino atsižvelgdamas į jos kontekstą.
Šiuo atžvilgiu reikėtų priminti, kad pagal Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 6 dalies a punktą, siekdama apskaičiuoti iš Sanglaudos fondo ir ERPF už ataskaitinius metus mokėtiną sumą, Komisija atsižvelgia į šio reglamento 137 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytas į sąskaitas įtrauktas sumas, kurioms turi būti taikoma bendro finansavimo norma pagal kiekvieną prioritetą.
Reglamento Nr. 1303/2013 137 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta, kad sąskaitose už ataskaitinius metus, be kita ko, nurodoma visa tinkamų finansuoti išlaidų suma, įrašyta į tvirtinančiosios institucijos apskaitos sistemas ir įtraukta į mokėjimo paraiškas, pateiktas Komisijai pagal šio reglamento 131 straipsnį ir 135 straipsnio 2 dalį iki liepos 31 d. pasibaigus ataskaitiniams metams.
Minėto reglamento 131 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad mokėjimo paraiškose pagal kiekvieną prioritetą nurodoma tiek visa įgyvendinant veiksmus paramos gavėjų turėtų ir apmokėtų tinkamų finansuoti išlaidų suma, įtraukta į tvirtinančiosios institucijos apskaitos sistemą, tiek ir visa įgyvendinant veiksmus turėtų viešųjų išlaidų suma, įtraukta į minėtos institucijos apskaitos sistemą.
Savo ruožtu Reglamento Nr. 1303/2013 135 straipsnio 1 ir 2 dalyse atitinkamai numatyta, kad tvirtinančioji institucija reguliariai teikia tarpinio mokėjimo paraiškas pagal šio reglamento 131 straipsnio 1 dalį, į kurias įrašomos sumos, per ataskaitinius metus įtrauktos į jos apskaitos sistemą, ir kad ši institucija galutinę tarpinio mokėjimo paraišką pateikia iki liepos 31 d., pasibaigus ankstesniems ataskaitiniams metams, ir bet kuriuo atveju – iki pirmos kitų ataskaitinių metų tarpinio mokėjimo paraiškos pateikimo.
Iš šio sprendimo 39–42 punktuose išdėstytų nuostatų matyti, kad, pirma, į konkrečių ataskaitinių metų sąskaitose galima nurodyti tik tinkamas finansuoti išlaidas, apmokėtas ir įtrauktas į tvirtinančiosios institucijos apskaitos sistemą per ataskaitinius metus ir deklaruotas šios institucijos Komisijai pateiktose tarpinio mokėjimo paraiškose.
Antra, kiekvienoje tarpinio mokėjimo paraiškoje nuo pat pradžių apskaičiuojamos per ataskaitinius metus apmokėtos ir į tvirtinančiosios institucijos apskaitos sistemą įtrauktos tinkamos finansuoti išlaidos, todėl galutinėje tarpinio mokėjimo paraiškoje, pateikiamoje iki liepos 31 d. po šių ataskaitinių metų pabaigos, nurodoma bendra per tuos ataskaitinius metus deklaruotų tinkamų finansuoti išlaidų suma, kaip konstatavo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 38 ir 68 punktuose (tai savo apeliaciniame skunde pripažįsta ir apeliantė).
Trečia, galutine tarpinio mokėjimo paraiška užbaigiamas atitinkamiems ataskaitiniams metams skirtų tinkamų finansuoti išlaidų deklaravimas, nes po šios paraiškos pateikimo atitinkama valstybė narė nebegali teikti tinkamų finansuoti išlaidų už tuos ataskaitinius metus, kaip konstatavo ir Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 38 punkte. Vadinasi, visos už ataskaitinius metus mokėtinos išlaidos, kurios gali būti nurodytos pripažintose tų ataskaitinių metų sąskaitose, pagal kurias apskaičiuojama iš Sanglaudos fondo ir ERPF už tuos ataskaitinius metus mokėtina suma, yra nurodytos galutinėje tarpinio mokėjimo paraiškoje.
Taigi iš Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 6 dalies a punkto, siejamo su šio reglamento 131 straipsnio 1 dalimi, 135 straipsnio 1 ir 2 dalimis ir 137 straipsnio 1 dalies a punktu, matyti, kad pagal galutinę tarpinio mokėjimo paraišką nustatomos išlaidos, į kurias Komisija atsižvelgia pagal minėto reglamento 139 straipsnio 6 dalies a punktą, taip pat apskaičiuojama iš Sanglaudos fondo ir ERPF mokėtina suma, kaip konstatavo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 37 punkte, t. y. galutinėje tarpinio mokėjimo paraiškoje nurodyta bendra konkrečių ataskaitinių metų tinkamų finansuoti išlaidų suma yra „atskaitos taškas“, ir pagal ją apskaičiuojama iš šių fondų mokėtina suma už tuos ataskaitinius metus.
Iš skundžiamo sprendimo 37–41 punktų, skaitomų kartu, matyti, kad būtent tokią išvadą padarė Bendrasis Teismas, savo sprendimo 39 punkte nusprendęs, kad aiškinant Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 6 dalies a punktą kartu su šio reglamento 137 straipsnio 1 dalies a punktu ir 135 straipsnio 2 dalimi, kuriuose pateikiamos tarpusavio nuorodos į šiuos punktus, matyti, kad tinkamomis finansuoti išlaidomis, į kurias Komisija atsižvelgė apskaičiuodama iš Sanglaudos fondo ir ERPF mokėtiną sumą, laikomos išlaidos, kurios buvo įrašytos į tvirtinančiosios institucijos apskaitos sistemą atitinkamais ataskaitiniais metais ir įtrauktos į galutinę tarpinio mokėjimo paraišką.
Šią išvadą apeliantė taip pat padarė savo apeliacinio skundo 46 punkte, nurodydama, kad „siekiant nustatyti sumą, mokėtiną [iš Sanglaudos fondo ir ERPF], pirmiausia reikia apskaičiuoti visą išlaidų sumą, įrašytą į tvirtinančiosios institucijos apskaitos sistemas ir įtrauktą į tarpinio mokėjimo paraiškas, pateiktas Komisijai“ ir kad „kadangi kiekviena tarpinio mokėjimo paraiška pradedama skaičiuoti nuo į apskaitos sistemas įrašytų išlaidų apskaičiavimo, galutinėje tarpinio mokėjimo paraiškoje turėtų būti nurodytos visos per ataskaitinius metus deklaruotos išlaidos“. Taigi pati apeliantė dėl tų pačių priežasčių, kaip ir Bendrasis Teismas, laikosi nuomonės, kad iš Sanglaudos fondo ir ERPF mokėtina suma apskaičiuojama pagal galutinę tarpinio mokėjimo paraišką, vis dėlto tai nereiškia, kad šioje paraiškoje nurodytos išlaidos turi būti prilyginamos pripažintose sąskaitose nurodytoms išlaidoms.
Galiausiai svarbu pažymėti, kad remdamasis tuo, jog visos su konkrečiais ataskaitiniais metais susijusios tinkamos finansuoti išlaidos nustatomos pateikiant tų ataskaitinių metų galutinę tarpinio mokėjimo paraišką, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 39 punkte padarė išvadą, kad, atrodo, su Reglamento Nr. 1303/2013 struktūra suderinama tai, kad minėtoms išlaidoms taikoma bendro finansavimo norma nustatoma ta pačia tvarka, t. y. joms taikoma finansavimo norma, kuri galiojo ne vėliau kaip galutinės tarpinio mokėjimo paraiškos pateikimo dieną.
Taigi Bendrasis Teismas, nustatydamas taikomą bendro finansavimo normą, atsižvelgė į galutinės tarpinio mokėjimo paraiškos pateikimo datą, tik todėl, kad padarė teisingą išvadą, kad, pirma, galutinėje tarpinio mokėjimo paraiškoje nurodoma bendra tinkamų finansuoti išlaidų, įrašytų į tvirtinančiosios institucijos apskaitos sistemą atitinkamais ataskaitiniais metais ir pateiktų apmokėti per šiuos ataskaitinius metus, suma, ir, antra, šia paraiška užbaigiamas šiems ataskaitiniams metams skirtų tinkamų finansuoti išlaidų deklaravimas, nes po šios paraiškos pateikimo atitinkama valstybė narė nebegali deklaruoti tinkamų finansuoti išlaidų už tuos ataskaitinius metus.
Šiomis aplinkybėmis reikia pabrėžti, kad tai, jog tam tikros galutinėje tarpinio mokėjimo paraiškoje nurodytos tinkamos finansuoti išlaidos gali būti neįtraukiamos į šias sąskaitas, visų pirma todėl, kad šios išlaidos yra netvarkingos, niekaip nepakeičia (kaip skundžiamo sprendimo 68 punkte teisingai nurodė Bendrasis Teismas) pirmesniame šio sprendimo punkte pateiktos išvados, kurios pagrindu jis padarė skundžiamo sprendimo 39 punkte nurodytą išvadą.
Taigi, priešingai nei teigia apeliantė, skundžiamo sprendimo 38, 39 ir 68 punktuose išdėstyti motyvai neleidžia daryti išvados, kad Bendrasis Teismas prilygino galutinėje tarpinio mokėjimo paraiškoje už konkretų ataskaitinį laikotarpį nurodytą bendrą tinkamų finansuoti išlaidų sumą pripažintose šių ataskaitinių metų sąskaitose nurodytai bendrai tinkamų finansuoti išlaidų sumai ir taip netiesiogiai pripažino visą šioje paraiškoje nurodytą tinkamų finansuoti išlaidų sumą galutine. Juo labiau šie motyvai nepatvirtina, kad Bendrasis Teismas rėmėsi tokiu prilyginimu, darydamas išvadą, jog ataskaitinė data, pagal kurią nustatoma konkretiems ataskaitiniams metams taikoma bendro finansavimo norma, yra galutinės tarpinio mokėjimo paraiškos už šiuos ataskaitinius metus pateikimo data. Tas pats pasakytina ir apie skundžiamo sprendimo 60 punktą, jame pakartota šio sprendimo 39 punkte padaryta išvada.
Todėl šio sprendimo 28–30 punktuose apibendrinti apeliantės argumentai yra nepagrįsti.
Antra, nepagrįstas ir apeliantės argumentas, kad tuomet, kai nustatant taikomą bendro finansavimo normą atsižvelgiama į galutinės tarpinio mokėjimo paraiškos pateikimo datą, pažeidžiamos sąskaitų rengimo, teikimo, tikrinimo ir pripažinimo procedūros ir su sąskaitų pripažinimu susijusios procedūrinės garantijos, kuriomis siekiama užtikrinti Sanglaudos fondo ir ERPF vientisumą.
Pakanka pažymėti, kad šios procedūros bet kuriuo atveju yra privalomos pagal Reglamento Nr. 1303/2013 nuostatas ir patikimo finansų valdymo principą, todėl nesvarbu, ar nurodytais tikslais atsižvelgiama į galutinės tarpinio mokėjimo paraiškos pateikimo, ar sąskaitų pripažinimo dieną.
Be to, priešingai nei teigia apeliantė, Bendrasis Teismas, pripažindamas šią procedūrą formalia, visiškai nesumenkino konkrečių ataskaitinių metų sąskaitų rengimo, tikrinimo ir pripažinimo procedūros svarbos apskaičiuojant iš Sanglaudos fondo ir ERPF mokėtiną sumą.
Be to, kad skundžiamo sprendimo 58 punkte Bendrasis Teismas aiškiai pripažino, kad ši procedūra yra „labai“ svarbi šiems tikslams, nes, kaip teigia apeliantė, ji leidžia Komisijai patikrinti, ar atitinkamos valstybės narės pateiktos sąskaitos yra išsamios, tikslios ir teisingos, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 59 punkto, Bendrasis Teismas šią procedūrą pripažino „formalia“ tik todėl, kad teisingai konstatavo, jog pagal šią procedūrą atliekamas reikalavimus atitinkančių išlaidų, nurodytų valstybių narių sąskaitose, parengtose remiantis Komisijai pateiktomis tarpinio mokėjimo paraiškomis,
ex post
patikrinimas, todėl ši procedūra negali lemti tokiose paraiškose nenurodytų išlaidų apskaitos.
Galiausiai, trečia, dėl apeliantės argumento, kuriuo ginčijamas skundžiamo sprendimo 40 punktas, reikia konstatuoti, kad, kadangi jame tik primenamas Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 6 dalies b punkto ir 130 straipsnio 1 dalies turinys, šiame punkte nėra jokios teisės klaidos.
Tokiomis aplinkybėmis pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo
Šalių argumentai
Apeliacinio skundo antruoju pagrindu apeliantė iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas, skundžiamo sprendimo 50 punkte nusprendęs, kad jei ataskaitiniais metais patirtoms ir į apskaitos sistemą įtrauktoms išlaidoms būtų taikoma po galutinės tarpinio mokėjimo paraiškos nustatyta bendro finansavimo norma, tai iš esmės reikštų apskaitos metinio periodiškumo principo pažeidimą, neteisingai išaiškino ir pritaikė šį principą.
Apeliantė teigia, kad tuomet, kai konkretiems ataskaitiniams metams taikoma bendro finansavimo norma, nustatyta po galutinės tarpinio mokėjimo paraiškos už tuos ataskaitinius metus pateikimo, bet iki tų ataskaitinių metų sąskaitų uždarymo (kaip antai 2018 m. įgyvendinimo sprendimu nustatyta bendro finansavimo norma), laikomasi apskaitos metinio periodiškumo principo.
Apeliantės teigimu, net jei išlaidos deklaruojamos etapais tarpinio mokėjimo paraiškose, jos sumuojamos pateikiant sąskaitas, kad būtų galima pripažinti sąskaitas ir apskaičiuoti iš Sanglaudos fondo ir ERPF mokėtiną sumą, atsižvelgiant į visas per ataskaitinius metus įrašytas tinkamas finansuoti išlaidas; tai leidžia bet kuriuo metu (iki sąskaitų pripažinimo ir mokėtinos sumos apskaičiavimo) atnaujinti bendro finansavimo normą, o kadangi taikoma atnaujinta bendro finansavimo norma, nereikia perskaičiuoti Komisijos jau atliktų tarpinių mokėjimų.
Komisija ginčija apeliantės argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kaip Bendrasis Teismas konstatavo skundžiamo sprendimo 34 ir 35 punktuose (apeliantė jų neginčija), Reglamentu Nr. 1303/2013 sukurta Europos struktūrinių ir investicinių fondų pasidalijamojo valdymo sistema grindžiama apskaitos metinio periodiškumo principu; šis principas, be kita ko, reiškia, kad tiek tame reglamente nustatytos Sanglaudos fondo ir ERPF atlyginamų išlaidų finansinio valdymo procedūros, tiek ir sąskaitų rengimo, tikrinimo ir pripažinimo procedūros grindžiamos šiuo principu, t. y. bendras jų visų ataskaitinis laikotarpis yra ataskaitiniai metai.
Todėl pagal apskaitos metinio periodiškumo principą reikalaujama, kad duomenys, į kuriuos reikia atsižvelgti apskaičiuojant iš Sanglaudos fondo ir ERPF mokėtiną sumą už konkrečius ataskaitinius metus, t. y. pagal Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 6 dalies a ir b punktus tinkamos finansuoti išlaidos, taikoma bendro finansavimo norma ir Komisijos atlikti mokėjimai, būtų susiję su tais ataskaitiniais metais (išskyrus Sąjungos teisės aktų leidėjo numatytas išimtis).
Taigi, viena vertus, laikantis apskaitos metinio periodiškumo principo, apskaičiuojant iš Sanglaudos fondo ir ERPF už atitinkamus ataskaitinius metus mokėtiną sumą, galima atsižvelgti tik į tinkamas finansuoti išlaidas, įtrauktas į tvirtinančiosios institucijos apskaitos sistemą „per ataskaitinius metus“ ir pateiktas Komisijai apmokėti tarpinio mokėjimo paraiškomis, kaip numatyta Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 6 dalies a punkte, siejamame su to reglamento 137 straipsnio 1 dalies a punktu, 131 straipsnio 1 dalimi ir 135 straipsniu. Kita vertus, kaip aiškiai matyti iš minėto reglamento 139 straipsnio 6 dalies b punkto, šiais tikslais būtina atsižvelgti tik į mokėjimus, atliktus „per tuos ataskaitinius metus“.
Pažymėtina, kad taikoma bendro finansavimo norma galiausiai reiškia procentinę visų atitinkamos valstybės narės per ataskaitinius metus patirtų tinkamų finansuoti išlaidų, kurias turi padengti Sąjunga, dalį.
Nors Reglamente Nr. 1303/2013 nėra nurodyta bendro finansavimo norma, taikoma apskaičiuojant iš Sanglaudos fondo ir ERPF už konkrečius ataskaitinius metus mokėtiną sumą, jei nustatyta bendro finansavimo norma pasikeičia po galutinės tarpinio mokėjimo paraiškos už tuos ataskaitinius metus pateikimo, tačiau iki tų ataskaitinių metų sąskaitų pripažinimo, tai pagal apskaitos metinio periodiškumo principą, kuriuo grindžiamas Reglamentas Nr. 1303/2013, gali būti taikoma tik tais ataskaitiniais metais galiojusi bendro finansavimo norma, t. y. šiuo atveju 2015 m. įgyvendinimo sprendimu nustatyta bendro finansavimo norma.
Taigi ta aplinkybė, kad iš Sanglaudos fondo ir ERPF mokėtina suma už konkrečius ataskaitinius metus apskaičiuojama jau pripažinus šių ataskaitinių metų sąskaitas (vadinasi, po tų ataskaitinių metų pabaigos), neturi jokios reikšmės nei nustatant tiems ataskaitiniams metams taikomą bendro finansavimo normą, nei tinkamas finansuoti išlaidas ir Komisijos atliktus mokėjimus (į juos reikia atsižvelgti apskaičiuojant tas išlaidas).
Tą aplinkybę lemia tai, kad Komisija, vykdydama už Sąjungos biudžeto vykdymą atsakingos institucijos pareigas, privalo užtikrinti, kad valstybės narės naudotųsi Europos struktūriniais ir investiciniais fondais teisėtai ir tvarkingai, ir šias lėšas gali skirti tik iš anksto patikrinusi, ar laikomasi Reglamente Nr. 1303/2013 nustatytų sąlygų dėl minėtų fondų paramos teikimo. Vis dėlto šie patikrinimai (dėl savo pobūdžio) gali būti atliekami tik atitinkamiems ataskaitiniams metams pasibaigus, vykdant tų ataskaitinių metų sąskaitų tikrinimo ir pripažinimo procedūrą.
Šio sprendimo 68 punkte padarytą išvadą patvirtina ir tai, kad, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1303/2013 130 straipsnio 1 dalies, Komisijos valstybei narei grąžinamos sumos (tarpinių mokėjimų forma), išmokėtos per ataskaitinius metus pateikus tarpinio mokėjimo paraiškas, apskaičiuojamos šiose paraiškose nurodytoms tinkamoms finansuoti išlaidoms taikant šių paraiškų pateikimo dieną galiojusią bendro finansavimo normą (apeliantė to neginčija).
Būtų nenuoseklu apskaičiuoti iš Sanglaudos fondo ir ERPF už ataskaitinius metus mokėtiną sumą, atitinkamos valstybės narės tais ataskaitiniais metais patirtoms reikalavimus atitinkančioms išlaidoms taikant ne tokią bendro finansavimo normą, kokia buvo taikoma per visus tuos ataskaitinius metus apskaičiuojant su tomis išlaidomis susijusius Komisijos jau atliktus tarpinius mokėjimus.
Taigi Bendrasis Teismas, skundžiamo sprendimo 50 punkte konstatavęs, kad jei ataskaitiniais metais patirtoms ir į apskaitos sistemą įtrauktoms išlaidoms būtų taikoma po galutinės tarpinio mokėjimo paraiškos nustatyta bendro finansavimo norma, tai iš esmės reikštų apskaitos metinio periodiškumo principo pažeidimą, nepadarė teisės klaidos.
Todėl antrąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo
Šalių argumentai
Apeliacinio skundo trečiuoju pagrindu apeliantė iš esmės priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis neteisingai išaiškino ir pritaikė negaliojimo atgaline data principą, nes skundžiamo sprendimo 65 punkte nusprendė, kad 2018 m. įgyvendinimo sprendime nustatytos bendro finansavimo normos taikymas 2017–2018 ataskaitiniams metams lemtų šio sprendimo galiojimą atgaline data.
Šiuo klausimu, pirma, apeliantė pripažįsta, kad 2017–2018 ataskaitiniai metai baigėsi 2018 m. birželio 30 d. ir kad galutinė tarpinio mokėjimo paraiška buvo pateikta 2018 m. liepos mėn. pradžioje, ir teigia, kad, priešingai nei konstatavo Bendrasis Teismas, nėra pagrindo teigti, kad Rumunijos teisinė padėtis buvo galutinai nustatyta 2018 m. gruodžio 12 d. (t. y. 2018 m. įgyvendinimo sprendimo priėmimo dieną), nes ši padėtis dar gali pasikeisti iki sąskaitų pripažinimo dienos.
Tai patvirtina aplinkybė, kad su ataskaitiniais metais susijusios administracinės procedūros tęsiasi ir tų ataskaitinių metų laikotarpiui pasibaigus ir gali turėti įtakos teisiniams valstybės narės ir Komisijos tarpusavio santykiams, grindžiamiems galutine tarpinio mokėjimo paraiška, iki pat sąskaitų pripažinimo momento.
Antra, apeliantė laikosi nuomonės, kad sąskaitų pateikimas ir pripažinimas – tai vėlesnės tarpinių mokėjimo paraiškų už ataskaitinius metus pasekmės, ir teigia, kad net darant prielaidą, jog valstybės narės teisinė padėtis susiklostė galutinės tarpinio mokėjimo paraiškos pateikimo metu, laikantis negaliojimo atgaline data principo reikėtų taikyti naują bendro finansavimo normą, nes pagal šį principą nauja teisės norma iš karto taikoma būsimoms pagal anksčiau galiojusią teisės normą atsiradusios teisinės padėties pasekmėms.
Trečia, apeliantė teigia, kad bendro finansavimo normos taikymas atgaline data iš tikrųjų reiškia, kad mokėtinos sumos apskaičiuojamos už ataskaitinius metus, kurių sąskaitos jau užbaigtos ir kuriems administracinės procedūros, galinčios pakeisti valstybės narės ir Komisijos tarpusavio teisinius santykius, nebeturi įtakos (o šiuo atveju taip nėra).
Komisija ginčija apeliantės argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pažymėtina, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog iš Reglamento Nr. 1303/2013 pažodinio, kontekstinio ir teleologinio aiškinimo matyti, kad bendro finansavimo norma, taikoma apskaičiuojant iš Sanglaudos fondo ir ERPF mokėtiną sumą už konkrečius ataskaitinius metus pagal šio reglamento 139 straipsnio 6 dalies a punktą – tai norma, galiojanti tą dieną, kai atitinkama valstybė narė pateikia galutinę tarpinio mokėjimo paraišką už atitinkamus ataskaitinius metus, ir skundžiamo sprendimo 52–71 punktuose išnagrinėjo ir atmetė Rumunijos pateiktus argumentus, kuriais ji grindė nuomonę, kad turi būti taikoma bendro finansavimo norma (kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1303/2013 139 straipsnio 6 dalies a punktą), galiojanti sąskaitų pripažinimo momentu.
Skundžiamo sprendimo 57–65 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo argumentą, kad atitinkamiems ataskaitiniams metams skirtos procedūros tęsiasi iki sąskaitų pripažinimo ir iš Sanglaudos fondo bei ERPF mokėtinos sumos apskaičiavimo momento.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 58–60 punktuose atmetė šį argumentą, 59 punkte konstatavęs, jog kad ir koks svarbus būtų sąskaitų pripažinimo etapas, jo tikslas yra tik atlikti atitinkamos valstybės narės tarpinio mokėjimo paraiškose, susijusiose su ataskaitiniais metais, nurodytų ir į galutinę tarpinio mokėjimo paraišką įrašytų išlaidų
ex post
patikrinimą, todėl šis etapas negali lemti šioje galutinėje paraiškoje nenurodytų išlaidų apskaitos.
Skundžiamo sprendimo 60 punkte Bendrasis Teismas pridūrė, kad būtent dėl šios priežasties, kaip pažymėta šio sprendimo 39 punkte, tinkamomis finansuoti išlaidomis, į kurias atsižvelgė Komisija apskaičiuodama iš Sanglaudos fondo ir ERPF finansuojamą sumą, laikomos į tvirtinančiosios institucijos apskaitos sistemą įtrauktos ir galutinėje tarpinio mokėjimo paraiškoje nurodytos išlaidos. Taigi Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad šioms išlaidoms taikoma bendro finansavimo norma turėtų būti grindžiama ta pačia logika, nes Sąjungos teisės aktų leidėjas šiuo klausimu jokių kitų sąlygų nenustatė. Kitaip tariant, kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 39 punkte, taikoma bendro finansavimo norma, kuri galiojo galutinės tarpinio mokėjimo paraiškos pateikimo dieną.
Iš skundžiamo sprendimo 61–65 punktų ir ypač šio sprendimo 61 punkte vartojamo žodžių junginio „[b]e to“ matyti, kad šiuose punktuose išdėstyti motyvai, kuriuo siekiama pagrįsti 60 punkte padarytą išvadą, tik papildo 58–60 punktuose išdėstytus motyvus.
Taigi, kadangi pirmasis ir antrasis apeliacinio skundo pagrindai buvo atmesti, todėl skundžiamo sprendimo 39, 59 ir 60 punktai buvo palikti galioti, apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip nereikšmingą.
Kadangi nė vienas iš apeliantės pateikto apeliacinio skundo pagrindų nebuvo patenkintas, visą šį skundą reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi šiuo atveju apeliantė pralaimėjo bylą, o Komisija prašė priteisti iš jos bylinėjimosi išlaidas, apeliantė turi padengti ne tik savo, bet ir Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Rumunija padengia savo ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: rumunų.