CELEX: 62018CJ0423
Zahtjev za prethodnu odluku
Poljoprivreda
Zajednička organizacija tržišta
Uredba (EZ) br. 967/2006
Članak 3. stavak 2.
Šećer
Pristojba za prekoračene količine
Rok za davanje obavijesti o ukupnom iznosu pristojbe koju je potrebno platiti
Najdulji rok za naknadni ispravak
Načela proporcionalnosti, pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 3. stavka 2. Uredbe Komisije (EZ) br. 967/2006 od 29. lipnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 318/2006 u vezi s proizvodnjom šećera iznad kvote (
SL 2006., L 176, str. 22
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 63., str. 228.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između Südzucker AG i Hauptzollamta Karlsruhe (Glavni carinski ured u Karlsruheu, Njemačka, u daljnjem tekstu: carinski ured) o utvrđivanju pristojbe za prekoračene količine šećera proizvedenog u tržišnoj godini 2007./2008.
Pravni okvir
Pravo Unije
Članak 15. Uredbe Vijeća (EZ) br. 318/2006 od 20. veljače 2006. o zajedničkoj organizaciji tržištâ u sektoru šećera (
SL 2006., L 58, str. 1
.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 1260/2007 od 9. listopada 2007. (
SL 2007., L 283, str. 1
.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 318/2006), određuje:
„1.   Pristojba za prekoračene količine obračunava se na količine:
(a)
viška šećera, viška izoglukoze i viška inulinskog sirupa proizvedene u nekoj tržišnoj godini, osim količina koje se prenose u proizvodnu kvotu za sljedeću tržišnu godinu i koje su uskladištene u skladu s člankom 14. ili količina iz članka 12. točaka (c) i (d);
(b)
industrijskog šećera, industrijske izoglukoze ili industrijskog inulinskog sirupa za koje nikakav dokaz o upotrebi u jednom od proizvoda iz članka 13. stavka 2. nije dostavljen unutar roka koji još treba utvrditi;
(c)
šećera i izoglukoze koje su povučene s tržišta u skladu s člancima 19. i 19.a i za koje nisu ispunjene obveze predviđene člankom 19. stavkom 3.
2.   Pristojbu za prekoračene količine utvrđuje se na temelju postupka navedenog u članku 39. stavku 2. i ona mora biti dovoljno visoka kako bi se izbjeglo nagomilavanje količina iz stavka 1.
3.   Pristojbu za prekoračene količine iz stavka 1. država članica naplaćuje poduzećima na svojem državnom području u skladu s proizvedenim količinama iz stavka 1. koje su utvrđene za ta poduzeća za dotičnu tržišnu godinu.” [neslužbeni prijevod]
Članak 3. Uredbe br. 967/2006, naslovljen „Iznos”, glasi kako slijedi:
„1.   Pristojba predviđena člankom 15. Uredbe (EZ) br. 318/2006 iznosi 500 eura po toni.
2.   Prije 1. svibnja koji slijedi tržišnoj godini u kojoj je proizveden višak, država članica obavještava proizvođače o ukupnom iznosu pristojbe koju je potrebno platiti. Navedeni iznos dotični proizvođači trebaju platiti do 1. lipnja iste godine.
3.   Smatra se da je količina za koju je plaćena pristojba prodana na tržištu Zajednice.”
Članak 4. te uredbe, naslovljen „Višak za koji važi pristojba”, predviđa:
„1.   Pristojba se naplaćuje proizvođačima za višak koji je proizveden u odnosu na njihovu kvotu za određenu tržišnu godinu.
Međutim, pristojba se ne naplaćuje na količine iz stavka 1. koje su:
(a)
prerađivaču isporučene prije 30. studenoga sljedeće tržišne godine, kako bi se iskoristile u proizvodnji proizvoda iz Priloga;
(b)
prenesene u skladu s člankom 14. Uredbe (EZ) br. 318/2006 i, u slučaju šećera, koje je proizvođač skladištio sve do posljednjeg dana predmetne tržišne godine;
(c)
isporučene prije 31. prosinca sljedeće tržišne godine u okviru posebnog režima opskrbe za najudaljenija područja koji je predviđen glavom II. Uredbe (EZ) br. 247/2006;
(d)
izvezene prije 31. prosinca sljedeće tržišne godine na temelju izvozne dozvole;
(e)
uništene ili oštećene bez mogućnosti da ih se nadoknadi, u okolnostima koje je priznalo nadležno tijelo predmetne države članice.
2.   Svaki proizvođač šećera nadležnom tijelu države članice koje ga je odobrilo, prije 1. veljače predmetne tržišne godine, daje obavijest o količini šećera kojom je premašena njegova proizvodna kvota.
Ako je potrebno, svaki proizvođač šećera prije kraja svakog od sljedećih mjeseci, priopćava i prilagodbe navedene proizvodnje, koje su provedene tijekom prethodnog mjeseca te tržišne godine.
3.   Najkasnije do 30. lipnja države članice utvrđuju i Komisiji priopćuju količine navedene u stavku 1., drugom podstavku ukupni višak količina i pristojbe koje su naplaćene za prethodnu tržišnu godinu.
4.   Ako se radnje iz stavka 1. točaka (a), (c) i (d) zbog više sile ne mogu izvršiti unutar utvrđenih rokova, nadležno tijelo države članice na čijem je državnom području proizveden višak šećera, izoglukoze ili inulinskog sirupa donosi mjere primjerene okolnostima koje je navela dotična stranka.”
U skladu s člankom 10. Uredbe Komisije (EZ) br. 952/2006 od 29. lipnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe br. 318/2006 u pogledu upravljanja tržištem šećera Zajednice i sustavom kvota (
SL 2006., L 178, str. 39
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 25., str. 134.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 707/2008 od 24. srpnja 2008. (
SL 2008., L 197, str. 4
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 26., str. 292.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 952/2006):
„1.   Svake tržišne godine nadležno tijelo države članice provodi provjere svih odobrenih proizvođača i rafinerija.
2.   Cilj provjera je osigurati točnost i potpunost podataka u evidenciji iz članka 9. i u priopćenjima iz članka 21., posebno analizom usklađenosti između količina isporučenih sirovina i količina dobivenih krajnjih proizvoda, te analizom usuglašenosti evidencije s komercijalnim ispravama ili drugim relevantnim dokumentima.
Provjerama se provjerava točnost mjernih instrumenata i laboratorijskih analiza korištenih za određivanje isporuka sirovina i njihovog ulaza u proizvodnju, dobivenih proizvoda i kretanja zaliha.
Provjere uključuju provjeru točnosti i potpunosti podataka koji se koriste za utvrđivanje prosječnih mjesečnih prodajnih cijena poduzeća iz članka 13. stavka 2.
Provjere proizvođača šećera uključuju i provjeru ispunjavanja obveze plaćanja najniže cijene uzgajivačima šećerne repe.
Najmanje jedanput svake dvije godine, provjere uključuju fizički pregled zaliha.
3.   Ako nadležna tijela države članice utvrde da se određeni elementi provjere mogu provesti i na temelju uzorka, taj uzorak mora jamčiti pouzdanu i reprezentativnu razinu kontrole.
4.   Države članice mogu zatražiti od odobrenih poduzeća da za vođenje računa koriste usluge ovlaštenog tijela, priznatog u državi članici, za potvrđivanje podataka o cijenama iz članka 13.
5.   Za svaku se provjeru na licu mjesta sastavlja izvješće o inspekciji, koje potpisuje inspektor i u kojem se navode pojedinosti o izvršenim provjerama. U izvješćima se posebno navodi:
(a)
datum provjere i prisutne osobe;
(b)
provjereno razdoblje i uključene količine;
(c)
tehnike korištene pri provjeri uključujući, prema potrebi, upućivanje na metode uzimanja uzoraka;
(d)
rezultati provjere i eventualne potrebne korektivne mjere;
(e)
procjena ozbiljnosti, opsega, postojanosti i trajanja svih utvrđenih nedostataka i nepodudarnosti te svih drugih elemenata koje treba uzeti u obzir u svrhe primjene kazni.
Sva izvješća o inspekcijama se arhiviraju i čuvaju najmanje tri godine nakon godine u kojoj je izvršena provjera, i to tako da se osigura da ih odjeli Komisije odgovorni za provjere i inspekciju mogu ponovno lako koristiti.
6.   Države članice si međusobno pomažu kako bi osigurale učinkovite kontrole i osigurale provjeru vjerodostojnosti dostavljenih dokumenata i/ili točnosti razmijenjenih podataka.”
Njemačko pravo
Članak 12. stavak 1. prva rečenica Gesetza zur Durchführung der gemeinsamen Marktorganisationen und der Direktzahlungen (Zakon o provedbi zajedničke organizacije tržišta i izravnim plaćanjima), u verziji od 24. lipnja 2005. (BGBl. 2017., dio I., str. 3746., u daljnjem tekstu: MOG), navodi:
„Na pristojbe za organizaciju tržišta, koje se […] naplaćuju u pogledu robe u okviru organizacije tržišta, na odgovarajući se način primjenjuju odredbe Abgabenordnunga (Opći porezni zakonik) […], osim ako je drukčije propisano ovim Zakonom ili uredbom donesenom na temelju ovog Zakona.”
Članak 8. stavak 1. Verordnunga über die im Rahmen der Produktionsregelung für Zucker zu erhebenden Abgaben (Uredba o pristojbama koje se naplaćuju u okviru regulacije proizvodnje šećera) od 13. ožujka 1983., u verziji od 9. studenoga 2006. predviđa:
„(1)   U rokovima koji su utvrđeni propisima navedenima u članku 1. nadležni carinski ured izdaje
1. svakom proizvođaču šećera rješenje o utvrđenju u vezi s njegovom privremenom i stvarnom proizvodnjom šećera u tržišnoj godini […]
[…].”
U skladu s člankom 164. stavkom 1., stavkom 2. prvom rečenicom kao i stavkom 4. prvom rečenicom Abgabenordnunga (Opći porezni zakonik) (BGBl. 2002., dio I., str. 3866.):
„(1)   Sve dok porezni predmet nije konačno ispitan, poreze se općenito ili u konkretnom slučaju može utvrditi uz pridržaj naknadnog ispitivanja a da pri tome nije potrebno dati obrazloženje. […]
(2)   Sve dok pridržaj proizvodi učinke, utvrđenje porezne obveze može se ukinuti ili izmijeniti.
[…]
(4)   Naknadna se provjera ne može odrediti kada istekne rok za utvrđivanje.”
Članak 169. stavci 1. i 2. tog zakonika predviđaju:
„(1)   Utvrđivanje porezne obveze i njezino ukidanje ili izmjena nisu više dopušteni nakon isteka roka za utvrđivanje. […]
(2)   Rok za utvrđivanje iznosi:
1.
godinu dana za trošarine i povrat trošarina,
2.
četiri godine za poreze i povrat poreza koji nisu porezi ili povrat poreza u smislu točke 1. ili uvozne i izvozne carine prema članku 5. točkama 20. i 21. Carinskog zakonika. […]”
Članak 170. stavak 1. istog zakonika, naslovljen „Rok za utvrđivanje”, određuje:
„(1)   Rok za utvrđivanje porezne obveze započinje istekom kalendarske godine u kojoj je ta porezna obveza nastala […]”
Članak 171. stavak 10. tog zakonika, naslovljen „Odgoda isteka roka”, navodi:
„(10)   Ako je utvrđivanje poreza vezano rješenjem o utvrđenju […] (temeljno rješenje), rok za utvrđivanje ne prestaje prije isteka dvije godine nakon priopćavanja temeljnog rješenja. […]”
U skladu s člankom 179. Općeg poreznog zakonika:
„(1)   Odstupajući od članka 157. stavka 2., osnovice za oporezivanje određuju se zasebno rješenjem o utvrđenju, ako je tako određeno u ovom Zakonu ili u drugim poreznim zakonima.
(2)   Rješenje o utvrđenju donosi se u odnosu na poreznog obveznika kojemu treba pripisati predmet koji treba utvrditi prilikom oporezivanja. […]
(3)   Ako je u rješenju o utvrđenju propušteno utvrditi neophodne okolnosti, isto se može naknadno učiniti u dopunskom rješenju.”
U skladu s člankom 181. ovog zakonika, pod nazivom „Postupovne odredbe za zasebno utvrđivanje, rok za utvrđivanje, obveza podnošenja prijave”:
„(1)   Na zasebno utvrđivanje na odgovarajući se način primjenjuju odredbe o provedbi oporezivanja. […]
(2)   Prijavu radi zasebnog utvrđivanja mora podnijeti ona osoba kojoj se u cijelosti ili djelomično može pripisati predmet koji treba utvrditi prilikom oporezivanja. […]
[…]
(5)   Zasebno utvrđivanje može se provesti i nakon isteka roka za utvrđivanje koji važi za njega, ako je zasebno utvrđivanje važno za utvrđivanje porezne obveze za koje u trenutku zasebnog utvrđivanja rok za utvrđivanje još nije istekao […]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da Südzucker vodi devet pogona šećera. U tržišnoj godini 2007./2008. (od listopada 2007. do rujna 2008.) raspolagao je kvotom šećera od 11.788.978 kvintala bijelog šećera.
Carinski ured je rješenjem o utvrđenju od 14. studenoga 2008. odredio 311.060,60 tona kao višak šećera koji treba pripisati Südzuckerovoj prijavi od 30. listopada 2008. za tržišnu godinu 2007./2008.
Na temelju toga odlučio je, rješenjem o utvrđenju od 7. travnja 2009., nametnuti pristojbu od 925 eura za količinu od 1,85 tone bijelog šećera. Ovo rješenje, zasnovano na članku 15. stavku 1. točki (a) Uredbe (EZ) br. 318/2006, sadržavalo je napomenu da je doneseno uz pridržaj naknadnog ispitivanja.
U pogledu rezultata dobivenih nakon vanjske provjere provedene kod Südzuckerove stranke, rješenjem od 19. listopada 2009. carinski ured ispravio je i utvrdio pristojbu za tržišnu godinu 2007./2008. u iznosu od 1083,03 eura za 2,16606 tone bijelog šećera. To je rješenje također doneseno uz pridržaj naknadnog ispitivanja.
Südzucker je podnio prigovor protiv tog rješenja o ispravku. Tijekom postupka povodom prigovora carinski ured je proveo provjeru organizacije tržišta u Südzuckerovom pogonu Ochsenfurt (Njemačka) i ispravio, rješenjem od 20. svibnja 2010., utvrđenje stvarne proizvodnje šećera utvrdivši da treba pripisati višak šećera u iznosu od 3128878,93 kvintala. Odlukom od istoga dana utvrđena je i pristojba za prekoračene količine za tržišnu godinu 2007./2008. u ukupnom iznosu od 914726,50 eura za 1829,453 tona bijelog šećera. Protiv te odluke, koja je također donesena uz pridržaj naknadnog ispitivanja, Südzucker je podnio žalbu.
Na temelju rezultata ponovno pokrenute provjere organizacije tržišta u Südzuckerovom pogonu u Zeitzu (Njemačka), količina viška šećera koju treba pripisati ponovno je ispravljena rješenjem od 27. listopada 2011. (ispravljena je u iznos od 3149202,30 kvintala) i pristojba za prekoračene količine utvrđena je u iznosu od 1930895 eura.
Tijekom postupka povodom prigovora i žalbe Südzucker se osobito pozivao na zastaru ispravljenog utvrđenja i konkretnije na činjenicu da nije bio pravodobno obaviješten o pristojbi za prekoračene količine. Odlukom donesenom 17. ožujka 2015. carinski ured odbio je prigovor podnesen protiv rješenja od 27. listopada 2011. kao neosnovan, s jedne strane, u pogledu zastare ispravljenog utvrđenja na koju se pozvao Südzucker i, s druge strane, što se tiče određivanja konačne proizvodnje šećera tijekom tržišne godine 2007./2008.
Dana 24. travnja 2015. Südzucker je podnio tužbu protiv navedenog rješenja od 17. ožujka 2015. pred Finanzgerichtom Baden‑Württemberg (Financijski sud u Baden‑Württembergu, Njemačka) zbog ispravka utvrđenja pristojba za prekoračene količine, ističući samo činjenicu da nije pravovremeno zaprimio obavijest o toj pristojbi.
Finanzgericht Baden‑Württemberg (Financijski sud u Baden‑Württembergu) u biti smatra da odluka o meritumu ovisi o odgovoru na pitanje je li se pristojba za prekoračene količine za tržišnu godinu 2007./2008. mogla još uvijek priopćiti Südzuckeru 20. svibnja 2010. i 27. studenoga 2011., odnosno nakon isteka roka propisanog u članku 3. stavku 2. prvoj rečenici Uredbe br. 967/2006, u ovom slučaju 1. svibnja 2009.
U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev ističe da, u skladu s tom odredbom, država članica obavještava proizvođače prije 1. svibnja koji slijedi tržišnoj godini u kojoj je proizveden višak o ukupnom iznosu pristojbe koju je potrebno platiti. Rok za tržišnu godinu 2007./2008. istekao je dakle 1. svibnja 2009. U tom roku Südzucker je doduše 7. travnja 2009. obaviješten o pristojbi za prekoračene količine u iznosu od 925 eura u pogledu količine viška šećera koju je prijavio, ali je taj iznos naknadno ispravljen u dva navrata, 20. svibnja 2010. i 27. studenoga 2011.
U tom pogledu Finanzgericht Baden‑Württemberg (Financijski sud u Baden‑Württembergu) ističe da je Sud u svojoj presudi od 10. siječnja 2002., British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
, t.
57.
), odlučio da je rok utvrđen u članku 3. stavku 2. Uredbe Komisije (EEZ) br. 2670/81 od 14. rujna 1981. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu za proizvodnju izvan kvote u sektoru šećera (
SL 1981., L 262, str. 14
.) – odredbe koja je zatim zamijenjena člankom 3. stavkom 2. prvom rečenicom Uredbe br. 967/2006, koja se primjenjuje u glavnom postupku – prekluzivan. Zatim je pojasnio da prekoračenje roka može biti dopušteno ako nadležno nacionalno tijelo, osim u slučaju nemara na svojoj strani, nije znalo za pojedinosti o proizvodnji šećera poduzeća i ako se to neznanje može pripisati poduzeću jer nije postupalo u dobroj vjeri i nije poštovalo sve relevantne odredbe (presuda od 10. siječnja 2002., British Sugar,
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
, t.
63.
).
Međutim, u svojoj presudi od 25. ožujka 2004., Azienda Agricola Ettore Ribaldi i dr. (
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00 do C‑491/00 i C‑497/00 do C‑499/00
,
EU:C:2004:179
, t.
52.
i
53.
), koja je donesena u vezi s obavještavanjem o dodatnim pristojbama u okviru zajedničke organizacije tržišta mlijeka, Sud je odlučio da, iako su rokovi predviđeni u odgovarajućim člancima prekluzivni, oni nadležnim tijelima država članica ipak nisu zabranjivali da provedu provjere i naknadne ispravke kojima se treba osigurati da proizvodnja te države članice ne prekorači ukupnu zajamčenu količinu koja joj je dodijeljena. Naprotiv, svrha kako rokova tako i provjera i naknadnih ispravaka jest zajamčiti učinkovito funkcioniranje sustava dodatnih pristojbi u sektoru mlijeka i pravilnu primjenu relevantnog zakonodavstva.
Sud je iz toga zaključio da odredbe kojima se ti rokovi određuju treba tumačiti na način da im se ne protivi da nakon provjera država članica ispravi individualne referentne količine dodijeljene svakom proizvođaču i da shodno tome, a nakon nove dodjele neiskorištenih referentnih količina i nakon isteka roka za plaćanje pristojbi koje treba platiti za dotičnu tržišnu godinu, ponovno izračuna dodatne pristojbe koje treba platiti (presuda od 25. ožujka 2004., Azienda Agricola Ettore Ribaldi i dr. (
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00 do C‑491/00 i C‑497/00 do C‑499/00
,
EU:C:2004:179
, t.
68.
).
U tom pogledu Finanzgericht Baden‑Württemberg (Financijski sud u Baden‑Württembergu) ističe da, suprotno onomu što je utvrdio u svojoj presudi od 10. siječnja 2002., British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
), Sud nije uvjetovao daljnjim pretpostavkama ispravak obavijesti o pristojbi nakon isteka roka prvotne obavijesti podnesene pravovremeno.
U tim okolnostima vijeće koje je uputilo zahtjev smatra da su razmatranja koja je Sud razvio u presudi od 25. ožujka 2004., Azienda Agricola Ettore Ribaldi i dr. (
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00 do C‑491/00 i C‑497/00 do C‑499/00
,
EU:C:2004:179
), primjenjiva na okolnosti iz ovoga predmeta koji se tiče zajedničke organizacije tržišta šećera. Iz toga proizlazi da prekoračenje roka prilikom davanja obavijesti o pristojbi na temelju rezultata provjera mora biti moguće neovisno o daljnjim pretpostavkama. Naime, kada bi takva obavijest izostala zbog navodnog isteka roka uređenog u članku 3. stavku 2. prvoj rečenici Uredbe (EZ) br. 967/2006, ugrozili bi se ciljevi organizacije tržišta šećera koje je Sud razradio u presudi Pfeifer & Langen (
C‑131/11
,
EU:C:2012:715
). Utvrđenje o postojanju količinskog viška tada ne bi samo za sebe imalo posljedice, tako da za proizvođače šećera ne bi bilo poticaja, kao što je naveo Sud u točki 57. presude od 15. studenoga 2012., Pfeifer & Langen (
C‑131/11
,
EU:C:2012:715
), da količinske viškove izvezu ili prijave te prenesu u sljedeću tržišnu godinu. Isto tako, provjere bi izgubile svoj smisao i svrhu te bi mogle izostati.
Ako bi Sud ipak smatrao da se doseg presude od 25. ožujka 2004., Azienda Agricola Ettore Ribaldi i dr. (
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00 do C‑491/00 i C‑497/00 do C‑499/00
,
EU:C:2004:179
), ne treba primijeniti na predmet u glavnom postupku i da se rok za davanje obavijesti predviđen člankom 3. stavkom 2. prvom rečenicom Uredbe br. 967/2006 također treba primijeniti na ispravljene obavijesti, sud koji je uputio zahtjev stoga pita može li se taj rok prekoračiti osobito ako su ispunjene dodatne pretpostavke koje proizlaze iz presude od 10. siječnja 2002., British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
), odnosno ako se može dokazati loša vjera proizvođača šećera.
U tim je okolnostima Finanzgericht Baden‑Württemberg (Financijski sud u Baden‑Württembergu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
1.
Treba li članak 3. stavak 2. prvu rečenicu Uredbe br. 967/2006 tumačiti na način da se rok koji je u njemu naveden primjenjuje i na ispravak pravovremene obavijesti o pristojbi za prekoračene količine koja proizlazi iz ispravka utvrđenja o količini šećera koju treba pripisati, koje je doneseno nakon isteka roka i na temelju provjere prema članku 10. Uredbe br. 952/2006?
2.
U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
Ako se radi o ispravku pravovremene obavijesti dane na temelju utvrđenja u okviru provjera, jesu li u tom slučaju pretpostavke navedene u presudi Suda od 10. siječnja 2002. u predmetu British Sugar (
C‑101/99
,
ECLI:EU:C:2002:7
), a koje se odnose na prekoračenje roka propisanog u članku 3. stavku 2. Uredbe br. 2670/81, kako je izmijenjena Uredbom [Komisije (EEZ) br. 3559/91 od 6. prosinca 1991. (
SL 1991., L 336, str. 26
.)], važeće i za prekoračenje roka za davanje obavijesti propisanog u članku 3. stavku 2. Uredbe br. 967/2006?
3.
Ako se članak 3. stavak 2. prva rečenica Uredbe br. 967/2006 ne primjenjuje na ispravke obavijesti na temelju provjera (vidjeti prvo pitanje) ili ako su ispunjene pretpostavke za prekoračenje roka (vidjeti drugo pitanje), je li radi određivanja roka u kojem se mora dati obavijest o ispravku pristojbe relevantan sljedeći 1. svibnja ili treba primijeniti nacionalno pravo?
4.
Ako, uzevši u obzir odgovor na treće pitanje, 1. svibnja nije relevantan niti treba primijeniti nacionalno pravo:
Je li u skladu s općim načelima prava [Unije], u koja spadaju i načela proporcionalnosti, pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja, da je, u slučaju kao što je ovaj, zbog trajanja provjere, trajanja izrade izvješća o provjeri i njezine analize, obavijest o pristojbi za tržišnu godinu 2007./2008. dana 20. listopada 2010. odnosno 27. listopada 2011.? Treba li okolnost da je proizvođač šećera podnio ili ne prigovore protiv utvrđenja o viškovima biti relevantna u tom kontekstu?”
O prethodnim pitanjima
Prvo i drugo pitanje
Svojim prvim i drugim pitanjem, koja valja razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 2. prvu rečenicu Uredbe br. 967/2006 tumačiti na način da se, kada je nadležno tijelo države članice uputilo obavijest dotičnom proizvođaču šećera o pristojbi za prekoračene količine šećera u skladu s rokom predviđenim u toj odredbi, taj rok primjenjuje i na ispravak takve obavijesti koji proizlazi iz provjere provedene na temelju članka 10. Uredbe br. 952/2006 ili, nasuprot tomu, pretpostavke iz presude od 10. siječnja 2002., British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
), kojima se omogućuje prekoračenje roka za davanje obavijesti iz članka 3. stavka 2. Uredbe br. 2670/81, također vrijede za prekoračenje roka predviđenog člankom 3. stavkom 2. Uredbe br. 967/2006.
U ovom slučaju činjenice iz glavnog postupka odnose se na tržišnu godinu 2007./2008., za koju je rok istekao 1. svibnja 2009. Tijekom trajanja tok roka, 7. travnja 2009., Südzuckeru je doneseno rješenje o pristojbi za prekoračene količine u iznosu od 925 eura za prekoračene količine šećera koje je prijavio. Međutim, nakon provjera provedenih na temelju članka 10. Uredbe br. 952/2006 taj je iznos ispravljen u dva navrata, odnosno 20. svibnja 2010. i 27. studenoga 2011., te je doveo do pristojbi za prekoračene količine u ukupnom iznosu od 1930895 eura, odnosno do iznosa koji je znatno viši u odnosu na onaj utvrđen u prvoj odluci koju je donijelo nadležno nacionalno tijelo.
Svojim prvim dvama pitanjima sud koji je uputio zahtjev u biti pita je li se tužitelja još moglo obavijestiti o pristojbi za prekoračene količine za tržišnu godinu 2007./2008. 20. svibnja 2010. i 27. studenoga 2011., odnosno nakon isteka roka propisanog u članku 3. stavku 2. prvoj rečenici Uredbe br. 967/2006, u ovom slučaju 1. svibnja 2009.
Kako bi se odgovorilo na ta pitanja, valja najprije podsjetiti da, u skladu s člankom 4. stavkom 2. Uredbe br. 967/2006, svaki proizvođač šećera ima obvezu obavijestiti nadležno tijelo države članice koje ga je odobrilo, prije 1. veljače predmetne tržišne godine, o količini šećera kojom je premašena njegova proizvodna kvota, kao i, prije kraja svakog od sljedećih mjeseci, o prilagodbama te proizvodnje koje su provedene tijekom prethodnog mjeseca te tržišne godine.
Nadalje, u skladu s člankom 3. stavkom 2. iste uredbe, država članica mora obavijestiti proizvođače, prije 1. svibnja iduće godine, koji slijedi tržišnoj godini u kojoj je proizveden višak, o ukupnom iznosu pristojbe koju je potrebno platiti.
U tom pogledu, u svojoj presudi od 10. siječnja 2002., British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
, t.
57.
,
58.
i
63.
), Sud je presudio da je rok utvrđen člankom 3. stavkom 2. Uredbe br. 2670/81 prekluzivan. Međutim, također je pojasnio da prekoračenje roka može biti dopušteno ako nadležno nacionalno tijelo, osim u slučaju nemara na svojoj strani, prvo, nije znalo za pojedinosti o proizvodnji šećera poduzeća i, drugo, ako se to neznanje može pripisati poduzeću jer nije postupalo u dobroj vjeri i nije poštovalo sve relevantne odredbe.
Iz te sudske prakse proizlazi da je prekoračenje tog roka za priopćavanje dopušteno samo iznimno, odnosno kada su ispunjene obje kumulativne pretpostavke koje je Sud naveo u toj presudi.
U istoj presudi Sud je osim toga smatrao da je na nacionalnom sudu provođenje potrebnih provjera u tom pogledu i izvođenje eventualnih zaključaka iz njih, osobito uzimajući u obzir razinu saznanja nadležnog nacionalnog tijela o predmetnoj situaciji i dužnu pažnju koju je potonji dokazao (vidjeti presudu od 10. siječnja 2002., British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
, t.
59.
)
Iako se ta presuda odnosi na tumačenje članka 3. stavka 2. Uredbe br. 2670/81, valja utvrditi da je ta odredba nakon toga zamijenjena, u osnovi istovjetnim riječima, člankom 3. stavkom 2. prvom rečenicom Uredbe br. 967/2006, koja se primjenjuje u glavnom postupku. Posljedično, razmatranja Suda navedena u presudi od 10. siječnja 2002., British Sugar (
C‑101/99
,
EU:C:2002:7
), u vezi s člankom 3. stavkom 2. Uredbe br. 2670/81, u potpunosti se mogu primijeniti na okolnosti ovog predmeta u glavnom postupku.
U tim okolnostima, kako bi se utvrdilo, kao što to zahtijeva sud koji je uputio zahtjev, može li se u takvim okolnostima dopustiti prekoračenje roka za davanje obavijesti iz članka 3. stavka 2. prve rečenice Uredbe br. 967/2006, valja provjeriti jesu li ispunjene kumulativne pretpostavke predviđene sudskom praksom navedenom u točki 37. ove presude.
Što se tiče prve od tih pretpostavki, spis podnesen Sudu ne sadržava dokaze koji omogućuju jednoznačno utvrđivanje da nadležno nacionalno tijelo nije znalo za pojedinosti o Südzuckerovoj proizvodnji šećera.
Što se tiče druge pretpostavke, vezane uz to da predmetno poduzeće nije postupalo u dobroj vjeri, valjda utvrditi da je Südzucker priznao da je proizveo količinu šećera koja prekoračuje njegovu kvotu proizvodnje. Međutim, kao što je potvrđeno na raspravi u ovom predmetu, očito je da taj proizvodni višak isključivo proizlazi iz ispravka gustoće koja se primjenjivala na početku i da se taj ispravak dogodio nakon utvrđivanja kvote proizvodnje dodijeljene Südzuckeru, što carinski ured, usto, nije osporavao.
Drugim riječima, kao što je Südzucker naglasio na raspravi, očito je da ne bi bilo viškova proizvodnje šećera dotičnog poduzeća da nije ispravljena gustoća koja se prvotno primjenjivala.
U tim okolnostima na sudu je koji je uputio zahtjev da provjeri je li takva uzročna veza utvrđena i da je uzme u obzir u okviru analize s ciljem utvrđivanja da je proizvođač šećera o kojem je riječ u glavnom postupku postupao u dobroj vjeri.
Ta razmatranja ne mogu se dovesti u pitanje mogućnošću, koju je predložio sud koji je uputio zahtjev, da se u okolnostima glavnog postupka pozove na primjenu načela koja je Sud utvrdio u presudi od 25. ožujka 2004., Azienda Agricola Ettore Ribaldi i dr. (
C‑480/00, C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00 do C‑491/00 i C‑497/00 do C‑499/00
,
EU:C:2004:179
), kao što proizlazi iz točaka 26. i 27. ove presude, koja je donesena povodom priopćavanja dodatnih pristojbi u okviru zajedničke organizacije tržišta mlijeka.
Naime, kao što ističe Südzucker, Sud je tu presudu donio s obzirom na pravnu situaciju i područje različito od onoga o kojem je riječ u glavnom postupku. Te razlike osobito se tiču mjera provjere koje su potrebne kako bi se osigurala naplata pristojbi na količine mlijeka, kao i načina primjene dodatne pristojbe. Posljedično, razmatranja Suda u toj presudi, u okviru zajedničke organizacije tržišta mlijeka, ne mogu se po analogiji primijeniti u okviru glavnog postupka, koji se odnosi na organizaciju tržišta šećera. Zbog toga ta razmatranja ne mogu biti odlučujuća za tumačenje primjene relevantnih odredaba Uredbe br. 967/2006.
S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo i drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 3. stavak 2. prvu rečenicu Uredbe br. 967/2006 treba tumačiti na način da, kada nadležno tijelo države članice uputi obavijest o pristojbi za prekoračene količine šećera dotičnom proizvođaču šećera u skladu s rokom predviđenim u toj odredbi, taj se rok načelno primjenjuje i na ispravak takve obavijesti koji proizlazi iz provjere provedene na temelju članka 10. Uredbe br. 952/2006. Prekoračenje roka može ipak biti dopušteno ako nadležno nacionalno tijelo, osim u slučaju nemara na svojoj strani, nije znalo za pojedinosti o proizvodnji šećera predmetnog poduzeća i ako se to neznanje može pripisati poduzeću jer nije postupalo u dobroj vjeri i nije poštovalo sve relevantne odredbe. Na sudu koji je uputio zahtjev je da utvrdi je li to tako u glavnom predmetu s obzirom na sve okolnosti tog predmeta.
Treće i četvrto pitanje
Svojim trećim i četvrtim pitanjem, koja valja razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti traži od Suda da pojasni, u slučaju da države članice mogu uputiti proizvođačima šećera ispravljenu obavijest o pristojbi za prekoračene količine proizvedenog šećera nakon isteka roka utvrđenog člankom 3. stavkom 2. prvom rečenicom Uredbe br. 967/2006, treba li rok u kojem taj ispravak mora biti priopćen biti utvrđen 1. svibnja iduće godine nakon izrade izvješća o provjeri ili valja primijeniti pravila predviđena nacionalnim pravom. Taj sud se također pita treba li opća načela prava Unije tumačiti na način da im se protivi to što je, u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom predmetu, ta obavijest za tržišnu godinu 2007./2008. uslijedila 20. listopada 2010. i 27. listopada 2011.
Kako bi se odgovorilo na ta pitanja, valja naglasiti da, iako Uredba 967/2006 predviđa, u svojem članku 3. stavku 2., rok prije kojega država članica mora obavijestiti proizvođače o ukupnom iznosu pristojbe koju je potrebno platiti za određenu tržišnu godinu, ona ne sadržava, naprotiv, nikakvu odredbu o roku u kojem mora uputiti proizvođačima ispravljenu obavijest koja proizlazi iz provjera, u smislu članka 10. te uredbe.
Međutim, u slučaju nepostojanja odredaba prava Unije u tom području, na nacionalnim je tijelima, a osobito na nacionalnim sudovima, na temelju načela postupovne autonomije država članica, da urede te postupovne aspekte i da tako odrede pretpostavke pod kojima države članice mogu uputiti dotičnim proizvođačima ispravljene obavijesti o ukupnom iznosu vezanom uz prekoračene količine proizvedenog šećera. Međutim, te pretpostavke moraju poštovati načela ekvivalentnosti i djelotvornosti, to jest da ne smiju biti manje povoljne od onih za slične obavijesti utemeljene na odredbama nacionalnog prava niti uređene na način da praktično onemogućavaju ostvarivanje prava zajamčenih pravnim poretkom Unije (vidjeti u tom smislu presude od 27. rujna 2012., Zuckerfabrik Jülich i dr.,
C‑113/10, C‑147/10 i C‑234/10
,
EU:C:2012:591
, t.
60.
i
61.
i navedenu sudsku praksu i od 27. lipnja 2018., Diallo,
C‑246/17
,
EU:C:2018:499
, t.
59.
).
U ovom slučaju valja istaknuti da, s jedne strane, pristojba za prekoračene količine proizvedenog šećera, kao i naknadne provjere i ispravke, ima za cilj osigurati učinkovito funkcioniranje sustava kvota za tržište šećera i, osobito, izbjeći da neki proizvođači imaju prednost u odnosu na druge. Osobito, provjere izvršene nakon prve obavijesti o pristojbi izričito imaju za cilj pojasniti točnost dodijeljene proizvodnje šećera i ispraviti, naknadno, odluke nadležnog nacionalnog upravnog tijela donesene prethodno uz pridržaj naknadnog ispitivanja, predviđajući eventualno primjenu sankcija protiv proizvođača.
S druge strane, što se tiče obavijesti o ispravku iznosa koje moraju platiti proizvođači šećera, kao što je navedeno u točki 38. ove presude, samo iznimno može se prihvatiti prekoračenje roka za priopćavanje.
Međutim, ako bi jedan takav ispravak učinjen nakon naknadne provjere mogao dovesti, u svim slučajevima i neovisno o ikojem primjenjivom roku, do novog utvrđivanja ukupnog iznosa koji treba platiti, rok za obavijest iz članka 3. stavak 2. Uredbe br. 967/2006 mogao bi u potpunosti biti lišen svojega korisnog učinka. Naime, za nadležno nacionalno upravno tijelo bilo bi dovoljno, za poštovanje tog roka, uputiti običnu formalnu obavijest dotičnom poduzeću prije isteka tog roka i revidirati potom tu obavijest u bilo kojem trenutku ispravljenom obaviješću.
Osim toga, takvim pristupom mogla bi se ugroziti prava predmetnog proizvođača šećera i, konkretnije, povrijediti načelo pravne sigurnosti, koje zahtijeva jasnoću i preciznost pravnih pravila te nastoji osigurati predvidljivost pravnih situacija i odnosa obuhvaćenih pravom Unije (presuda od 15. rujna 2005., Irska/Komisija,
C‑199/03
,
EU:C:2005:548
, t.
69.
i navedena sudska praksa).
U tim okolnostima, na svakom je dakle nacionalnom sudu za provjeri, u svakom konkretnom slučaju i uzimajući u obzir sve okolnosti predmeta u glavnom postupku, poštuje li rok u kojem se može priopćiti ispravak pristojba za prekoračene količine nakon isteka roka utvrđenog u članku 3. stavku 2. prvoj rečenici Uredbe br. 967/2006 načela ekvivalentnosti i djelotvornosti kao i načelo pravne sigurnosti.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na treće i četvrto pitanje valja odgovoriti tako da, u slučaju nepostojanja odredaba prava Unije o roku u kojem države članice moraju proizvođačima šećera uputiti obavijest o ispravku pristojbe za prekoračene količine šećera, nakon isteka roka utvrđenog člankom 3. stavkom 2. prvom rečenicom Uredbe br. 967/2006, na nacionalnom sudu je da naknadno ispita, u svakom konkretnom slučaju i uzimajući u obzir sve okolnosti predmeta u glavnom postupku, je li taj rok u skladu s načelima ekvivalentnosti i djelotvornosti kao i načelom pravne sigurnosti.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenoga, Sud (osmo vijeće) odlučuje:

1.
Članak 3. stavak 2. prvu rečenicu Uredbe Komisije (EZ) br. 967/2006 od 29. lipnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 318/2006 u vezi s proizvodnjom šećera iznad kvote treba tumačiti na način da, kada je nadležno tijelo države članice uputilo obavijest dotičnom proizvođaču šećera o pristojbi za prekoračene količine šećera u skladu s rokom predviđenim u toj odredbi, taj se rok primjenjuje i na ispravak takve obavijesti koji proizlazi iz provjere provedene na temelju članka 10. Uredbe Komisije (EZ) br. 952/2006 od 29. lipnja 2006. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 318/2006 u pogledu upravljanja tržištem šećera Zajednice i sustavom kvota, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 707/2008 od 24. srpnja 2008. Prekoračenje tog roka može ipak biti dopušteno ako nadležno nacionalno tijelo, osim u slučaju nemara na svojoj strani, nije znalo za pojedinosti o proizvodnji šećera dotičnog poduzeća i ako se to neznanje može razumno pripisati poduzeću jer nije postupalo u dobroj vjeri i nije poštovalo sve relevantne odredbe. Na sudu koji je uputio zahtjev je da utvrdi je li to tako u glavnom predmetu s obzirom na sve okolnosti tog predmeta.

2.
U slučaju nepostojanja prava Unije o roku u kojem države članice mogu uputiti proizvođačima šećera ispravljenu obavijest o pristojbi za prekoračene količine proizvedenog šećera, nakon isteka roka utvrđenog člankom 3. stavkom 2. prvom rečenicom Uredbe br. 967/2006, na nacionalnom sudu je da provjeri, u svakom konkretnom slučaju i uzimajući u obzir sve okolnosti predmeta u glavnom postupku, poštuje li taj rok načela ekvivalentnosti i djelotvornosti kao i načelo pravne sigurnosti.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački