CELEX: 62019CJ0294
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Lauksaimniecība
Kopējā lauksaimniecības politika (KLP)
Tiešā atbalsta shēmas
Atbalsttiesīgais hektārs
Akvakultūras iekārtas
Kadastrā noteiktais lietojums
Faktiska izmantošana lauksaimniecības vajadzībām
Izmantošana atbilstoši ierakstiem zemesgrāmatā

Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz to, kā ir interpretējams 2. pants un 34. panta 2. punkts Padomes Regulā (EK) Nr. 73/2009 (2009. gada 19. janvāris), ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (
OV 2009, L 30, 16. lpp.
), 2. pants Komisijas Regulā (EK) Nr. 1120/2009 (2009. gada 29. oktobris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot vienotā maksājuma shēmu, kura paredzēta III sadaļā Padomes Regulā (EK) Nr. 73/2009 (
OV 2009, L 316, 1. lpp.
), kā arī 4. panta 1. punkta a)–c), e) un f) apakšpunkts, 10. pants, 21. panta 1. punkts un 32. panta 2. punkts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Regulu Nr. 73/2009 (
OV 2013, L 347, 608. lpp.
, un labojums –
OV 2016, L 130, 23. lpp.
).
Šie lūgumi ir iesniegti divās tiesvedībās starp, pirmkārt,
Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Tulcea
(Lauksaimniecības maksājumu un intervences aģentūra – Tulčas departamenta centrs, Rumānija; turpmāk tekstā – “
APIA
”) un
SC Piscicola Tulcea SA
un, otrkārt,
Ira Invest SRL
un
APIA
saistībā ar vienotajiem platībmaksājumiem par tādu platību izmantošanu kā aramzemi, kuras kadastrā ir ierakstītas kā akvakultūrai paredzēta zeme.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula Nr. 73/2009
Regula Nr. 73/2009 tika atcelta un aizstāta ar Regulu Nr. 1307/2013.
Regulas Nr. 73/2009 3. apsvērumā bija noteikts:
“Ar [Padomes] Regulu (EK) Nr. 1782/2003 [(2003. gada 29. septembris), ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (
OV 2003, L 270, 1. lpp.
, un labojumi –
OV 2004, L 94, 70. lpp.
, un
OV 2008, L 307, 22. lpp.
)] tika noteikts princips, kas paredz, ka lauksaimniekiem, kuri neizpilda noteiktas prasības sabiedrības, dzīvnieku un augu veselības un dzīvnieku labturības jomā, samazina tiešo atbalstu vai saņēmējus izslēdz no tā pavisam. Šī “savstarpējās atbilstības” sistēma veido būtisku daļu Kopienas atbalsta tiešo maksājumu jomā, un tādēļ tā būtu jāsaglabā. Tomēr pieredze liecina, ka daudzas prasības, kuras ietilpst savstarpējas atbilstības darbības jomā, nepietiekamā mērā attiecas uz lauksaimniecības darbību vai lauksaimniecības zemi, vai tās attiecas vairāk uz valsts iestādēm nekā uz lauksaimniekiem. Tādēļ ir lietderīgi pielāgot savstarpējas atbilstības darbības jomu.”
Regulas Nr. 73/2009 2. pantā ir paredzēts:
“Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
[..]
c)
“lauksaimnieciska darbība” ir lauksaimniecības produktu ražošana vai audzēšana, ieskaitot ražas novākšanu, slaukšanu, dzīvnieku audzēšanu un turēšanu lauksaimniecības nolūkiem, vai zemes uzturēšanu labā lauksaimniecības un vides stāvoklī, kā noteikts 6. pantā;
[..]
h)
“lauksaimniecības zeme” ir aramzemes, pastāvīgo ganību vai ilggadīgo kultūru kopējā platība.”
Šīs regulas 34. pantā bija paredzēts:
“1.   Saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu atbalstu lauksaimniekiem piešķir pēc tam, kad aktivizētas tiesības uz maksājumu par hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu. Aktivizētās tiesības uz maksājumu sniedz tiesības uz tajās noteikto maksājumu summu.
2.   “Šajā sadaļā “hektārs, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu” ir:
a)
jebkura saimniecības lauksaimniecības zeme un jebkurš zemes gabals, kurā iestādīts pamežs ar īsu augseku (KN kods ex06029041), ko izmanto lauksaimniecības darbībām, vai, ja zemes gabalu izmanto arī ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām, to pārsvarā izmanto lauksaimniecības darbībām [..].
[..]”
Regula Nr. 1120/2009
Regulas Nr. 1120/2009, kura atcelta ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) Nr. 639/2014 (2014. gada 11. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1307/2013 un groza minētās regulas X pielikumu (
OV 2014, L 181, 1. lpp.
), 2. pants ir formulēts šādi:
“Regulas [..] Nr. 73/2009 III sadaļā un šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
a)
“aramzeme” ir zeme, kas apstrādāta kultūraugu audzēšanai vai kurā tiek uzturēts labs lauksaimnieciskais un vides stāvoklis saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 73/2009 6. pantu, neatkarīgi no tā, vai zeme tiek izmantota siltumnīcām vai ir pārklāta ar stacionāru vai pārvietojamu pārsegu;
[..].”
Regula (EK) Nr. 1122/2009
80. pantā Komisijas Regulā (EK) Nr. 1122/2009 (2009. gada 30. novembris), ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Regulu Nr. 73/2009 attiecībā uz savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu saskaņā ar minētajā regulā paredzētajām tiešā atbalsta shēmām lauksaimniekiem, kā arī, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz savstarpēju atbilstību saskaņā ar vīna nozarē paredzēto atbalsta shēmu (
OV 2009, L 316, 65. lpp.
), kura tika atcelta ar Deleģēto regulu (ES) Nr. 640/2014 (2014. gada 11. marts), ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1306/2013 attiecībā uz integrēto administrācijas un kontroles sistēmu, maksājumu atteikšanas vai atsaukšanas nosacījumiem un administratīvajiem sodiem, kas piemērojami tiešo maksājumu, lauku attīstības atbalsta un savstarpējās atbilstības kontekstā (
OV 2014, L 181, 48. lpp.
), bija noteikts:
“1.   Ja ir veikts nepamatots maksājums, tad lauksaimnieks atmaksā attiecīgo summu, kam pieskaitīti saskaņā ar 2. punktu aprēķinātie procenti.
[..]
3.   Atmaksas saistības, kas minētas 1. punktā, nepiemēro, ja maksājums izdarīts kompetentās iestādes vai citas iestādes kļūdas dēļ un lauksaimnieks pamatoti nav varējis šo kļūdu atklāt.
Ja kļūda attiecas uz faktiem, kas ir būtiski attiecīgā maksājuma aprēķinam, tad pirmo daļu tomēr piemēro tikai tad, ja lēmums par summas atgūšanu nav paziņots 12 mēnešu laikā pēc maksājuma.”
Regula (ES) Nr. 1306/2013
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Regulas (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1200/2005 un Nr. 485/2008 atcelšanu (
OV 2013, L 347, 549. lpp.
) 53. un 54. apsvērumā ir noteikts, ka saskaņā ar savstarpējas atbilstības sistēmu, kura ir jāsaglabā, dalībvalstīm ir jāpiemēro sankcija, pilnībā vai daļēji samazinot vai nepiešķirot Kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) ietvaros saņemto atbalstu.
Regula Nr. 1307/2013
Regulas Nr. 1307/2013 4. apsvērumā ir noteikts:
“Skaidri jānorāda, ka saistībā ar šajā regulā izklāstītajiem pasākumiem jāpiemēro [Regula Nr. 1306/2013] un atbilstīgi tai pieņemtie noteikumi. Lai nodrošinātu saderību ar citiem juridiskajiem instrumentiem, kas saistīti ar KLP, daži noteikumi, kuri patlaban paredzēti Regulā (EK) Nr. 73/2009, tagad ir iekļauti Regulā (ES) Nr. 1306/2013, konkrētāk, noteikumi, lai garantētu tiešo maksājumu saņemšanas noteikumos paredzēto pienākumu ievērošanu, ietverot pārbaudes un administratīvo pasākumu un administratīvo sodu piemērošanu to neievērošanas gadījumā, noteikumi, kas saistīti ar savstarpējo atbilstību, piemēram, likumā noteiktās pārvaldības prasības, labi lauksaimniecības un vides apstākļi, attiecīgo pasākumu uzraudzība un novērtēšana, kā arī noteikumi, kas saistīti ar avansa maksājumiem un ar nepamatoti veiktu maksājumu atgūšanu.”
Regulas Nr. 1307/2013 4. panta 1. punktā ir noteikts:
“Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
[..]
b)
“saimniecība” ir visas lauksaimnieciskām darbībām izmantotās un lauksaimnieka apsaimniekotās vienības, kuras atrodas tās pašas dalībvalsts teritorijā;
c)
“lauksaimnieciska darbība” ir:
i)
lauksaimniecības produktu ražošana vai audzēšana, tostarp ražas novākšana, slaukšana, dzīvnieku audzēšana un turēšana lauksaimniecības nolūkiem,
ii)
lauksaimniecības zemes uzturēšana noganīšanai vai kultūraugu audzēšanai piemērotā stāvoklī, neveicot īpašus sagatavošanas darbus papildus parasto lauksaimniecības metožu un tehnikas izmantošanai, pamatojoties uz kritērijiem, kas dalībvalstīm jānosaka, balstoties uz Komisijas izveidotu satvaru, vai
iii)
darbību minimums, ko nosaka dalībvalstis, lauksaimniecības zemēs, kuras tiek dabiski uzturētas noganīšanai vai kultūraugu audzēšanai piemērotā stāvoklī;
d)
“lauksaimniecības produkti” ir Līgumu I pielikumā uzskaitītie produkti, izņemot zivsaimniecības produktus, kā arī kokvilna;
e)
“lauksaimniecības zeme” ir platība, ko aizņem aramzeme, ilggadīgie zālāji un pastāvīgās ganības vai ilggadīgie stādījumi;
f)
“aramzeme” ir zeme, ko apstrādā kultūraugu audzēšanai, vai zeme, kas pieejama kultūraugu audzēšanai, bet ir atstāta papuvē, arī platības, kuras atstātas atmatā saskaņā ar [Padomes] Regulas (EK) Nr. 1257/1999[(1999. gada 17. maijs) par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu (
OV 1999, L 160, 80. lpp.
)] 22., 23. un 24. pantu, [Padomes] Regulas (EK) Nr. 1698/2005 [(2005. gada 20. septembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (
OV 2005, L 277, 1. lpp.
)] 39. pantu un [Eiropas Parlamenta un Padomes] Regulas (ES) Nr. 1305/2013 [(2013. gada 17. decembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un ar ko atceļ Regulu Nr. 1698/2005 (
OV 2013, L 347, 487. lpp.
)] 28. pantu, neatkarīgi no tā, vai uz attiecīgās zemes ir siltumnīcas vai stacionārs vai pārvietojams segums.”
Regulas Nr. 1307/2013 10. pantā ir paredzēts:
“1.   Dalībvalstis lemj par tiešo maksājumu nepiešķiršanu lauksaimniekam vienā no šādiem gadījumiem:
a)
ja pieprasīto vai piešķiramo tiešo maksājumu kopsumma pirms Regulas [..] Nr. 1306/2013 63. panta piemērošanas konkrētajā kalendārajā gadā ir mazāka par EUR 100;
b)
ja atbalsttiesīgā saimniecības platība, par kuru pieprasīti vai piešķirami tiešie maksājumi, pirms Regulas [..] Nr. 1306/2013 63. panta piemērošanas ir mazāka par vienu hektāru.
2.   Lai ņemtu vērā lauksaimniecības ekonomikas struktūru, dalībvalstis var koriģēt a) un b) apakšpunktā norādītās robežvērtības, ievērojot IV pielikumā noteiktos limitus.
3.   Ja dalībvalsts ir nolēmusi piemērot platības robežvērtību saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktu, tā tomēr piemēro arī minētā punkta a) apakšpunktu tiem lauksaimniekiem, kuri saņem IV sadaļā minēto saistīto atbalstu par dzīvniekiem un kuru saimniecībā ir mazāk hektāru nekā platības robežvērtība.
4.   Attiecīgās dalībvalstis var nolemt nepiemērot 1. punktu tālākajos reģionos un Egejas jūras nelielajās salās.
5.   Bulgārijā un Rumānijā par 2015. gadu pieprasīto vai piešķiramo summu, kā minēts 1. punkta a) apakšpunktā, aprēķina, pamatojoties uz atbilstīgo summu, kas noteikta V pielikuma A punktā.
Horvātijā 2015.–2021. gadā pieprasīto vai piešķiramo summu, kā minēts 1. punkta a) apakšpunktā, aprēķina, pamatojoties uz VI pielikuma A punktā noteikto summu.”
Regulas Nr. 1307/2013 21. panta 1. punktā ir paredzēts:
“1.   Pamata maksājuma shēmas atbalsts ir pieejams lauksaimniekiem:
a)
kuri saskaņā ar šo regulu ir ieguvuši maksājumtiesības, kas piešķirtas atbilstīgi 20. panta 4. punktam, pirmo reizi piešķirtas atbilstīgi 24. pantam vai 39. pantam, iegūtas no valsts rezerves vai reģionālajām rezervēm, ievērojot 30. pantu vai tiesību nodošanas ceļā, ievērojot 34. pantu; vai
b)
kuri atbilst 9. pantam un kuriem ir īpašumā esošas vai nomātas maksājumtiesības dalībvalstī, kas saskaņā ar 3. punktu ir nolēmusi paturēt savas esošās maksājumtiesības.”
Minētās regulas 32. pantā ir noteikts:
“1.   Pamata maksājuma shēmas satvarā atbalstu lauksaimniekiem piešķir pēc tam, kad ar [..] deklarāciju ir aktivizētas maksājumtiesības uz atbalsttiesīgo hektāru dalībvalstī, kurā tās ir piešķirtas. [..]
2.   Šajā sadaļā “atbalsttiesīgs hektārs” ir:
a)
jebkura saimniecības lauksaimniecības zeme – tostarp zemes, kuras 2003. gada 30. jūnijā nebija labā lauksaimniecības stāvoklī tajās dalībvalstīs, kuras Savienībai pievienojās 2004. gada 1. maijā un kuras līdz ar pievienošanos izvēlējās piemērot vienotā platībmaksājuma shēmu, – kuru izmanto lauksaimnieciskām darbībām vai – ja šo platību izmanto arī ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām – pārsvarā izmanto lauksaimnieciskām darbībām, vai
[..].
3.   Piemērojot 2. punkta a) apakšpunktu:
a)
ja saimniecības lauksaimniecības zemi izmanto arī ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām, uzskata, ka to pārsvarā izmanto lauksaimnieciskām darbībām, ar noteikumu, ka lauksaimniecisko darbību var veikt bez nozīmīgiem traucējumiem, ko izraisa ar lauksaimniecību nesaistīto darbību intensitāte, būtība, ilgums un laiks;
[..].”
Saskaņā ar Regulas Nr. 1307/2013 74. panta otro daļu šī regula ir piemērojama no 2015. gada 1. janvāra.
Rumānijas tiesības
Likums Nr. 18/1991
Legea nr. 18/1991 a fondului funciar
(Likums Nr. 18/1991 par nekustamo īpašumu, 1998. gada 5. janvāra
Monitorul Oficial al României
, I daļa, Nr. 1), redakcijā, kas piemērojama pamatlietās, 2. pants ir formulēts šādi:
“Atkarībā no tām noteiktā lietojuma zemes ir:
a)
lauksaimniecībā izmantojama zeme, proti: lauksaimniecības ražošanas zemes gabali – aramzeme, vīna dārzi, augļu dārzi, vīnogu stādu audzētavas, koku stādu audzētavas, apiņu un zīdkoku stādi, ganības, pļavas, siltumnīcas, fotogalvaniskās siltumnīcas, dobes un citi analogi –, zemes gabali ar pameža veģetāciju, ja tie neietilpst mežsaimniecības pasākumos (mežsaimniecības uzņēmumi), apmežotas ganības, ganības, kas aprīkotas ar agrozootehniskām būvēm un iekārtām, akvakultūras iekārtas un augsnes meliorācijas iekārtas, ceļi tehnikas vajadzībām un zemes īpašumu savienošanai, platformas un noliktavas telpas, kas atbilst lauksaimniecības ražošanas vajadzībām, un neražojošas zemes, ko var pielāgot un izmantot lauksaimniecības ražošanai;
[..]
c)
pastāvīgi appludinātas zemes, proti: ūdenstilpju mazās gultnes, ezeru ūdenstilpes līdz maksimālajam noturēšanas līmenim, iekšējās jūras ūdeņu un teritoriālās jūras dibens.”
Dekrēts Nr. 534/2001
Les Normele tehnice pentru introducerea cadastrului general
(Vispārējā kadastra ieviešanas tehniskās normas), kas apstiprinātas ar
Ordinul ministrului administrației publice nr. 534/2001
(Valsts pārvaldes ministra rīkojums Nr. 534/2001) (2001. gada 21. novembra
Monitorul Oficial al României
, I daļa, Nr. 744) ir noteikts:
“7. Zemes gabalu sadalījuma kritēriji atkarībā no lietošanas mērķa
[..]
7.2. Lauksaimniecībā izmantojamā zeme
7.2.1. Lauksaimniecībā izmantojamās zemes kategorijā ietilpst aramzeme, [..] akvakultūras iekārtas, [..].
[..]
8. Zemes gabalu lietošanas un būvju kategoriju klasificēšanas un identificēšanas kritēriji
8.1. Vispārīgie noteikumi
8.1.1. Zemes lietošanas kategorija, kas ir identificēta individuāli ar kodu, ir viena no parceles būtiskām pazīmēm. Lietošanas kategorijas ierakstīšana vispārējā kadastra tehniskajā daļā kopā ar citām pazīmēm ir nepieciešama [..] zemesgrāmatas izveidei [..].
[..]
8.2. Zemes izmantošanas kategoriju noteikšanas kritēriji
8.2.1. Aramzeme (A). Šajā kategorijā ietilpst zemes gabali, ko [..] uzar un kultivē ar tādiem viengadīgiem vai daudzgadīgiem augiem kā, piemēram, labība [..].
[..]”
Valdības steidzamības rīkojums Nr. 125/2006
Ordonanța de urgență a guvernului nr. 125/2006 din 21 decembrie 2006 pentru aprobarea schemelor de plăți directe și plăți naționale directe complementare, care se acordă în agricultură începând cu anul 2007, și pentru modificarea articolului 2 din Legea nr. 36/1991 privind societățile agricole și alte forme de asociere în agricultură
(2006. gada 21. decembra Valdības steidzamības rīkojums Nr. 125/2006, ar ko apstiprina to tiešo maksājumu shēmas un valsts papildu tiešo maksājumu shēmas, kurus lauksaimniecībai piešķir no 2007. gada, un ar ko groza 2. pantu Likumā Nr. 36/1991 par lauksaimniecības sabiedrībām un citām apvienību formām lauksaimniecības jomā; 2006. gada 29. decembra
Monitorul Oficial al României
, I daļa, Nr. 1043) no 2007. gada līdz 2014. gadam piemērojamās redakcijas 5. pantā ir noteikts:
“1) Vienotā platībmaksājuma shēma tiek īstenota, piešķirot nemainīgu summu par hektāru, kas maksājams vienreiz gadā un nav saistīts ar saražoto kopapjomu.
[..]
3) Lauksaimniecības platībai, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu, var būt šādas lietošanas kategorijas:
a)
aramzeme – zeme, ko kultivē, lai ražotu labību graudu ieguvei [..].”
Šā Valdības steidzamības rīkojuma 7. panta 1. punktā ir noteikts:
“Lai varētu saņemt maksājumus vienoto platībmaksājumu shēmas ietvaros, pieteikuma iesniedzējiem ir jābūt reģistrētiem Lauksaimnieku reģistrā, ko pārvalda [
APIA
], jāiesniedz maksājuma pieteikums noteiktajā termiņā un jāizpilda šādi vispārīgie nosacījumi:
a)
jāizmanto lauksaimniecības zeme, kuras platība ir vismaz 1 ha; [..]
b)
jādeklarē visi lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabali;
[..]
e)
jāievēro labi lauksaimniecības un vides apstākļi, ko reglamentē valsts tiesību akti par visu saimniecības lauksaimniecības platību;
f)
jāiesniedz nepieciešamie dokumenti, kas pierāda lietošanas tiesības, un jāspēj pierādīt, ka viņš izmanto zemi, par kuru iesniegts pieteikums;
[..].”
Likums Nr. 122/2014
Saskaņā ar
Legea nr. 122/2014 pentru completarea Legii nr. 82/1993 privind constituirea Rezervației Biosferei “Delta Dunării
” (Likums Nr. 122/2014, ar ko papildina Likumu Nr. 82/1993 par biosfēras rezervāta “Donavas delta” izveidi; 2014. gada 22. jūlija
Monitorul Oficial al României
, I daļa, Nr. 541) 3. pantu:
“Sākot no 2014. gada 15. septembra, lauksaimniecības subsīdijas netiek piešķirtas zemēm, kas saistītas ar agrākām akvakultūras iekārtām, kuras atrodas Donavas deltas biosfēras rezervātā.”
OUG Nr. 3/2015
2015. gada 18. marta
Ordonanța de urgență a guvernului nr. 3/2015 pentru aprobarea schemelor de plăți care se aplică în agricultură în perioada 2015–2020 și pentru modificarea art. 2 din Legea nr. 36/1991 privind societățile agricole și alte forme de asociere în agricultură
(Valdības steidzamības rīkojums Nr. 3/2015, ar ko ir apstiprināti maksājumu režīmi, kuri ir piemērojami lauksaimniecības jomā laikposmā no 2015. līdz 2020. gadam, un ar ko ir grozīts Likuma Nr. 36/1991 par lauksaimniecības uzņēmumiem un cita veida apvienībām lauksaimniecības jomā 2. pants; 2015. gada 23. marta
Monitorul Oficial al României
, I daļa, n
o
191, turpmāk tekstā – “
OUG
Nr. 3/2015”), vienā no pamatlietām (C‑304/19) piemērojamās redakcijas 2. pantā ir noteikts:
“1.   Šajā steidzamības rīkojumā izdotajā rīkojumā turpmāk uzskaitītie jēdzieni ir jāsaprot šādi [..]
n)
“lauksaimniecības zeme” ir platība, ko aizņem aramzeme, ilggadīgie zālāji un pastāvīgās ganības vai ilggadīgie stādījumi;
o)
“aramzeme” ir zeme, kas apstrādāta lauksaimniecības ražošanai, vai platības, kas pieejamas lauksaimnieciskai ražošanai, bet ir atstātas atmatā, neatkarīgi no tā, vai šī zeme atrodas siltumnīcās, fotogalvaniskajās siltumnīcās vai zem cita veida fiksētas vai mobilas aizsardzības;
[..]
r)
“zemes izmantošana” ir tās saimniecības zemes platības izmantošana lauksaimniecības darbībām, kura atrodas lauksaimnieka rīcībā pieteikuma iesniegšanas gadā.”
Saskaņā ar
OUG
Nr. 3/2015 8. panta 1. punkta n) apakšpunktu tiešo maksājumu saņemšanai lauksaimniekiem vienreizējā maksājuma pieteikuma vai tajā izdarīto grozījumu iesniegšanas brīdī ir jāuzrāda nepieciešamie dokumenti, lai pierādītu, ka lauksaimniecības zeme, tostarp ekoloģiski nozīmīgas teritorijas, ir viņa rīcībā.
Rīkojums Nr. 619/2015
Ordinul nr. 619/2015 ministrului agriculturii şi dezvoltării rurale pentru aprobarea criteriilor de eligibilitate, condițiilor specifice și a modului de implementare a schemelor de plăți prevăzute la art. 1 alin. (2) și (3) din Ordonanța de urgență a Guvernului no 3/2015 pentru aprobarea schemelor de plăți care se aplică în agricultură în perioada 2015–2020 și pentru modificarea art. 2 din Legea nr. 36/1991 privind societățile agricole și alte forme de asociere în agricultură, prečum și a condițiilor specifice de implementare pentru măsurile compensatorii de dezvoltare rurală aplicabile pe terenurile agricole, prevăzute în Programul Național de Dezvoltare Rurală 2014–2020
(Lauksaimniecības un lauku attīstības ministra Rīkojums Nr. 619/2015, ar kuru ir apstiprināti atbilstības kritēriji, īpašie nosacījumi un īstenošanas kārtība attiecībā uz maksājumu režīmu, kas paredzēts Valdības steidzamības rīkojuma Nr. 3/2015, ar ko ir apstiprināti maksājumu režīmi, kuri ir piemērojami lauksaimniecības jomā laikposmā no 2015. līdz 2020. gadam, 1. panta 2. un 3. punktā, un kurā ir noteikti arī īpašie īstenošanas noteikumi attiecībā uz lauku attīstības kompensācijas pasākumiem, kuri ir piemērojami Valsts lauku attīstības programmā 2014.–2020. gadam), vienā no pamatlietām (C‑304/19) piemērojamās redakcijas 5. panta 2. punktā ir noteikts:
“Kopš 2015. pieprasījumu gada dokumenti, kuri saskaņā ar rīkojuma 8. panta 1. punkta n) apakšpunktu ir jāiesniedz
APIA
, lai pierādītu zemes likumīgu izmantošanu, ir:
a)
attiecībā uz saimniecību, kurā notiek lauksaimniecības darbības: apliecība tiek aizpildīta atbilstoši paraugam [..] un tai tiek pievienota to lapu apliecināta kopija, kurās ir atrodami Lauksaimniecības reģistra 2015.–2019. gadam iekļautie dati, atbilstoši paraugam [..];
b)
attiecībā uz lauksaimniecības zemi, kura ir lauksaimnieka rīcībā: īpašumtiesības apliecinošs dokuments vai citu tiesību uz īpašumu apliecinošu dokumentu, piemēram, nekustamā īpašuma nomas līguma, koncesijas līguma [..], apliecinātas kopijas [..];
c)
attiecībā uz lauksaimniecībā izmantoto zemes gabalu nepārprotamu identifikāciju [..].”
Minētā rīkojuma 10. panta 5. punktā ir paredzēts:
“Uz maksājumiem nevar pretendēt šādas platības:
[..]
o)
platības, ko aizņem akvakultūras iekārtas, kuras paredzētas tehnisko noteikumu, ar kuriem papildina lauksaimniecības reģistru attiecībā uz laikposmu no 2015. līdz 2019. gadam, 23. panta 20. punktā [..].”
Pamatlietas un prejudiciālie jautājumi
Lieta C‑294/19
Piscicola Tulcea
ir saskaņā ar Rumānijas tiesībām dibināta sabiedrība, kuras galvenā darbība 2007.–2014. gadā bija saldūdens akvakultūra un kuras atļautās pakārtotās darbības tostarp ietvēra graudaugu audzēšanu.
Saskaņā ar virkni koncesijas līgumu, kuri 2004., 2005. un 2010. gadā tika noslēgti ar
Consiliul Județean Tulcea
(Tulčas departamenta padome, Rumānija),
Piscicola Tulcea
izmantoja Ruskas [
Rusca
] (Rumānija) un Licovas [
Litcov
] (Rumānija) akvakultūras iekārtas, kuru kopējā platība bija 1888 hektāri (ha) un kuras atradās Donavas deltas biosfēras rezervātā.
Lai gan koncesijas līgumos ir noteikts, ka zeme tiek izmantota “akvakultūras nolūkos”, puses ar 2004. un 2005. gadā noslēgto līgumu papildinājumiem vienojās, ka sākotnējā samaksa par koncesiju tiks mainīta, jo “akvakultūras augsekas programmu ietvaros vai ārpus tām akvakultūras iekārtās ietilpstošā zeme tiek izmantota kā lauksaimniecības zeme”. Turklāt ar 2010. gadā noslēgtā līguma papildinājumu tika konstatēts, ka
Piscicola Tulcea
bija jāveic ar akvakultūras augseku saistīti zemes mineralizācijas darbi 570 ha platībā.
Ar 2005. gadā pieņemtu lēmumu Tulčas departamenta padome atļāva
Piscicola Tulcea
veikt arī kultūraugu augu audzēšanas darbību Ruskas [
Rusca
] akvakultūras iekārtās.
Piscicola Tulcea
iesniedza
APIA
maksājuma pieteikumus par 2007.–2014. gadu, tostarp saistībā ar vienotā platībmaksājuma shēmu.
Šiem pieteikumiem bija pievienoti apliecinoši dokumenti par tiesībām izmantot platību, par kuru atbalsts tika lūgts, proti, koncesijas līgumi un to papildinājumi, kā arī administratīvi teritoriālās vienības, kurā zemes gabali atrodas, izsniegta apliecība, kurā bija norādīts, ka tie ir ierakstīta pašvaldības lauksaimniecības reģistrā kā lauksaimniecības zeme.
Tulčas departamenta padomes 2008. un 2009. gadā sagatavotie pārbaudes ziņojumi apliecināja, ka koncesijā nodotās zemes tiek izmantotas tikai lauksaimniecībai – neviens zemes gabals akvakultūrai netika izmantots.
Par katru no 2007. līdz 2014. tirdzniecības gadiem
APIA
pieņēma lēmumus par maksājumu piešķiršanu uz platībatkarīgo shēmu pamata.
2009. gadā
APIA
veica pārbaudi uz vietas. Konstatētie pārkāpumi attiecās uz platības ziņā neliela (80,56 ha), nekultivēta zemes gabala nepareizu deklarēšanu 2007. gadā. Attiecībā uz 2010.–2014. tirdzniecības gadu pirms maksājuma pieteikumu apstiprināšanas tika veikta iepriekšēja vizuāla pārbaude, kuras rezultātā tika secināts, ka pieteikumi ir pilnīgi un derīgi.
Attiecībā uz 2015. tirdzniecības gadu
APIA
noraidīja
Piscicola Tulcea
iesniegto pieteikumu maksājumu saņemšanai, pamatojoties uz to, ka Likuma Nr. 122/2014 3. pantā bija paredzēts, ka no 2014. gada 15. septembra netiks piešķirtas nekādas lauksaimniecības subsīdijas attiecībā uz zemi, kas atrodas Donavas deltas biosfēras rezervātā. Pēc tam, kad
Piscicola Tulcea
iesniedza apelācijas sūdzību par pirmās instances tiesas nolēmumu,
Curtea de Apel Constanța
(Konstancas apelācijas tiesa, Rumānija) par galīgu kļuvušajā 2016. gada 31. oktobra nolēmumā, pamatojoties tostarp uz Regulā Nr. 1307/2013 atrodamajiem terminiem “lauksaimniecības darbība”, “lauksaimniecības produkti” un “aramzeme”, uzdeva
APIA
veikt maksājumus, kuri pieprasīti, pamatojoties uz platībatkarīgajām shēmām, attiecībā uz 2015. tirdzniecības gadu.
Laikposmā no 2015. gada 27. oktobra līdz 2016. gada 13. aprīlim
APIA
krāpšanas un iekšējās kontroles direktorāts veica dokumentu pārbaudi attiecībā uz veidu, kādā
Piscicola Tulcea
tika piešķirts atbalsts 2007.–2014. tirdzniecības gadam. Šī kontroles iestāde no tā secināja, ka, ņemot vērā valsts tiesību aktus un
Piscicola Tulcea
iesniegtos dokumentus, pēdējā minētā neatbilst nosacījumiem attiecīgo tiešo maksājumu saņemšanai.
Pēc šīs pārbaudes
APIA
pārskatīja pieteikumus maksājumu saņemšanai, kas iesniegti par 2007.–2014. tirdzniecības gadu. Tā 2016. gada 23. decembrī attiecībā uz katru no šiem tirdzniecības gadiem sagatavoja protokolu, kurā tika konstatēts, ka
Piscicola Tulcea
maksājumus ir saņēmusi nepamatoti, un noteica apmēru valsts prasījumam, kas izriet no pieļautajiem pārkāpumiem un kas ir jāatmaksā
APIA
par katru tirdzniecības gadu.
Ar 2018. gada 1. februāra spriedumu, kas taisīts civillietā,
Tribunalul Tulcea
(Tulčas apgabaltiesa, Rumānija) apmierināja
Piscicola Tulcea
2017. gada 15. martā celto prasību un atcēla apstrīdētos tiesību aktus. Saskaņā ar šo spriedumu, lai gan attiecīgajos koncesijas līgumos bija skaidri norādīts, ka koncesijā nodotās zemes aizņem akvakultūras iekārtas un šai sabiedrībai tā bija jāizmanto akvakultūras mērķiem, neatbilstība, kuras dēļ tika izdots rīkojums atmaksāt šai sabiedrībai piešķirtās summas, nebija saistīta nedz ar tās neuzmanību, nedz nodomu. Gluži pretēji,
Piscicola Tulcea
esot sniegusi konkrētu un pietiekamu faktisko informāciju, kas ļauj
APIA
ierēdņiem pārbaudīt nosacījumus attiecīgā atbalsta saņemšanai. Šī tiesa līdz ar to secināja, ka šajā gadījumā ir piemērojamas Savienības tiesību normas, ar kurām no atmaksāšanas ir izslēgti iestāžu kļūdas dēļ veikti maksājumi – it īpaši Regulas Nr. 1122/2009 80. panta 3. punkts.
2018. gada 29. martā
APIA
iesniedza
Curtea de Apel Constanța
(Konstancas Apelācijas tiesa) apelācijas sūdzību, lūdzot pilnībā grozīt pārsūdzēto spriedumu un noraidīt
Piscicola Tulcea
celto prasību.
Iesniedzējtiesa jautā, vai, lai pārbaudītu lauksaimnieka tiesības saņemt platībatkarīgos atbalsta pasākumus, valsts tiesai ir jāņem vērā tikai tas, vai lauksaimnieks faktiski izmanto platības, vai, gluži pretēji, jāņem vērā zemes gabalu īpašības, kuras norādītas nekustamā īpašuma publiskajos aktos vai dokumentos, ar kuriem lauksaimnieks pierāda tiesības izmantot zemi, uz kuru attiecas maksājuma pieteikums, kā arī zemes izmantošanas atbilstību šīm īpašībām.
Šādos apstākļos
Curtea de Apel Constanţa
(Konstancas Apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [..] Regulas [..] Nr. 73/2009 [..] 2. panta un 34. panta 2. punkta, kā arī [..] Regulas [..] Nr. 1120/2009 [..] 2. panta noteikumi ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāds valsts tiesiskais regulējums, kas tādos apstākļos kā pamatlietā izskatāmajā strīdā no maksājumu samaksas izslēdz lauksaimniekus tādēļ, ka akvakultūras iekārtas, kas izmantotas kā aramzeme, nav “lauksaimniecībā izmantojama platība” Regulas Nr. 1120/2009 2. panta izpratnē, jo to neuzskata par zemes platību, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu atbilstoši Regulas (EK) Nr. 73/2009 34. panta 2. punktam?”
Lieta C‑304/19
Ira Invest
ir saskaņā ar Rumānijas tiesībām dibināta sabiedrība, kuras galvenā darbība ir akvakultūra un kuras pakārtotā darbība ir tostarp graudaugu, dārzeņu, eļļas augu, rīsu un pākšaugu audzēšana, kā arī audzēšanas atbalsta darbības.
Vienotā maksājuma pieteikumā, kas iesniegts
APIA
, tā atbalsta saņemšanai par 2016. gadu deklarēja visus izmantotos lauksaimniecības zemes gabalus, proti, 757,04 ha.
Ira Invest
šim lūgumam pievienoja 2002. gada 18. marta koncesijas līgumu, kas noslēgts ar Tulčas departamenta padomi un saskaņā ar ko tai kā koncesionāram akvakultūras mērķiem bija tiesības izmantot kopējo platību 1344 ha apmērā.
2014. gada 15. maijā
Ira Invest
iesniedza arī minētā koncesijas līguma papildinājumu, ar kuru līgumslēdzējas puses bija vienojušās, ka koncesionārs veic akvakultūras augsekas darbus, kuru mērķis ir akvakultūrai izmantojamo zemju mineralizācija 950 ha platībā. Šajā līguma papildinājumā ir precizēts, ka akvakultūras augseka izpaužas kā akvakultūras darbību pārtraukšana uz laiku, lai, audzējot graudaugus vai rūpnieciskos augus, nodrošinātu augsnes ražīguma atjaunošanu.
Ar 2017. gada 27. marta lēmumu
APIA
noraidīja attiecīgo vienreizējā maksājuma pieteikumu, pamatojoties uz to, ka sistēmā nebija neviena dokumenta, kas būtu lauksaimniecības reģistram atbilstošs apliecinājums, it īpaši neviena dokumenta, kas pierādītu zemes likumīgu izmantošanu atbilstoši Rīkojuma Nr. 619/2015 5. panta 2. punktam.
Par šo administratīvo lēmumu
Ira Invest
iesniedza iepriekšēju sūdzību, tostarp apgalvojot, ka tās pieteikuma noraidīšanas pamatojums, kas ir balstīts uz lauksaimniecības reģistram atbilstošas apliecības neesamību, ir prettiesisks. Šajā ziņā tā apgalvoja, ka Rīkojuma Nr. 619/2015 5. panta 2. punkta a) apakšpunkts neatbilst
OUG
Nr. 3/2015 8. panta 1. punkta n) apakšpunktam, kas ir augstāka ranga normatīvs akts, kurš pieņemts saskaņā ar Regulu Nr. 1307/2013, kurā nekādā ziņā neesot paredzēta apliecības uzrādīšana, bet vienīgi noteikts pienākums pierādīt attiecīgo lauksaimniecības zemju izmantošanu.
Ar 2017. gada 8. maija lēmumu
APIA
informēja
Ira Invest
, ka tā maksājuma pieteikumam par 2016. tirdzniecības gadu nav pievienojusi nevienu dokumentu, kas pierādītu, ka tā ir aktīvs lauksaimnieks. Šajā lēmumā ir atsauce uz
OUG
Nr. 3/2015 8. panta 1. punkta n) apakšpunktu, kurā ir reglamentēts lauksaimnieka pienākums vienotā maksājuma pieteikuma iesniegšanas brīdī iesniegt nepieciešamos dokumentus, kuri pierāda, ka lauksaimniecības zeme atrodas viņa rīcībā, tostarp apliecību, kas atbilst lauksaimniecības reģistra ierakstiem par gadu, par kuru ir iesniegts pieteikums.
Ar 2018. gada 27. februāra spriedumu
Tribunalul Tulcea
(Tulčas apgabaltiesa) kā nepamatotu noraidīja
Ira Invest
prasību atcelt apstrīdētos administratīvos aktus. Šī tiesa konstatēja, ka noraidošais lēmums bija pamatots ar to, ka nav izsniegta lauksaimniecības reģistram atbilstoša apliecība saskaņā ar Rīkojuma Nr. 619/2015 5. pantu, un ar to, ka nav pierādījumu par to, ka šai sabiedrībai ir aktīva lauksaimnieka statuss. Tā kā Rumānijas tiesībās zemes izmantojuma maiņa tiekot veikta atbilstoši noteiktai procedūrai, kuru
Ira Invest
neesot ievērojusi, vienkārša zemes izmantošana lauksaimniecības nolūkiem noteiktā laikposmā neļaujot tās uzskatīt par atbalsttiesīgiem hektāriem, jo tikai koncesionāra vēlme vien nevarētu attiecīgo akvakultūras saimniecību pārveidot par lauku saimniecību.
2018. gada 29. martā
Ira Invest
vērsās iesniedzējtiesā
Curtea de Apel Constanța
(Konstancas apelācijas tiesa) ar apelācijas sūdzību par šo spriedumu. Minētajā tiesvedībā
Ira Invest
būtībā apgalvoja, ka, ņemot vērā Regulu Nr. 1307/2013, svarīga ir nevis zemes izmantojuma kategorija, bet gan vienīgi tās izmantošana lauksaimniecībā. Tādējādi, pamatojoties uz šo regulu, tam, ka zeme ietilpst vienā vai otrā lietošanas kategorijā, neesot nozīmes, ja kalendārā gada laikā tā tiek apstrādāta lauksaimniecības produktu ražas iegūšanai.
Iesniedzējtiesas ieskatā īpašs apstāklis šajā lietā ir fakts, ka prasītāja pamatlietā lauksaimniecības nolūkiem izmanto zemes, kuras administratīvajos reģistros bija ierakstītas kā citā lietojuma kategorijā ietilpstošas un kuras tādējādi saskaņā ar valsts tiesību aktiem bija skaidri izslēgtas no finansiālā atbalsta saņemšanas. Tādējādi it īpaši rodoties jautājums par Regulas Nr. 1307/2013 32. panta 2. punkta interpretāciju saistībā ar “atbalsttiesīgā hektāra” definīciju, kurā ir atsauce uz jebkuru saimniecības lauksaimniecības zemi.
Iesniedzējtiesai ir šaubas par to, vai uz šo situāciju ir attiecināma judikatūra, kas izriet no 2015. gada 2. jūlija sprieduma Wree (
C‑422/13
,
EU:C:2015:438
) un 2015. gada 2. jūlija sprieduma Demmer (
C‑684/13
,
EU:C:2015:439
), kuros Tiesa esot nospriedusi, ka pamatlietā aplūkotajai platībai, lai tā varētu pretendēt uz attiecīgo atbalstu, ir jābūt lauksaimniecības zemei, ir jāietilpst lauksaimnieka saimniecībā un tā galvenokārt ir jālieto šādiem mērķiem.
Šādos apstākļos
Curtea de Apel Constanţa
(Konstancas Apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta b), c), e) un f) apakšpunkta, 10. panta, 21. panta 1. punkta un 32. panta 1.–5. punkta normas ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas pamatlietā minētajos apstākļos izslēdz lauksaimnieku no tiesībām uz maksājumu tādēļ, ka zeme ar akvakultūras platībām, kas izmantota kā aramzeme, nav uzskatāma par “lauksaimniecības zemi” šīs regulas 4. panta nozīmē?”
Tiesvedība Tiesā
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2019. gada 12. jūnija lēmumu lietas C‑294/19 un C‑304/19 tika apvienotas rakstveida procesam, kā arī sprieduma taisīšanai.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Runājot par lietu C‑294/19, iesākumā ir jānorāda, ka attiecībā uz pamatlietas faktiem nozīmīgs ir laikposms no 2007. gada līdz 2014. gadam un ka līdz 2009. gada 1. janvārim regula, kura bija piemērojama laikposmā no 2007. gada līdz šim datumam, bija Regula Nr. 1782/2003 (šajā ziņā skat. spriedumu, 2015. gada 2. jūlijs, Demmer,
C‑684/13
,
EU:C:2015:439
,
49.
un
50.
punkts).
Tomēr Tiesa ir nospriedusi, ka jēdziens “hektārs, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu”, kā tas ir definēts Regulas Nr. 73/2009 34. panta 2. punkta a) apakšpunktā, ir tāds pats kā jēdziens “hektārs, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu” Regulas Nr. 1782/2003 44. panta 2. punkta izpratnē, un ka līdz ar to pirmās minētās tiesību normas interpretācija ir attiecināma arī uz otro minēto tiesību normu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 2. jūlijs, Demmer,
C‑684/13
,
EU:C:2015:439
,
52.
un
53.
punkts).
Tādējādi ir pietiekami lietā C‑294/19 izvērtēt uzdoto jautājumu saistībā ar Regulas Nr. 73/2009 34. panta 2. punkta a) apakšpunktu un 2. panta h) punktu attiecībā uz visu laikposmu no 2007. līdz 2014. gadam.
No tā izriet, ka ar jautājumiem, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 73/2009 2. panta h) punkts un 34. panta 2. punkts, kā arī Regulas Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta e) apakšpunkts un 32. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka zeme, kas valsts tiesībās ir klasificēta kā tāda, kura paredzēta akvakultūras darbībai, bet kas faktiski tiek izmantota lauksaimniecības vajadzībām, ir lauksaimniecības zeme.
Kā ir precizēts Regulas Nr. 73/2009 34. panta 2. punkta a) apakšpunktā un Regulas Nr. 1307/2013 32. panta 2. punkta a) apakšpunktā, jēdziens “atbalsttiesīgais hektārs” ietver jebkuru saimniecības lauksaimniecības zemi, ko izmanto lauksaimniecības darbībām, vai, ja zemes gabalu izmanto arī ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām, to pārsvarā izmanto lauksaimniecības darbībām.
Jēdziens “lauksaimniecības zeme”, kā tas ir definēts Regulas Nr. 73/2009 2. panta h) punktā un Regulas Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta e) apakšpunktā, ietver tostarp visu “platību, ko aizņem aramzeme”.
Pamatlietās no lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka, lai gan attiecīgās platības zemesgrāmatā ir reģistrētas kā akvakultūras iekārtas, tās ar akvakultūru un lauksaimniecību saistītu darbu ietvaros tika izmantotas kā aramzeme lauksaimniecības produktu ieguvei.
“Aramzeme” Regulas Nr. 1120/2009 2. panta a) punktā ir definēta tostarp kā lauksaimniecības zeme, kura apstrādāta kultūraugu audzēšanai vai kurā tiek uzturēts labs lauksaimnieciskais un vides stāvoklis. Regulas Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta f) apakšpunktā tā tostarp ir definēta kā zeme, ko apstrādā kultūraugu audzēšanai, vai zeme, kas pieejama kultūraugu audzēšanai, bet ir atstāta papuvē.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru kvalificēšana par “aramzemi” un līdz ar to par “lauksaimniecības zemi” minēto tiesību normu izpratnē ir atkarīga no attiecīgās zemes faktiskās lietošanas (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2010. gada 14. oktobris, Landkreis Bad Dürkheim,
C‑61/09
,
EU:C:2010:606
,
37.
punkts; 2015. gada 2. jūlijs, Wree u.c.,
C‑422/13
,
EU:C:2015:438
,
36.
punkts, un 2015. gada 2. jūlijs, Demmer,
C‑684/13
,
EU:C:2015:439
,
56.
punkts).
No tā izriet, ka platība ir jākvalificē kā “lauksaimniecības zeme”, ja tā faktiski tiek izmantota kā “aramzeme” šā sprieduma 61. punktā atgādināto tiesību normu izpratnē (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2010. gada 14. oktobris, Landkreis Bad Dürkheim,
C‑61/09
,
EU:C:2010:606
,
37.
punkts), un ka šo kvalifikāciju nevar atspēkot tas vien, ka šāda platība kā aramzeme ir tikusi izmantota, neievērojot valsts tiesību normas par zemes klasifikāciju.
Turklāt ir jāatgādina, ka, lai saņemtu attiecīgo atbalstu, pamatlietā aplūkojamai platībai principā ir jābūt lauksaimniecības zemei, tai ir jāietilpst lauksaimnieka saimniecībā, tā ir jāizmanto lauksaimniecības darbībām vai, ja tā nav, tad pārsvarā lauksaimniecības darbībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 2. jūlijs, Demmer,
C‑684/13
,
EU:C:2015:439
,
54.
punkts).
Tomēr, kā to rakstveida apsvērumos būtībā ir norādījusi Komisija un kā izriet no Regulas Nr. 73/2009 3. apsvēruma, Regulas Nr. 1306/2013 53. un 54. apsvēruma un Regulas Nr. 1307/2013 4. apsvēruma, kompetento valsts iestāžu ziņā ir noteikt, vai saņēmējs ir ievērojis savstarpējās atbilstības prasības, un piemērot iespējamos administratīvos sodus šo prasību neievērošanas gadījumā, kas var izpausties kā attiecīgā atbalsta summas samazināšana vai nepiešķiršana.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Regulas Nr. 73/2009 2. panta h) punkts un 34. panta 2. punkts, kā arī Regulas Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta e) apakšpunkts un 32. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka zeme, kas valsts tiesībās ir klasificēta kā tāda, kura paredzēta akvakultūras darbībai, bet kas faktiski tiek izmantota lauksaimniecības vajadzībām, ir lauksaimniecības zeme.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:

Padomes Regulas (EK) Nr. 73/2009 (2009. gada 19. janvāris), ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003, 2. panta h) punkts un 34. panta 2. punkts, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1307/2013 (2013. gada 17. decembris), ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 637/2008 un Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009, 4. panta 1. punkta e) apakšpunkts un 32. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka zeme, kas valsts tiesībās ir klasificēta kā tāda, kura paredzēta akvakultūras darbībai, bet kas faktiski tiek izmantota lauksaimniecības vajadzībām, ir lauksaimniecības zeme.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – rumāņu.