CELEX: 62016CJ0634
Apelācija
Eiropas Savienības preču zīme
Spēkā neesamības atzīšanas process
Vārdiska preču zīme “FITNESS”
Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu noraidīšana

Ar savu apelācijas sūdzību Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (
EUIPO
) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2016. gada 28. septembra spriedumu European Food/EUIPO – Société des produits Nestlé (FITNESS) (
T‑476/15
,
EU:T:2016:568
, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru šī tiesa atcēla
EUIPO
Apelācijas ceturtās padomes 2015. gada 19. jūnija lēmumu lietā R 2542/2013‑4 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kas pieņemts spēkā neesamības atzīšanas procesā starp
European Food SA
un
Société des produits Nestlé SA
.
Atbilstošās tiesību normas
Regula (EK) Nr. 2868/95
Komisijas Regulas (EK) Nr. 2868/95 (1995. gada 13. decembris), ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (
OV 1995, L 303, 1. lpp.
), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1041/2005 (2005. gada 29. jūnijs) (
OV 2005, L 172, 4. lpp.
) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2868/95”) 37. noteikuma b) punkta iv) apakšpunktā ir paredzēts:
“Pieteikums Birojam par atcelšanu vai spēkā neesamības pasludināšanu, ievērojot Regulas 55. pantu, ietver:
[..]
b)
attiecībā uz iemesliem, uz ko pamatojas pieteikums:
[..]
iv)
norādi par faktiem, pierādījumiem un argumentiem, kas iesniegti šo iemeslu atbalstam”.
Šīs regulas 40. noteikumā ir paredzēts:
“1.
Par visiem atcelšanas vai atzīšanas par spēkā neesošu iesniegumiem, ko uzskata par iesniegtiem, paziņo [Eiropas Savienības] preču zīmes īpašniekam. Kad Birojs konstatē, ka iesniegums ir pieļaujams [pieņemams], tas aicina [Eiropas Savienības preču zīmes] īpašnieku termiņā, ko var noteikt Birojs, iesniegt apsvērumus.
2.
Ja Kopienas preču zīmes īpašnieks neiesniedz nekādus apsvērumus, Birojs var lemt par atcelšanu vai spēkā neesamību, pamatojoties uz tā rīcībā esošiem pierādījumiem.
3.
Jebkurus [Eiropas Savienības preču zīmes] īpašnieka iesniegtus apsvērumus paziņo pieteicējam, kuru Birojs vajadzības gadījumā lūdz atbildēt Biroja noteiktajā termiņā.”
Minētās regulas 50. noteikuma 1. punktā ir noteikts:
“1.
Ja vien nav paredzēts citādi, noteikumus attiecībā uz procedūrām departamentā, kas pieņēmis lēmumu, pret kuru ceļ apelāciju, apelācijas procedūrām piemēro
mutatis mutandis
.
Jo īpaši tad, ja apelācija ir vērsta pret iebildumu procedūrā pieņemtu lēmumu, Regulas 78.a pantu nepiemēro termiņiem, kas noteikti saskaņā ar Regulas 61. panta 2. punktu.
Ja apelācija ir vērsta pret Iebildumu nodaļas lēmumu, Apelācijas padome, izskatot apelāciju, aprobežojas ar faktiem un pierādījumiem, kas sniegti līdz termiņiem, ko saskaņā ar Regulu un šajā pantā iekļautajiem noteikumiem noteikusi vai precizējusi Iebildumu nodaļa, ja vien Padome neuzskata, ka saskaņā ar Regulas 74. panta 2. punktu jāņem vērā papildu [jauni] vai papildinoši fakti un pierādījumi.”
Regula (EK) Nr. 207/2009
Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (2009. gada 26. februāris) (
OV 2009, L 78, 1. lpp.
) 7. panta “Absolūta atteikuma pamatojums” 1. punktā ir noteikts:
“1.   Nereģistrē:
[..]
b)
preču zīmes, kam nav atšķirīgu īpašību [atšķirtspējas];
c)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējuma vai norādes, kas tirdzniecībā var kalpot, lai norādītu veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, preču ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas ģeogrāfisko izcelsmi vai laiku un citas preču un pakalpojumu īpašības;
[..].”
Šīs regulas 41. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Trīs mēnešos pēc [Eiropas Savienības] preču zīmes pieteikuma publicēšanas iebildumus pret preču zīmes reģistrāciju, pamatojot, ka to nevar reģistrēt, atbilstīgi 8. pantam var iesniegt:
[..].”
Minētās regulas VI sadaļas 3. iedaļas “Spēkā neesamības pamats” 52. pantā “Absolūts spēkā neesamības pamats” ir noteikts:
“1.   “[Eiropas Savienības] preču zīmi paziņo par spēkā neesošu, ja Birojā iesniegts attiecīgs iesniegums vai pamatojoties uz pretprasību lietas izskatīšanas procesā par pārkāpumu:
a)
[ja Eiropas Savienības] preču zīme reģistrēta pretrunā 7. panta noteikumiem;
b)
[ja] pieteikuma iesniedzējs, iesniedzot pieteikumu par preču zīmi, ir rīkojies ļaunprātīgi.
2.   Ja [Eiropas Savienības preču zīme] ir reģistrēta, pārkāpjot 7. panta 1. punkta b), c) vai d) apakšpunkta prasības, to tomēr var nepaziņot par spēkā neesošu, ja tās izmantošanas rezultātā tā ir ieguvusi atšķirīgumu [atšķirtspēju] saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, uz ko tā ir reģistrēta.
[..]”
Šīs pašas regulas 57. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Izskatot pieteikumu par tiesību atcelšanu vai spēkā neesamības paziņošanu, Birojs tā noteiktā termiņā lūdz puses, cik bieži tas vajadzīgs, iesniegt savus apsvērumus par otras puses vai paša Biroja iesniegtiem materiāliem.”
Regulas Nr. 207/2009 VII sadaļas “Apelācija” 60. pantā ir paredzēts:
“Paziņojumu par apelāciju [apelācijas sūdzību] iesniedz Birojā divu mēnešu laikā pēc tā lēmuma izziņošanas, par ko apelāciju iesniedz. Paziņojumu [apelācijas sūdzību] uzskata par iesniegtu tikai tad, kad ir samaksāta apelācijas nodeva. Četru mēnešu laikā pēc lēmuma izziņošanas iesniedz rakstveida paziņojumu, kurā izklāstīts apelācijas pamatojums.”
Šīs regulas 63. panta “Apelāciju izskatīšana” 2. punktā ir paredzēts:
“Izskatot apelāciju, Apelāciju padome tās noteiktā termiņā lūdz puses, cik bieži tas vajadzīgs, iesniegt savus apsvērumus par otras puses vai pašas padomes iesniegtiem materiāliem.”
Minētās regulas IX sadaļas 1. iedaļas “Vispārējie noteikumi” 76. pantā “Faktu pārbaude, ko Birojs veic pēc savas iniciatīvas” ir paredzēts:
“1.   “Lietas izskatīšanas procesa laikā Birojs izskata faktus pēc savas iniciatīvas, tomēr lietas izskatīšanas procesos, kas attiecas uz relatīvu pamatu reģistrācijas noraidīšanai, Birojs aprobežojas ar faktu, pierādījumu un argumentu, ko puses iesniegušas, pārbaudi.
2.   Birojs var neņemt vērā faktus vai pierādījumus, ko attiecīgās puses nav iesniegušas laicīgi.”
Šīs pašas regulas 78. panta 1. punktā ir noteikts:
“Lietas izskatīšanas procesā Birojā pierādījumus sniedz vai iegūst:
a)
uzklausot puses;
b)
lūdzot informāciju;
c)
uzrādot dokumentus un lietiskos pierādījumus;
d)
uzklausot lieciniekus;
e)
no ekspertu atzinumiem;
f)
no rakstveida paziņojumiem, kas apstiprināti ar zvērestu vai ar līdzīgām sekām atbilstoši tās valsts likumiem, kurā paziņojums sastādīts.”
Tiesvedības priekšvēsture
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa tajā izskatāmās lietas faktiskos apstākļus apkopojoši izklāstījusi šādi:
“1.
2001. gada 20. novembrī persona, kas iestājusies lietā, [
Société des produits Nestlé
] iesniedza [
EUIPO
] Eiropas Savienības preču zīmes reģistrācijas pieteikumu saskaņā ar [Regulu Nr. 207/2009].
2.
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme bija vārdisks apzīmējums “FITNESS”.
3.
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta preču zīmes reģistrācija, ietilpst 29., 30. un 32. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam Nicas 1957. gada 15. jūnija Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un attiecībā uz katru no šīm klasēm atbilst šādam aprakstam:
–
29. klase: “piens, krējums, sviests, siers, jogurti un citi uz piena pamata izgatavoti pārtikas izstrādājumi, piena produktu aizstājēji, olas, želejas, augļi, dārzeņi, cilvēka uzturam paredzēti proteīna produkti”;
–
30. klase: “graudaugi un graudaugu izstrādājumi; izmantošanai gatavi graudaugi; brokastu graudaugi; pārtikas izstrādājumi no rīsiem vai miltiem”;
–
32. klase: “negāzēti ūdeņi, gāzēti ūdeņi vai ūdeņi ar pievienotu gāzi, avotu ūdeņi, minerālūdeņi, aromatizēti ūdeņi, augļu dzērieni, augļu sulas, nektāri, limonādes, sodas dzērieni un citi bezalkoholiskie dzērieni, sīrupi un citas sastāvdaļas sīrupu pagatavošanai un citas sastāvdaļas dzērienu pagatavošanai”.
4.
2005. gada 30. maijā reģistrācijai pieteiktā preču zīme tika reģistrēta kā Eiropas Savienības preču zīme Nr. 2470326 attiecībā uz iepriekš 3. punktā minētajām precēm (turpmāk tekstā – “apstrīdētā preču zīme”).
5.
2011. gada 2. septembrī prasītāja [
European Food
] iesniedza pieteikumu par apstrīdētās preču zīmes spēkā neesamības atzīšanu atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunktam, aplūkojot to kopsakarā ar minētās regulas 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktu.
6.
2013. gada 18. oktobrī Anulēšanas nodaļa pilnībā noraidīja pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu.
7.
2013. gada 16. decembrī prasītāja iesniedza
EUIPO
apelācijas sūdzību par Anulēšanas nodaļas lēmumu.
8.
Ar 2015. gada 19. jūnija lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”)
EUIPO
Apelācijas ceturtā padome noraidīja apelācijas sūdzību.
9.
Apelācijas padome uzskatīja, ka spēkā neesamības atzīšanas procesā fakts, ka apstrīdētajai preču zīmei nav atšķirtspējas vai ka tā ir aprakstoša Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta izpratnē, ir jāpierāda pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniedzējam. Tā piebilda, ka atbilstošais datums, attiecībā uz kuru ir jāsniedz pierādījumi, ir apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datums, proti, 2001. gada 20. novembris. Turklāt tā uzskatīja, ka, ņemot vērā, ka runa ir par visai lētām plaša patēriņa precēm, konkrētajai sabiedrības daļai raksturīgais uzmanības līmenis ir zemāks par vidējo.
10.
Attiecībā uz šķietami aprakstošo raksturu Apelācijas padome uzskatīja, ka lielākā daļa no procesā Anulēšanas nodaļā iesniegtajiem pierādījumiem ir vēlāki par atbilstošo datumu vai attiecas uz Rumānijas teritoriju pirms tās pievienošanās Eiropas Savienībai. Saistībā ar vārdnīcu kopijām attiecībā uz vārdu “fitness” tā uzskatīja, ka 2001. gadā no patērētāju viedokļa šis vārds nenozīmēja attiecīgajām precēm raksturīgu iezīmi. Tā uzskatīja, ka attiecībā uz konkrētajām precēm minētais vārds ir ierosinošs un neskaidri uzvedinošs. Tāpēc, tās ieskatā, procesā Anulēšanas nodaļā iesniegtie pierādījumi nav pietiekami, lai konstatētu apstrīdētās preču zīmes aprakstošo raksturu.
11.
Turklāt Apelācijas padome vairākus pierādījumus, kas pirmoreiz iesniegti apelācijas procesā, noraidīja kā novēlotus, neņemot tos vērā. Šajā ziņā tā pēc analoģijas piemēroja Regulas [Nr. 2868/95] 50. noteikuma 1. punkta trešo daļu, aplūkotu kopsakarā ar šīs regulas 37. noteikuma b) punkta iv) apakšpunktu.
12.
Apelācijas padome arī uzskatīja, ka, tā kā vārdam “fitness” ir uzvedinošs un neskaidrs saturs, tas var identificēt ar apstrīdēto preču zīmi aptvertās preces kā tādas, kuru izcelsme ir saistīta ar personu, kas iestājusies lietā, un tādējādi nošķirt tās no citu uzņēmumu precēm. Tāpēc tā secināja, ka prasītāja nav pierādījusi šīs preču zīmes atšķirtspējas neesamību.”
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2015. gada 19. augustā,
European Food
cēla prasību par apstrīdētā lēmuma atcelšanu.
Savas prasības pamatojumam
European Food
izvirzīja trīs pamatus, no kuriem pirmais ir saistīts ar Apelācijas padomes atteikumu ņemt vērā pierādījumus, kas pirmoreiz iesniegti apelācijas procesā, otrais ir saistīts ar apstrīdētās preču zīmes aprakstošo raksturu un trešais – ar minētās preču zīmes atšķirtspējas neesamību.
Vispārējā tiesa ar pārsūdzēto spriedumu atcēla apstrīdēto lēmumu un piesprieda
EUIPO
segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt
European Food
tiesāšanās izdevumus.
Lietas dalībnieku prasījumi Tiesai
Ar savu apelācijas sūdzību
EUIPO
lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu un
–
piespriest
European Food
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
European Food
lūdz Tiesu:
–
noraidīt apelācijas sūdzību un
–
piespriest
EUIPO
atlīdzināt šajā tiesvedībā radušos tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
Par pirmo apelācijas pamatu – Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkta, aplūkojot kopsakarā ar Regulas Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punktu, pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmais pamats būtībā ir iedalīts četrās daļās.
Saistībā ar šī pamata pirmo daļu
EUIPO
apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 56. punktā kļūdaini ir norādījusi, ka saistībā ar pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu absolūta atteikuma pamata dēļ Regulā Nr. 207/2009 un Regulā Nr. 2868/95 nav nevienas normas, kurā būtu noteikts termiņš pierādījumu iesniegšanai.
Lai gan neeksistē nekāds iepriekš noteikts termiņš, kas būtu skaidri paredzēts Regulās Nr. 207/2009 un Nr. 2868/95, tomēr
EUIPO
saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 57. panta 1. punktu un Regulas Nr. 2868/95 40. noteikumu procesa organizatorisko pasākumu ietvaros ir pilnvaras noteikt termiņus.
Līdz ar to iespēja, kas
EUIPO
atzīta saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu, proti, neņemt vērā faktus vai pierādījumus, ko attiecīgās puses nav iesniegušas laicīgi, attiecoties gan uz termiņiem, kas tieši noteikti Regulās Nr. 207/2009 un Nr. 2868/95, gan uz termiņiem, kurus
EUIPO
noteicis procesa organizatorisko pasākumu ietvaros.
Turklāt minētais pants attiecoties uz visu veidu procesiem, kas notiek
EUIPO
, un tāpēc neesot noteikta nekāda atšķirība starp iebildumu procesu un spēkā neesamības atzīšanas procesu.
Saistībā ar minētā pamata otro daļu
EUIPO
uzskata, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 57. un 58. punktā kļūdaini ir nospriedusi, ka, tā ka nav noteikti termiņi, kas jāievēro, pierādījumi var tikt iesniegti jebkurā brīdī, tostarp apelācijas procesā.
Saistībā ar pirmā pamata trešo daļu
EUIPO
norāda, ka Regulas Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punkta piemērojamība nav attiecināma tikai uz iebildumu procesu, jo šajā tiesību normā nav precizēts konkrēta rakstura process. Vispārējā tiesa, savā argumentācijā koncentrējoties tikai uz Regulas Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punkta trešo daļu, kurā ir skaidra atsauce uz iebildumu procesu, neesot ņēmusi vērā minētās normas pirmajā daļā izklāstīto noteikumu, saskaņā ar kuru, ja vien nav paredzēts citādi, noteikumus attiecībā uz procesiem instancē, kas pieņēmusi apstrīdēto lēmumu,
mutatis mutandis
piemēro attiecībā uz apelācijas procesiem. Attiecīgi Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts esot piemērojams arī spēkā neesamības atzīšanas procesa kontekstā.
Visbeidzot saistībā ar pirmā pamata ceturto daļu
EUIPO
apgalvo, ka ar pārsūdzēto spriedumu Apelācijas padomei tiekot liegtas pilnvaras, kuras tai piešķirtas saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu. Šajā ziņā
EUIPO
apgalvo, ka jebkura papildu pierādījuma, kas iesniegts procesā Anulēšanas nodaļā, pieņemamība ir atkarīga no tā, vai Anulēšanas nodaļa īsteno rīcības brīvību, kas tai piešķirta saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu.
EUIPO
ieskatā, ņemot vērā Anulēšanas nodaļas noteiktos termiņus, lai
European Food
dotu iespēju atbildēt uz
Société des produits Nestlé
iesniegtajiem faktiem un paustajiem argumentiem, Apelācijas padomei bija jāīsteno sava rīcības brīvība atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktam, lai izlemtu, vai ir jāņem vērā pierādījumi, kas pirmoreiz iesniegti apelācijas procesā. Tā
EUIPO
norāda, ka, padziļināti izvērtējot visus apstākļus, kuriem ir nozīme lietā, Apelācijas padome konstatēja, ka attiecīgie pierādījumi nav ne papildu, ne papildinoši, bet gan vienīgi jauni un attiecīgi nepieņemami pierādījumi.
Līdz ar to Apelācijas padomei neesot bijuši jāņem vērā pierādījumi attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas pamatu, jo šie pierādījumi nebija savlaicīgi iesniegti spēkā neesamības atzīšanas procesā.
European Food
apstrīd
EUIPO
argumentāciju.
Tiesas vērtējums
Saistībā ar pirmā pamata pirmo un otro daļu, kuri ir jāizskata kopā,
EUIPO
apgalvo, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 56. punktā kļūdaini ir konstatējusi, ka Regulā Nr. 207/2009 un Regulā Nr. 2868/95 nav nevienas normas, kurā būtu noteikti termiņi pierādījumu iesniegšanai saistībā ar pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, kas balstīts uz absolūtiem atteikuma pamatiem, un, otrkārt, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 57. un 58. punktā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka, tā kā nav noteikti termiņi pierādījumu iesniegšanai saistībā ar pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, kas balstīts uz absolūtiem atteikuma pamatiem, pierādījumi var tikt iesniegti jebkurā brīdī, tostarp apelācijas procesa stadijā.
Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 52. pantu pēc tam, kad preču zīme ir reģistrēta kā Savienības preču zīme, šī preču zīme var tikt atzīta par spēkā neesošu, pamatojoties uz
EUIPO
iesniegtu pieteikumu, ja pastāv noteikti apstākļi, it īpaši, ja preču zīme ir tikusi reģistrēta pretēji šīs regulas 7. pantam. Atbilstoši Regulas Nr. 2868/95 37. noteikuma b) punkta iv) apakšpunktam šim pieteikumam ir jāietver fakti, pierādījumi un apsvērumi, kas sniegti pieteikuma pamatojumam. Turklāt saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 57. un 78. pantu šāda procesa norises gaitā
EUIPO
lūdz puses, cik bieži nepieciešams, tām noteiktajā termiņā iesniegt savus apsvērumus un var arī noteikt pierādījumu savākšanas pasākumus, tostarp faktu vai pierādījumu iesniegšanu.
No šīm normām izriet, ka, lai gan spēkā neesamības atzīšanas procesā, kas balstīts uz absolūtiem atteikuma pamatiem, nav noteikts nekāds termiņš, lai lūgtu atcelt preču zīmes reģistrāciju – pretēji tam, kā tas attiecībā uz iebildumiem pret preču zīmes reģistrāciju relatīvu atteikuma pamatu dēļ ir paredzēts Regulas Nr. 207/2009 41. pantā, saskaņā ar kuru iebildumu iesniegšanas termiņš ir trīs mēneši, – tomēr pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu ietvaros ir noteikts pierādījumu iesniegšanas termiņš vai arī to var noteikt
EUIPO
, balstoties uz savām pilnvarām noteikt procesa organizatoriskos pasākumus.
Līdz ar to Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 56. punktā apstiprinot, ka Regulā Nr. 207/2009 nav nevienas normas, kurā būtu noteikts pierādījumu iesniegšanas termiņš, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Tomēr no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka, ja Vispārējās tiesas sprieduma pamatojumā ir konstatēts Savienības tiesību pārkāpums, bet tā rezolutīvā daļa izrādās pamatota citu tiesību argumentu dēļ, apelācijas sūdzība ir jānoraida (spriedums, 2016. gada 21. jūlijs, EUIPO/Grau Ferrer,
C‑597/14 P
,
EU:C:2016:579
,
29.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tā tas ir izskatāmajā lietā. Konkrēti, Vispārējā tiesa apstrīdētā lēmuma atcelšanu ir pamatojusi nevis ar pierādījumu iesniegšanas termiņa neesamību, bet gan faktu, ka Apelācijas padome kļūdaini ir nolēmusi, ka pierādījumu elementi, kurus prasītāja pirmoreiz iesniedza procesā Apelācijas padomē, nav jāņem vērā to novēlotās iesniegšanas dēļ.
Šajā ziņā vispirms jāatgādina – pretēji tam, ko apgalvo
EUIPO
, – ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 58. punktā ir nospriedusi, ka Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punkts, aplūkojot kopsakarā ar Regulas Nr. 2868/95 37. noteikuma b) punkta iv) apakšpunktu, nenozīmē, ka pierādījumi, kuri pirmoreiz iesniegti procesā Apelācijas padomē, tai ir jāuzskata par novēlotiem.
Turpinot – no judikatūras izriet, ka neviens principiāls iemesls, kas saistīts ar Apelācijas padomē notiekoša vai šīs instances kompetencē esoša procesa raksturu, neizslēdz to, ka šī padome, lemjot par tai iesniegtu apelācijas sūdzību, ņem vērā faktus vai pierādījumus, kas pirmoreiz iesniegti apelācijas stadijā (spriedums, 2007. gada 13. marts, ITSB/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
49.
punkts).
Turklāt no Regulas Nr. 207/2009 64. panta 1. punkta izriet, ka Apelācijas padome, izskatot tai iesniegto apelācijas sūdzību, var īstenot tās instances pilnvaras, kura pieņēmusi apstrīdēto lēmumu, un tātad tai šajā kontekstā ir jāveic jauns un pilnīgs apelācijas sūdzības izvērtējums pēc būtības gan no tiesību, gan no faktu viedokļa (spriedums, 2007. gada 13. marts, ITSB/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
57.
punkts).
Kā izriet no Regulas Nr. 207/2009 63. un 78. panta, Apelācijas padome, lai pēc būtības izvērtētu tai iesniegto apelācijas sūdzību, aicina puses, cik bieži tas vajadzīgs, iesniegt tās noteiktajos termiņos savus apsvērumus par tās paziņojumiem vai citu lietas dalībnieku sagatavotajiem paziņojumiem, un tā var arī lemt par pierādījumu savākšanas pasākumiem, tostarp faktu un pierādījumu iesniegšanu. Šīs tiesību normas apliecina, ka faktisko apstākļu bāze var tikt papildināta dažādās
EUIPO
notiekošā procesa stadijās (spriedums, 2007. gada 13. marts, ITSB/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
58.
punkts).
Protams, 2007. gada 13. marta sprieduma ITSB/Kaul (
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
) 60. un 61. punktā Tiesa ir norādījusi, ka Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (
OV 1994, L 11, 1. lpp.
) 59. pants, kura saturs ir identisks Regulas Nr. 207/2009 60. panta saturam, kurā precizēti nosacījumi, kas jāievēro, iesniedzot apelācijas sūdzību apelācijas padomē, attiecas nevis uz faktu vai pierādījumu iesniegšanu, bet vienīgi uz rakstveida paziņojuma, kurā izklāstīts apelācijas sūdzības pamatojums, iesniegšanu četru mēnešu termiņā, un tāpēc tas nevar tikt interpretēts kā tāds, kas šādas apelācijas sūdzības iesniedzējam piešķir jaunu termiņu, lai iesniegtu faktus un pierādījumus savu iebildumu pamatojumam.
Tomēr no 2007. gada 13. marta sprieduma ITSB/Kaul (
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
) nevar izsecināt, ka visi procesā apelācijas padomē iesniegtie pierādījumi jebkuros apstākļos ir jāuzskata par novēlotiem.
Pirmkārt, ir jākonstatē, ka 2007. gada 13. marta sprieduma ITSB/Kaul (
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
) pamatā esošā lieta atšķirībā no izskatāmās lietas attiecās uz iebildumu pret preču zīmes reģistrāciju procesu. Atbilstoši Regulas Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punkta trešajai daļai gadījumā, kad apelācijas sūdzība ir vērsta pret Iebildumu nodaļas lēmumu, Apelācijas padome, izvērtējot apelācijas sūdzību, aprobežojas ar faktiem un pierādījumiem, kas iesniegti Iebildumu nodaļas noteiktajos vai precizētajos termiņos. Tāpēc šajā kontekstā pierādījumi, kas iesniegti procesā Apelācijas padomē, ir uzskatāmi par novēlotiem, un tomēr attiecīgā gadījumā tie var tikt ņemti vērā saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu.
Otrkārt, neskarot speciālo normu, kas piemērojama Regulas Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punkta trešajā daļā paredzētajos iebildumu procesos, vienmēr ir iespējams savlaicīgi pirmoreiz iesniegt pierādījumus procesā Apelācijas padomē, ja vien šie pierādījumi ir domāti, lai apstrīdētu pārsūdzētajā lēmumā norādītos Anulēšanas nodaļas argumentus. Tātad šie pierādījumi ir vai nu papildu pierādījumi tiem, kuri iesniegti procesā Anulēšanas nodaļā, vai nu pierādījumi attiecībā uz jaunu elementu, kuri nevar tikt izvirzīti procesā šajā instancē.
Turklāt ir jāuzsver, ka lietas dalībniekam, kas pirmoreiz iesniedz pierādījumus procesā Apelācijas padomē, ir jāpamato iemesli, kuru dēļ šie pierādījumi tiek iesniegti šajā procesa stadijā, kā arī jāpierāda šādas iesniegšanas neiespējamība procesā Anulēšanas nodaļā.
Visbeidzot, kā tas ir norādīts šī sprieduma 38. punktā, pierādījumi, kas pirmoreiz iesniegti procesā Apelācijas padomē, var tikt iesniegti pēc Apelācijas padomes lūguma procesa organizatorisko pasākumu ietvaros un lietas dalībniekiem noteiktajos termiņos.
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 58. punktā pamatoti ir nospriedusi, ka pierādījumi, kas Apelācijas padomei iesniegti pirmoreiz, tai vienmēr nav jāuzskata par novēlotiem.
Tātad pirmā pamata pirmā un otrā daļa ir jānoraida.
Saistībā ar pirmā pamata trešo daļu
EUIPO
apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo tā 60. punktā ir secināts, ka Regulas Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punkta trešā daļa ir piemērojama tikai attiecībā uz iebildumu procesiem.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka, lai gan ar Regulas Nr. 2868/95 X sadaļas “Apelācijas process” 50. noteikuma 1. punkta pirmo daļu ir ieviests princips, saskaņā ar kuru normas attiecībā uz procesiem instancē, kas pieņēmusi apstrīdēto lēmumu,
mutatis mutandis
ir piemērojamas apelācijas procesiem, šī punkta trešā daļa ir speciālā norma, kas veido atkāpi no minētā principa. Šī speciālā norma konkrēti attiecas uz apelācijas procesu attiecībā uz Iebildumu nodaļas lēmumu, un tajā ir precizēts procesā Apelāciju padomē piemērojamais režīms attiecībā uz faktiem un pierādījumiem, kas iesniegti pēc pirmajā instancē noteikto vai precizēto termiņu beigām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 3. oktobris, Rintisch/ITSB,
C‑120/12 P
,
EU:C:2013:638
,
28.
punkts).
Attiecīgi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 60. punktā pamatoti ir nospriedusi, ka šī Regulas Nr. 2868/95 50. noteikuma 1. punkta trešajā daļā ietvertā speciālā norma nav piemērojama spēkā neesamības atzīšanas procesā, kas balstīts uz absolūtiem spēkā neesamības pamatiem.
No tā izriet, ka pirmā pamata trešā daļa ir jānoraida.
Saistībā ar pirmā pamata ceturto daļu
EUIPO
apgalvo, ka ar pārsūdzēto spriedumu Apelācijas padomei ir liegtas pilnvaras, kuras tai piešķirtas ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu, proti, vērtēt, vai var tikt ņemti vērā tai pirmoreiz iesniegtie pierādījumi.
Šī
EUIPO
argumentācija ir balstīta uz kļūdainu pārsūdzētā sprieduma izpratni.
Faktiski no pārsūdzētā sprieduma 66. punkta izriet nevis tas, ka
EUIPO
nevarēja izmantot savas vērtēšanas pilnvaras, bet ka, uzskatot, ka pierādījumi, kuru
European Food
pirmoreiz iesniedza procesā Apelācijas padomē, nebija jāņem vērā to novēlotās iesniegšanas dēļ, Apelācijas padome ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu
EUIPO
var neņemt vērā faktus vai pierādījumus, ko attiecīgās puses nav iesniegušas savlaicīgi.
No šīs normas formulējuma izriet, ka vispārīgi, ja vien nav noteikts citādi, faktu un pierādījumu iesniegšana, ko veic lietas dalībnieki, ir iespējama pēc termiņu izbeigšanās, kas šādai iesniegšanai ir noteikti, pamatojoties uz Regulu Nr. 207/2009, un ka
EUIPO
nekādā veidā nav aizliegts ņemt vērā faktus un pierādījumus, kas ir izvirzīti vai iesniegti novēloti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2007. gada 13. marts, ITSB/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
42.
punkts).
Tomēr no minētās redakcijas tikpat noteikti izriet, ka šāda novēlota faktu un pierādījumu izvirzīšana vai iesniegšana nepiešķir beznosacījuma tiesības attiecīgajam lietas dalībniekam pieprasīt
EUIPO
, lai tas šos faktus vai pierādījumus ņemtu vērā. Precizējot, ka
EUIPO
“var” šādā gadījumā nolemt neņemt vērā šādus faktus un pierādījumus, ar Regulas Nr. 207/2009 76. panta 2. punktu tam ir piešķirta plaša rīcības brīvība, lai izlemtu, vai tie ir vai nav jāņem vērā, vienmēr pamatojot savu lēmumu šajā jautājumā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2007. gada 13. marts, ITSB/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
43.
punkts).
Ir jānorāda, ka tas, ka
EUIPO
ņem vērā novēloti iesniegtus faktus un pierādījumus, var būt attaisnots tad, kad
EUIPO
uzskata, pirmkārt, ka novēloti iesniegtie elementi pirmajā brīdī šķiet tādi, kuriem var būt patiesa nozīme lietā, un, otrkārt, kad procesa stadija, kurā notiek šī novēlotā iesniegšana, un ar to saistītie apstākļi atļauj šo iesniegšanu ņemt vērā (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2007. gada 13. marts, ITSB/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
44.
punkts, un 2013. gada 3. oktobris, Rintisch/ITSB,
C‑120/12 P
,
EU:C:2013:638
,
38.
punkts).
Attiecīgi tas, ka minētie papildu pierādījumi eventuāli tiek ņemti vērā, nekādi neveido vienai vai otrai pusei piešķirtu “priekšrocību”, bet atspoguļo ar minētā 76. panta 2. punktu
EUIPO
piešķirtās rīcības brīvības objektīvu un pamatotu izmantošanu (spriedums, 2013. gada 26. septembris,
Centrotherm Systemtechnik
/ITSB un centrotherm Clean Solutions,
C‑610/11 P
,
EU:C:2013:593
,
111.
punkts).
No tā izriet, ka pirmā pamata ceturtā daļa arī ir jānoraida.
Līdz ar to pirmais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Par otro pamatu – pušu procesuālo tiesību līdzsvara izjaukšanu, kā arī procesuālās ekonomijas un labas pārvaldības principu pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
EUIPO
apgalvo, ka ar pārsūdzēto spriedumu ir izjaukts pušu procesuālo tiesību līdzsvars
inter partes
procesos
EUIPO
un turklāt tas ir pretrunā procesuālās ekonomijas un labas pārvaldības principiem, jo puses var izvēlēties neiesniegt pierādījumus vai apsvērumus vai neiesniegt atsevišķus to elementus, izmantojot “novilcināšanas vai rupjas neuzmanības taktiku”.
European Food
iebilst, ka otrais pamats ir nepamatots un balstīts uz skaidri spekulatīviem apgalvojumiem bez jebkādas atsauces uz jebkādu atbilstošu tiesību normu.
Tiesas vērtējums
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta b) apakšpunktam un 169. panta 2. punktam apelācijas sūdzībā precīzi jānorāda sprieduma, ko lūdz atcelt, apstrīdētie elementi, kā arī juridiskie argumenti, kuri konkrēti izvirzīti šī lūguma pamatojumam, pretējā gadījumā apelācijas sūdzība vai attiecīgais pamats ir nepieņemami (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 10. jūlijs, Telefónica un Telefónica de España/Komisija,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
,
29.
punkts).
Tiesa ir arī nospriedusi, ka ir jānoraida kā acīmredzami nepieņemams tāds pamats, kurā ietverti vienīgi vispārīgi apgalvojumi un nav konkrētu norāžu attiecībā uz pārsūdzētā sprieduma punktiem, kuros, iespējams, pieļauta kļūda tiesību piemērošanā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 10. jūlijs, Telefónica un Telefónica de España/Komisija,
C‑295/12 P
,
EU:C:2014:2062
,
30.
punkts).
Apelācijas sūdzības otrā pamata ietvaros nav konkrēti norādīti pārsūdzētā sprieduma punkti, bet vienīgi vispārīgi kritizēts minētais spriedums, nenorādot punktus, kuros pieļauta kļūda tiesību piemērošanā. Tāpēc šāds pamats ir noraidāms kā nepieņemams.
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka apelācijas sūdzība ir jānoraida pilnībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem. Atbilstoši šī paša reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kam spriedums ir labvēlīgs.
Tā kā
EUIPO
spriedums ir nelabvēlīgs un tā kā
European Food
ir lūgusi, lai tam piespriestu atlīdzināt tiesāšanās izdevumus,
EUIPO
jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.

2)
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma birojs (
EUIPO
) atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.