CELEX: 62018CJ0423
Præjudiciel forelæggelse
landbrug
fælles markedsordning
forordning (EF) nr. 967/2006
artikel 3, stk. 2
sukker
overskudsafgift
frist for meddelelse om den samlede afgift, der skal erlægges
seneste frist for en efterfølgende ændring
proportionalitetsprincippet, retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 3, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 967/2006 af 29. juni 2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 318/2006 for så vidt angår produktion ud over kvoterne inden for sukkersektoren (
EUT 2006, L 176, s. 22
).
Anmodningen er blevet fremsat i forbindelse med en tvist mellem Südzucker AG og Hauptzollamt Karlsruhe (hovedtoldkontoret i Karlsruhe, Tyskland, herefter »hovedtoldkontoret«) vedrørende fastsættelsen af afgiften på et overskudssukker i produktionsåret 2007/2008.
Retsforskrifter
EU-retten
Artikel 15 i Rådets forordning nr. 318/2006 af 20. februar 2006 om den fælles markedsordning for sukker (
EUT 2006, L 58, s. 1
), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1260/2007 af 9. oktober 2007 (
EUT 2007, L 283, s. 1
) (herefter forordning nr. 318/2006), bestemmer:
»1.   Der opkræves en overskudsafgift for:
a)
overskudssukker, overskudsisoglucose og overskudsinulinsirup, der fremstilles i et givet produktionsår, undtagen de mængder, der overføres til kvoteproduktionen i det følgende produktionsår og oplagres efter artikel 14, og de i artikel 12, litra c) og d), omhandlede mængder
b)
industrisukker, industriisoglucose og industriinulinsirup, når det inden en nærmere fastsat dato ikke er godtgjort, at det/den er forarbejdet til et af de i artikel 13, stk. 2, omhandlede produkter
c)
sukker og isoglucose, der er trukket tilbage fra markedet i henhold til artikel 19 og 19a, og som forpligtelserne i artikel 19, stk. 3, ikke er opfyldt for.
2.   Overskudsafgiften fastsættes efter proceduren i artikel 39, stk. 2, på et tilstrækkelig højt niveau for at undgå ophobning af de i stk. 1 omhandlede mængder.
3.   Medlemsstaten opkræver overskudsafgiften, der betales efter stk. 1, hos virksomhederne på dens område på grundlag af de produktionsmængder omhandlet i stk. 1, der er konstateret for virksomhederne i det pågældende produktionsår.«
Artikel 3 i forordning nr. 967/2006 med overskriften »Beløb« har følgende ordlyd:
»1.   Den i artikel 15 i forordning (EF) nr. 318/2006 omhandlede afgift fastsættes til 500 EUR pr. ton.
2.   Medlemsstaterne meddeler inden den 1. maj året efter det produktionsår, hvor overskuddet er produceret, fabrikanterne, hvor stor en afgift der skal erlægges. De pågældende fabrikanter betaler afgiften inden den 1. juni samme år.
3.   Den mængde, afgiften er betalt for, anses for afsat på EF’s marked.«
Forordningens artikel 4 med overskriften »Overskud, der opkræves afgift af« bestemmer:
»1.   Afgiften opkræves af fabrikanten på grundlag af det overskud, der er produceret ud over dennes produktionskvote for et bestemt produktionsår.
Afgiften opkræves dog ikke af de i stk. 1 omhandlede mængder, der er:
a)
leveret til en forarbejdningsvirksomhed inden den 30. november det efterfølgende produktionsår for at blive brugt i fremstillingen af de i bilaget omhandlede produkter
b)
overført efter artikel 14 i forordning (EF) nr. 318/2006 og for sukkers vedkommende oplagret af fabrikanten indtil den sidste dag i det pågældende produktionsår
c)
leveret inden den 31. december det efterfølgende produktionsår inden for rammerne af den særlige forsyningsordning for EF’s fjernområder, der er fastsat i afsnit II i forordning (EF) nr. 247/2006
d)
eksporteret inden den 31. december det efterfølgende produktionsår i henhold til en eksportlicens
e)
ødelagt eller beskadiget uden at kunne nyttiggøres under omstændigheder, der er anerkendt af det kompetente organ i den pågældende medlemsstat.
2.   Hver sukkerfabrikant underretter inden den 1. februar i det pågældende produktionsår det kompetente organ i den medlemsstat, der har godkendt fabrikanten, om den mængde sukker, fabrikanten har produceret ud over sin produktionskvote.
Hver sukkerfabrikant underretter i givet fald også inden udgangen af hver af de efterfølgende måneder organet om tilpasningerne af denne produktion i den foregående måned i dette produktionsår.
3.   Medlemsstaterne udregner og meddeler senest den 30. juni Kommissionen de i stk. 1, andet afsnit, omhandlede mængder, den samlede overskudsmængde og de afgifter, der er opkrævet for det foregående produktionsår.
4.   Kan foranstaltningerne i stk. 1, litra a), c) og d), i tilfælde af force majeure ikke gennemføres inden for de fastsatte frister, vedtager det kompetente organ i den medlemsstat, på hvis område overskudssukkeret, overskudsisoglucosen eller overskudsinulinsiruppen er produceret, de nødvendige foranstaltninger på grundlag af de omstændigheder, som den interesserede part har gjort gældende.«
Artikel 10 i Kommissionens forordning (EF) nr. 952/2006 af 29. juni 2006 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 318/2006 for så vidt angår forvaltning af det indre marked for sukker og kvoteordningen (
EUT 2006, L 178, s. 39
), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 707/2008 af 24. juli 2008 (
EUT 2008, L 197, s. 4
) (herefter »forordning nr. 952/2006«), bestemmer følgende:
»1.   I løbet af hvert produktionsår foretager den ansvarlige myndighed i medlemsstaten kontrol hos hver godkendt fabrikant og hvert godkendt raffinaderi.
2.   Kontrollerne har til formål at sikre, at oplysningerne i registrene som omhandlet i artikel 9 og meddelelserne som omhandlet i artikel 21 er korrekte og udtømmende, bl.a. ved hjælp af en analyse af sammenhængen mellem mængder af leverede råvarer og mængder af fremstillede færdigvarer samt en krydskontrol med handelsdokumenter og andre relevante dokumenter.
Kontrollerne omfatter en verificering af, at vejeinstrumenter samt laboratorieanalyser, der bruges til at opgøre leverancer af råvarer og disses brug i produktionen, fremstillede produkter og lagerbevægelser, er nøjagtige.
Kontrollerne omfatter en verificering af, at de data, der bruges til at beregne virksomhedens månedlige gennemsnitspriser i overensstemmelse med artikel 13, stk. 2, er korrekte og udtømmende.
For sukkerfabrikanter kontrolleres det også, at forpligtelsen til at betale sukkerroeproducenten minimumsprisen overholdes.
Mindst én gang hvert andet år omfatter kontrollen en fysisk lagerkontrol.
3.   Hvis medlemsstatens ansvarlige myndighed tillader, at visse dele af kontrollen gennemføres på grundlag af en stikprøve, skal stikprøven sikre et pålideligt og repræsentativt kontrolniveau.
4.   Medlemsstaten kan kræve, at de godkendte virksomheder bruger et attesterende organ, hvis status er anerkendt i medlemsstaten, til at attestere prisoplysningerne som omhandlet i artikel 13.
5.   Ved hver kontrol udarbejdes en kontrolrapport, der underskrives af kontrollanten, og hvori der gøres nøje rede for den udførte kontrol. I rapporten anføres bl.a.:
a)
dato for kontrollen og de tilstedeværende personer
b)
kontrolperiode og mængder
c)
anvendte kontrolmetoder, herunder henvisninger til eventuelle stikprøveudtagningsmetoder
d)
resultaterne af kontrollen og de eventuelt forlangte korrigerende foranstaltninger
e)
en evaluering af, hvor alvorlige, hvor omfattende, hvor konstante og hvor langvarige eventuelt konstaterede uoverensstemmelser har været, samt alle andre forhold, der skal tages i betragtning ved fastsættelse af sanktioner.
Hver kontrolrapport arkiveres og opbevares i mindst tre år efter kontrolåret, således at Kommissionens kontroltjenester let kan bruge den.
6.   Medlemsstaterne yder hinanden gensidig bistand for at sikre kontrollens effektivitet og gøre det muligt at kontrollere de fremlagte dokumenters ægthed og nøjagtigheden af de udvekslede oplysninger.«
Tysk ret
§ 12, stk. 1, første punktum, i Gesetz zur Durchführung der gemeinsamen Marktorganisationen und der Direktzahlungen (lov om gennemførelse af de fælles markedsordninger og direkte betalinger) i udgaven af 24. juni 2005 (BGBl. 2017 I, s. 3746, herefter »MOG«) bestemmer:
»Afgiftslovens […] bestemmelser finder tilsvarende anvendelse på afgifter til markedsordningsformål, der opkræves […] vedrørende varer under markedsordninger, medmindre andet er fastsat i denne lov eller ved bekendtgørelse på grundlag af denne lov.«
§ 8, stk. 1, i Verordnung über die im Rahmen der Produktionsregelung für Zucker zu erhebenden Abgaben (bekendtgørelse om opkrævning af sukkerproduktionsafgift) af 13. marts 1983, som ændret den 9. november 2006, bestemmer:
»(1)   Det kompetente Hauptzollamt meddeler inden for de frister, der er fastsat ved de i § 1 nævnte retsakter:
1. hver sukkerproducent en afgørelse om opgørelsen af dennes foreløbige og endelige sukkerproduktion i produktionsåret […]
[…]«
§ 164, stk. 1, § 164, stk. 2, første punktum, og § 164, stk. 4, første punktum, i Abgabenordnung (afgiftsloven) (BGBl. 2002 I, s. 3866) bestemmer:
»(1)   Afgifterne kan, så længe behandlingen af afgiftssagen ikke er afsluttet, fastsættes generelt eller konkret med forbehold for efterprøvelse, uden at dette kræver begrundelse. […]
(2)   Så længe forbeholdet gælder, kan afgiftsfastsættelsen ophæves eller ændres […]
[…]
(4)   Forbeholdet om efterprøvelse bortfalder, når fastsættelsesfristen udløber.«
Lovens § 169 stk. 1 og 2, bestemmer:
»(1)   En afgift kan ikke længere fastsættes, annulleres eller ændres, når fastsættelsesfristen er udløbet […]
(2)   Fastsættelsesfristen udgør:
1.
et år for forbrugsafgifter og refusioner af forbrugsafgifter
2.
fire år for afgifter og afgiftsrefusioner, som ikke er afgifter eller afgiftsrefusioner som omhandlet i nr. 1 eller import- og eksportafgifter i henhold til artikel 5, nr. 20) og 21), i EU’s toldkodeks. […]«
Samme lovs § 170, stk. 1, med overskriften »fastsættelsesfrist« bestemmer:
»(1)   Fastsættelsesfristen regnes fra udløbet af det kalenderår, hvor afgiften er opstået […]«
Lovens § 171, stk. 10, med overskriften »udsættelse af fristens udløb« bestemmer:
»(10)   Når en opgørelsesafgørelse […] er bindende med henblik på fastsættelsen af en afgift (afgørelse om beregningsgrundlag), udløber fastsættelsesfristen tidligst to år efter meddelelsen af afgørelsen om beregningsgrundlaget. […]«
Afgiftslovens § 179 bestemmer:
»(1)   Uanset bestemmelsen i § 157, stk. 2, opgøres grundlaget for afgiftsberegning særskilt ved opgørelsesafgørelse, for så vidt som dette er fastsat i denne lov eller andetsteds i afgiftslovgivningen.
(2)   En opgørelsesafgørelse er rettet mod den afgiftspligtige, til hvem genstanden for opgørelsen kan henregnes ved afgiftspålæggelsen. […]
(3)   Såfremt en nødvendig opgørelse ikke har fundet sted i en opgørelsesafgørelse, skal opgørelsen foretages i en supplerende afgørelse.«
Lovens § 181 med overskriften »procedureregler for særskilt opgørelse, opgørelsesfrist, angivelsespligt« bestemmer:
»(1)   For den særskilte opgørelse gælder bestemmelserne om gennemførelsen af afgiftspålæggelsen tilsvarende. […]
(2)   En angivelse vedrørende den særskilte opgørelse skal afgives af den, til hvem genstanden for opgørelsen helt eller delvist skal henregnes. […]
[…]
(5)   En særskilt opgørelse kan også finde sted efter udløbet af den herfor gældende opgørelsesfrist, for så vidt som den særskilte opgørelse er af betydning for en afgiftsfastsættelse, for hvilken fastsættelsesfristen endnu ikke er udløbet på tidspunktet for den særskilte opgørelse […]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at Südzucker har ni sukkerfabrikker. I sukkerproduktionsåret 2007/2008 (der løb fra oktober 2007 til september 2008) blev selskabet tildelt en sukkerkvote på 11788978 dt hvidt sukker.
Ved en opgørelsesafgørelse af 14. november 2008 opgjorde hovedtoldkontoret en mængde på 311060,6 t som overskudssukker til indregning på grundlag af Südzuckers anmeldelse af 30. oktober 2008 for produktionsåret 2007/2008.
På dette grundlag blev det ved afgørelse af 7. april 2009 besluttet at pålægge en afgift på 925 EUR vedrørende en mængde på 1,85 t hvidt sukker. Denne afgørelse, der var støttet på artikel 15, stk. 1, litra a), i forordning nr. 318/2006, indeholdt en oplysning om, at den var udstedt med forbehold for en efterprøvelse.
På baggrund af de resultater, der blev opnået efter en kontrol på stedet, som blev foretaget hos en af Südzuckers kunder, ændrede hovedtoldkontoret ved afgørelse af 19. oktober 2009 overskudsafgiften ved at fastsætte den til 1083,03 EUR for produktionsåret 2007/2008 for 2,16606 t hvidt sukker. Denne afgørelse blev ligeledes udstedt med forbehold for efterprøvelse.
Südzucker påklagede denne ændringsafgørelse. Under klagesagen foretog hovedtoldkontoret en markedsordningskontrol på Südzuckers fabrik i Ochsenfurt (Tyskland) og ændrede ved afgørelse af 20. maj 2010 opgørelsen af den endelige sukkerproduktion, idet overskudssukkeret til indregning blev opgjort til 3128878,93 dt. Ved afgørelse af samme dato fastsatte hovedtoldkontoret således overskudsafgiften for sukkerproduktionsåret 2007/2008 til i alt 914726,50 EUR for 1829,453 t hvidt sukker. Denne afgørelse, der ligeledes blev udstedt med forbehold for efterprøvelse, blev påklaget af Südzucker.
På grundlag af resultatet af en markedsordningskontrol, der var blevet genoptaget på Südzuckers fabrik i Zeitz (Tyskland), blev mængden af overskudssukker til indregning på ny ændret ved afgørelse af 27. oktober 2011 (og blev fastsat til 3149202,3 dt), og overskudsafgiften blev fastsat til 1930895 EUR.
Under klagesagen påberåbte Südzucker sig, at den ændrede fastsættelse var forældet, og nærmere bestemt den omstændighed, at selskabet ikke rettidigt havde modtaget meddelelsen om overskudsafgiften. Ved afgørelse af 17. marts 2015 forkastede hovedtoldkontoret klagen over afgørelsen af 27. oktober 2011 som ugrundet for det første med hensyn til den af Südzucker påberåbte forældelse af den ændrede fastsættelse og for det andet for så vidt angår opgørelsen af den endelige sukkerproduktion i produktionsåret 2007/2008.
Den 24. april 2015 har Südzucker anlagt sag til prøvelse af den pågældende afgørelse af 17. marts 2015 ved Finanzgericht Baden-Württemberg (domstolen i skatte- og afgiftsretlige sager i Baden-Württemberg, Tyskland) som følge af den ændrede fastsættelse af overskudsafgiften og kun gjort gældende, at selskabet ikke rettidigt havde modtaget meddelelsen om denne afgift.
Finanzgericht Baden-Württemberg (domstolen i skatte- og afgiftsretlige sager i Baden-Württemberg) er i det væsentlige af den opfattelse, at realitetsafgørelsen afhænger af spørgsmålet om, hvorvidt overskudsafgift for sukkerproduktionsåret 2007/2008 stadig kunne meddeles Südzucker den 20. maj 2010 og den 27. november 2011, dvs. efter udløbet af den frist, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning nr. 967/2006, i det foreliggende tilfælde den 1. maj 2009.
I denne forbindelse har den forelæggende ret anført, at i henhold til denne bestemmelse meddeler medlemsstaterne inden den 1. maj året efter det produktionsår, hvor overskuddet er produceret, fabrikanterne, hvor stor en afgift der skal erlægges. For sukkerproduktionsåret 2007/2008 udløb fristen således den 1. maj 2009. Inden for denne frist blev Südzucker den 7. april 2009 givet meddelelse om en overskudsafgift på 925 EUR for den mængde overskudssukker, selskabet havde anmeldt, men dette beløb blev efterfølgende ændret to gange, henholdsvis den 20. maj 2010 og den 27. november 2011.
I denne forbindelse har Finanzgericht Baden Würtemberg (domstolen i skatte- og afgiftsretlige sager i Baden-Württemberg) anført, at Domstolen i sin dom af 10. januar 2002, British Sugar (
C-101/99
,
EU:C:2002:7
, præmis
), fastslog, at fristen i artikel 3, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2670/81 af 14. september 1981 om gennemførelsesbestemmelser for produktion ud over kvoterne inden for sukkersektoren (
EFT 1981, L 262, s. 14
), hvilken bestemmelse efterfølgende blev erstattet af artikel 3, stk. 2, andet punktum, i forordning nr. 967/2006, som finder anvendelse på hovedsagen, skal overholdes. Domstolen præciserede derefter, at en overskridelse af fristen imidlertid kan accepteres, når den kompetente nationale myndighed, medmindre den har handlet forsømmeligt, var uvidende om detaljerne vedrørende virksomhedens sukkerproduktion, og denne uvidenhed fornuftigvis kan henregnes til den pågældende virksomhed, da virksomheden i så fald ikke har handlet i god tro og ikke har overholdt alle de relevante bestemmelser (dom af 10.1.2002, British Sugar,
C-101/99
,
EU:C:2002:7
, præmis
).
Domstolen fastslog imidlertid i sin dom af 25. marts 2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi m.fl. (
C-480/00, C-482/00, C-484/00, C-489/00 – C-491/00 og C-497/00 – C-499/00
,
EU:C:2004:179
, præmis
og
), der vedrørte en meddelelse om tillægsafgifter inden for rammerne af den fælles markedsordning for mælk, at såfremt det antages, at de omhandlede frister er bindende, er de ikke desto mindre ikke til hinder for, at en medlemsstats kompetente myndigheder efterfølgende gennemfører kontroller og korrektioner for at sikre, at medlemsstatens produktion ikke overstiger den samlede mængde, som er tildelt medlemsstaten. Såvel disse frister som efterfølgende kontroller og korrektioner har derimod til formål at sikre, at ordningen med tillægsafgift på mælk fungerer effektivt, og at de relevante bestemmelser anvendes korrekt.
Domstolen udledte deraf, at bestemmelserne, der fastsætter sådanne frister, derfor skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat efter gennemførte kontroller korrigerer de individuelle referencemængder, der er tildelt hver producent, og følgelig efter genuddeling af uudnyttede referencemængder genberegner de skyldige tillægsafgifter efter udløbet af fristen for betaling af disse afgifter for det pågældende mælkeproduktionsår (dom af 25.3.2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi m.fl. (
C-480/00, C-482/00, C-484/00, C-489/00 – C-491/00 og C-497/00 – C-499/00
,
EU:C:2004:179
, præmis
).
I denne forbindelse har Finanzgericht Baden-Württemberg (domstol i skatte- og afgiftsretlige sager i Baden-Württemberg) fremhævet, at i modsætning til, hvad Domstolen fastslog i sin dom af 10. januar 2002, British Sugar (
C-101/99
,
EU:C:2002:7
), gjorde Domstolen ikke ændringen af afgiftsmeddelelsen efter udløbet af fristen for den første rettidige meddelelse afhængig af yderligere betingelser.
Under disse omstændigheder er den forelæggende ret af den opfattelse, at Domstolens betragtninger i dens dom af 25. marts 2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi m.fl., (
C-480/00, C-482/00, C-484/00, C-489/00 – C-491/00 og C-497/00 – C-499/00
,
EU:C:2004:179
), kan overføres på denne sags omstændigheder vedrørende den fælles markedsordning for sukker. Det følger heraf, at overskudsafgiften på grundlag af resultatet af kontroller skal kunne meddeles efter fristen uafhængigt af yderligere betingelser. Hvis en sådan meddelelse skal undlades på grund af et formodet udløb af fristen i artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning (EF) nr. 967/2006, vil det nemlig bringe de målsætninger for sukkermarkedsordningen, som Domstolen redegjorde for i sin dom af 15. november 2012, Pfeifer & Langen (
C-131/11
,
EU:C:2012:715
), i fare. Konstateringen af den overskydende mængde ville i så fald i sig selv ikke have nogen konsekvenser, hvorfor sukkerfabrikanterne netop ikke vil være tilskyndet til at udføre denne overskydende mængde eller indberette den og overføre den til det følgende produktionsår, som angivet af Domstolen i præmis 57 i dom af 15. november 2012, Pfeifer & Langen (
C-131/11
,
EU:C:2012:715
). Tilsvarende ville kontrollerne miste deres formål og kunne udelades.
I det tilfælde, at Domstolen ikke desto mindre skulle finde, at rækkevidden af dom af 25. marts 2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi m.fl. (
C-480/00, C-482/00, C-484/00, C-489/00 – C-491/00 og C-497/00 – C-499/00
,
EU:C:2004:179
), ikke kan overføres på hovedsagen, og at meddelelsesfristen i artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning nr. 967/2006 ligeledes finder anvendelse på ændringsmeddelelser, har den forelæggende ret rejst spørgsmålet, om denne frist kan overskrides, navnligt når de yderligere betingelser, der følger af dom af 10. januar 2002, British Sugar (
C-101/99
,
EU:C:2002:7
), er opfyldt, dvs. hvis det kan bevises, at sukkerproducenten var i ond tro.
På denne baggrund har Finanzgericht Baden-Württemberg (domstol i skatte- og afgiftsretlige sager i Baden-Württemberg) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning […] nr. 967/2006 fortolkes således, at den deri anførte frist også gælder for en ændring af en rettidig meddelelse om overskudsafgift, som er resultatet af en opgørelse af den mængde overskudssukker, som skal indregnes, når opgørelsen er ændret efter fristens udløb på grundlag af en kontrol i henhold til artikel 10 i forordning […] nr. 952/2006?
2)
Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende:
I et sådant tilfælde, hvor der er tale om en ændring af en rettidig meddelelse, der er foretaget på grundlag af konstateringer inden for rammerne af kontroller, gælder de betingelser for en overskridelse af meddelelsesfristen i henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning […] nr. 2670/81, som ændret ved [Kommissionens] forordning [(EØF) nr. 3559/91 af 6. december 1991 (
EFT 1991, L 336, s. 26
)], der er anført i Domstolens dom af 10. januar 2002[, British Sugar (
C-101/99
,
EU:C:2002:7
), da også for en overskridelse af meddelelsesfristen i henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 967/2006?
3)
Såfremt artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning […] nr. 967/2006 ikke gælder for ændringsmeddelelser på grundlag af kontroller (jf. første spørgsmål), eller såfremt betingelserne for en overskridelse af fristen er opfyldt (jf. andet spørgsmål), skal der da med henblik på fastsættelse af den frist, inden for hvilken ændringen af overskudsafgiften skal meddeles, tages udgangspunkt i den 1. maj i det næstfølgende år, eller finder national ret anvendelse?
4)
Såfremt tredje spørgsmål besvares således, at der hverken skal tages udgangspunkt i den 1. maj i det næstfølgende år eller anvendes national ret:
Er det foreneligt med [EU-]rettens almindelige principper, herunder proportionalitetsprincippet, retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, når en meddelelse om overskudsafgiften for produktionsåret 2007/2008 i et tilfælde som det foreliggende på grund af den tid, der er medgået til kontrollen, udarbejdelsen af kontrolrapporten og evalueringen af rapporten, finder sted henholdsvis den 20. oktober 2010 og den 27. oktober 2011? Er det i denne forbindelse afgørende, om sukkerfabrikanten har gjort indsigelse mod konstateringen af den overskydende mængde?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Om det første og det andet spørgsmål
Med det første og det andet spørgsmål, der skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning nr. 967/2006 skal fortolkes således, at i det tilfælde, at en meddelelse om afgift på overskudssukker af en medlemsstats kompetente myndighed tilstilles den berørte sukkerfabrikant inden for den frist, der er fastsat i denne bestemmelse, finder denne frist ligeledes anvendelse på en ændring af en sådan meddelelse på grundlag af en kontrol, der foretages i henhold til artikel 10 i forordning nr. 952/2006, eller om derimod de betingelser, der blev fastslået i dom af 10. januar 2002, British Sugar (
C-101/99
,
EU:C:2002:7
), for en overskridelse af meddelelsesfristen i artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 2670/81 ligeledes gælder for overskridelsen af den frist, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 967/2006.
I det foreliggende tilfælde vedrører de faktiske omstændigheder i hovedsagen sukkerproduktionsåret 2007/2008, for hvilket fristen udløb den 1. maj 2009. Südzucker blev den 7. april 2009 inden for denne frist pålagt en overskudsafgift på 925 EUR for den mængde overskudssukker, selskabet havde anmeldt. Dette beløb blev imidlertid ændret to gange efter de kontroller, der blev foretaget i henhold til artikel 10 i forordning nr. 952/2006, henholdsvis den 20. maj 2010 og den 27. november 2011, som medførte en overskudsafgift med et samlet beløb på 1930895 EUR, dvs. et beløb, der var klart højere end det, der var angivet i den kompetente nationale myndigheds første afgørelse.
Med de to første spørgsmål ønsker den forelæggende ret således nærmere bestemt oplyst, om overskudsafgiften for sukkerproduktionsåret 2007/2008 fortsat kunne meddeles Südzucker den 20. maj 2010 og den 27. november 2011, dvs. efter udløbet af fristen i artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning nr. 967/2006, i det foreliggende tilfælde den 1. maj 2009.
Med henblik på at besvare disse spørgsmål skal det indledningsvis bemærkes, at hver sukkerfabrikant i henhold til artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 967/2006 har pligt til inden den 1. februar i det pågældende produktionsår at underrette det kompetente organ i den medlemsstat, der har godkendt fabrikanten, om den mængde sukker, fabrikanten har produceret ud over sin produktionskvote, samt inden udgangen af hver af de efterfølgende måneder om tilpasningerne af denne produktion i den foregående måned i dette produktionsår.
Endvidere bestemmer samme forordnings artikel 3, stk. 2, at medlemsstaterne inden den 1. maj året efter det produktionsår, hvor overskuddet er produceret, skal meddele fabrikanterne, hvor stor en afgift der skal erlægges.
I denne forbindelse fastslog Domstolen i sin dom af 10. januar 2002, British Sugar (
C-101/99
,
EU:C:2002:7
, præmis
,
og
), at fristen i artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 2670/81 skal overholdes. Den præciserede imidlertid ligeledes, at en overskridelse af fristen kan accepteres, når den kompetente nationale myndighed, medmindre den har handlet forsømmeligt, for det første var uvidende om detaljerne vedrørende virksomhedens sukkerproduktion, og for det andet, at denne uvidenhed fornuftigvis kan henregnes til den pågældende virksomhed, da virksomheden i så fald ikke har handlet i god tro og ikke har overholdt alle de relevante bestemmelser.
Det følger af denne retspraksis, at det kun er undtagelsesvis, at den pågældende meddelelsesfrist kan overskrides, nemlig når de to kumulative betingelser, som Domstolen opstillede i den pågældende dom, er opfyldt.
I samme dom fastslog Domstolen endvidere, at det tilkommer den nationale ret at foretage den nødvendige kontrol i denne forbindelse og drage de eventuelle konsekvenser heraf ved bl.a. at tage hensyn til, i hvilket omfang den kompetente nationale myndighed har haft kendskab til de pågældende forhold, og den omhu, som den har udvist (jf. dom af 10.1.2002, British Sugar,
C-101/99
,
EU:C:2002:7
, præmis
).
Selv om denne dom vedrører fortolkningen af artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 2670/81, skal det konstateres, at denne bestemmelse efterfølgende blev erstattet med en i det væsentlige identisk affattelse af artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning nr. 967/2006, der finder anvendelse i hovedsagen. Følgelig kan de betragtninger, som Domstolen anførte i sin dom af 10. januar 2002, British Sugar (
C-101/99
,
EU:C:2002:7
), fuldt ud overføres på hovedsagens omstændigheder.
Under disse omstændigheder skal det med henblik på at afgøre, som den forelæggende ret har anmodet om, om en overskridelse af meddelelsesfristen i artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning nr. 967/2006 kan accepteres under sådanne omstændigheder, efterprøves, om de to kumulative betingelser, der er fastslået i den nævnte retspraksis i nærværende doms præmis 37, er opfyldt.
Hvad angår den første af disse betingelser indeholder de sagsakter, der er fremlagt for Domstolen, ingen oplysninger, der gør det muligt entydigt at fastslå, at den kompetente nationale myndighed var uvidende om detaljerne vedrørende Südzuckers sukkerproduktion.
Hvad angår den anden betingelse om den manglende gode tro hos den omhandlede virksomhed skal det konstateres, at Südzucker ganske vist har medgivet at have produceret en mængde sukker, der oversteg selskabets produktionskvote. Som det blev bekræftet i retsmødet i nærværende sag, skyldes denne overskudsproduktion udelukkende en ændring af den massefylde, der oprindeligt blev lagt til grund, og at denne ændring skete efter fastsættelsen af den produktionskvote, der blev tildelt Südzucker, hvilket endvidere ikke er blevet anfægtet af toldkontoret.
Med andre ord, og som fremhævet af Südzucker i retsmødet, ville der, såfremt den massefylde, der oprindeligt blev lagt til grund, ikke var blevet ændret, ikke have foreligget en overskydende sukkerproduktion fra den pågældende virksomheds side.
Under disse omstændigheder tilkommer det den forelæggende ret at efterprøve, om en sådan årsagssammenhæng foreligger, og at tage hensyn dertil i forbindelse med den undersøgelse, der har til formål at sikre, at den omhandlede sukkerproducent handlede i god tro.
Disse betragtninger kan ikke drages i tvivl af den mulighed, som den forelæggende ret har foreslået, for under de i hovedsagen omhandlede omstændigheder at påberåbe sig anvendelsen af de principper, der blev fastslået af Domstolen i dom af 25. marts 2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi m.fl., (
C-480/00, C-482/00, C-484/00, C-489/00 – C-491/00 og C-497/00 – C-499/00
,
EU:C:2004:179
), som det fremgår af denne doms præmis 26 og 27, vedrørende en meddelelse om tillægsafgifter inden for rammerne af markedsordningen for mælk.
Som fremhævet af Südzucker blev denne dom nemlig afsagt af Domstolen vedrørende en retlig situation og et område, der var af en anden karakter end de i hovedsagen omhandlede. Disse forskelle består bl.a. i de kontrolforanstaltninger, der er nødvendige for at sikre opkrævningen af afgiften for mængderne af mælk, samt bestemmelserne om gennemførelse af opkrævningen af tillægsafgiften. Følgelig kan Domstolens betragtninger i den pågældende dom inden for rammerne af markedsordningen for mælk ikke anvendes analogt på tvisten i hovedsagen, som vedrører markedsordningen for sukker. Af denne grund kan sådanne betragtninger ikke være afgørende ved fortolkningen og anvendelsen af de relevante bestemmelser i forordning nr. 967/2006.
På baggrund af samtlige ovenstående betragtninger skal det første og det andet spørgsmål besvares med, at artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning nr. 967/2006 skal fortolkes således, at i det tilfælde, at en meddelelse om afgift på overskudssukker af en medlemsstats kompetente myndighed tilstilles den berørte sukkerfabrikant inden for den frist, der er fastsat i denne bestemmelse, finder denne frist principielt ligeledes anvendelse på en ændring af en sådan meddelelse på grundlag af en kontrol, der foretages i henhold til artikel 10 i forordning nr. 952/2006. En overskridelse af denne frist kan imidlertid accepteres, når den kompetente nationale myndighed, medmindre den har handlet forsømmeligt, var uvidende om detaljerne vedrørende virksomhedens sukkerproduktion, og denne uvidenhed fornuftigvis kan henregnes til den pågældende virksomhed, da virksomheden i så fald ikke har handlet i god tro og ikke har overholdt alle de relevante bestemmelser. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om dette er tilfældet i hovedsagen, idet den herved skal tage samtlige omstændigheder i denne sag i betragtning.
Om det tredje og det fjerde spørgsmål
Med det tredje og det fjerde spørgsmål, der skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret i det tilfælde, at medlemsstaterne kan tilstille sukkerfabrikanterne en ændringsmeddelelse om afgift på overskudssukker efter udløbet af den frist, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning nr. 967/2006, nærmere bestemt afklaret, om den frist, inden for hvilken ændringen skal meddeles, skal fastsættes til den 1. maj i året efter det år, hvor kontrolrapporten er udarbejdet, eller om de i national ret fastsatte regler finder anvendelse. Retten ønsker ligeledes oplyst, om de almindelige EU-retlige principper skal fortolkes således, at de under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede er til hinder for, at denne meddelelse vedrørende produktionsåret 2007/2008 gives den 20. oktober 2010 og den 27. oktober 2011.
Med henblik på at besvare disse spørgsmål bemærkes, at selv om forordning nr. 967/2006 i artikel 3, stk. 2, fastsætter en frist, inden for hvilken medlemsstaten skal meddele fabrikanterne størrelsen af den samlede afgift, der skal erlægges for et bestemt produktionsår, indeholder den derimod ingen bestemmelse, der vedrører fristen for at tilstille disse fabrikanter ændringsmeddelelser på grundlag af kontroller som omhandlet i forordningens artikel 10.
I mangel af EU-retlige bestemmelser tilkommer det imidlertid de nationale myndigheder og særligt de nationale domstole i medfør af medlemsstaternes procesautonomi at regulere disse aspekter af proceduren og således fastsætte de betingelser, hvorunder disse medlemsstater kan tilstille de berørte sukkerproducenter meddelelser om ændringer af det samlede beløb, der skal betales for produceret overskudssukker. Disse betingelser skal dog overholde ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet, dvs. at de ikke må være mindre fordelagtige end dem, der regulerer tilsvarende meddelelser på grundlag af national ret, ligesom de heller ikke må gøre det praktisk umuligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til EU’s retsorden (jf. i denne retning dom af 27.9.2012, Zuckerfabrik Jülich m.fl.,
C-113/10, C-147/10 og C-234/10
,
EU:C:2012:591
, præmis
og
og den deri nævnte retspraksis, og af 27.6.2018, Diallo,
C-246/17
,
EU:C:2018:499
, præmis
).
I det foreliggende tilfælde bemærkes for det første, at afgift på overskudssukker i lighed med efterfølgende kontroller og ændringer har til formål at sikre, at kvoteordningen på sukkermarkedet fungerer effektivt, og navnlig at undgå, at visse producenter begunstiges i forhold til andre. Særligt har de kontroller, der foretages efter den første afgiftsmeddelelse, udtrykkeligt til formål at få fastslået, om den tildelte sukkerproduktion er korrekt og at foretage efterfølgende ændringer af afgørelser fra den kompetente nationale myndighed, som er blevet truffet tidligere med forbehold for efterprøvelse, eventuelt med fastsættelse af anvendelse af sanktioner over for fabrikanterne.
For det andet hvad angår meddelelser om ændring af de beløb, der skal betales af sukkerproducenterne, er det, som konstateret i denne doms præmis 38, kun undtagelsesvis, at en meddelelsesfrist kan overskrides.
Såfremt en sådan meddelelse på grundlag af en efterfølgende kontrol i alle tilfælde og uafhængigt af eventuelle gældende frister kunne føre til en fornyet fastsættelse af det samlede beløb, der skal betales, ville meddelelsesfristen i artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 967/2006 risikere at blive frataget sin effektive virkning. Det ville nemlig for at overholde fristen være tilstrækkeligt for den kompetente nationale myndighed at tilstille den pågældende virksomhed en simpel pro forma meddelelse inden udløbet af denne frist og efterfølgende på et hvilket som helst tidspunkt revidere denne meddelelse ved en ændringsmeddelelse.
Endvidere ville en sådan tilgang risikere at krænke de pågældende sukkerproducenters rettigheder og nærmere bestemt tilsidesætte retssikkerhedsprincippet, som kræver, at retsreglerne skal være klare og præcise, og som skal sikre forudsigelighed i forbindelse med de situationer og retsforhold, der henhører under EU-retten (dom af 15.9.2005, Irland mod Kommissionen,
C-199/03
,
EU:C:2005:548
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Under disse omstændigheder påhviler det således den nationale ret i hvert enkelt konkret tilfælde og på baggrund af alle hovedsagens omstændigheder at efterprøve, om den frist, inden for hvilken ændringen af overskudsafgiften kan meddeles efter udløbet af den frist, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning nr. 967/2006, overholder ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet samt retssikkerhedsprincippet.
På baggrund af samtlige ovenstående betragtninger skal det tredje og det fjerde spørgsmål besvares med, at i mangel af EU-retlige bestemmelser vedrørende den frist, inden for hvilken medlemsstaterne skal tilstille sukkerfabrikanterne en ændringsmeddelelse om afgift på produceret overskudssukker efter udløbet af den frist, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning nr. 967/2006, påhviler det den nationale ret i hvert enkelt konkret tilfælde og på baggrund af alle hovedsagens omstændigheder at efterprøve, om denne frist overholder ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet samt retssikkerhedsprincippet
Sagsomkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Ottende Afdeling) for ret:

1)
Artikel 3, stk. 2, første punktum, i Kommissionens forordning (EF) nr. 967/2006 af 29. juni 2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 318/2006 for så vidt angår produktion ud over kvoterne inden for sukkersektoren skal fortolkes således, at i det tilfælde, at en meddelelse om afgift på overskudssukker af en medlemsstats kompetente myndighed tilstilles den berørte sukkerfabrikant inden for den frist, der er fastsat i denne bestemmelse, finder denne frist principielt ligeledes anvendelse på en ændring af en sådan meddelelse på grundlag af en kontrol, der foretages i henhold til artikel 10 i Kommissionens forordning nr. 952/2006 af 29. juni 2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 318/2006 for så vidt angår forvaltning af det indre marked for sukker og kvoteordningen, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 707/2008 af 24. juli 2008. En overskridelse af denne frist kan imidlertid accepteres, når den kompetente nationale myndighed, medmindre den har handlet forsømmeligt, var uvidende om detaljerne vedrørende virksomhedens sukkerproduktion, og at denne uvidenhed fornuftigvis kan henregnes til den pågældende virksomhed, da virksomheden i så fald ikke har handlet i god tro og ikke har overholdt alle de relevante bestemmelser. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om dette er tilfældet i hovedsagen, idet den herved skal tage samtlige omstændigheder i denne sag i betragtning.

2)
I mangel af EU-retlige bestemmelser vedrørende den frist, inden for hvilken medlemsstaterne skal tilstille sukkerfabrikanterne en ændringsmeddelelse om afgift på produceret overskudssukker efter udløbet af den frist, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, første punktum, i forordning nr. 967/2006, påhviler det den nationale ret i hvert enkelt konkret tilfælde og på baggrund af alle hovedsagens omstændigheder at efterprøve, om denne frist overholder ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet samt retssikkerhedsprincippet.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.