CELEX: 62015CJ0098
Eelotsusetaotlus
Direktiiv 97/81/EÜ
Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni raamkokkulepe osalise tööaja kohta
Klausel 4
Mees‑ ja naistöötajad
Võrdne kohtlemine sotsiaalkindlustuse valdkonnas
Direktiiv 79/7/EMÜ
Artikkel 4
Vertikaalse osalise tööajaga töötaja
Töötushüvitis
Liikmesriigi õigusnormid, mis jätavad hüvitise maksmise perioodi kindlaksmääramisel sissemakseperioodist välja mittetöötatud päevad

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada esiteks nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta (
EÜT 1998, L 14, lk 9
; ELT eriväljaanne 05/03, lk 267) lisas toodud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe, mis on sõlmitud 6. juunil 1997 (edaspidi „raamkokkulepe“), klauslit 4 ja teiseks nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas (
EÜT 1979, L 6, lk 24
; ELT eriväljaanne 05/01, lk 215) artiklit 4.
Taotlus on esitatud María Begoña Espadas Recio ja Servicio Público de Empleo Estatali (Hispaania riiklik tööhõiveamet, edaspidi „SPEE“) vahelises vaidluses töötushüvitise maksmise perioodi arvutamise aluse kindlaksmääramise üle vertikaalse osalise tööajaga töötajate puhul.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Raamkokkuleppe kaalutlus 4 on sõnastatud järgmiselt:
„Euroopa Ülemkogu Esseni istungjärgu otsustes rõhutati vajadust tööhõivet ning naiste ja meeste võrdseid võimalusi edendavate meetmete järele, samuti nõuti meetmeid, et „suurendada kasvu tööhõivet intensiivistavat mõju eelkõige paindlikuma töökorralduse kaudu viisil, mis vastaks nii töötajate soovidele kui ka konkurentsinõuetele“.
Raamkokkuleppe klausli 1 punkti a kohaselt on selle kokkuleppe eesmärk „kõrvaldada osalise tööajaga töötajate diskrimineerimine ja parandada osalise tööajaga töötamise kvaliteeti“.
Raamkokkuleppe klausli 2 punkti 1 kohaselt kohaldatakse seda kokkulepet „osalise tööajaga töötajate suhtes, kellel on liikmesriigi kehtiva seaduse, kollektiivlepingu või tava kohaselt määratletud tööleping või -suhe“.
Raamkokkuleppe klausli 3 lõikes 1 on „osalise tööajaga töötaja“ määratletud kui töötaja, kelle normaaltööaeg, mis on arvutatud nädala alusel või ühe aasta pikkuse tööperioodi keskmisena, on lühem kui võrreldava täistööajaga töötaja normaaltööaeg.
Raamkokkuleppe klausli 4 punktides 1 ja 2 on sätestatud:
„1.
Osalise tööajaga töötajate suhtes ei või ainult osalise tööaja tõttu rakendada vähem soodsamaid töötingimusi, kui on võrreldavatel täistööajaga töötajatel, kui erinevat kohtlemist ei õigusta objektiivsed põhjused.
2.
Asjakohasel juhul kohaldatakse
pro rata temporis
põhimõtet.“
Raamkokkuleppe klausli 5 punkti 1 alapunktis a on ette nähtud:
„Käesoleva kokkuleppe klausli 1 ning osalise tööajaga ja täistööajaga töötajate vahelise mittediskrimineerimise põhimõtte kohaselt:
a)
peaksid liikmesriigid pärast konsulteerimist tööturu osapooltega vastavalt siseriiklikule seadusele ja tavale identifitseerima ja üle vaatama õiguslikku ja halduslikku laadi takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi, ning vajaduse korral need kõrvaldama“.
Direktiivi 79/7 artikli 2 kohaselt kohaldatakse seda direktiivi muu hulgas niisuguste töötajate suhtes, kelle tegevus on katkenud sunnitud töötuse tõttu.
Vastavalt selle direktiivi artiklile 3 kuuluvad direktiivi kohaldamisalasse muu hulgas riiklikud sotsiaalkindlustusskeemid, mis pakuvad kaitset töötuse korral.
Sama direktiivi artikli 4 lõikes 1 on sätestatud:
„Võrdse kohtlemise põhimõte tähendab, et puudub igasugune otsene või kaudne sooline diskrimineerimine, eriti seoses perekonnaseisuga, ning eelkõige siis, kui kõne all on
–
skeemide ulatus ja neile ligipääsu tingimused;
–
sissemakse kohustus ja sissemaksete arvutamine,
–
hüvitiste arvutamine, sealhulgas abikaasa ja ülalpeetavate puhul suurendatava hüvitise arvutamine, ning hüvitise saamise õiguse kestuse ja säilitamise tingimused.“
Hispaania õigus
Sotsiaalkindlustuse üldosa seaduse (Ley General de la Seguridad), mis on kiidetud heaks kuninga 20. juuni 1994. aasta seadusandliku dekreediga 1/1994 (Real Decreto Legislativo 1/1994) (
Boletín Oficial del Estado
, edaspidi „
BOE
“, nr 154, 29.6.1994, lk 20658; edaspidi „LGSS“), artiklid 203–234 reguleerivad töötutele pakutavat kaitset.
LGSS artikli 204 lõike 1 kohaselt tagatakse töötuse puhul kaitse sissemaksete tegemise ja sotsiaalabi andmisega; mõlemad on riigi poolt hallatavad ja kohustuslikud. Põhikohtuasi puudutab sissemaksete tegemist.
LGSS artikli 204 lõikes 2 on määratletud, et sissemaksete tegemise „eesmärk on tagada töökoha kaotuse või tööaja vähenemise tõttu saamata jäänud töötasu asendava hüvitise maksmine“.
Osamakselise töötushüvitise maksmise kestuse kohta on LGSS artikli 210 lõikes 1 sätestatud järgmiselt:
„Töötushüvitise maksmise kestuse aluseks on töötamise periood, mille eest on tehtud sissemakseid eelneva kuue aasta jooksul enne seaduses ette nähtud korras töötuna arvelevõtmist või sissemaksete tegemise kohustuse lakkamist, vastavalt järgmisele tabelile:
Sissemakseperiood (päevades)/hüvitise maksmise kestus (päevades)
360–539: 120
540–719: 180
720–899: 240
900–1079: 300
1080–1259: 360
1260–1439: 420
1440–1619: 480
1620–1799: 540
1800–1979: 600
1980–2159: 660
2160 või enam: 720“.
Osalise tööajaga töötajatele kohaldatavad õigusnormid võeti vastu kuninga 2. aprilli 1985. aasta dekreediga 625/1985, millega rakendatakse 2. augusti 1984. aasta seadus 31/1984 töötute kaitse kohta (Real Decreto 625/1985 por el que se desarrolla la Ley 31/1984, de 2 de agosto, de Protección por Desempleo;
BOE
nr 109, 7.5.1985, lk 12699; edaspidi „kuninga dekreet 625/1985“).
Kuninga dekreedi 625/1985 artikli 3 lõikes 4 on sätestatud, et kui sissemakseid on tehtud kas osalise tööaja või tööaja vähendamise korral tegelikult töötatud aja eest, siis loetakse, et iga töötatud päev on päev, mille eest on tehtud sissemakseid, ja seda olenemata tööajast.
Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimused
M. B. Espadas Recio töötas osalise tööajaga koristajana katkematult 23. detsembrist 1999 kuni 29. juulini 2013. Tema töötunnid olid jagatud järgmiselt: iga nädala esmaspäeval, kolmapäeval ja neljapäeval töötas ta 2,5 tundi ning iga kuu esimesel reedel töötas ta 4 tundi.
Pärast töösuhte lõppemist taotles M. B. Espadas Recio töötushüvitist. SPEE 30. septembri 2013. aasta otsusega määrati talle töötushüvitis 120 päevaks.
Kuna M. B. Espadas Recio leidis, et tal on õigus saada töötushüvitist 720 päeva, mitte ainult 120 päeva, esitas ta selle otsuse peale vaide.
SPEE määras 9. detsembri 2013. aasta otsusega M. B. Espadas Reciole töötushüvitise 420 päevaks. SPEE põhjendas töötushüvitise 420 päevaks määramist asjaoluga, et vastavalt LGSS artikli 210 ja kuninga dekreedi 625/1985 artikli 3 lõike 4 koostoimele tuleb osalise tööaja puhul olukorras, kus töötushüvitise maksmise periood määratakse kindlaks nende päevade alusel, mille eest on eelneva kuue aasta jooksul sissemakseid tehtud, võtta arvesse üksnes tegelikult töötatud päevi – käesoleval juhul 1387 päeva –, mitte kogu kuueaastast sissemakseperioodi.
Kuna M. B. Espadas Recio leidis, et ta tegi sissemakseid viimase kuue aasta eest tervikuna, esitas ta Juzgado de lo Social n
o
33 de Barcelonale (Barcelona töökohus nr 33, Hispaania) kaebuse, milles vaidlustas SPEE koostatud individuaalsed arvestuslehed.
M. B. Espadas Recio nõue puudutab töötushüvitise maksmise kestust, mille SPEE talle määras. Ta leiab, et kuna ta töötas kuus aastat järjest, tehes sissemakseid 30 või 31 päeva eest kuus (kokku 2160 päeva), siis on tal õigus saada töötushüvitist 720 päeva, mitte 420 päeva, nagu talle määrati, ehk kolm viiendikku maksimaalsest kestusest. Ta on seisukohal, et töötushüvitise arvutamisel mittetöötatud päevade väljajätmine põhjustab vertikaalse osalise tööajaga töötajate erinevat kohtlemist. Osalist tööaega nimetatakse „vertikaalseks“, kui osalise tööajaga töötaja töötab ainult mõnel tööpäeval nädalas, ning „horisontaalseks“, kui osalise tööajaga töötaja töötab kõikidel tööpäevadel nädalas. Käesolevas asjas töötas M. B. Espadas Recio peamiselt kolmel päeval nädalas.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et asjaomane isik on tõendanud, et ta on teinud sissemakseid töösuhte lõppemisele eelnenud viimase kuue aasta eest tervikuna, ning et igakuised sissemaksed arvutati iga kuu kogu saadud töötasu alusel (ehk 30 või 31 päeva), mitte tundide või töötatud päevade alusel. Eelotsusetaotluse esitanud kohus sedastab siiski, et vertikaalse osalise tööajaga töötaja puhul – nagu hageja – saab põhikohtuasjas kõne all olevate siseriiklike õigusnormide kohaselt arvesse võtta üksnes töötatud päevi, mitte aga kogu kuueaastast sissemakseperioodi. Seega ei võeta kohustuslike sissemaksete tegemise päevi töötushüvitise maksmise kestuse kindlaksmääramisel arvesse täies ulatuses.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et tegelikult seatakse see töötajate kategooria topelt ebasoodsamasse olukorda, kuna põhimõtet
pro rata temporis
kohaldatakse vertikaalse osalise tööajaga tööaja puhul kaks korda: esiteks toob osalise tööajaga töö tõttu saadav väiksem kuutöötasu kaasa proportsionaalsemalt väiksema töötushüvitise ja teiseks on hüvitise maksmise kestus lühem, sest arvesse võetakse ainult töötatud päevad, kuigi sissemakseperiood on pikem.
Seevastu teistel töötajatel, kes töötavad horisontaalse osalise tööajaga (töötamine kõikidel tööpäevadel) või täistööajaga (sõltumata töötundide jaotusest nädalas), on õigus saada töötushüvitist perioodi eest, mis arvutatakse kõikide sissemaksete tegemise päevade alusel.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et on tuvastatud, et põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid puudutavad oluliselt rohkem naisi kui mehi.
Neil asjaoludel otsustas Juzgado de lo Social n
o
33 de Barcelona (Barcelona töökohus nr 33) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [10. juuni 2010. aasta] kohtuotsusest Bruno jt (
C‑395/08 ja C‑396/08
,
EU:C:2010:329
) tuleneva lähenemisviisi alusel tuleb [raamkokkuleppe] klauslit 4 tõlgendada nii, et see on kohaldatav sellise osamakselise töötushüvitise suhtes, nagu on ette nähtud [LGSSi] artiklis 210, mida rahastatakse ainuüksi töötaja ja tema tööandjate tehtud sissemaksetest ja mis arvutatakse töötamise perioodi alusel, mille eest on tehtud sissemakseid eelneva kuue aasta jooksul enne seaduses ette nähtud korras töötuna arvelevõtmist?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, kas [10. juuni 2010. aasta] kohtuotsusest Bruno jt (
C‑395/08 ja C‑396/08
,
EU:C:2010:329
) tuleneva lähenemisviisi alusel tuleb [raamkokkuleppe] klauslit 4 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm, mis sarnaselt [kuninga dekreedi 625/1985] artikli 3 lõikega 4, millele viitab [LGSSi] 7. täiendava sätte lõike 1 punkt 4, ei võta vertikaalse osalise tööajaga töötamise korral (töötatakse ainult kolm päeva nädalas) töötushüvitise maksmise kestuse arvutamisel arvesse mittetöötatud päevi, vaatamata sellele, et selliste päevade eest tehti sissemakseid, ning selle tõttu määratakse töötushüvitis lühemaks perioodiks?
3.
Kas [direktiivi 79/7] artiklis 4 kehtestatud otsese või kaudse soolise diskrimineerimise keeldu tuleb tõlgendada nii, et see keelab või sellega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm, mis sarnaselt [kuninga dekreedi 625/1985] artikli 3 lõikega 4 ei võta vertikaalse osalise tööajaga töötamise korral (töötatakse ainult kolm päeva nädalas) sissemaksete tegemise päevadena arvesse mittetöötatud päevi ning selle tõttu määratakse töötushüvitis lühemaks perioodiks?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas raamkokkuleppe klausli 4 punkt 1 on kohaldatav sellise osamakselise töötushüvitise suhtes, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
Sellega seoses on Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tulenevalt raamkokkuleppe klausli 4 punktis 1 sätestatud keeld kohelda töötingimuste osas osalise töötajaga töötajaid vähem soodsalt kui sarnaseid täistööajaga töötajaid pelgalt seetõttu, et nad töötavad osalise tööajaga, välja arvatud juhul, kui erinevaks kohtlemiseks on objektiivsed põhjused (kohtuotsus, 13.7.2017, Kleinsteuber,
C‑354/16
,
EU:C:2017:539
, punkt
).
Lisaks on Euroopa Kohus otsustanud, et esiteks on raamkokkuleppe preambulis märgitud, et „[t]õdedes, et riiklik sotsiaalkindlustus on liikmesriikide otsustada, käsitleb käesolev kokkulepe osalise tööajaga töötajate töötingimusi“ (kohtuotsus, 14.4.2015, Cachaldora Fernández,
C‑527/13
,
EU:C:2015:215
, punkt
).
Teiseks on Euroopa Kohus tõdenud, et mõiste „töötingimused“ alla kuuluvad raamkokkuleppe mõttes pensionid, mille aluseks on töötaja ja tööandja vaheline töösuhe, kuid mitte pensionid, mis põhinevad riiklikul sotsiaalkindlustusel, ehk pensionid, mis sõltuvad rohkem sotsiaalsetest kaalutlustest kui töösuhtest (kohtuotsused, 22.11.2012, Elbal Moreno,
C‑385/11
,
EU:C:2012:746
, punkt
, ja 14.4.2015, Cachaldora Fernández,
C‑527/13
,
EU:C:2015:215
, punkt
).
Käesolevas asjas ilmneb Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et kuigi põhikohtuasjas kõne all olevat hüvitist rahastatakse täielikult töötaja ja tööandja sissemaksetest, tasutakse neid sissemakseid siseriikliku õiguse alusel ja seetõttu ei ole nende aluseks töötaja ja tööandja kokkulepe. Seega, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 38 märkis, sarnaneb selline süsteem pigem riiklikult hallatavale sotsiaalkindlustusskeemile eelmises punktis viidatud kohtupraktika mõttes. Järelikult ei kuulu asjaomased hüvitised mõiste „töötingimus“ alla.
Seega tuleb esimesele küsimusele vastata, et raamkokkuleppe klausli 4 punkt 1 ei ole kohaldatav sellisele osamakselisele töötushüvitisele, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
Teine küsimus
Esimesele küsimusele antud vastust arvestades ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
Kolmas küsimus
Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 79/7 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis jätavad vertikaalse osalise tööaja puhul mittetöötatud päevad välja nende päevade arvestusest, mille eest on tehtud sissemakseid, ning mille tagajärjel lüheneb töötushüvitise maksmise periood, juhul kui on tuvastatud, et enamik vertikaalse osalise tööajaga töötajatest on naised, keda sellised siseriiklikud meetmed ebasoodsalt mõjutavad.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb meenutada, et kuigi on selge, et liidu õigus ei mõjuta liikmesriikide pädevust oma sotsiaalkindlustussüsteemide korraldamisel ja juhul, kui liidu tasandil ühtlustamine puudub, määratakse sotsiaalkindlustushüvitiste andmise tingimused kindlaks iga liikmesriigi õigusaktidega, peavad liikmesriigid selle pädevuse kasutamisel siiski järgima liidu õigust (kohtuotsused, 16.5.2006, Watts,
C‑372/04
,
EU:C:2006:325
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 5.11.2014, Somova,
C‑103/13
,
EU:C:2014:2334
, punktid
–
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seoses küsimusega, kas niisuguse õigusnormiga, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kaasneb naiste kaudne diskrimineerimine, nagu arvab eelotsusetaotluse esitanud kohus, tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et kaudse diskrimineerimisega on tegemist sellise siseriikliku meetme kohaldamise puhul, mis on küll sõnastatud neutraalselt, kuid seab reaalselt ebasoodsamasse olukorda palju suuremal hulgal naisi kui mehi (kohtuotsused, 20.10.2011, Brachner,
C‑123/10
,
EU:C:2011:675
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 22.11.2012, Elbal Moreno,
C‑385/11
,
EU:C:2012:746
, punkt
).
Käesolevas asjas tuleb märkida, et põhikohtuasjas kõne all olev siseriiklik õigusnorm on kohaldatav osalise tööajaga töötajate rühmale, mille valdava enamiku moodustavad eelotsusetaotluse esitanud kohtu tuvastatud asjaolude kohaselt naistöötajad. Niisiis tuleb esitatud küsimusele vastata nendele kaalutlustele tuginedes.
Siinjuures on oluline täpsustada, et põhikohtasjas käsitletav kohtuasi erineb kohtuasjast, milles tehti 14. aprilli 2015. aasta otsus Cachaldora Fernández (
C‑527/13
,
EU:C:2015:215
), kus Euroopa Kohus jõudis järeldusele, et asjasse puutuvad õigusnormid, mis puudutasid püsiva täieliku töövõimetuse pensioni arvutamise baassumma kindlaksmääramist, ei olnud diskrimineerivad direktiivi 79/7 artikli 4 lõike 1 tähenduses. Euroopa Kohus leidis nimelt selles kohtuotsuses esiteks, et tal ei ole veenvaid statistilisi andmeid selle kohta, kui palju osalise tööajaga töötajaid olid sissemaksete tegemise katkestanud või kas see rühm koosnes peamiselt naistest (vt selle kohta kohtuotsus, 14.4.2015, Cachaldora Fernández,
C‑527/13
,
EU:C:2015:215
, punkt
), ning teiseks, et asjaomane meede on juhuslik, kuna mõned osalise tööajaga töötajad – rühm, kelle jaoks oli kõnealune meede väidetavalt ebasoodsam – võisid selle meetme kohaldamisest isegi kasu saada.
Täiendavalt asjaolule, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud statistilistele andmetele ei ole käesolevas asjas vastu vaieldud, tuleneb Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust selgelt, et põhikohtuasjas kõne all olev siseriiklik meede mõjutab ebasoodsalt kõiki vertikaalse osalise tööajaga töötajaid, kes asjaomase siseriikliku meetme kohaldamisalasse kuuluvad, kuna selle meetme tõttu on periood, mil neil on õigus saada töötushüvitist, lühem võrreldes perioodiga, mis määratakse horisontaalse osalise tööajaga töötajatele. Peale selle on tuvastatud, et ükski siia rühma kuuluv töötaja ei saa selle meetme kohaldamisest kasu.
Lisaks täpsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus põhikohtuasjas, et osalist tööaega käsitlevad statistilised andmed hõlmavad ühtemoodi kõiki osalise tööajaga töötajaid, olenemata sellest, kas nende tööaja korraldus on horisontaalne või vertikaalne. Seega märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kuigi 70–80% vertikaalse osalise tööajaga töötajatest on naised, on sama suhtarv ka horisontaalse osalise tööajaga töötajate hulgas. Nende andmete alusel on võimalik teha järeldus, et põhikohtuasjas kõne all olev siseriiklik meede mõjutab ebasoodsalt palju rohkem naisi kui mehi.
Neil asjaoludel tuleb järeldada, et selline meede, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kujutab endast naiste erinevat kohtlemist käesoleva kohtuotsuse punktis [38] meenutatud kohtupraktika tähenduses.
Sellist laadi meede on direktiivi 79/7 artikli 4 lõikega 1 vastuolus, välja arvatud juhul, kui seda põhjendavad objektiivsed asjaolud, millel puudub igasugune seos soolise diskrimineerimisega. See on nii juhul, kui valitud vahendid teenivad sotsiaalpoliitika õiguspärast eesmärki ning on nimetatud eesmärgi saavutamiseks sobivad ja vajalikud (vt selle kohta kohtuotsus, 22.11.2012, Elbal Moreno,
C‑385/11
,
EU:C:2012:746
, punkt
).
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et kuigi eelotsusetaotlus ei sisalda ühtegi viidet põhikohtuasjas kõne all oleva meetmega taotletava eesmärgi kohta, väitis Hispaania Kuningriik kohtuistungil, et „sotsiaalkindlustusskeemi panustamise“ põhimõte põhjendab tuvastatud erinevat kohtlemist. Seega, kuna õigus töötushüvitisele ja selle hüvitise maksmise aeg põhineb ainult perioodil, mille jooksul töötaja töötas või oli sotsiaalkindlustussüsteemis kindlustatud, siis tuleb proportsionaalsuse põhimõtte järgimiseks võtta arvesse üksnes päevi, mil tegelikult töötati.
Kuigi lõpuks on liikmesriigi kohtu ülesanne hinnata, kas liikmesriigi seadusandja taotles just seda eesmärki, olgu siinkohal vaid märgitud, et põhikohtuasjas kõne all olev siseriiklik meede ei näi olevat sobiv meede, millega oleks tagatud seos, mis Hispaania valitsuse hinnangul peab olema töötaja tehtud sissemaksete ja nende õiguste vahel, mis ta võib töötushüvitisega seoses saada.
Nimelt, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 59 märkis, saab vertikaalse osalise tööajaga töötaja, kes on teinud sissemakseid aasta iga kuu iga päeva eest, töötushüvitist lühemal perioodil kui täistööajaga töötaja, kes on teinud samasuguseid sissemakseid. Seega ei ole Hispaania valitsuse viidatud seos esimesena nimetatud töötaja puhul ilmselgelt tagatud.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 58 märkis, on võimalik selline seos tagada, kui liikmesriigi ametiasutused võtavad vertikaalse osalise tööajaga töötajate puhul arvesse muid asjaolusid, näiteks perioodi, mille jooksul asjaomased töötajad ja nende tööandjad on teinud sissemakseid, nende sissemaksete kogusummat või töötundide koguarvu, arvestades, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu toodud selgituste kohaselt võetakse neid asjaolusid arvesse kõigi horisontaalse tööaja korraldusega töötajate puhul, olenemata sellest, kas nad töötavad täistööajaga või osalise tööajaga.
Kõigist neist kaalutlustest lähtudes tuleb kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 79/7 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis jätavad vertikaalse osalise tööaja puhul mittetöötatud päevad välja nende päevade arvestusest, mille eest on tehtud sissemakseid, ning mille tagajärjel lüheneb töötushüvitise maksmise periood, juhul kui on tuvastatud, et enamik vertikaalse osalise tööajaga töötajatest on naised, keda sellised õigusnormid ebasoodsalt mõjutavad.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:

1.
Nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta lisas toodud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe, mis on sõlmitud 6. juunil 1997, klausli 4 punkt 1 ei ole kohaldatav sellisele osamakselisele töötushüvitisele, nagu on kõne all põhikohtuasjas.

2.
Nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis jätavad vertikaalse osalise tööaja puhul mittetöötatud päevad välja nende päevade arvestusest, mille eest on tehtud sissemakseid, ning mille tagajärjel lüheneb töötushüvitise maksmise periood, juhul kui on tuvastatud, et enamik vertikaalse osalise tööajaga töötajatest on naised, keda sellised õigusnormid ebasoodsalt mõjutavad.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.