CELEX: 62018CJ0579
Eelotsusetaotlus
Aktsiis
Direktiiv 2008/118/EÜ
Artiklid 8 ja 38
Kauba liikmesriigi territooriumile ebaseaduslikult toomise järel aktsiisi maksma kohustatud isik
Mõiste
Äriühing, kellel lasub tsiviilõiguslik vastutus oma juhataja poolt toime pandud rikkumise eest

Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (
ELT 2013, L 269, lk 1
, edaspidi „tolliseadustik“), artikli 79 tõlgendamist.
See taotlus esitati kohtuvaidluses, mille pooled on ühelt poolt Ministère public (prokuratuur, Belgia) ja Ministre des Finances du Royaume de Belgique (Belgia Kuningriigi rahandusminister) ning teiselt poolt QC ja äriühing Comida paralela 12 (edaspidi „Comida paralela“) ning milles käsitletakse aktsiisi maksma kohustatud isiku kindlaks määramist juhul, kui kaup on Belgia territooriumile toodud ebaseaduslikult.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Tolliseadustiku artikli 79 lõikes 1 on määratletud mõiste „rikkumisest tulenev tollivõlg“, selle artikli lõikes 2 on kindlaks määratud tollivõla tekkimise aeg ning lõigetes 3 ja 4 isik, kes on võlgnik.
Nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/118/EÜ, mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12/EMÜ (
ELT 2009, L 9, lk 12
), artiklis 8 on sätestatud:
„1.   Sissenõutavaks muutunud aktsiisi maksmise eest vastutab järgmine isik:
a)
artikli 7 lõike 2 punktis a osutatud aktsiisikauba väljumisel aktsiisi peatamise korra alt:
i)
volitatud laopidaja, registreeritud kaubasaaja või mis tahes muu isik, kes vabastab aktsiisikauba aktsiisi peatamise korrast või kelle nimel seda tehakse, ning eeskirjadevastasel väljumisel maksulaost mis tahes muu isik, kes on nimetatud väljumisse kaasatud;
ii)
kui aktsiisikauba liikumisel aktsiisi peatamise korra alusel on toimunud artikli 10 lõigetes 1, 2 ja 4 määratletud eeskirjade rikkumine: volitatud laopidaja, registreeritud kaubasaatja või mis tahes muu isik, kes esitas vastavalt artikli 18 lõigetele 1 ja 2 aktsiisi maksmise tagatise, või mis tahes isik, kes on kaasatud eeskirjadevastasesse väljumisse ning kes oli või oleks pidanud olema teadlik, et väljumine on eeskirjadevastane;
b)
artikli 7 lõike 2 punktis b osutatud aktsiisikauba valdamise puhul: aktsiisikaupa valdav isik ja mis tahes muu isik, kes on aktsiisikauba valdamisse kaasatud;
[…]
2.   Kui ühest aktsiisivõlast tuleneva maksusumma maksmise eest vastutab mitu isikut, vastutavad nad selle eest solidaarselt.“
Selle direktiivi artiklis 33 on ette nähtud:
„1.   Ilma et see piiraks artikli 36 lõike 1 kohaldamist, juhul kui aktsiisikaupa, mis on ühes liikmesriigis juba tarbimisse lubatud, vallatakse kaubanduslikel eesmärkidel teises liikmesriigis seal tarnimiseks või kasutamiseks, maksustatakse see kaup aktsiisiga ning aktsiis muutub sissenõutavaks kõnealuses teises liikmesriigis.
Käesoleva artikli tähenduses on „valdamine kaubanduslikel eesmärkidel“ aktsiisikauba valdamine muu isiku kui eraisiku poolt või eraisiku poolt muul eesmärgil kui oma tarbeks ning mida ta ise veab vastavalt artiklile 32.
2.   Kohaldatavateks aktsiisi sissenõutavuse tingimusteks ja aktsiisimääraks on need tingimused ja see määr, mida kohaldatakse kuupäeval, mil aktsiis muutub kõnealuses teises liikmesriigis sissenõutavaks.
3.   Sissenõutavaks muutunud aktsiisi maksmise eest vastutab sõltuvalt lõikes 1 nimetatud juhtumist kas isik, kes kaupa tarnib või kelle valduses on tarnimiseks mõeldud kaup või kellele kaup teises liikmesriigis tarnitakse.
4.   Ilma et see piiraks artikli 38 kohaldamist, kui ühes liikmesriigis juba tarbimisse lubatud aktsiisikaup liigub ühenduse piires kaubanduslikel eesmärkidel, ei käsitata seda kuni sihtliikmesriiki jõudmiseni nendel eesmärkidel valdamisena tingimusel, et kauba liikumisel järgitakse artiklis 34 sätestatud formaalsusi.
[…]“.
Kõnealuse direktiivi artikli 38 lõike 3 kohaselt „[maksab] aktsiisi […] isik, kes tagas selle maksmise vastavalt artikli 34 lõike 2 punktile a või artikli 36 lõike 4 punktile a, ja mis tahes isik, kes oli kaasatud eeskirjade rikkumisse“.
Belgia õigus
Vastavalt 18. juuli 1977. aasta üldise tolli- ja aktsiisiseaduse (loi générale sur les douanes et accises,
Moniteur belge
, 21.9.1977, edaspidi „üldine tolli- ja aktsiisiseadus“) artiklile 265 „[lasub] füüsilistel või juriidilistel isikutel […] solidaarne tsiviilõiguslik vastutus trahvide ja kohtukulude eest, mis tulenevad nende töötajate või juhtivtöötajate, juhatajate või likvideerijate suhtes tolli- ja aktsiisiõigusnormide alusel tehtud kohtuotsustest, millega need isikud on vastava ametikoha täitjana toimepandud rikkumistes süüdi mõistetud“.
Selle seaduse artiklis 266 on sätestatud, et „kui erinormides ei ole sätestatud teisiti ja arvestamata riigi tuludesse laekuvaid trahve ja konfiskeeritud vara, vastutavad süüteo täideviijad, süüteole kaasaaitajad ning rikkumise eest vastutavad isikud solidaarselt nende tolli- ja muude maksude ja võimalike viiviste tasumise eest, mis pettuse tõttu ei laekunud riigi tuludesse“.
Vastavalt 22. detsembri 2009. aasta seadusele aktsiisi üldise korra kohta (loi relative au régime général d’accise,
Moniteur belge
, 31.12.2009) on selle seadusega kehtestatud aktsiisi üldine kord, „kui [üldise tolli- ja aktsiisiseaduse] sätetest ei tulene teisiti“.
Sama seadus täpsustab, et seoses aktsiisikauba liikumisega Belgias toime pandud eeskirjade rikkumise korral on aktsiisi maksma kohustatud isik „füüsiline või juriidiline isik, kes on taganud aktsiisi tasumise […] või mis tahes isik, kes osales eeskirjade rikkumises“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Comida Paralela on Hispaania õiguse alusel asutatud äriühing, mille tegevusala on jookide müük. QC on selle äriühingu juhataja.
Seda äriühingut ja QC-d süüdistatakse selles, et aastatel 2012 ja 2013 tõi ta ebaseaduslikult Belgia territooriumile jooke, mis olid juba teises liikmesriigis tarbimiseks ringlusse lubatud, ilma et selle kaubaga oleks kaasas olnud lihtsustatud saatedokumenti või tagatissertifikaati ning jättes tasumata aktsiisi ja pakendiaktsiisi.
Tribunal correctionnel de Liège (Liège’i kriminaalkohus, Belgia) mõistis oma 18. mai 2017. aasta otsusega Comida paralelalt ja QC-lt solidaarselt välja aktsiisi, eriaktsiisi ja pakendiaktsiisi koos viivisega ning kohustas neid konfiskeerimiseks esitama „pettusega imporditud“ joogid või maksma nende väärtuse. See kohus määras samuti isiklikult Comida paralelale trahvi. Nimetatud äriühing esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
Viimati nimetatud kohtu 17. septembri 2018. aasta otsusega mõisteti Comida paralela kriminaalasjas õigeks põhjendusel, et see oli üksnes variettevõtja, mis võimaldas QC-l ainult enda huvides pettust toime panna. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on täpsustanud, et Belgia õigusnormide kohaselt ei saa juriidilisel isikul tekkida karistusõiguslik vastutus teo eest, mille on toime pannud selle isiku struktuuriüksus oma ametikohustuste täitmise raames, juhul kui see tegu pandi toime üksnes struktuuriüksuse huvides ja juriidilise isiku kahjuks.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski, et vaatamata Comida paralela õigeksmõistmisele kriminaalmenetluses, lasub tal üldise tolli- ja aktsiisiseaduse artiklite 265 ja 266 alusel tsiviilõiguslik vastutus solidaarvõlgnikuna tollivõlast tuleneva maksusumma tasumise eest. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et tolliseadustikuga on vastuolus see, kui äriühing peab tasuma niisugusest tollivõlast tuleneva maksusumma, mis tekkis selle tõttu, et selle äriühingu ärijuht tõi ebaseaduslikult Belgia territooriumile teisest liidu liikmesriigist pärit kauba.
Neil asjaoludel otsustas Cour d’appel de Liège (Liège’i apellatsioonikohus, Belgia) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas see, kui liikmesriigi õigusnormid, mis on sätestatud [üldise tolli- ja aktsiisiseaduse] artiklis 266, muudavad kauba, millelt tuleb tasuda imporditollimaksu, ebaseaduslikult liidu territooriumile toomise korral isiku, kellel lasub tsiviilvastutus õigusrikkuja eest, kelle toime pandud rikkumises see tsiviilvastutuse kandja ei ole ise osalenud, sellest rikkumisest tuleneva tollivõla osas solidaarvõlgnikuks, on või ei ole vastuolus [tolliseadustiku] artikliga 79?“
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
Belgia valitsus leiab, et käesolev eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu esiteks seetõttu, et põhikohtuasja vaidluse lahendamise seisukohalt ei ole esitatud küsimus asjakohane, ja teiseks seetõttu, et vaidluse faktiline ja õiguslik raamistik ning eelotsusetaotluse esitamise põhjused ei ole esitatud piisavalt täpselt.
Siinkohal tuleb kõigepealt tähelepanu juhtida sellele, et kehtib eeldus, et liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimused on asjakohased (vt selle kohta 10. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Wightman jt,
C‑621/18
,
EU:C:2018:999
, punkt
). Seega on Euroopa Kohus siis, kui küsimused on esitatud liidu õiguse tõlgendamise kohta, üldjuhul kohustatud otsuse tegema (vt selle kohta 7. veebruari 2019. aasta kohtuotsus Escribano Vindel,
C‑49/18
,
EU:C:2019:106
, punkt
).
Niisiis on üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval liikmesriigi kohtul õigus kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata eelotsuse vajalikkust kohtuasjas otsuse tegemiseks ning Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust (vt selle kohta 7. veebruari 2019. aasta kohtuotsus Escribano Vindel,
C‑49/18
,
EU:C:2019:106
, punkt
).
Siiski võib Euroopa Kohus liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotluse vastuvõetamatuna läbi vaatamata jätta juhul, kui on ilmne, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (10. detsembri 2018. aasta kohtuotsus Wightman jt,
C‑621/18
,
EU:C:2018:999
, punkt
).
Kuna aga liikmesriigi kohtud ja Euroopa Kohus teevad eelotsusemenetluses omavahel koostööd, siis ei ole liikmesriigi kohtu poolt vajalike faktiliste asjaolude esitamata jätmise tagajärg tingimata eelotsusetaotluse vastuvõetamatus, kui vaatamata puudustele leiab Euroopa Kohus toimikumaterjalide põhjal, et ta saab anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse (27. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Audace jt,
C‑114/15
,
EU:C:2016:813
, punkt
).
Lisaks tuleb märkida, et Euroopa Kohus ei ole kindlasti pädev vastama eelotsuse küsimusele, kui on ilmne, et liidu õigusnorm, mille tõlgendamist taotletakse, ei ole kohaldatav (vt eeskätt 1. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Woningstichting Sint Servatius,
C‑567/07
,
EU:C:2009:593
, punkt
). Siiski võib Euroopa Kohtul eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmise eesmärgil olla vaja võtta arvesse selliseid liidu õigusnorme, millele liikmesriigi kohus ei ole oma küsimuses viidanud (13. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus M. ja S.,
C‑303/15
,
EU:C:2016:771
, punkt
, ja 16. mai 2019. aasta kohtuotsus Plessers,
C‑509/17
,
EU:C:2019:424
, punkt
).
Esiteks tuleb seoses küsimusega, kas eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotletud tõlgendusel on seos põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, Belgia valitsuse ja Euroopa Komisjoni eeskujul tõdeda, et vaieldamatult ei ole tolliseadustik, mille tõlgendamist taotletakse, kohaldatav, kuna ebaseaduslikult Belgia territooriumile toodud kaup oli teises liikmesriigis juba tarbimiseks ringlusse lubatud.
Siiski nähtub teabest, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus edastas Euroopa Kohtule, et kohtuotsuses kohustati Comida paralelat ja QC-d tasuma aktsiisi, mitte tollimaksu, kuna tegemist on kaubaga, mis toodi ebaseaduslikult liikmesriigi territooriumile pärast seda, kui see oli teises liikmesriigis juba tarbimiseks ringlusse lubatud. Seega võib eelotsusetaotlusest järeldada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotletud tõlgendus puudutab direktiivi 2008/118.
Teiseks tuleb seoses sellega, kuidas eelotsusetaotluse esitanud kohus on esitanud faktilise ja õigusliku raamistiku, tõdeda, et kõik märkusi esitanud pooled olid suutelised ära tundma õigusküsimuse, mille see kohus on esitanud. Samuti olgu öeldud, et isegi kui eelotsusetaotluses on jäetud esitamata õiguslik raamistik kui selline, on seal siiski esitatud kohaldatavate liikmesriigi õigusnormide sisu. Euroopa Kohtu käsutuses on seega piisavalt faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik vastus.
Eeltoodut arvestades tuleb järeldada, et eelotsusetaotlus on vastuvõetav.
Eelotsuse küsimuse analüüs
Oma küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada tolliseadustikku.
Ent nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 23 ja 24, tõlgendaks Euroopa Kohus selle küsimuse alusel niisugust liidu õigusnormi, mis ei reguleeri põhikohtuasja asjaolusid.
Seega peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimuse tarviliku vastuse andmise kaalutlusel ümber sõnastama (vt selle kohta 16. mai 2019. aasta kohtuotsus Plessers,
C‑509/17
,
EU:C:2019:424
, punkt
).
Seoses sellega tuleb märkida, et kuigi see küsimus ei viita sõnaselgelt direktiivi 2008/118 artiklitele 8 ja 38, on need sätted ühes liikmesriigis juba tarbimiseks ringlusse lubatud kauba ebaseaduslikult teise liikmesriigi territooriumile toomise tõttu sissenõutavaks muutunud aktsiisi maksmise eest vastutavaid isikuid puudutavas osas asjakohased eelotsusetaotluse esitanud kohtule vastuse andmisel.
Neil asjaoludel tuleb esitatud küsimus ümber sõnastada nii, et sellega soovitakse sisuliselt teada, kas direktiivi 2008/118 artikleid 8 ja 38 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt on aktsiisiga maksustatava kauba, mis on mõnes teises liikmesriigis juba tarbimiseks ringlusse lubatud, ebaseadusliku liikmesriigi territooriumile toomise korral aktsiisi maksmise seisukohalt solidaarvõlgnik juriidiline isik, kes vastutab enda ärijuhi toime pandud süütegude eest.
Selle kohta tuleb esiteks märkida, et direktiivi 2008/118 5. jagu, mis koosneb ainult artiklist 38, käsitleb aktsiisikauba liikumisel toime pandud eeskirjade rikkumisi. Selle direktiivi artikli 38 lõike 3 kohaselt „[maksab] aktsiisi […] isik, kes tagas selle maksmise vastavalt artikli 34 lõike 2 punktile a või artikli 36 lõike 4 punktile a, ja mis tahes isik, kes oli kaasatud eeskirjade rikkumisse“.
Nagu komisjon rõhutab, ei olnud põhikohtuasja puhul Belgia territooriumile toodud kaubaga kaasas ühtegi tagatissertifikaati, mistõttu on võimatu nõuda aktsiisi tasumist tagatise andjalt direktiivi 2008/118 artikli 34 või artikli 36 tähenduses.
Teiseks tuleb nentida, et sõnastus „mis tahes isik, kes oli kaasatud eeskirjade rikkumisse“, mida liidu seadusandja on selle direktiivi artikli 38 lõikes 3 kasutanud, ei võimalda välistada, et nii äriühingut kui ka selle juhti saab lugeda eeskirjade rikkumisse kaasatuks, mistõttu nad vastutavad aktsiisi maksmise eest solidaarselt.
Ühelt poolt ei välista mõiste „isik“ kasutamine ilma muu täpsustuseta esmapilgul seda, et silmas on peetud ka juriidilist isikut. Samuti võimaldab umbmäärane määratlus „mis tahes“ hõlmata olukorda, kus samasse eeskirjade rikkumisse on kaasatud mitu isikut.
Seda sõnasõnalist tõlgendust, mille kohaselt on aktsiisi maksmisel solidaarvõlgnik juriidiline isik – võimalik, et koos teiste isikutega, kes on kaasatud samasse eeskirjade rikkumisse –, kinnitab direktiivi 2008/118 artikkel 8, milles on määratletud isikud, kes vastutavad sissenõutavaks muutunud aktsiisi maksmise eest. Selle artikli lõige 2 näeb nimelt ette, et kui ühest aktsiisivõlast tuleneva maksusumma maksmise eest vastutab mitu isikut, vastutavad nad selle eest solidaarselt.
Sellist tõlgendust toetavad ka direktiivi 2008/118 ettevalmistavad materjalid. Nagu komisjon märgib, oli selle direktiivi esialgses eelnõus aktsiisi tasumise eest vastutavate isikute loetelu, puhuks kui kaup tuuakse liikmesriigi territooriumile ebaseaduslikult, piiratud ainult isikutega, kes on taganud selle maksu tasumise. Euroopa Liidu Nõukogu soovis siiski laiendada seda loetelu „eeskirjade rikkumisse kaasatud isikutele“, nagu nähtub selle direktiivi artikli 38 lõikest 3. Seda sõnastust kasutades soovis liidu seadusandja seega määratleda laialt need isikud, kes võivad olla kohustatud aktsiisi maksma eeskirjade rikkumise korral, ja teha seda nii, et nende maksude sissenõudmine oleks tagatud võimalikult hästi.
Teisalt on oluline kindlaks teha, kas direktiivi 2008/118 artikli 38 lõikes 3 sätestatud tingimus, mis puudutab „eeskirjade rikkumisse kaasatust“, võimaldab hõlmata juriidilist või füüsilist isikut ainuüksi seetõttu, et ta on käsundiandja.
Seoses sellega tuleb rõhutada, et direktiivi 2008/118 artikli 8 lõike 1 punkti a alapunktis ii on aktsiisi peatamise protseduurile suunatud aktsiisikauba ebaseadusliku väljaviimise korral ette nähtud, et aktsiisi maksmise eest vastutab mis tahes isik, kes on kaasatud eeskirjadevastasesse väljaviimisse ning kes oli või oleks pidanud olema teadlik, et väljaviimine on eeskirjadevastane. Ent seda teist tingimust, mis on samastatav nõudega, et esinema peab tahtlus, ei ole liidu seadusandja kasutanud selle direktiivi artikli 38 lõikes 3.
Seega võimaldab see, et direktiivi 2008/118 artikli 38 lõike 3 sõnastuses on täpsustamata mõiste „isik, kes on kaasatud eeskirjade rikkumisse“, lugeda juriidiline isik aktsiisi maksmise eest vastutavaks isikuks füüsilise isiku tegude tõttu, kui viimati nimetatu tegutses esimesena nimetatud alluvana.
Seega nähtub eelotsusetaotlusest, et põhikohtuasja puhul mõjutab asjaolu, et QC tegutses enda huvides ja oma tööandja kahjuks, põhikohtuasja üksnes karistusõiguslikust, mitte aga tsiviilõiguslikust aspektist. Lisaks ei ole vaidlust selle üle, et QC tegutses ettevõtja põhikirjajärgse tegevusala raames.
Nagu rõhutab Belgia valitsus, tuleb igal juhul direktiivi 2008/118 artikliga 33 kehtestatud kohustusi arvestades pidada „isikuks, kes on kaasatud eeskirjade rikkumisse“ selle direktiivi artikli 38 tähenduses sellist äriühingut, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis jätab täitmata ette nähtud formaalsused.
Neil asjaoludel tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2008/118 artiklit 38 koostoimes selle direktiivi artikli 8 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt on aktsiisiga maksustatava kauba, mis on mõnes teises liikmesriigis juba tarbimiseks ringlusse lubatud, ebaseadusliku liikmesriigi territooriumile toomise korral aktsiisi maksmise seisukohalt solidaarvõlgnik juriidiline isik, kes vastutab enda ärijuhi toime pandud süütegude eest.
Selline tõlgendus ei mõjuta võimalust, mis võib olla ette nähtud liikmesriigi õiguses, et aktsiisi maksmise seisukohalt solidaarvõlgnikuks loetud käsundiandja võib esitada regressinõude oma alluva vastu, kes on tunnistatud karistusõiguslikult vastutavaks asjaomase olukorra eest.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:

Nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/118/EÜ, mis käsitleb aktsiisi üldist korda ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 92/12/EMÜ, artiklit 38 koostoimes selle direktiivi artikli 8 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt on aktsiisiga maksustatava kauba, mis on mõnes teises liikmesriigis juba tarbimiseks ringlusse lubatud, ebaseadusliku liikmesriigi territooriumile toomise korral aktsiisi maksmise seisukohalt solidaarvõlgnik juriidiline isik, kes vastutab enda ärijuhi toime pandud süütegude eest.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.