CELEX: 62017CJ0145
Apeliacinis skundas
Dempingas
Tam tikros importuojamos Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš Malaizijos siunčiamos geležinės arba plieninės tvirtinimo detalės
Pasaulio prekybos organizacijoje (PPO) sudaryto antidempingo susitarimo pažeidimas
Surinktų galutinių antidempingo muitų panaikinimas
Negaliojimas atgaline data
SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa
Konkrečiai susijęs asmuo
Reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinamųjų priemonių

Apeliaciniame skunde
Internacional de Productos Metálicos SA
prašo panaikinti 2017 m. sausio 25 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį Internacional de Productos Metálicos / Komisija (
T‑217/16
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2017:37
, toliau – skundžiama nutartis), kuria šis teismas atmetė jos ieškinį dėl 2016 m. vasario 26 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2016/278, kuriuo panaikinamas galutinis antidempingo muitas, kuris buvo nustatytas tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos kilmės geležinėms arba plieninėms tvirtinimo detalėms ir kurio taikymas buvo išplėstas tam tikroms iš Malaizijos siunčiamoms importuojamoms geležinėms arba plieninėms tvirtinimo detalėms, deklaruojamoms arba nedeklaruojamoms kaip Malaizijos kilmės (
OL L 52, 2016, p. 24
, toliau – ginčijamas reglamentas), 2 straipsnio panaikinimo.
Teisinis pagrindas
1994 m. gruodžio 22 d. Sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu (
OL L 336, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 80) Europos Sąjungos Taryba patvirtino 1994 m. balandžio 15 d. Marakeše pasirašytą Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) steigimo sutartį ir šios sutarties 1–3 prieduose esančius susitarimus, tarp kurių yra 1994 m. Bendrasis susitarimas dėl muitų tarifų ir prekybos (
OL L 336, 1994, p. 11
) ir Sutartis dėl 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VI straipsnio įgyvendinimo (
OL L 336, 1994, p. 103
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 189, toliau – PPO antidempingo susitarimas).
2009 m. sausio 26 d. Taryba priėmė Reglamentą (EB) Nr. 91/2009, kuriuo tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos kilmės geležinėms arba plieninėms tvirtinimo detalėms nustatomas galutinis antidempingo muitas (
OL L 29, 2009, p. 1
).
2011 m. liepos 28 d. PPO ginčų sprendimo taryba (toliau – GST) patvirtino apeliacinio komiteto ataskaitą ir šia ataskaita iš dalies pakeistą specialiosios grupės ataskaitą byloje „Europos Bendrijos. Galutinės antidempingo priemonės, taikomos tam tikroms geležinėms ir plieninėms tvirtinimo detalėms iš Kinijos“ (WT/DS 397). Šiose ataskaitose, be kita ko, konstatuota, kad Europos Sąjunga veikė nesilaikydama tam tikrų PPO antidempingo susitarimo nuostatų.
Priėmus šį GST sprendimą, 2012 m. spalio 4 d. Taryba priėmė Įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 924/2012, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 91/2009 (
OL L 275, 2012, p. 1
); juo, be kita ko, buvo sumažintas pastarajame reglamente numatytas antidempingo muitas.
2011 m. liepos 18 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 723/2011, kuriuo išplečiamas galutinio antidempingo muito, nustatyto Reglamentu Nr. 91/2009 tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos kilmės geležinėms arba plieninėms tvirtinimo detalėms, taikymas tam tikroms iš Malaizijos siunčiamoms importuojamoms geležinėms arba plieninėms tvirtinimo detalėms, deklaruojamoms arba nedeklaruojamoms kaip Malaizijos kilmės (
OL L 194, 2011, p. 6
), iš dalies pakeistu 2012 m. liepos 25 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 693/2012 (
OL L 203, 2012, p. 23
), antidempingo priemonių taikymas išplėstas tam tikroms iš Malaizijos siunčiamoms importuojamoms geležinėms arba plieninėms tvirtinimo detalėms, deklaruojamoms arba nedeklaruojamoms kaip Malaizijos kilmės.
Atlikusi priemonių galiojimo termino peržiūrą pagal 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (
OL L 343, 2009, p. 51
) 11 straipsnio 2 dalį, 2015 m. kovo 26 d. Įgyvendinimo reglamentu (ES) 2015/519, kuriuo, atlikus priemonių galiojimo termino peržiūrą pagal Reglamento (EB) Nr. 1225/2009 11 straipsnio 2 dalį, tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos kilmės geležinėms arba plieninėms tvirtinimo detalėms nustatomas galutinis antidempingo muitas, o jo taikymas išplečiamas tam tikroms iš Malaizijos siunčiamoms geležinėms arba plieninėms tvirtinimo detalėms, deklaruojamoms arba nedeklaruojamoms kaip Malaizijos kilmės (
OL L 82, 2015, p. 78
), Europos Komisija papildomam penkerių metų laikotarpiui paliko galioti antidempingo muitą, nustatytą ir iš dalies pakeistą atitinkamai Reglamentu Nr. 91/2009 ir Įgyvendinimo reglamentu Nr. 924/2012.
2016 m. vasario 12 d. sprendimu GST patvirtino naujas ataskaitas, jose padarė išvadą, kad Įgyvendinimo reglamentu Nr. 924/2012 nustatytos Sąjungos priemonės neatitinka tam tikrų PPO antidempingo susitarimo nuostatų.
Ginčo aplinkybės ir ginčijamas reglamentas
Internacional de Productos Metálicos
yra pagal Ispanijos teisę įsteigta bendrovė, kurios pagrindinė veikla yra geležinių arba plieninių tvirtinimo detalių importas ir tiekimas valstybės teritorijoje.
Pagal Reglamentą Nr. 91/2009 ir Įgyvendinimo reglamentą Nr. 924/2012 Ispanijos mokesčių administratorius įpareigojo apeliantę sumokėti 672934,20 EUR muitų, antidempingo muitų ir pridėtinės vertės mokesčio (PVM) su palūkanomis.
Apeliantė šį apmokestinimą iš dalies ginčijo Ispanijos teismuose.
2016 m. vasario 26 d. Komisija, remdamasi 2015 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2015/476 dėl priemonių, kurių gali imtis Sąjunga remdamasi PPO ginčų sprendimo tarybos patvirtinta ataskaita antidempingo ir apsaugos nuo subsidijavimo klausimais (
OL L 83, 2015, p. 6
), priėmė ginčijamą reglamentą.
Ginčijamo reglamento 1 straipsniu buvo panaikinti Reglamente Nr. 91/2009 nustatyti antidempingo muitai, iš dalies pakeisti Įgyvendinimo reglamentu Nr. 924/2012 ir palikti galioti Įgyvendinimo reglamentu 2015/519.
Pagal ginčijamo reglamento 2 straipsnį antidempingo muitai, nurodyti to reglamento 1 straipsnyje, panaikinami nuo to paties reglamento įsigaliojimo dienos, kaip numatyta jo 3 straipsnyje, ir tai negali būti pagrindas grąžinti iki tos dienos surinktus muitus.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiama nutartis
2016 m. gegužės 10 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo apeliantės ieškinį dėl ginčijamo reglamento; juo prašoma, pirma, panaikinti šio reglamento 2 straipsnį ir, antra, aiškiai pripažinti to reglamento 1 straipsnio pasekmių taikymą atgaline data.
Iš pradžių skundžiamos nutarties 21 punkte atmetęs šį antrąjį reikalavimą kaip akivaizdžiai nepriimtiną Bendrasis Teismas toliau sprendė dėl Komisijos nurodyto nepriimtinumo pagrindo, grindžiamo ieškinio nepriimtinumu pagal SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nustatytas priimtinumo sąlygas.
Šiuo tikslu Bendrasis Teismas, pirma, skundžiamos nutarties 26–33 punktuose nagrinėjo, ar apeliantė yra konkrečiai susijusi su ginčijamu reglamentu, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Kadangi visų pirma apeliantė su šiuo reglamentu susijusi tik dėl savo objektyvaus produktų, kuriems taikomos atitinkamos antidempingo priemonės, importuotojos statuso, neatsižvelgiant į jos individualią padėtį, Bendrasis Teismas nusprendė, kad apeliantė nėra konkrečiai susijusi su šiuo reglamentu.
Antra, Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 34–37 punktuose nagrinėjo ginčijamo reglamento įgyvendinamųjų priemonių buvimą.
Motyvuodamas, be kita ko, tuo, kad pagal Sąjungos teisėje nustatytą muitų sistemą antidempingo muitai renkami remiantis nacionalinių institucijų priimtomis priemonėmis ir šios priemonės skundžiamos, kaip nagrinėjamu atveju, nacionaliniu lygmeniu, Bendrasis Teismas nusprendė, kad dėl ginčijamo reglamento reikia patvirtinti įgyvendinamąsias priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.
Todėl Bendrasis Teismas atmetė ieškinį kaip akivaizdžiai nepriimtiną.
Šalių reikalavimai
Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą nutartį,
–
grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl ginčijamo reglamento 2 straipsnyje įtvirtinto laiko apribojimo, ir
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo, grindžiamo tuo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad apeliantė nėra konkrečiai susijusi su ginčijamu reglamentu
Šalių argumentai
Apeliacinio skundo pirmajame pagrinde apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ji nėra konkrečiai susijusi su ginčijamu reglamentu, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.
Šiuo klausimu apeliantė teigia, jog iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad jeigu reglamentas paveikia tam tikrą asmenų grupę, šie asmenys gali būti konkrečiai susiję su šiuo reglamentu dėl prieš jį priimant susiklosčiusių faktinių aplinkybių.
Anot apeliantės, nors Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 30 punkte nusprendė, kad apeliantė su ginčijamu reglamentu susijusi dėl savo objektyvaus produktų, kuriems taikomos atitinkamos antidempingo priemonės, importuotojos statuso, neatsižvelgiant į jos individualią padėtį, tokia sąsaja neišvengiamai apima (netiesiogiai) konkrečią sąsają.
Šiuo atveju konkrečios sąsajos sąlyga yra įvykdyta, nes nagrinėjami antidempingo muitai paveikia ne visus importuotojus, o tik tuos, kurie importuoja aiškiai Reglamente Nr. 91/2009 nurodytas ir konkrečios kilmės, t. y. Kinijos arba Malaizijos, detales.
Todėl, nors apeliantė buvo objektyviai susijusi su nagrinėjamo antidempingo muito panaikinimu, akivaizdu, kad tai yra konkreti sąsaja, atsižvelgiant į jai, kaip tam tikrų Kinijos arba Malaizijos kilmės produktų importuotojai, būdingas savybes.
Be to, apeliantė ginčija skundžiamos nutarties 31 punkte padarytą Bendrojo Teismo išvadą, kad ginčijamo reglamento ginčijama nuostata savaime nebuvo pakeista kokia nors anksčiau, nei buvo priimtas šis reglamentas, jos įgyta teisė.
Jurisprudencija, kuria šiuo klausimu rėmėsi Bendrasis Teismas, negali būti taikoma pareigų panaikinimo atveju. Iš tiesų būtų galima kalbėti apie atitinkamą konkrečiai susijusį asmenį, jeigu ginčijama nuostata ar aktu būtų keičiama tam tikra prieš priimant ginčijamą reglamentą ieškovo įgyta teisė ar prisiimta pareiga.
Komisija teigia, kad apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia primintina, kad fizinio ar juridinio asmens pareikšto ieškinio dėl jam neskirto akto priimtinumas pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą siejamas su sąlyga, kad pripažįstama to asmens teisė pareikšti ieškinį, galima dviem atvejais. Pirma, toks ieškinys gali būti pareikštas, jei šis teisės aktas su minėtu asmeniu yra tiesiogiai ir konkrečiai susijęs. Antra, toks asmuo gali pareikšti ieškinį dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinamųjų priemonių, jei šis aktas yra tiesiogiai su juo susijęs (žr., be kita ko, 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Mory ir kt. / Komisija,
C‑33/14 P
,
EU:C:2015:609
,
ir
punktus ir 2018 m. kovo 13 d. Sprendimo Industrias Químicas del Vallés / Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
,
punktą).
Apeliacinio skundo pirmajame pagrinde apeliantė, atsižvelgdama į konkrečios sąsajos sąlygą, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, ginčija Bendrojo Teismo analizę, kurią jis pateikė skundžiamos nutarties 26–33 punktuose nagrinėdamas pirmąjį atvejį.
Šiuo klausimu primintina, kad, kaip matyti iš suformuotos jurisprudencijos, kiti subjektai nei tie, kuriems skirtas sprendimas, teigti, kad sprendimas yra konkrečiai su jais susijęs, gali tik tuo atveju, jei aktas, kurį prašoma panaikinti, susijęs su jais dėl tam tikrų jiems būdingų savybių arba dėl juos iš kitų asmenų išskiriančios faktinės padėties, todėl individualizuoja kaip asmenį, kuriam šis aktas yra skirtas (2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba,
C‑583/11 P
,
EU:C:2013:625
,
punktas ir 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimo T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
,
punktas).
Kaip pažymėjo Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 28 punkte, iš suformuotos jurisprudencijos taip pat matyti, kad galimybė daugiau ar mažiau tiksliai nustatyti teisės subjektų, kuriems taikoma priemonė, skaičių ar net tapatybę visiškai nereiškia, kad ši priemonė turi būti laikoma konkrečiai susijusia su šiais subjektais, jei ji taikoma atsižvelgiant į nagrinėjamame akte apibrėžtą objektyvią teisinę ar faktinę situaciją (2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Telefónica / Komisija,
C‑274/12 P
,
EU:C:2013:852
,
punktas ir 2018 m. kovo 13 d. Sprendimo Industrias Químicas del Vallés / Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
,
punktas).
Nors iš tiesų, kaip skundžiamos nutarties 29 punkte pažymėjo Bendrasis Teismas, jei aktas paveikia grupę asmenų, kurie buvo nustatyti arba kuriuos buvo galima nustatyti priimant šį aktą dėl grupės nariams būdingų kriterijų, šis aktas gali būti konkrečiai susijęs su šiais asmenimis tiek, kiek jie sudaro apibrėžtą ūkio subjektų grupę, ir būtent taip gali būti tuomet, kai sprendimu pakeičiamos prieš jį priimant asmens įgytos teisės (šiuo klausimu žr. 2008 m. kovo 13 d. Sprendimo Komisija / Infront WM,
C‑125/06 P
,
EU:C:2008:159
,
ir
punktus ir 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Stichting Woonpunt ir kt. / Komisija,
C‑132/12 P
,
EU:C:2014:100
,
punktą), šios sąlygos nagrinėjamu atveju neįvykdytos.
Pirma, teigdama, kad ginčijamu reglamentu panaikintos antidempingo priemonės paveikia tik produktų importuotojus, kuriems konkrečiai taikomos šios priemonės, apeliantė tik patvirtina skundžiamos nutarties 30 punkte pateiktą išvadą, kad apeliantė su šiuo reglamentu susijusi tik dėl savo objektyvaus produktų, kuriems taikomos atitinkamos antidempingo priemonės, importuotojos statuso, neatsižvelgiant į jos individualią padėtį.
Konkrečiai, atsižvelgiant į šio sprendimo 34–36 punktuose primintą suformuotą jurisprudenciją dėl konkrečios sąsajos sąlygos, akivaizdu, jog negalima teigti, kad tokia sąlyga yra įvykdyta, jeigu paveikiama objektyvi padėtis.
Antra, tiek, kiek apeliantė ginčija skundžiamos nutarties 31 punkte Bendrojo Teismo padarytą išvadą, kad ginčijamo reglamento ginčijama nuostata savaime nebuvo pakeista kokia nors anksčiau, nei buvo priimtas šis reglamentas, jos įgyta teisė, pažymėtina, kad ji nepateikė jokių argumentų, galinčių paneigti šią išvadą.
Iš tiesų tai, kad buvo taikomos antidempingo priemonės, kaip antai panaikintos ginčijamu reglamentu, negalima pagrįstai laikyti „įgyta teise“, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 36 punkte primintą jurisprudenciją.
Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai visų pirma skundžiamos nutarties 33 punkte nusprendė, kad apeliantė nėra konkrečiai susijusi su ginčijamu reglamentu, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.
Taigi apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo, grindžiamo tuo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad dėl ginčijamo reglamento reikia patvirtinti įgyvendinamąsias priemones
Šalių argumentai
Apeliacinio skundo antrajame pagrinde apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis padarė teisės klaidą, kai visų pirma skundžiamos nutarties 36 ir 37 punktuose nusprendė, kad dėl ginčijamo reglamento reikia patvirtinti įgyvendinamąsias priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.
Šiuo klausimu apeliantė teigia, jog Bendrasis Teismas klaidingai manė, kad jai apskaičiuoti mokesčiai reiškia ginčijamo reglamento įgyvendinamąją priemonę. Iš tiesų Ispanijos mokesčių administratorius šiuos mokesčius apskaičiavo pagal Reglamentą Nr. 91/2009, o ne pagal ginčijamą reglamentą, kuriuo buvo panaikinti Reglamente Nr. 91/2009 nustatyti antidempingo muitai.
Apeliantės teigimu, reikia aiškiai atskirti abu šiuos reglamentus. Kiek tai susiję su ginčijamo reglamento 2 straipsniu, ši nuostata yra savarankiška norma, dėl kurios nereikia priimti jokio įgyvendinimo akto tam, kad ji turėtų teisinių pasekmių nuo jos įsigaliojimo dienos, nes šia nuostata tik panaikinami nagrinėjami antidempingo muitai. Ginčijamu reglamentu Ispanijos mokesčių administratorius buvo tik įpareigotas nesiimti jokių priemonių, skirtų šiems antidempingo muitams apskaičiuoti.
Tai reiškia, kad ieškinio dėl panaikinimo pateikimas Bendrajam Teismui buvo vienintelė priemonė ginčyti ginčijamo reglamento 2 straipsnį.
Tuo remdamasi apeliantė daro išvadą, kad, kadangi jai taip pat tiesioginį poveikį daro šios nuostatos pasekmių apribojimas laiko atžvilgiu ir dėl šios nuostatos nereikia priimti jokių jai įgyvendinti skirtų priemonių, Bendrasis Teismas jos ieškinį turėjo pripažinti priimtinu.
Komisija ginčija apeliantės argumentus ir prašo atmesti apeliacinio skundo antrąjį pagrindą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Siekiant išnagrinėti, ar, kaip teigia apeliantė pateikdama apeliacinio skundo antrąjį pagrindą, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamos nutarties 34–38 punktuose nusprendė, kad dėl ginčijamo reglamento reikia patvirtinti įgyvendinamąsias priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, primintina, kad, kaip tos nutarties 34 punkte teisingai pabrėžė Bendrasis Teismas, šioje nuostatoje vartojamą žodžių junginį „dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinančių priemonių“ reikia aiškinti atsižvelgiant į tos nuostatos tikslą, t. y. kaip matyti iš jos genezės, išvengti situacijų, kai asmuo priverstas pažeisti teisės aktus, kad galėtų kreiptis į teismą. Tuo atveju, kai reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas daro tiesioginį poveikį fizinio ar juridinio asmens teisinei padėčiai ir dėl jo nereikia patvirtinti įgyvendinamųjų priemonių, kyla rizika, kad toks asmuo neteks veiksmingos teisminės apsaugos, jei negalės tiesiogiai pareikšti ieškinio Sąjungos teisme, siekdamas užginčyti tokio reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto teisėtumą. Iš tiesų, nesant įgyvendinamųjų priemonių, fizinis ar juridinis asmuo, net jei atitinkamas aktas tiesiogiai su juo susijęs, galėtų kreiptis dėl šio akto teisminės kontrolės tik pažeidęs to akto nuostatas; tokiu atveju jis turėtų remtis jų neteisėtumu bylose, kurios jam buvo iškeltos nacionaliniuose teismuose (2015 m. balandžio 28 d. Sprendimo T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
,
punktas ir 2018 m. kovo 13 d. Sprendimo Industrias Químicas del Vallés / Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
,
punktas).
Tačiau jei dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto reikia patvirtinti įgyvendinamąsias priemones, Sąjungos teisės sistemos paisymo teisminė kontrolė užtikrinama neatsižvelgiant į tai, ar šias priemones priima Sąjunga, ar valstybės narės. Fiziniai ar juridiniai asmenys, kurie dėl SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytų priimtinumo sąlygų negali tiesiogiai Sąjungos teisme ginčyti Sąjungos reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto, yra apsaugoti nuo tokio akto taikymo, nes jiems suteikta galimybė ginčyti įgyvendinamąsias priemones, kurias reikia patvirtinti dėl šio akto (2015 m. balandžio 28 d. Sprendimo T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
,
punktas ir 2018 m. kovo 13 d. Sprendimo Industrias Químicas del Vallés / Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
,
punktas).
Kai tokį aktą turi įgyvendinti Sąjungos institucijos, organai ar įstaigos, fiziniai ar juridiniai asmenys, laikydamiesi SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nustatytų sąlygų, gali pareikšti tiesioginį ieškinį Sąjungos teisme dėl įgyvendinimo aktų ir pagal SESV 277 straipsnį tokį ieškinį grįsti nagrinėjamo pagrindinio akto neteisėtumu. Kai juos įgyvendinti turi valstybės narės, šie asmenys gali nacionaliniuose teismuose remtis nagrinėjamo pagrindinio akto negaliojimu ir taip priversti juos, remiantis SESV 267 straipsniu, pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą šiuo klausimu (2015 m. balandžio 28 d. Sprendimo T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
,
punktas ir 2018 m. kovo 13 d. Sprendimo Industrias Químicas del Vallés / Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
,
punktas).
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad norint įvertinti, ar dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto reikia patvirtinti įgyvendinamąsias priemones, būtina remtis asmens, siekiančio pasinaudoti teise pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, padėtimi. Taigi nesvarbu, ar dėl nagrinėjamo akto reikia patvirtinti įgyvendinamąsias priemones kitiems asmenims (2015 m. balandžio 28 d. Sprendimo T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
,
punktas ir 2018 m. kovo 13 d. Sprendimo Industrias Químicas del Vallés / Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
,
punktas).
Be to, atliekant šį vertinimą reikia atsižvelgti tik į ieškinio dalyką, o kai ieškovas prašo tik iš dalies panaikinti aktą, prireikus būtina atsižvelgti tik į įgyvendinamąsias priemones, kurias galbūt reikia patvirtinti dėl tos akto dalies (2015 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Kyocera Mita Europe / Komisija,
C‑553/14 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2015:805
,
punktas ir 2018 m. kovo 13 d. Sprendimo Industrias Químicas del Vallés / Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
,
punktas).
Be to, šiuo klausimu nesvarbu, ar tokios priemonės yra mechaninio pobūdžio (2015 m. balandžio 28 d. Sprendimo T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija,
C‑456/13 P
,
EU:C:2015:284
,
ir
punktai ir 2015 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Kyocera Mita Europe / Komisija,
C‑553/14 P
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2015:805
,
punktas).
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad ieškiniu siekta panaikinti ginčijamo reglamento 2 straipsnį, kiek šioje nuostatoje nurodyta, kad šio reglamento 1 straipsnyje numatyti antidempingo muitai, t. y. muitai, nustatyti Reglamentu Nr. 91/2009, iš dalies pakeisti Įgyvendinimo reglamentu Nr. 924/2012 ir palikti galioti Įgyvendinimo reglamentu 2015/519, panaikinami tik nuo ginčijamo reglamento įsigaliojimo dienos ir kad šis panaikinimas negali būti pagrindas grąžinti iki tos dienos surinktus muitus.
Dėl apeliantės teiginio, jog dėl šios nuostatos nereikia priimti jokio įgyvendinimo akto tam, kad ji turėtų teisinių pasekmių, nes šia nuostata tik panaikinami nagrinėjami antidempingo muitai, pažymėtina, kad tai, jog dėl Sąjungos reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto reikia patvirtinti įgyvendinamąsias priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, t. y. tam tikrų šio akto teisinių pasekmių kyla tik patvirtinus tokias priemones, nereiškia, kad šis aktas negali turėti kitų teisinių pasekmių fizinio ar juridinio asmens teisinei padėčiai, nepriklausančių nuo įgyvendinamųjų priemonių patvirtinimo (2018 m. kovo 13 d. Sprendimo European Union Copper Task Force / Komisija,
C‑384/16 P
,
EU:C:2018:176
,
punktas).
Nors iš tiesų šiuo atveju, kaip teigia apeliantė, tam, kad nustotų galioti antidempingo muitai, jų panaikinimas ginčijamu reglamentu savaime nepriklauso nuo įgyvendinamųjų priemonių patvirtinimo, vis dėlto šio reglamento 2 straipsnis visų pirma tiek, kiek jame numatyta, kad šie muitai baigia galioti nuo to reglamento įsigaliojimo dienos, o ne kokia nors atgaline data, apeliantei gali turėti pasekmių tik taikant iki šios datos nacionalinių institucijų priimtus aktus, skirtus nagrinėjamiems antidempingo muitams surinkti.
Iš tikrųjų tik remiantis tuo, kad nacionalinės institucijos įpareigojo apeliantę sumokėti antidempingo muitus pagal juos nustatančius reglamentus, visų pirma pagal Reglamentą Nr. 91/2009, galima teigti, kad jos teisinei padėčiai daro poveikį ginčijamo reglamento 2 straipsnio pasekmės, susijusios su šių muitų panaikinimo data, ypač tai, kad šis panaikinimas tariamai neteisėtai negalioja atgaline data.
Kiek apeliantė šiomis aplinkybėmis teigia, kad nacionalinių institucijų priemonės, skirtos tokiems nagrinėjamiems antidempingo muitams, kokie šiuo atveju yra Ispanijos mokesčių administratoriaus apeliantei apskaičiuoti mokesčiai, surinkti, buvo priimtos pagal antidempingo muitus nustatančius reglamentus, o ne pagal ginčijamą reglamentą, reikia priminti, jog pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį tam, kad priemonė būtų laikoma reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto įgyvendinamąja priemone, nereikalaujama, kad šis aktas būtų tos priemonės teisinis pagrindas. Tokia priemonė gali būti tiek akto, kurio nuostatos yra jos teisinis pagrindas, tiek atskiro akto, kaip šiuo atveju ginčijamo reglamento, įgyvendinamoji priemonė, jei tokio akto visos teisinės pasekmės ar dalis jų ieškovui kyla tik taikant tokią priemonę (2018 m. kovo 13 d. Sprendimo Industrias Químicas del Vallés / Komisija,
C‑244/16 P
,
EU:C:2018:177
,
punktas).
Tuo remiantis darytina išvada, kad konkrečiomis šio atvejo aplinkybėmis Bendrasis Teismas, siekdamas nustatyti, ar dėl ginčijamo reglamento buvo priimtos įgyvendinamosios priemonės, skundžiamos nutarties 35 punkte galėjo pagrįstai nurodyti priemones, kurias nacionalinės institucijos, siekdamos surinkti antidempingo muitus, priima pagal Sąjungos muitų sistemą ir kurios gali būti ginčijamos nacionaliniuose teismuose, visų pirma reikalaujant grąžinti nepagrįstai surinktus antidempingo muitus.
Taigi, jei importuotojas mano, kad šiomis aplinkybėmis jam buvo padaryta žala tokiu reglamentu, koks šiuo atveju yra ginčijamas reglamentas, kuris, jo manymu, yra neteisėtas, ir tai, remiantis apeliantės argumentais, turėtų būti pagrindas grąžinti iki šio reglamento įsigaliojimo surinktus atitinkamus antidempingo muitus, jis gali remtis šiuo neteisėtumu kompetentingame nacionaliniame teisme. Tada šis teismas gali ar netgi privalo, laikydamasis SESV 267 straipsnio sąlygų, pateikti Teisingumo Teismui klausimą dėl nagrinėjamo reglamento galiojimo (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 14 d. Sprendimo CIVAD,
C‑533/10
,
EU:C:2012:347
,
punktą).
Taigi atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamos nutarties 36 punkte nusprendė, kad dėl ginčijamo reglamento reikia patvirtinti įgyvendinamąsias priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.
Todėl apeliacinio skundo antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl apeliacinio skundo trečiojo pagrindo, grindžiamo tuo, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai ieškinio antrąjį reikalavimą atmetė kaip nepriimtiną
Šalių argumentai
Apeliacinio skundo trečiajame pagrinde apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis padarė teisės klaidą, kai skundžiamos nutarties 20 ir 21 punktuose atmetė kaip akivaizdžiai nepriimtiną ieškinio antrąjį reikalavimą, kuriuo siekiama, kad Bendrasis Teismas aiškiai pripažintų ginčijamo reglamento 1 straipsnio pasekmių taikymą atgaline data.
Šiuo klausimu apeliantė pažymi, kad toks taikymas atgaline data yra būtina ginčijamo reglamento 2 straipsnio panaikinimo, kurio prašoma, pasekmė, nes šiame straipsnyje įtvirtintas laiko apribojimas ir būtent jo pagrįstumas yra ginčijamas. Kitaip tariant, šis panaikinimas reikštų, kad taikymas atgaline data yra pagrįstas, todėl Bendrojo Teismo jurisdikcijai tikrai priklauso priimti aiškų sprendimą dėl tokio taikymo.
Komisija ginčija apeliantės argumentus ir teigia, kad apeliacinio skundo trečiasis pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pažymėtina, kad, kaip Bendrasis Teismas teisingai konstatavo skundžiamos nutarties 20 punkte, nagrinėdamas pagal SESV 263 straipsnį pareikštą ieškinį dėl panaikinimo Bendrasis Teismas gali tik tikrinti Sąjungos institucijų aktų teisėtumą ir prireikus panaikinti ginčijamą aktą. Taigi jo jurisdikcijai nepriklauso atliekant šią teisėtumo kontrolę priimti sprendimo ar padaryti išvados, kaip antai dėl ginčijamo reglamento 1 straipsnio taikymo atgaline data pripažinimo, kurio siekiama Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio antruoju reikalavimu (šiuo klausimu žr. 2008 m. lapkričio 25 d. Nutarties TEA / Komisija,
C‑500/07 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2008:651
,
punktą).
Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamos nutarties 21 punkte nusprendė, kad šis reikalavimas yra akivaizdžiai nepriimtinas.
Taigi apeliacinio skundo trečiasis pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Kadangi nė vienam apeliantės pateiktam apeliacinio skundo pagrindui nepritarta, reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
Pagal šio Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi apeliantė pralaimėjo bylą, o Komisija reikalavo priteisti iš jos bylinėjimosi išlaidas, iš apeliantės priteisiamos su šiuo apeliaciniu procesu susijusios bylinėjimosi išlaidos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Priteisti iš
Internacional de Productos Metálicos SA
bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.