CELEX: 62019TJ0152
Ochrana zdravia a bezpečnosti spotrebiteľov a pracovníkov
Smernica 2006/42/ES
Ochranná doložka
Vnútroštátne opatrenie spočívajúce v stiahnutí stroja na stavanie kolkov a doplnkovej súpravy z trhu a zákaze ich uvádzania na trh
Základné požiadavky na zdravie a bezpečnosť
Rozhodnutie Komisie vyhlasujúce opatrenie za opodstatnené
Rovnosť zaobchádzania

)
[
omissis
]
Konanie a návrhy účastníkov konania
Žalobkyňa návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 8. marca 2019 podala žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 20. júna 2019 Švédske kráľovstvo podalo návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie. Komisia a žalobkyňa vyjadrili svoj súhlas s uvedeným návrhom na vstup vedľajšieho účastníka do konania 9. a 17. júla 2019. Rozhodnutím z 25. júla 2019 predsedníčka prvej komory Všeobecného súdu vyhovela návrhu Švédskeho kráľovstva na vstup do konania ako vedľajšieho účastníka.
Komisia 24. júna 2019 podala do kancelárie Všeobecného súdu vyjadrenie k žalobe.
Replika a duplika boli doručené do kancelárie Všeobecného súdu 21. augusta a 22. októbra 2019.
Švédske kráľovstvo predložilo 9. októbra 2019 do kancelárie Všeobecného súdu svoje vyjadrenie vedľajšieho účastníka k žalobe.
Komisia a žalobkyňa doručili 5. a 7. novembra 2019 do kancelárie Všeobecného súdu svoje pripomienky k vyjadreniu vedľajšieho účastníka konania predloženému Švédskym kráľovstvom.
Rozhodnutím predsedu Všeobecného súdu zo 16. októbra 2019 bola táto vec pridelená novej sudkyni spravodajkyni zasadajúcej v druhej komore.
Podľa článku 106 ods. 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu žalobkyňa 3. decembra 2019 predložila odôvodnenú žiadosť o nariadenie pojednávania.
Všeobecný súd uznesením zo 16. júla 2020 prijal opatrenie na zabezpečenie priebehu konania podľa článkov 88 až 90 rokovacieho poriadku. Komisia na to odpovedala v stanovenej lehote. Ostatní účastníci konania nevyhoveli výzve na predloženie ich pripomienok k odpovedi Komisie, ktorá im bola zaslaná.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní 6. októbra 2020.
Uznesením z 11. marca 2021 Všeobecný súd rozhodol o opätovnom začatí ústnej časti konania a rozhodnutím z toho istého dňa prijal opatrenie na zabezpečenie priebehu konania podľa článkov 88 až 90 rokovacieho poriadku, pričom vyzval žalobkyňu, aby spresnila svoj právny vzťah k spoločnosti Brunswick Bowling & Billiards, ktorá je uvedená v odôvodnení 1 napadnutého rozhodnutia ako výrobca sporných výrobkov.
Žalobkyňa vo svojej odpovedi z 26. marca 2021 predložila svoje vysvetlenia a dôkazné prostriedky, ktoré preukazujú, že v napadnutom rozhodnutí, ktoré bolo proti nej vydané, bola označená skorším obchodným menom. V liste zo 16. apríla 2021 Komisia uviedla, že nemala pripomienky k odpovedi žalobkyne. Švédske kráľovstvo nepredložilo pripomienky v stanovenej lehote.
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté rozhodnutie,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
Komisia podporovaná Švédskym kráľovstvom navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
[
omissis
]
O veci samej
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení procesných pravidiel stanovených v článku 11 smernice 2006/42 a článku 18 ods. 5 nariadenia č. 765/2008, ako aj zásady proporcionality upravenej v článku 18 ods. 4 uvedeného nariadenia
[
omissis
]
–
O prvej časti založenej na porušení procesných pravidiel upravených v článku 11 smernice 2006/42 a článku 18 ods. 5 nariadenia č. 765/2008
[
omissis
]
Smernica 2006/42 preto zavádza systém dohľadu a kontroly na vnútornom trhu, v rámci ktorého prináleží v prvom rade príslušným vnútroštátnym orgánom, aby posúdili, či určité strojové zariadenie môže ohroziť zdravie alebo bezpečnosť osôb, a v prípade kladnej odpovede, prijať nevyhnutné opatrenia spočívajúce v stiahnutí z trhu alebo zákaze. Ochranná doložka upravená na tento účel v článku 11 smernice 2006/42 sa musí sama o sebe vykladať s ohľadom na článok 114 ods. 10 ZFEÚ, ktorý členským štátom umožňuje prijať takéto opatrenia z jedného alebo viacerých dôvodov nehospodárskej povahy uvedených v článku 36 ZFEÚ, ku ktorým patrí ochrana zdravia a života ľudí. Z judikatúry vyplýva, že takýto úkon si zo strany príslušných vnútroštátnych orgánov môže vyžiadať potrebu komplexného posúdenia technickej alebo vedeckej povahy. Komisia následne preskúma z právneho a skutkového hľadiska odôvodnený resp. neodôvodnený charakter opatrení prijatých členskými štátmi v rámci smernice 2006/42 (pozri rozsudok z 3. mája 2018, Grizzly Tools/Komisia,
T‑168/16
, neuverejnený,
EU:T:2018:246
, bod
a citovanú judikatúru).
V tejto súvislosti už Všeobecný súd rozhodol, že na jednej strane sa Komisii na to, aby mohla efektívne sledovať cieľ, ktorý jej bol stanovený a vzhľadom na komplexné technické posúdenia, ktoré musí vykonať, musí priznať široká miera voľnej úvahy v súvislosti s posúdením skutkových okolností. Na druhej strane súdna kontrola dôvodnosti právnych dôvodov, ktoré Komisiu viedli k prijatiu rozhodnutia, ktorým potvrdila dôvodnosť sporných vnútroštátnych opatrení, môže byť len úplným preskúmaním, keďže ide o právnu otázku (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júla 2015, CSF/Komisia,
T‑337/13
,
EU:T:2015:502
, body
a
a citovanú judikatúru)
[
omissis
]
Preto v súlade s judikatúrou napadnuté rozhodnutie vyžaduje od všetkých členských štátov, okrem Švédskeho kráľovstva, aby prijali primerané opatrenia v súvislosti s uvedením sporných výrobkov na trh a ich ponechaní na trhu a zaručili takýmto spôsobom správne a jednotné uplatnenie smernice 2006/42 s ohľadom na opatrenia prijaté švédskymi orgánmi po tom, čo ich Komisia uznala za odôvodnené. Napadnuté rozhodnutie bezprostredne vedie k začatiu vnútroštátnych konaní spochybňujúcich na území celej Únie doterajšie právo žalobkyne predávať strojové zariadenie, na ktoré sa ako také vzťahovala domnienka o súlade upravená v článku 7 uvedenej smernice, pretože toto zariadenie malo označenie CE a bolo sprevádzané ES vyhlásením o zhode (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júla 2015, CSF/Komisia,
T‑337/13
,
EU:T:2015:502
, bod
).
[
omissis
]
–
O druhej časti založenej na porušení zásady proporcionality
[
omissis
]
V prvom rade, čo sa týka tvrdení žalobkyne namierených proti Komisii a založených na porušení zásady proporcionality Komisiou, pretože nezohľadnila jej zlepšovací plán, ktorý predstavila v bowlingovom centre v Gustavsbergu v roku 2016, ani kladné pripomienky uvedené v nezávislej štúdii vypracovanej v tejto súvislosti, treba zdôrazniť, že napadnuté rozhodnutie sa týka otázky, či ochranné opatrenia prijaté OSET v roku 2013, boli opodstatnené, alebo nie.
V tomto ohľade treba pripomenúť, že článok 95 odsek 10 ES, ktorý tvorí právny základ pre prijatie smernice 2006/42, stanovuje, že zosúlaďovacie opatrenia prijaté na tomto základe obsahujú v odôvodnených prípadoch aj ochrannú doložku oprávňujúcu členské štáty, aby z jedného alebo viacerých dôvodov nehospodárskej povahy uvedených v článku 36 ZFEÚ prijali „dočasné opatrenia podliehajúce kontrolnému postupu Únie“. Z uvedeného podľa judikatúry vyplýva, že aj keď skutočne prináleží členským štátom, aby správne vykonali smernicu 2006/42 o strojových zariadeniach a dohľad nad tým, aby strojové zariadenia uvedené na trh alebo do prevádzky na ich území spĺňali jej ustanovenia, v prípade potreby aj prostredníctvom prijatia opatrení uvedených v jej článku 11, Komisii zasa prináleží preskúmať, či sú tieto opatrenia opodstatnené, najmä tým, že sa presvedčí o dôvodnosti právnych a vecných dôvodov, pre ktoré boli prijaté. Výsledok tohto preskúmania podmieňuje konečné zachovanie dotknutého vnútroštátneho opatrenia v tom zmysle, že členský štát ho môže ponechať v platnosti len v prípade, ak ho Komisia vyhlási za odôvodnené, pričom v opačnom prípade ho musí zrušiť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. mája 2018, Grizzly Tools/Komisia,
T‑168/16
, neuverejnený,
EU:T:2018:246
, bod
a citovanú judikatúru).
Z judikatúry citovanej v bode 66 vyššie vyplýva, že vzhľadom na kontrolu, ktorú vykonáva, je jedine Komisia oprávnená skúmať, či sú vnútroštátne ochranné opatrenia, tak ako boli prijaté a následne oznámené Švédskym kráľovstvom podľa článku 11 ods. 1 a 2 smernice 2006/42, opodstatnené, alebo nie, a teda či uvedené opatrenia možno po skončení uvedenej kontroly definitívne zachovať v platnosti.
Ako navyše vyplýva z uvedenej judikatúry, keďže prináleží Komisii, aby overila opodstatnenosť dotknutých ochranných opatrení, a to najmä tým, že sa uistí o dôvodnosti právnych a skutkových skutočností, ktoré viedli k ich prijatiu, treba konštatovať, že kontrola vykonávaná Komisiou môže byť založená len na okolnostiach, ktoré existovali v čase prijatia rozhodnutia OSET, a nemôže vychádzať z neskorších okolností.
Z dôvodov uvedených v bodoch 66 až 68 vyššie nie sú okolnosti uvádzané žalobkyňou, ktoré nastali po prijatí rozhodnutia OSET, ako napríklad vylepšenie sporných výrobkov v bowlingovom centre v Gustavsbergu v roku 2016, relevantné pre posúdenie dôvodnosti napadnutého rozhodnutia. Rovnako treba konštatovať, že tvrdenia žalobkyne týkajúce sa „kladných pripomienok“ uvedených v nezávislej štúdii v súvislosti so spornými výrobkami sa týkajú vylepšení uvedených výrobkov, ku ktorým došlo až po prijatí rozhodnutia OSET. Aj tieto tvrdenia sú preto irelevantné.
V druhom rade z argumentácie žalobkyne vyplýva, že Komisii jednak vytýka, že nepreskúmala, či uvedené nedostatky boli natoľko podstatné, aby opodstatňovali ochranné opatrenia, a jednak, že potvrdila ochranné opatrenia, ktoré presahovali rámec toho, čo bolo nevyhnutné na zabezpečenie zdravia a bezpečnosti osôb.
V tejto súvislosti treba najprv pripomenúť, že z článku 11 ods. 1 smernice 2006/42 vyplýva, že v prípade, ak strojové zariadenia uvedené v tomto článku, ktoré sú predmetom konania v prejednávanej veci, nerešpektujú základné požiadavky na ochranu zdravia a bezpečnosti, a preto môžu ohroziť zdravie alebo bezpečnosť osôb, prijmú členské štáty všetky potrebné opatrenia na stiahnutie týchto strojových zariadení z trhu, zákaz ich uvedenia na trh alebo ich uvedenia do prevádzky, resp. obmedzia ich voľný pohyb. Vyššie uvedené konštatovanie, že strojové zariadenia nespĺňajú príslušné základné požiadavky na bezpečnosť a ochranu zdravia, pričom môžu ohroziť zdravie alebo bezpečnosť osôb, preto odôvodňuje rozhodnutie príslušných orgánov o stiahnutí strojových zariadení z trhu a o zákaze ich uvádzania na trh.
Ďalej treba zdôrazniť, že v zmysle judikatúry je cieľ ochrany zdravia a života ľudí na prvom mieste medzi vecami alebo záujmami chránenými článkom 36 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. decembra 2015, Scotch Whisky Association a i.,
C‑333/14
,
EU:C:2015:845
, bod
), na základe ktorého môžu členské štáty prijať ochranné opatrenia upravené v smernici 2006/42, ako to vyplýva z judikatúry citovanej v bode 42 vyššie.
V prejednávanej veci však zo všetkých porušení ZPBOZ, na ktoré Komisia poukázala v odôvodneniach 9 až 13 napadnutého rozhodnutia, vyplýva, že predstavujú riziká pre zdravie a bezpečnosť osôb, a to najmä nedostatočný prehľad o nebezpečnom priestore, riziko zranenia, riziko pádu do stroja, riziko spôsobené pohyblivými časťami a riziko nesprávneho použitia. Komisia preto v odôvodnení 14 napadnutého rozhodnutia správne konštatovala, že zistené nedostatky môžu ohroziť zdravie a bezpečnosť osôb.
Z uvedeného vyplýva, že keďže predmetné strojové zariadenia nespĺňali požiadavky ZPBOZ a predstavovali nebezpečenstvo pre zdravie a bezpečnosť osôb, treba konštatovať, že Komisia mohla v súlade s článkom 11 smernice 2006/42, a to bez toho, aby porušila zásadu proporcionality, dospieť k záveru, že ochranné opatrenia, konkrétne zákaz uvádzania sporných výrobkov na trh a ich stiahnutie z trhu, ktoré prijala OSET, boli samy osebe opodstatnené.
Po druhé, pokiaľ ide o uvedené stiahnutie z trhu, treba dodať, ako vyplýva z odôvodnenia 2 napadnutého rozhodnutia, že do úvahy prichádzali viaceré alternatívne riešenia ďalšieho prevádzkovania tohto strojového zariadenia, konkrétne možnosť opraviť nedostatky súvisiace s pracovným prostredím prevádzkovateľa, stiahnutie sporných výrobkov a ich nahradenie inými výrobkami rovnakého alebo porovnateľného druhu, ktoré neboli postihnuté nijakou technickou vadou, alebo stiahnutie sporných výrobkov z trhu a poskytnutie náhrady vlastníkovi.
Treba poznamenať, že v odôvodnení 5 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla:
„Pokiaľ ide o prijaté opatrenia, švédske orgány vysvetlili, že rešpektovali zásadu proporcionality stanovenú v článku 18 nariadenia… č. 765/2008… Na základe tejto zásady a po zohľadnení závažnosti rizík a výšky nákladov na stiahnutie z trhu sa niektoré opatrenia, ktoré boli požadované na účely odstránenia nedostatkov pri [nových sporných výrobkoch], nevyžadovali v prípade stiahnutia z trhu [sporných výrobkov]. Konkrétne išlo o montáž troch samostatných kontroliek, ktoré signalizujú rôzne režimy na ovládacom paneli, rozšírenie prístupových miest medzi strojmi, ktoré sa tiež používajú ako pracovné plošiny, a o prehľad obsluhy o nebezpečnom priestore.“
Treba konštatovať, že keďže Komisia nespochybnila vysvetlenia Švédskeho kráľovstva uvedené v bode 76 vyššie, potvrdila záver, v zmysle ktorého bol prístup OSET primeraný.
Z napadnutého rozhodnutia teda vyplýva, že vzhľadom na zásadu proporcionality sa zvážila závažnosť rizík v pomere k nákladom na stiahnutie výrobkov z trhu. Takýmto spôsobom by sa neskôr predávané výrobky odlíšili od sporných výrobkov už uvedených na trh, a to v prípade posledných uvedených výrobkov prostredníctvom kratšieho zoznamu nedostatkov, ktoré odôvodňovali ich stiahnutie z trhu. Okrem toho tri alternatívne riešenia prijaté z dôvodu stiahnutia sporných výrobkov z trhu, ako bolo vysvetlené v bode 75 vyššie, podporujú dodržanie zásady proporcionality zo strany OSET, a teda aj Komisie.
V treťom rade vzhľadom na vyššie uvedené závery nemožno prijať tvrdenia žalobkyne týkajúce sa neprimeranej finančnej záťaže, ktorá vyplýva z prijatia ochranných opatrení. Na jednej strane riziká, ktorým strojové zariadenia žalobkyne vystavujú zdravie a bezpečnosť osôb, uvedené v bode 73 vyššie, odôvodňujú potrebu zakázať uvádzanie sporných výrobkov na trh a ich stiahnutie z trhu bez ohľadu na náklady, ktoré by v tomto ohľade musela žalobkyňa znášať. Na druhej strane rozlišovanie medzi ochrannými opatreniami týkajúcimi sa existujúcich výrobkov a nových výrobkov, ako aj tri alternatívne riešenia, pokiaľ ide o stiahnutie sporných výrobkov z trhu a skutočnosť, že na základe prvého z uvedených riešení sa znížil počet nedostatkov, ktoré je potrebné odstrániť na zachovanie uvedených výrobkov na trhu, v tomto ohľade dokazujú, že prístup, ktorý zvolila OSET a Komisia, bol primeraný vo vzťahu k finančnej záťaži, ktorá by žalobkyni mohla vyplynúť z prijatia ochranných opatrení.
Vo štvrtom rade treba konštatovať, že jednak vzhľadom na presné odkazy na odôvodnenia uvedené Švédskym kráľovstvom a jednak s ohľadom na podrobnú analýzu Komisie v súvislosti s rizikami vyplývajúcimi z používania sporných výrobkov sú tvrdenia žalobkyne týkajúce sa nedostatku primeraného odôvodnenia, pokiaľ ide o otázku proporcionality ochranných opatrení v napadnutom rozhodnutí, nedôvodné.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba konštatovať, že Komisia neporušila zásadu proporcionality, keď konštatovala, že sporné ochranné opatrenia boli opodstatnené.
V piatom rade, čo sa týka tvrdení žalobkyne založených na porušení zásady proporcionality z dôvodu, že všetky ostatné členské štáty sú povinné prijať opatrenia v nadväznosti na napadnuté rozhodnutie, treba najprv zdôrazniť, že podľa judikatúry je rozhodnutie prijaté Komisiou v zmysle článku 11 smernice 2006/42 určené všetkým členským štátom Únie v súlade s oznamovacími a informačnými povinnosťami, ktoré Komisii vplývajú z článku 11 ods. 3 a 6 smernice 2006/42. V súlade s článkom 288 ZFEÚ je teda v celom rozsahu záväzné pre každý z týchto štátov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júla 2015, CSF/Komisia,
T‑337/13
,
EU:T:2015:502
, bod
).
Preto dôsledky, na ktoré poukazuje žalobkyňa, sú súčasťou preskúmavacieho postupu Komisie týkajúceho sa opodstatnenosti ochranných opatrení, o aké ide v článku 11 smernice 2006/42. Ako už bolo pripomenuté v bode 54 vyššie, zo všetkých ustanovení smernice 2006/42 v zmysle ich výkladu prijatého judikatúrou vyplýva, že napadnuté rozhodnutie ukladá všetkým členským štátom povinnosť prijať užitočné opatrenia potrebné na uvedenie a umiestnenie sporných výrobkov na trh. Ide totiž o podstatný prvok postupu pri uplatňovaní ochrannej doložky upravenej v článku 11 smernice 2006/42, ktorého cieľom je zabezpečiť jej jednotné uplatňovanie.
Z ustanovení článku 11 smernice 2006/42 ďalej vyplýva, že Komisia bola povinná konať na základe oznámenia OSET o prijatí ochranných opatrení vo vzťahu k sporným výrobkom a prijať rozhodnutie o opodstatnenosti alebo neopodstatnenosti týchto opatrení. Tvrdenia žalobkyne v tejto súvislosti preto nemožno prijať.
Navyše treba poznamenať, že závery uvedené v bodoch 82 až 84 vyššie nemožno vyvrátiť s odkazom na znenie článku 9 smernice 2006/42, na ktorý sa žalobkyňa odvolávala počas pojednávania na podporu svojho tvrdenia, podľa ktorého Komisia disponovala diskrečnou právomocou, pokiaľ ide o dôsledky napadnutého rozhodnutia v členských štátoch.
Článok 9 smernice 2006/42, ktorým sa zavádzajú „osobitné opatrenia zaoberajúce sa potenciálne nebezpečnými strojovými zariadeniami“, totiž okrem iného stanovuje, že ak sa Komisia v súlade s postupom uvedeným v článku 11 tejto smernice domnieva, že opatrenie prijaté členským štátom je odôvodnené, Komisia môže prijať opatrenia, ktoré vyžadujú od členských štátov zákaz alebo obmedzenie uvedenia na trh strojových zariadení, ktoré predstavujú rovnaké riziko na základe ich technických vlastností, alebo podriadiť také strojové zariadenia osobitným podmienkam. Okrem toho odôvodnenie 13 tejto smernice spresňuje, že takéto opatrenia prijaté na úrovni Únie nie sú priamo uplatniteľné na hospodárske subjekty a musia byť vykonané členskými štátmi (rozsudok z 15. júla 2015, CSF/Komisia,
T‑337/13
,
EU:T:2015:502
, bod
).
V tomto ohľade je v zmysle judikatúry potrebné konštatovať, že ak členské štáty musia zabezpečiť správne a jednotné uplatnenie smernice 2006/42 tým, že vyvodia dôsledky z vnútroštátneho opatrenia prijatého vo vzťahu k určitému strojovému zariadeniu, ktoré Komisia vyhlásila za odôvodnené, pričom nedisponujú mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o výsledok, ktorý sa má dosiahnuť, nemôžu sami z vlastnej iniciatívy a mimo procesného a vecného rámca stanoveného v článku 11 ods. 1 uvedenej smernice rozšíriť rozsah pôsobnosti uvedeného opatrenia aj na ďalšie strojové zariadenia z dôvodu, že predstavujú rovnaké riziko, pretože by tým porušili zásadu voľného pohybu stanovenú v článku 6 ods. 1 uvedenej smernice a predpoklad zhody stanovený jej článkom 7. Z tohto dôvodu normotvorca Únie podmienil rozšírenie rozsahu pôsobnosti opatrenia osobitným postupom upraveným v článku 9 smernice 2006/42, ktorý zahŕňa najmä prijatie na jednej strane výslovného rozhodnutia Komisie na tento účel a na druhej strane vnútroštátnych opatrení, ktorými sa také rozhodnutie vykoná. Naopak, takéto akty nie sú ani stanovené, ani nevyhnutné na účely článku 11 uvedenej smernice vzhľadom na jeho rozsah pôsobnosti (pozri rozsudok z 15. júla 2015, CSF/Komisia,
T‑337/13
,
EU:T:2015:502
, bod
a citovanú judikatúru).
Treba preto konštatovať, že s ohľadom na judikatúru uvedenú v bodoch 86 a 87 vyššie, v prípade skutkových okolností prejednávanej veci, ktoré sa týkajú výlučne preskúmania sporného ochranného opatrenia, ustanovenia článku 9 smernice 2006/42 sa v prejednávanom prípade neuplatnia.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy sa musia druhá časť prvého žalobného dôvodu týkajúca sa porušenia zásady proporcionality, a teda aj prvý žalobný dôvod v celom rozsahu zamietnuť ako nedôvodné.
[
omissis
]
O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení procesných pravidiel upravených v prílohe I smernice 2006/42
[
omissis
]
Na úvod treba pripomenúť, že článok 7 ods. 1 a 2 smernice 2006/42 predovšetkým stanovuje, že členské štáty považujú strojové zariadenia s označením CE, ktoré sú sprevádzané vyhlásením ES o zhode, za strojové zariadenia, ktoré spĺňajú ustanovenia tejto smernice, a že strojové zariadenie vyrobené v súlade s harmonizovanou normou, na ktorú bol uverejnený odkaz v
Úradnom vestníku Európskej únie
, sa považuje za spĺňajúce ZPBOZ, ktorých sa týka takáto harmonizovaná norma. Inak povedané, dodržiavanie harmonizovanej normy umožňuje predpokladať, že strojové zariadenie je v súlade s príslušnými ZPBOZ. Rovnako podľa článku 2 písm. l) smernice 2006/42 sa za harmonizovanú normu považuje nezáväzná technická špecifikácia prijatá orgánom pre normalizáciu v rámci mandátu udeleného Komisiou. Z týchto ustanovení vyplýva, že technické riešenia navrhované harmonizovanou normou nie sú povinné, ale ich použitie priznáva dotknutému výrobku výhodu domnienky zhody s ustanoveniami smernice 2006/42.
Aj napriek tomu sú však výrobca alebo ním poverená osoba, ktorí si môžu sami vybrať metódu posúdenia zhody ich výrobkov s ZPBOZ, povinní nielen zaručiť takúto zhodu, ale ju zároveň preukázať v rámci technickej dokumentácie v súlade s ustanoveniami prílohy VII smernice 2006/42. Rozhodnutie neuplatniť harmonizované normy však vedie k tomu, že vyššie uvedená domnienka o zhode sa nemôže uplatniť, a preto sa zhoda výrobkov musí preukázať iným spôsobom.
Treba spresniť, že vzhľadom na tvrdenia žalobkyne sa tretí žalobný dôvod vzťahuje na odôvodnenie 10 napadnutého rozhodnutia, v ktorom Komisia potvrdila, že v prípade sporných strojových zariadení neboli dodržané ZPBOZ uvedené v bodoch 1.1.6, 1.6.1 a 1.6.2 prílohy I smernice 2006/42, podľa ktorých musia byť strojové zariadenia navrhnuté a konštruované tak, aby sa obsluhe zariadenia uľahčila jej práca a mohla tak nerušene a bezpečne pracovať mimo nebezpečných oblastí. Presnejšie, Komisia na základe rozhodnutia OSET dospela k záveru, že počas prístupu k sporným strojovým zariadeniam existovalo riziko zranenia spôsobené úzkym chodníkom medzi uvedenými strojmi v šírke 190 mm alebo náhlym ukončením prednej časti stroja vo výške 1000 mm.
Treba uviesť, že pokiaľ ide o uvedenú šírku chodníka v šírke 190 mm, tvrdenia žalobkyne sa týkajú najmä záverov Komisie, resp. priamo konštatovaní OSET. Žalobkyňa im v podstate na jednej strane vytýka, že nezohľadnili zásadu súčasného stavu techniky, keďže vo svojich rozhodnutiach neuviedli odkazy na túto zásadu. Na druhej strane sa žalobkyňa domnieva, že jej dotknuté technické riešenie zodpovedalo súčasnému stavu techniky v čase inšpekcie, zatiaľ čo požiadavka stanovená harmonizovanou normou EN ISO 14122‑2:2001 presahovala stav techniky.
Predovšetkým treba pripomenúť, že je nesporné, že vo vyhlásení ES o zhode sa žalobkyňa odvolávala najmä na harmonizovanú normu EN ISO 14122‑2:2001. Inými slovami, žalobkyňa sa rozhodla uplatňovať túto harmonizovanú normu s cieľom preukázať zhodu sporných výrobkov s ZPBOZ uvedenými v bodoch 1.1.6, 1.6.1 a 1.6.2 prílohy I smernice 2006/42.
V harmonizovanej norme EN ISO 14122‑2:2001 sú stanovené bezpečnostné technické požiadavky na stabilné prostriedky prístupu k strojom a konkrétne na pracovné plošiny a chodníky. Hoci predmetná norma stanovuje šírku 500 mm, je nesporné, že chodníky nachádzajúce sa v sporných strojových zariadeniach majú šírku 190 mm. Treba teda konštatovať, ako to urobila Komisia, že aj keď sa žalobkyňa rozhodla uplatniť harmonizovanú normu EN ISO 14122‑2:2001, nedodržala jej ustanovenia.
Napokon, pokiaľ ide o podmienky uplatnenia ZPBOZ, odôvodnenie 14 smernice 2006/42 stanovuje, že ZPBOZ sa majú uplatňovať s ohľadom na stav vedy a techniky v čase konštrukcie strojového zariadenia a so zohľadnením technických a ekonomických požiadaviek. Okrem toho bod 3 prvej hlavy prílohy I uvedenej smernice s názvom „Všeobecné zásady“ stanovuje, že hoci sú ZPBOZ uvedené v tejto prílohe záväzné, pri uvážení súčasného stavu techniky sa možno nebudú dať dosiahnuť ciele, ktoré sú nimi stanovené. Spresňuje sa, že v tomto prípade musia byť strojové zariadenia v maximálnej možnej miere navrhované a konštruované so zámerom priblížiť sa k týmto cieľom.
V prejednávanej veci žalobkyňa Komisii, ako aj OSET v prvom rade vytýka, že porušili procesné pravidlá uvedené v prílohe I k smernici 2006/42, pretože ani v napadnutom rozhodnutí, ani v rozhodnutí OSET sa neuvádzal nijaký odkaz na zásadu súčasného stavu techniky. Po prvé treba zdôrazniť, že žalobkyňa nijako nespresňuje procesné pravidlá, ktoré boli porušené, ale cituje ustanovenia upravujúce dodržiavanie zásady súčasného stavu techniky pri uplatňovaní ZPBOZ. Treba však konštatovať, že aj keď sa v odôvodnení 14 smernice 2006/42 a v bode 3 prvej hlavy prílohy I uvedenej smernice, v zmysle predchádzajúceho bodu, uvádza povinnosť zohľadniť stav techniky na základe uplatnenia ZPBOZ, smernica neupravuje nijaké procesné pravidlo, ktoré by stanovovalo povinnosť uvádzať v rozhodnutí príslušného vnútroštátneho orgánu alebo v rozhodnutí Komisie, prijatého v rámci postupu ochrannej doložky, posúdenie týkajúce sa uplatnenia zásady súčasného stavu techniky. Po druhé skutočnosť, že sa v rámci napadnutého rozhodnutia, resp. rozhodnutia OSET, neuvádza posúdenie uplatnenia zásady súčasného stavu techniky, sama osebe neodôvodňuje porušenie tejto zásady. Z týchto dôvodov tvrdenia žalobkyne založené na neuvedení odkazu na dotknutú zásadu v predmetných rozhodnutiach, nemožno prijať.
Po druhé treba zdôrazniť, že podľa článku 11 ods. 2 písm. b) smernice 2006/42 sa za dôvod nezhody strojového zariadenia, ktoré musí členský štát oznámiť Komisii a ostatným členským štátom v rámci ochranných opatrení, ktoré sa rozhodol prijať, považuje nesprávne uplatnenie harmonizovaných noriem. Inými slovami, aj keď harmonizované normy nie sú povinné, rozhodnutie o ich uplatnení a odvolávaní sa na ne vo vyhlásení ES o zhode si vyžaduje ich správne uplatnenie. V prípade nesprávneho uplatnenia týchto noriem môže príslušný vnútroštátny orgán rozhodnúť o nezhode výrobkov v rámci opatrení prijatých na základe ochrannej doložky v zmysle článku 11 smernice 2006/42. Z uvedených dôvodov Komisia v odôvodnení 10 napadnutého rozhodnutia v súvislosti s ochranným opatrením prijatým OSET správne konštatovala, že pokiaľ ide o sporné strojové zariadenia, ZPBOZ uvedené v bodoch 1.1.6, 1.6.1. a 1.6.2 prílohy I smernice 2006/42 neboli dodržané vzhľadom na nesprávne uplatnenie harmonizovanej normy.
Ako správne tvrdí Komisia, keďže sa žalobkyňa rozhodla uviesť odkaz na harmonizovanú normu vo vyhlásení ES o zhode, bola povinná túto normu v celom rozsahu dodržiavať. V prípade, že tak, ako je to v prejednávanej veci, nebola norma dodržaná, pokiaľ ide o šírku chodníkov sporných strojových zariadení, žalobkyňa mala predložiť iné technické riešenie zabezpečujúce rovnakú úroveň bezpečnosti a preukázať súlad sporných výrobkov s príslušnými ZPBOZ, čo neurobila.
V treťom rade, pokiaľ ide o uplatnenie zásady súčasného stavu techniky v súvislosti s požadovanou šírkou chodníkov sporných strojových zariadení v rozsahu 500 mm, je potrebné zdôrazniť tri hľadiská.
Po prvé treba spresniť, že harmonizovaná norma, na ktorú boli odkazy uverejnené v úradnom vestníku, je súčasťou práva Únie (pozri analogicky rozsudok z 27. októbra 2016, James Elliott Construction,
C‑613/14
,
EU:C:2016:821
, bod
).
Po druhé Komisia správne tvrdí, že hoci harmonizované normy nie sú záväzné, odrážajú požadovanú úroveň bezpečnosti a zohľadňujú súčasný stav techniky.
V tejto súvislosti treba uviesť, že bod 162 Príručky pre uplatnenie smernice 2006/42 „o strojových zariadeniach“, ktorú Komisia uverejnila v júni 2010, v súčasnosti predovšetkým spresňuje, že harmonizované normy poskytujú vhodné informácie o súčasnom stave techniky v čase ich prijatia. Okrem toho podľa toho istého dokumentu sa vývoj stavu techniky odráža v ďalších zmenách alebo revíziách harmonizovaných noriem.
Po tretie, je potrebné dodať, že žalobkyňa na podporu svojich tvrdení, v zmysle ktorých neexistovala lepšia alternatíva, odkazuje na závery nezávislej štúdie. V tejto súvislosti treba konštatovať, že uvedené závery, ktoré sú zamerané na možnosti odstránenia nedostatkov z už nainštalovaných strojových zariadení a nezaoberajú sa všeobecne stavom techniky v čase vydania rozhodnutia OSET, sa týkajú situácie v bowlingovom centre v Gustavsbergu po vykonaní zmien na sporných výrobkoch, ku ktorým došlo až po prijatí rozhodnutia OSET. Ako však už bolo uvedené v bode 69 vyššie, predmetné konštatovania nie sú relevantné v prejednávanej veci.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že tvrdenie žalobkyne, v zmysle ktorého požiadavka týkajúca sa šírky chodníkov sporných strojových zariadení presahovala rámec stavu techniky, sa musí zamietnuť ako nedôvodné.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy sa tretí žalobný dôvod musí zamietnuť ako nedôvodný.
[
omissis
]

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (druhá komora)
rozhodol takto:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
Brunswick Bowling Products LLC je povinná nahradiť trovy konania.

3.
Švédske kráľovstvo znáša svoje vlastné trovy konania.

Tomljenović
Schalin
Škvařilová‑Pelzl
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 8. septembra 2021.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.
(
)	Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné.