CELEX: 62021CJ0150
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Justičná spolupráca v trestných veciach
Vzájomné uznávanie
Rámcové rozhodnutie 2005/214/SVV
Výkon peňažných sankcií
Článok 1 písm. a) bod ii)
Rozhodnutie o uložení peňažnej sankcie vydané správnym orgánom
Rozhodnutie, ktoré môže byť predmetom preskúmania prokurátorom, ktorý podlieha pokynom ministra spravodlivosti
Následná žaloba na súde, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 písm. a) bodu ii) rámcového rozhodnutia Rady 2005/214/SVV z 24. februára 2005 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na peňažné sankcie (
Ú. v. EÚ L 76, 2005, s. 16
), v znení zmenenom rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009 (
Ú. v. EÚ L 81, 2009, s. 24
) (ďalej len „rámcové rozhodnutie 2005/214“).
Tento návrh bol podaný v rámci konania, ktoré začala Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Justitie en Veiligheid (Ústredná justičná inkasná agentúra Ministerstva bezpečnosti a spravodlivosti, Holandsko) (ďalej len „CJIB“) s cieľom dosiahnuť v Poľsku uznanie a výkon peňažnej sankcie uloženej D. B. v Holandsku z dôvodu porušenia pravidiel cestnej premávky.
Právny rámec
Právo Únie
Článok 1 rámcového rozhodnutia 2005/214 s názvom „Definície“ stanovuje:
„Na účely tohto rámcového rozhodnutia:
a)
‚rozhodnutie‘ znamená konečné rozhodnutie, ktoré vyžaduje, aby fyzická alebo právnická osoba zaplatila peňažnú sankciu, ak rozhodnutie prijal:
…
ii)
iný orgán štátu pôvodu ako súd v súvislosti s trestným činom podľa práva štátu pôvodu za predpokladu, že dotknutá osoba mala možnosť, aby sa jej prípad prejednal pred súdom, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach;
iii)
iný orgán štátu pôvodu ako súd pre skutky, ktoré sú trestné podľa vnútroštátneho práva štátu pôvodu z dôvodu porušenia právnych predpisov za predpokladu, že dotknutá osoba mala možnosť, aby sa jej prípad prejednal pred súdom, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach;
…
b)
‚peňažná sankcia‘ znamená povinnosť zaplatiť:
i)
určitú peňažnú čiastku uloženú rozhodnutím o odsúdení pre trestný čin;
…“
Článok 3 tohto rámcového rozhodnutia s názvom „Základné práva“ stanovuje:
„Toto rámcové rozhodnutie sa nedotýka povinnosti dodržiavať základné práva a základné právne zásady zakotvené v článku 6 zmluvy [EÚ].“
Článok 4 uvedeného rámcového rozhodnutia s názvom „Zasielanie rozhodnutí a zapojenie ústredného orgánu“ vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Rozhodnutie spolu s osvedčením uvedeným v tomto článku možno zaslať príslušným orgánom členského štátu, v ktorom má fyzická alebo právnická osoba, proti ktorej bolo prijaté rozhodnutie, majetok alebo príjem, zvyčajné bydlisko alebo, v prípade právnickej osoby, sídlo.“
Článok 5 toho istého rámcového rozhodnutia, nazvaný „Rozsah pôsobnosti“, stanovuje vo svojom odseku 1:
„Nasledujúce trestné činy, ak sú trestné v štáte pôvodu, a tak, ako sú vymedzené právom štátu pôvodu štátu sú dôvodom v súlade s podmienkami tohto rámcového rozhodnutia a bez posudzovania obojstrannej trestnosti činu, na uznanie a výkon rozhodnutí:
…
–
správanie porušujúce pravidlá cestnej premávky vrátane porušenia predpisov vzťahujúcich sa na čas jazdy a odpočinku a predpisov o nebezpečnom tovare,
…“
Článok 6 rámcového rozhodnutia 2005/214, nazvaný „Uznanie a výkon rozhodnutí“, znie takto:
„Príslušné orgány vykonávajúceho štátu uznajú rozhodnutie, ktoré bolo zaslané v súlade s článkom 4, bez toho, aby boli požadované akékoľvek ďalšie náležitosti a bezodkladne prijmú všetky potrebné opatrenia na jeho výkon, pokiaľ príslušný orgán nerozhodne o uplatnení jedného z dôvodov odmietnutia uznania alebo odmietnutia výkonu, ktoré sú stanovené v článku 7.“
Podľa článku 7 uvedeného rámcového rozhodnutia, nazvaného „Dôvody odmietnutia uznania alebo výkonu rozhodnutia“:
„…
2.   Príslušný orgán vykonávajúceho štátu môže tiež odmietnuť uznať a vykonať rozhodnutie, ak sa zistí, že:
…
g)
podľa osvedčenia uvedeného v článku 4 dotknutá osoba v prípade písomného konania nebola v súlade s právom štátu pôvodu osobne alebo prostredníctvom zástupcu oprávneného podľa vnútroštátneho práva poučená o svojom práve podať opravný prostriedok a o lehotách na jeho podanie;
…
3.   V prípadoch uvedených v odseku 1 a odseku 2 písm. c), g), i) a j) sa príslušný orgán vykonávajúceho štátu skôr, než prijme rozhodnutie o úplnom alebo čiastočnom neuznaní alebo nevykonaní rozhodnutia, akýmkoľvek vhodným prostriedkom poradí s príslušným orgánom štátu pôvodu a prípadne ho požiada o bezodkladné poskytnutie potrebných informácií.“
Článok 20 ods. 3 toho istého rámcového rozhodnutia stanovuje:
„Ak osvedčenie uvedené v článku 4 vedie k domnienke možného porušenia základných práv alebo základných právnych zásad zakotvených v článku 6 zmluvy, každý členský štát môže namietať uznanie a výkon rozhodnutí. Uplatní sa postup uvedený v článku 7 ods. 3“
Poľské právo
§ 611ff ods. 1 ustawa – Kodeks postępowania karnego (Trestný poriadok) zo 6. júna 1997 (konsolidované znenie Dz. U. z roku 2020, položka 30) stanovuje:
„1. Ak členský štát Únie, označený v tejto kapitole ako ‚štát pôvodu‘, požiada o vykonanie právoplatného rozhodnutia o uložení peňažnej sankcie, je na účely vykonania tohto rozhodnutia príslušný okresný súd, v ktorého obvode má páchateľ majetok, dosahuje príjmy alebo má obvyklý, resp. prechodný pobyt…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
CJIB sa 22. septembra 2020 obrátila na vnútroštátny súd, konkrétne na Sąd Rejonowy dla Łodzi‑Śródmieścia w Łodzi (Okresný súd Lodž‑Centrum, Poľsko), so žiadosťou o uznanie a výkon svojho rozhodnutia zo 17. januára 2020, ktoré sa stalo právoplatným 28. februára 2020 a ktorým bola D. B. uložená pokuta vo výške 92 eur za porušenie pravidiel cestnej premávky, ktorého sa dopustil 5. januára 2020, konkrétne za prekročenie povolenej rýchlosti.
Dňa 6. novembra 2020 sa vnútroštátny súd obrátil na CJIB s otázkami týkajúcimi sa opravného prostriedku upraveného holandskou právnou úpravou proti takémuto rozhodnutiu, ako aj postavenia orgánu rozhodujúceho o opravnom prostriedku. Tomuto súdu bola odpoveď CJIB doručená 22. februára 2021.
D. B. sa nedostavil na žiadne z pojednávaní, ktoré nariadil vnútroštátny súd na 6. novembra a 8. decembra 2020. D. B. nepredložil ani žiadne písomné podanie.
Vnútroštátny súd uvádza, že podľa holandskej právnej úpravy možno proti pokute uloženej CJIB podať podnet na prokuratúre v Holandsku v lehote šiestich týždňov. V prípade, že sa prokurátor nestotožní so stanoviskom dotknutej osoby, má táto osoba právo podať žalobu na kantonrechter (kantonálny sudca, Holandsko). Ak sa však vec týka pokuty vo výške 225 eur alebo viac, preskúmanie veci týmto súdom je podmienené zaplatením kaucie vo výške uloženej pokuty.
Za týchto okolností má vnútroštátny súd pochybnosti o tom, či možno prokurátora v zmysle holandskej právnej úpravy považovať za „súd, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach“ v zmysle článku 1 písm. a) bodu ii) rámcového rozhodnutia 2005/214.
Tento vnútroštátny súd zastáva názor, že vzhľadom na článok 3 a článok 20 ods. 3 rámcového rozhodnutia 2005/214, ako aj článok 6 ZEÚ, pokiaľ ide o ochranu základných práv, výklad článku 1 písm. a) bodu ii) tohto rámcového rozhodnutia musí zohľadňovať článok 6 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950, a jeho výklad v judikatúre Európskeho súdu pre ľudské práva.
V súlade s judikatúrou Európskeho súdu pre ľudské práva by v záujme zachovania spravodlivosti konania mal spor prejednať nestranný súd, ktorý nie je závislý od výkonnej moci (ESĽP, 23. júna 1981, Le Compte, Van Leuven a De Meyer v. Belgicko, CE:ECHR:1981:0623JUD000687875, ako aj ESĽP, 29. apríla 1988, Belilos v. Švajčiarsko, CE:ECHR:1988:0429JUD001032883). Okrem toho je v tejto súvislosti potrebné, aby neexistovali neprimerané daňové alebo právne prekážky, ktoré by mohli brániť prístupu k takémuto súdu.
Pokiaľ ide o výklad pojmu „súd, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach“ uvedený v článku 1 písm. a) bode iii) rámcového rozhodnutia 2005/214, Súdny dvor už rozhodol, že na účely posúdenia, či orgán stanovený vnútroštátnou právnou úpravou má povahu takéhoto súdu, treba zobrať do úvahy ako celok všetky také skutočnosti, akými sú právne postavenie tohto orgánu, jeho pôsobenie, záväzný charakter jeho právnych aktov, kontradiktórna povaha konania, použitie právnych predpisov orgánom, ako aj jeho nezávislosť (rozsudok zo 14. novembra 2013, Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
, bod
).
Pokiaľ ide o požiadavku nezávislosti súdov, tá zahŕňa dve hľadiská. Prvé, vonkajšie, hľadisko predpokladá, že dotknutý orgán vykonáva svoje úlohy samostatne, nikomu hierarchicky nepodlieha alebo nie je podriadený a od nikoho neprijíma príkazy alebo inštrukcie, bez ohľadu na ich pôvod, čím je chránený pred vonkajšími zásahmi alebo tlakmi, ktoré by mohli ohroziť nezávislosť rozhodovania jeho členov a ovplyvniť ich rozhodnutia [rozsudok z 25. júla 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky súdneho systému),
C‑216/18 PPU
,
EU:C:2018:586
, bod
].
Druhé, vnútorné, hľadisko súvisí s pojmom „nestrannosť“ a týka sa rovnakého odstupu od účastníkov konania a ich príslušných záujmov vo vzťahu k predmetu sporu [rozsudok z 25. júla 2018, Minister for Justice and Equality (Nedostatky súdneho systému),
C‑216/18 PPU
,
EU:C:2018:586
, bod
].
Súdny dvor rozhodoval najmä o otázke, či vnútroštátneho prokurátora možno považovať za „vydávajúci súdny orgán“ v zmysle článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (
Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1
; Mim. vyd. 19/006, s. 34), zmeneného rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299. Vylúčil takúto možnosť v prípadoch, keď je prokurátor členského štátu pri prijímaní rozhodnutia o vydaní európskeho zatykača vystavený riziku, že bude priamo alebo nepriamo podliehať individuálnym usmerneniam alebo pokynom zo strany orgánu výkonnej moci, akým je minister spravodlivosti [rozsudok z 27. mája 2019, OG a PI (Prokuratúry v Lübecku a v Zwickau),
C‑508/18 a C‑82/19 PPU
,
EU:C:2019:456
, bod
].
Súdny dvor zároveň rozhodol, že rozhodnutie o vydaní európskeho zatykača prijaté prokuratúrou členského štátu predstavuje „súdne rozhodnutie“ v zmysle článku 1 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2002/584 za predpokladu, že tento európsky zatykač podlieha povinnému schváleniu súdom, ktorý nezávisle a objektívne preskúma podmienky vydania, ako aj proporcionalitu tohto zatykača (rozsudok z 9. októbra 2019, NJ (Prokuratúra Viedeň),
C‑489/19 PPU
,
EU:C:2019:849
, bod
).
Vnútroštátny súd zastáva názor, že vzhľadom na túto judikatúru a postavenie prokuratúry v holandskom právnom systéme ju nemožno považovať za „súd, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach“ v zmysle článku 1 písm. a) bodov ii) a iii) rámcového rozhodnutia 2005/214.
V tejto súvislosti poukazuje na význam možnosti stanovenej v týchto ustanoveniach predložiť vec súdu, ktorý je príslušný rozhodovať najmä v trestných veciach, keď je rozhodnutie, ktorým sa konštatuje vina dotknutej osoby a ukladá sankcia, úplne automatizované, pričom vnútroštátny orgán, ktorý toto rozhodnutie prijíma, iba overí údaje majiteľa vozidla a zašle mu dokument vygenerovaný počítačovým systémom.
Pokiaľ ide o holandskú právnu úpravu, podľa ktorej v prípade, že prokurátor nevyhovie podnetu podanému dotknutou osobou proti rozhodnutiu CJIB, možno následne podať žalobu na kantonrechter (kantonálny sudca), nemôže spĺňať požiadavku stanovenú v článku 1 písm. a) bode ii) rámcového rozhodnutia 2005/214, podľa ktorej musí byť rozhodnutie orgánu štátu pôvodu, ktorý nie je súdom, napadnuteľné na „súde, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach“.
Toto rámcové rozhodnutie totiž stanovuje možnosť podať žalobu priamo na súd bez toho, aby bolo predtým potrebné vyčerpať všetky ostatné procesné prostriedky.
V tejto súvislosti z rozsudku zo 14. novembra 2013, Baláž (
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
, bod
), vyplýva, že prístup k súdu, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach, v zmysle rámcového rozhodnutia 2005/214 nesmie podliehať podmienkam, ktoré ho znemožňujú alebo nadmerne zaťažujú.
Okrem toho vnútroštátny súd konštatuje, že v súlade s holandskou právnou úpravou v prípade, ak je uložená pokuta vo výške 225 eur alebo viac, preskúmanie žaloby súdom je podmienené zaplatením kaucie dotknutou osobou vo výške uloženej pokuty. Tento procesný postup by však mohol predstavovať prekážku, ktorá by štátneho príslušníka členského štátu mohla odradiť od podania žaloby v členskom štáte pôvodu.
Za týchto podmienok Sąd Rejonowy dla Łodzi‑Śródmieścia w Łodzi (Okresný súd Lodž‑Centrum) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Spĺňa rozhodnutie o uložení peňažnej sankcie vydané holandským ústredným správnym orgánom určeným na základe článku 2 rámcového rozhodnutia [2005/214], proti ktorému možno podať podnet na prokuratúru, ktorá hierarchicky podlieha ministerstvu spravodlivosti, kritériá ‚rozhodnutia, proti ktorému možno podať žalobu na súd, ktorý je príslušný rozhodovať v trestných veciach‘ v zmysle článku 1 písm. a) bodu ii) tohto rámcového rozhodnutia?
2.
Možno považovať kritérium, podľa ktorého musí byť rozhodnutie o uložení peňažnej sankcie napadnuteľné na ‚súde, ktorý je príslušný rozhodovať v trestných veciach‘, za splnené v prípade, ak je podanie žaloby na okresný súd možné až v neskoršom štádiu konania, t. j. po tom, čo prokurátor nevyhovel podnetu, a ak v určitých prípadoch zahŕňa aj povinnosť zaplatiť poplatok vo výške uloženej sankcie?“
O prejudiciálnych otázkach
Svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta po prvé, či sa má článok 1 písm. a) bod ii) rámcového rozhodnutia 2005/214 vykladať v tom zmysle, že konečné rozhodnutie o uložení peňažnej sankcie fyzickej osobe, ktoré vydal orgán členského štátu pôvodu, iný ako súd v súvislosti s trestným činom podľa práva tohto členského štátu, predstavuje „rozhodnutie“ v zmysle tohto ustanovenia, ak právna úprava tohto členského štátu stanovuje, že podnet proti takémuto rozhodnutiu najprv preskúma prokurátor hierarchicky podriadený ministrovi spravodlivosti a dotknutá osoba môže následne podať žalobu na súd, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach, ak tento prokurátor podnet odmietne. Po druhé sa vnútroštátny súd pýta, či sa má toto ustanovenie vykladať v tom zmysle, že dotknutá osoba mala „možnosť, aby sa jej prípad prejednal pred súdom, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach“ v zmysle tohto ustanovenia v prípade, že je podľa právnej úpravy členského štátu pôvodu, ak je uložená pokuta vo výške 225 eur alebo viac, preskúmanie žaloby súdom podmienené zaplatením kaucie dotknutou osobou vo výške uloženej pokuty.
Na úvod treba pripomenúť, že podľa článku 5 ods. 1 tridsiatej tretej zarážky rámcového rozhodnutia 2005/214 je správanie porušujúce pravidlá cestnej premávky, ak je trestné v štáte pôvodu, a tak, ako je vymedzené právom tohto členského štátu, dôvodom na uznanie a výkon rozhodnutia v súlade s podmienkami tohto rámcového rozhodnutia a bez posudzovania obojstrannej trestnosti činu.
Článok 1 písm. a) bod ii) rámcového rozhodnutia definuje „rozhodnutie“ ako „konečné rozhodnutie, ktoré vyžaduje, aby fyzická alebo právnická osoba zaplatila peňažnú sankciu, ak rozhodnutie prijal iný orgán štátu pôvodu ako súd v súvislosti s trestným činom podľa práva štátu pôvodu za predpokladu, že dotknutá osoba mala možnosť, aby sa jej prípad prejednal pred súdom, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach“.
V súlade s článkom 1 písm. a) bodom iii) tohto rámcového rozhodnutia je „rozhodnutím“ aj „konečné rozhodnutie, ktoré vyžaduje, aby fyzická alebo právnická osoba zaplatila peňažnú sankciu, ak rozhodnutie prijal iný orgán štátu pôvodu ako súd pre skutky, ktoré sú trestné podľa vnútroštátneho práva štátu pôvodu z dôvodu porušenia právnych predpisov za predpokladu, že dotknutá osoba mala možnosť, aby sa jej prípad prejednal pred súdom, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach“.
Ako vyplýva zo spisu predloženého Súdnemu dvoru, a najmä z osvedčenia uvedeného v článku 4 rámcového rozhodnutia 2005/214, ktoré tvorí prílohu rozhodnutia CJIB, ktoré je predmetom konania vo veci samej, D. B. bola uložená pokuta za trestný čin podľa práva členského štátu pôvodu, teda za správanie porušujúce pravidlá cestnej premávky, ako je vymedzené právom tohto členského štátu.
Aj keď sa za týchto podmienok v prejednávanej veci uplatňuje článok 1 písm. a) bod ii) rámcového rozhodnutia 2005/214 a nie článok 1 písm. a) bod iii) tohto rámcového rozhodnutia, nič to nemení na tom, že obidve ustanovenia zhodne vyžadujú, aby dotknutá osoba mala „možnosť, aby sa jej prípad prejednal pred súdom, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach“.
Po prvé, pokiaľ ide o otázku, či je právo na súdne konanie garantované bez ohľadu na povinnosť uskutočniť najprv správne konanie, než sa vec prejedná pred súdom, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach, v zmysle rámcového rozhodnutia 2005/214, Súdny dvor už rozhodol, že článok 1 písm. a) bod iii) tohto rámcového rozhodnutia nevyžaduje, aby existovala možnosť predložiť vec takémuto súdu priamo (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. novembra 2013, Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
, bod
).
Keďže sa rámcové rozhodnutie 2005/214 uplatňuje aj na peňažné sankcie uložené správnymi orgánmi, možno v závislosti od osobitostí súdnych systémov členských štátov požadovať, aby najprv prebehla fáza správneho konania. Prístup k súdu, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach v zmysle rámcového rozhodnutia, však nesmie podliehať podmienkam, ktoré ho znemožňujú alebo nadmerne zaťažujú (rozsudok zo 14. novembra 2013, Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
, bod
a citovaná judikatúra).
Po druhé, pokiaľ ide o rozsah a povahu preskúmania uskutočneného súdom, ktorému sa vec môže predložiť, uvedený súd musí byť v plnej miere príslušný preskúmať vec po právnej aj skutkovej stránke, predovšetkým musí mať možnosť posúdiť dôkazy a určiť na ich základe zodpovednosť dotknutej osoby a primeranosť trestu (rozsudok zo 14. novembra 2013, Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
, bod
).
Ako vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, hoci podľa holandskej právnej úpravy podnet proti rozhodnutiu CJIB o uložení sankcie prejednáva prokurátor, ktorý je hierarchicky podriadený ministrovi spravodlivosti, táto právna úprava stanovuje, že dotknutá osoba sa môže proti rozhodnutiu prokurátora odvolať na kantonrechter (kantonálny sudca).
Za týchto podmienok bez toho, aby bolo potrebné preskúmať, či prokurátor príslušný na prejednanie podnetu proti rozhodnutiu CJIB o uložení sankcie za správanie porušujúce pravidlá cestnej premávky je „súdom, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach“ v zmysle článku 1 písm. a) bodu ii) rámcového rozhodnutia 2005/214, treba overiť, či kantonrechter (kantonálny sudca) uvedený v predchádzajúcom bode je takýmto súdom.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pojem „súd, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach“ uvedený v tomto ustanovení, predstavuje autonómny pojem práva Európskej únie a má sa vykladať v tom zmysle, že podeň spadá každý súd, ktorý uplatňuje konanie, ktoré napĺňa základné znaky trestného konania, a najmä má neobmedzenú súdnu právomoc a musia sa v ňom dodržiavať zodpovedajúce procesné záruky z oblasti trestného práva (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. novembra 2013, Baláž,
C‑60/12
,
EU:C:2013:733
, body
až
).
Súdny dvor, ktorý má vnútroštátnemu súdu poskytnúť užitočné odpovede, má na základe spisu vo veci samej, ako aj pripomienok, ktoré mu boli predložené, právomoc poskytnúť tomuto súdu usmernenia, ktoré tomuto súdu umožnia rozhodnúť v konkrétnom prejednávanom spore (pozri analogicky rozsudok z 26. januára 2021, Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie,
C‑16/19
,
EU:C:2021:64
, bod
).
V prejednávanej veci, ako vyplýva zo spisu predloženého Súdnemu dvoru, kantonrechter (kantonálny sudca) uvedený v bode 39 tohto rozsudku môže rozhodnúť o právnych a skutkových otázkach, ako aj o primeranosti uloženej pokuty vo vzťahu k spáchanému trestnému činu, pričom konanie pred týmto súdom podlieha zodpovedajúcim procesným zárukám z oblasti trestného práva. Tieto záruky sa konkrétne týkajú spôsobu, akým sa dotknutá osoba oboznamuje s dokumentmi týkajúcimi sa veci, výsluchu v rámci verejného pojednávania, na ktoré je táto osoba predvolaná, možnosti byť prítomný alebo nechať sa zastupovať, vypočutia svedkov a znalcov a využitia tlmočníka.
Uvedený kantonrechter (kantonálny sudca) teda treba kvalifikovať ako „súdny orgán, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach“ v zmysle článku 1 písm. a) bodu ii) rámcového rozhodnutia 2005/214.
Pokiaľ ide o skutočnosť, na ktorú poukázal vnútroštátny súd, že podľa holandskej právnej úpravy je v prípade uloženia pokuty vo výške 225 eur alebo viac, preskúmanie žaloby súdom podmienené zaplatením kaucie dotknutou osobou vo výške uloženej pokuty, táto skutočnosť je v tomto prípade irelevantná. Treba poznamenať, že v konaní vo veci samej CJIB uložia D. B. pokutu vo výške 92 eur.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že článok 1 písm. a) bod ii) rámcového rozhodnutia 2005/214 sa má vykladať v tom zmysle, že konečné rozhodnutie o uložení peňažnej sankcie fyzickej osobe, ktoré vydal orgán členského štátu pôvodu, iný ako súd v súvislosti s trestným činom podľa práva tohto členského štátu, predstavuje „rozhodnutie“ v zmysle tohto ustanovenia, ak právna úprava tohto členského štátu stanovuje, že podnet proti takémuto rozhodnutiu najprv preskúma prokurátor hierarchicky podriadený ministrovi spravodlivosti a dotknutá osoba môže následne podať žalobu na súd, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach, ak tento prokurátor podnet odmietne, za predpokladu, že prístup k tomuto súdu nepodlieha podmienkam, ktoré ho znemožňujú alebo nadmerne zaťažujú.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:

Článok 1 písm. a) bod ii) rámcového rozhodnutia Rady 2005/214/SVV z 24. februára 2005 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na peňažné sankcie, zmeneného rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009, sa má vykladať v tom zmysle, že konečné rozhodnutie o uložení peňažnej sankcie fyzickej osobe, ktoré vydal orgán členského štátu pôvodu, iný ako súd v súvislosti s trestným činom podľa práva tohto členského štátu, predstavuje „rozhodnutie“ v zmysle tohto ustanovenia, ak právna úprava tohto členského štátu stanovuje, že podnet proti takémuto rozhodnutiu najprv preskúma prokurátor hierarchicky podriadený ministrovi spravodlivosti a dotknutá osoba môže následne podať žalobu na súd, ktorý je príslušný rozhodovať predovšetkým v trestných veciach, ak tento prokurátor podnet odmietne, za predpokladu, že prístup k tomuto súdu nepodlieha podmienkam, ktoré ho znemožňujú alebo nadmerne zaťažujú.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: poľština.