CELEX: 62018CJ0766
Apelācija
Eiropas Savienības preču zīme
Regula (EK) Nr. 207/2009
Iebildumi
8. panta 1. punkta b) apakšpunkts
Sajaukšanas iespēja
Vērtējuma kritēriji
Piemērojamība agrākas kolektīvas preču zīmes gadījumā
Konfliktējošo preču zīmju līdzības un ar šīm preču zīmēm aptverto preču vai pakalpojumu līdzības savstarpējā atkarība

Ar apelācijas sūdzību
Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi
lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 25. septembra spriedumu
Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi
/
EUIPO
–
M. J. Dairie
s (“BBQLOUMI”) (T‑328/17, nav publicēts, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”,
EU:T:2018:594
), ar kuru minētā tiesa noraidīja tās prasību, kas tikusi celta par Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (
EUIPO
) Apelācijas ceturtās padomes 2017. gada 16. marta lēmumu lietā R 497/2016‑4 attiecībā uz iebildumu procesu (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”).
Atbilstošās tiesību normas
Padomes Regula (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par [Eiropas Savienības] preču zīmi (
OV 2009, L 78, 1. lpp.
), ar kuru atcelta un aizstāta Padomes Regula (EK) Nr. 40/94 (1993. gada 20. decembris) par Kopienas preču zīmi (
OV 1994, L 11, 1. lpp.
), tika grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2015/2424 (2015. gada 16. decembris) (
OV 2015, L 341, 21. lpp.
), kas stājusies spēkā 2016. gada 23. martā. Vēlāk, no 2017. gada 1. oktobra, tā tika atcelta un aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (
OV 2017, L 154, 1. lpp.
). Tomēr, ņemot vērā tiesvedības faktu rašanās laiku, šī apelācijas sūdzība ir izskatāma atbilstoši Regulai Nr. 207/2009 tās sākotnējā redakcijā.
Regulas Nr. 207/2009 7. pantā “Absolūta [Absolūts] atteikuma pamatojums [pamats]” bija noteikts:
“1.   Nereģistrē:
[..]
b)
preču zīmes, kam nav atšķirīgu īpašību [atšķirtspējas];
c)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējuma vai norādes, kas tirdzniecībā var kalpot, lai norādītu veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, preču ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas ģeogrāfisko izcelsmi vai laiku un citas preču un pakalpojumu īpašības;
d)
preču zīmes, kas ir tikai apzīmējumi vai norādes, kuras ir kļuvušas parastas sarunvalodā vai tirdzniecības
bona fide
un iedibinātajā praksē;
[..].
3.   Šā panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktu nepiemēro, ja preču zīme tās izmantošanas rezultātā ir kļuvusi atšķirīga [ieguvusi atšķirtspēju] attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, par ko reģistrācija ir pieteikta.”
Atbilstoši šīs regulas 8. pantam “Relatīvs atteikuma pamatojums [pamats]”:
“1.   Ja agrākas preču zīmes īpašnieks iebilst, pieprasīto preču zīmi nereģistrē:
[..]
b)
ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver preču zīmes, identiskuma vai līdzības dēļ pastāv iespēja maldināt sabiedrību tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme [sabiedrībai tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme, pastāv to sajaukšanas iespēja]; iespēja maldināt ir asociāciju iespēja ar agrāko preču zīmi [sajaukšanas iespēja ietver asociāciju iespēju ar agrāko preču zīmi].
[..]
5.   Turklāt, ja [..] agrākās preču zīmes īpašnieks iebilst, pieprasīto preču zīmi nereģistrē, ja tā ir identiska vai līdzīga agrākajai preču zīmei un to reģistrē precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta agrākā preču zīme, ja attiecībā uz agrāku Kopienas [Eiropas Savienības] preču zīmi tā ir Kopienā [Eiropas Savienībā] pazīstama un attiecībā uz agrāku valsts preču zīmi tā ir pazīstama attiecīgajā dalībvalstī un ja pieteiktās preču zīmes izmantošanā bez pietiekama iemesla varētu netaisnīgi gūt labumu no agrākās preču zīmes atšķirīguma vai atpazīstamības [atšķirtspējas vai reputācijas] vai tai kaitēt.”
Minētās regulas 65. pantā bija noteikts:
“1.   Pret Apelācijas padomes lēmumiem attiecībā uz apelācijām var celt prasības Tiesā.
2.   Prasību var celt, pamatojoties uz nekompetenci, būtiska procesuāla pārkāpuma, Līguma vai šīs regulas pārkāpumu vai kāda tiesību akta pārkāpumu saistībā ar to piemērošanu, vai pilnvaru pārsniegšanu.
3.   Tiesai ir piekritība anulēt vai grozīt apstrīdēto lēmumu.
[..]”
Regulas Nr. 207/2009 66. pantā, kas kopā ar šīs regulas 67.–74. pantu ietilpa tās VIII sadaļā “[Eiropas Savienības] kolektīvās preču zīmes”, bija paredzēts:
“1.   Kopienas [Eiropas Savienības] kolektīvā preču zīme ir Kopienas [Eiropas Savienības] preču zīme, kuru tā raksturo, kad iesniedz pieteikumu par to, un kas spēj nošķirt tās apvienības locekļu, kas ir šīs preču zīmes īpašnieki [īpašniece], preces vai pakalpojumus no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem. Uz Kopienas [Eiropas Savienības] kolektīvām preču zīmēm var pieteikties izgatavotāju, ražotāju, pakalpojumu sniedzēju, tirgotāju [..] apvienības, kurām atbilstoši tiesību aktiem, kas tās reglamentē, savā vārdā ir visu veidu tiesības un pienākumi, spēja slēgt līgumus vai veikt citas juridiskas darbības un iesniegt prasību tiesā, un būt par šādas prasības subjektu, kā arī juridiskas personas, uz ko attiecas publiskās tiesības [publisko tiesību juridiskas personas].
2.   Atkāpjoties no 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta, Kopienas [Eiropas Savienības] kolektīvās preču zīmes 1. punkta nozīmē var būt apzīmējumi vai norādes, kas tirdzniecībā var kalpot kā norādes par preču vai pakalpojumu ģeogrāfisko izcelsmi. Kopīga [kolektīva] preču zīme nedod tiesības tās īpašniekam aizliegt trešajām personām šos apzīmējumus vai norādes izmantot tirdznieciskos darījumos ar nosacījumu, ka trešās personas rūpnieciskos vai komercdarījumos tās izmanto godīgi; šo preču zīmi jo īpaši nevar izmantot pret trešo personu, kam ir tiesības izmantot ģeogrāfisku nosaukumu.
3.   Šīs regulas noteikumus piemēro Kopienas [Eiropas Savienības] kopīgām [kolektīvām] preču zīmēm, ja vien 67. līdz 74. pants nenosaka citādi.”
Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta b)–d) apakšpunkta, 7. panta 3. punkta, 8. panta 1. un 5. punkta, kā arī 65. un 66. panta formulējums atbilst attiecīgi Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b)–d) apakšpunkta, 7. panta 3. punkta, 8. panta 1. un 5. punkta, kā arī 63. un 64. panta formulējumam un bez būtiskiem grozījumiem ir pārņemts attiecīgi Regulas 2017/1001 7. panta 1. punkta b)–d) apakšpunktā, 7. panta 3. punktā, 8. panta 1. un 5. punktā, kā arī 72. un 74. pantā.
Tiesvedības priekšvēsture un strīdīgais lēmums
2014. gada 9. jūlijā Bulgārijā reģistrēta sabiedrība
M. J. Dairies EOOD
lūdza
EUIPO
kā Eiropas Savienības preču zīmi reģistrēt šādu vārdisku un grafisku apzīmējumu (turpmāk tekstā – “reģistrācijai pieteiktā preču zīme “BBQLOUMI””):
Preces un pakalpojumi, attiecībā uz kuriem ir pieteikta šī reģistrācija, ietilpst 29., 30. un 43. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām (turpmāk tekstā – “Nicas nolīgums”) un atbilst šādam aprakstam:
–
29. klase: “Piena produkti un piena aizstājēji; sieri; [..] pagatavoti ēdieni, kas pilnībā vai galvenokārt sastāv no gaļas vai piena produktiem”;
–
30. klase: “Sviestmaizes; sāļie krekeri [..] ar siera garšu; [..]”; un
–
43. klase: “Restorānu pakalpojumi; [..]”.
Preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika publicēts 2014. gada 12. augusta
Bulletin des marques de l’Union européenne
[Eiropas Savienības Preču Zīmju Biļetenā].
2014. gada 12. novembrī apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza iebildumus pret pieteiktās preču zīmes “BBQLOUMI” reģistrāciju attiecībā uz visām šī sprieduma 9. punktā norādītajām precēm un pakalpojumiem.
Savus iebildumus apelācijas sūdzības iesniedzēja balstīja uz savu Eiropas Savienības kolektīvu preču zīmi “HALLOUMI”, kas reģistrēta 2000. gada 14. jūlijā attiecībā uz 29. klasē ietilpstošajām precēm, kuras atbilst šādam aprakstam: “Sieri”.
Iebildumi bija pamatoti ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 5. punktā paredzētajiem pamatiem.
Ar 2016. gada 15. janvāra lēmumu
EUIPO
Iebildumu nodaļa noraidīja iebildumus.
Apelācijas sūdzība, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza par minēto lēmumu, tika noraidīta ar strīdīgo
EUIPO
Apelācijas ceturtās padomes (turpmāk tekstā – “Apelācijas padome”) lēmumu.
Pamatojot šo noraidīšanu, Apelācijas padome vispirms norādīja, ka iebildumu procesā agrākas kolektīvas preču zīmes ir jāaplūko tāpat kā agrākas individuālas preču zīmes. Konkrētās agrākās preču zīmes atšķirtspēja esot vāja, jo ar terminu “halloumi” tiekot apzīmēts vienīgi kāds siera veids. Šis termins tiekot izmantots tikai kā produkta veida ģenērisks nosaukums. Pat runājot par Kipru un Grieķiju, apelācijas sūdzības iesniedzēja neesot iesniegusi pierādījumus tam, ka plaša sabiedrība uztver preču zīmi “HALLOUMI” kaut kā citādi, nevis kā siera veida aprakstu.
Turpinājumā Apelācijas padome norādīja, ka nepastāv nekāda sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē starp agrāko preču zīmi un reģistrācijai pieteikto preču zīmi “BBQLOUMI”.
Esot taisnība, ka, runājot par Nicas nolīguma 29. klasi, ar konfliktējošajām preču zīmēm aptvertās preces lielākoties ir identiskas vai līdzīgas. Turpretī pastāvot tikai vāja vizuāla līdzība starp šīm preču zīmēm. Turklāt no fonētiskā un konceptuālā viedokļa esot konstatējama līdzības neesamība.
Visbeidzot Apelācijas padome konstatēja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja bija atsaukusi iebildumu pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punktu.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2017. gada 26. maijā, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdza atcelt strīdīgo lēmumu.
Savas prasības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzīja vienu vienīgu pamatu, kas ir saistīts par Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu un iedalīts četrās daļās.
Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmeta Apelācijas padomei, ka tā esot kļūdaini raksturojusi Eiropas Savienības kolektīvu preču zīmju tvērumu un iedarbību, pārņemot tikpat kļūdainu argumentāciju, kas bija ietverta 2012. gada 13. jūnija spriedumā Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias/ITSB – Garmo (HELLIM) (
T‑534/10
,
EU:T:2012:292
).
Otrkārt, tā norādīja, ka Apelācijas padome neesot ievērojusi Regulas Nr. 207/2009 66. un nākamos pantus, neņemot vērā faktu, ka kolektīvas preču zīmes neļauj norādīt uz unikālu komerciālo izcelsmi un ar tām varētu tikt apzīmēta ģeogrāfiskā izcelsme.
Treškārt, Apelācijas padome esot kļūdaini atzinusi agrāko preču zīmi par ģenērisku un līdz ar to noliegusi šīs preču zīmes atšķirtspēju.
Ceturtkārt, Apelācijas padome esot kļūdaini secinājusi, ka atšķirības starp konfliktējošajām preču zīmēm ļauj novērst jebkādu sajaukšanas iespēju.
Tā kā neviena no vienīgā prasības pamata daļām netika apmierināta, prasība tika noraidīta.
Ar 2019. gada 17. septembra rīkojumu Vispārējā tiesa laboja pārsūdzētā sprieduma 71. punktu tā redakcijā tiesvedības valodā. Šādi labotajā redakcijā Vispārējā tiesa, neraugoties uz apstākli, ka ar konfliktējošajām preču zīmēm aptvertās preces ir daļēji identiskas un daļēji zināmā mērā līdzīgas, norādīja, ka konkrētās sabiedrības daļas uztverē nevar pastāvēt sajaukšanas iespēja, jo tad, ja runa ir par agrāku preču zīmi, kurai ir aprakstoša nozīme un kurai tātad ir vāja atšķirtspēja, vājas vizuālās, fonētiskās un konceptuālās līdzības pakāpes esamība nav pietiekama, lai secinātu sajaukšanas iespējas esamību.
Pārsūdzētā sprieduma 71. punktā tā redakcijā tiesvedības valodā, kas tikusi sākotnēji paziņota lietas dalībniekiem un publiskota, Vispārējā tiesa bija norādījusi, ka, neraugoties uz apstākli, ka ar konfliktējošajām preču zīmēm aptvertās preces ir daļēji identiskas un daļēji zināmā mērā līdzīgas, konkrētās sabiedrības daļas uztverē nevar pastāvēt sajaukšanas iespēja, jo tad, ja runa ir par agrāku preču zīmi, kura ir aprakstoša un kurai ir vāja atšķirtspēja, vizuālās, fonētiskās un konceptuālās līdzības esamība nav pietiekama, lai secinātu prezumpciju par sajaukšanas iespējas esamību.
Apelācijas lietas dalībnieku prasījumi
Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu,
–
apmierināt tās prasību atcelt tiesību aktu un
–
piespriest
EUIPO
un
M. J. Dairies
segt savus, kā arī atlīdzināt apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus.
EUIPO
prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt apelācijas sūdzību un
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
M. J. Dairies
prasījumi Tiesai ir šādi:
–
noraidīt apelācijas sūdzību un
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt
M. J. Dairies
tiesāšanās izdevumus.
Par lūgumu atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu
Pēc ģenerāladvokātes secinājumu nolasīšanas apelācijas sūdzības iesniedzēja ar dokumentu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2019. gada 30. oktobrī, lūdza saskaņā ar Tiesas Reglamenta 83. pantu izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu.
Atbilstoši minētajai tiesību normai Tiesa jebkurā brīdī, uzklausījusi ģenerāladvokātu, var izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu, it īpaši, ja tā uzskata, ka tā nav pietiekami informēta, vai ja kāds lietas dalībnieks pēc šīs daļas pabeigšanas iesniedz ziņas par jaunu faktu, kam var būt izšķiroša ietekme uz Tiesas nolēmumu, vai arī ja lieta ir jāizskata, pamatojoties uz argumentu, kurš nav ticis apspriests.
Sava lūguma pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka ģenerāladvokātes secinājumi ir balstīti uz apelācijas sūdzības atbalstam izvirzīto pamatu un argumentu kļūdainu lasījumu. Šāds kļūdains lasījums esot atzīstams par jaunu faktu un turklāt radot risku, ka lieta tiks izskatīta, pamatojoties uz argumentu, kuru lietas dalībnieki nav apsprieduši.
Tomēr ir jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 252. panta otro daļu ģenerāladvokāts, ievērojot pilnīgu objektivitāti un neatkarību, atklātā tiesas sēdē sniedz pamatotus secinājumus lietās, kurās saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtiem ir vajadzīga ģenerāladvokāta piedalīšanās. Tiesai nav saistoši nedz šie secinājumi, nedz pamatojums, ar kādu ģenerāladvokāts tos izdara (spriedumi, 2017. gada 22. jūnijs, Federatie Nederlandse Vakvereniging u.c.,
C‑126/16
,
EU:C:2017:489
,
31.
punkts, kā arī 2019. gada 13. novembris, College Pension Plan of British Columbia,
C‑641/17
,
EU:C:2019:960
,
39.
punkts).
Tāpat ir jāatgādina, ka Eiropas Savienības Tiesas statūtos un Reglamentā lietas dalībniekiem nav paredzēta iespēja iesniegt apsvērumus par ģenerāladvokāta sniegtajiem secinājumiem. Līdz ar to nepiekrišana ģenerāladvokāta secinājumiem pati par sevi nevar būt mutvārdu procesa atkārtotu sākšanu pamatojošs iemesls (spriedumi, 2017. gada 25. oktobris, Polbud – Wykonawstwo,
C‑106/16
,
EU:C:2017:804
,
23.
un
24.
punkts, kā arī 2019. gada 13. novembris, College Pension Plan of British Columbia,
C‑641/17
,
EU:C:2019:960
,
40.
punkts).
Aplūkojamajā gadījumā, tā kā apelācijas sūdzības atbalstam izvirzītie pamati un argumenti ir tikuši apspriesti tiesvedības rakstveida un mutvārdu daļā un tā kā Tiesai nav saistošs šo pamatu un argumentu apraksts, kāds tas ietverts ģenerāladvokātes secinājumos, pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēja, nepastāv risks, ka lieta tiktu izskatīta, pamatojoties uz argumentu, kuru lietas dalībnieki nav apsprieduši.
Turklāt minētajos secinājumos izdarītie konstatējumi, tostarp tie, kas attiecas uz apelācijas sūdzības atbalstam izvirzīto pamatu un argumentu tvērumu, nekādi nav uzskatāmi par jaunu faktu, ziņas par kuru kāds lietas dalībnieks būtu iesniedzis pēc tiesvedības mutvārdu daļas pabeigšanas Reglamenta 83. panta izpratnē.
Tiesa, uzklausījusi ģenerāladvokāti, uzskata, ka tai ir visa vajadzīgā informācija, lai lemtu par apelācijas sūdzību.
Ņemot vērā iepriekš minētos apstākļus, nav jāizdod rīkojums par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu.
Par apelācijas sūdzību
Lietas dalībnieku argumenti
Apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus savas apelācijas sūdzības pamatošanai.
Pirmā pamata, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 66. panta (tagad Regulas 2017/1001 74. pants) pārkāpumu, atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka no minētās tiesību normas izriet, ka kolektīvas preču zīmes, ciktāl runa ir par to atšķirtspēju, nevar tikt izvērtētas tāpat kā individuālas preču zīmes. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēja uzsver, ka no minētās tiesību normas 1. punkta izriet, ka izcelsmes norādes pamatfunkcija, kas piemīt kolektīvām preču zīmēm, ir vērsta uz to, lai viena vai vairāku kādas apvienības locekļu preces vai pakalpojumus ļautu nošķirt no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem, un ka no šīs pašas tiesību normas 2. punkta izriet, ka, atkāpjoties no minētās regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta, ir pieļaujams, ka ar šādām preču zīmēm tiek apzīmēta attiecīgo preču vai pakalpojumu ģeogrāfiskā izcelsme.
Taču, apstiprinot Apelācijas padomes pieeju, saskaņā ar kuru preču zīmes “HALLOUMI” atšķirtspējas vērtība esot tikusi samazināta, pamatojoties uz faktu, ka ar terminu “halloumi” tiek apzīmēts siera veids, kas tiek izgatavots saskaņā ar īpašo recepti, izmantojot Kipras izcelsmes pienu, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi Regulas Nr. 207/2009 66. panta 1. un 2. punktā izklāstītās kolektīvas preču zīmes iezīmes.
Turklāt, prasot, lai iebildumu procesā kolektīvas preču zīmes īpašnieks pierādītu šīs preču zīmes atšķirtspējas pakāpi, Vispārējā tiesa esot ieviesusi neatbilstošu pierādīšanas pienākumu. Vispārējā tiesa būtībā esot balstījusies uz premisu par vāju atšķirtspēju un esot pieprasījusi, lai apelācijas sūdzības iesniedzēja atspēkotu šo premisu.
Ar otro pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta, to lasot kopsakarā ar tās 66. pantu, pārkāpumu, apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā atkārto tos pašus argumentus, kas jau tikuši izvirzīti pirmā pamata ietvaros, un no tiem secina, ka Vispārējā tiesa, izvērtējot minētajā 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto kritēriju par “sajaukšanas iespēju sabiedrības uztverē”, neesot ņēmusi vērā minētajā 66. pantā izklāstītās kolektīvas preču zīmes iezīmes.
Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa, piemērojot Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, neesot ievērojusi Tiesas judikatūru attiecībā uz šo tiesību normu.
Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja uzsver, ka 2012. gada 13. jūnija spriedumu Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias/ITSB – Garmo (HELLIM) (
T‑534/10
,
EU:T:2012:292
), uz kuru atsaucās Vispārējā tiesa, Tiesa neesot apstiprinājusi. Esot taisnība, ka par minēto spriedumu iesniegtā apelācijas sūdzība ir tikusi noraidīta ar 2013. gada 21. marta rīkojumu Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/ITSB (
C‑393/12 P
, nav publicēts,
EU:C:2013:207
). Tomēr minētajā rīkojumā Tiesa vienīgi esot konstatējusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja bija nepareizi izpratusi minēto spriedumu, bet neesot izskatījusi jautājumu par to, vai Vispārējā tiesa bija pareizi piemērojusi atbilstošos principus.
Runājot par 2017. gada 20. septembra spriedumu The Tea Board/EUIPO (no
C‑673/15 P līdz C‑676/15 P
,
EU:C:2017:702
), ko Vispārējā tiesa arī ir minējusi pārsūdzētajā spriedumā, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Tiesa tajā ir vienīgi precizējusi, ka sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir jāvērtē, ņemot vērā faktu, ka kolektīvas preču zīmes – tāpat kā individuālo preču zīmju – pamatfunkcija ir norādīt attiecīgo preču vai pakalpojumu komerciālo izcelsmi.
Attiecībā uz 2012. gada 24. maija spriedumu Formula One Licensing/ITSB (
C‑196/11 P
,
EU:C:2012:314
), uz kuru arī ir atsaukusies Vispārējā tiesa, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pārsūdzētā sprieduma 41. punktā Vispārējā tiesa no minētā sprieduma esot kļūdaini izsecinājusi, ka atzīt Eiropas Savienības kolektīvai preču zīmei noteiktu atšķirtspējas pakāpi ir iespējams tikai tad, ja šīs preču zīmes īpašnieks sniedz pierādījumus par to.
Vispārējā tiesa turklāt neesot ievērojusi pamatnoteikumus, kas izklāstīti Tiesas judikatūrā attiecībā uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu saistībā ar sajaukšanas iespējas visaptverošu vērtējumu. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas uz 2016. gada 8. novembra spriedumu BSH/EUIPO (
C‑43/15 P
,
EU:C:2016:837
), it īpaši tā 61.–64. punktu, kuros Tiesa esot atkārtojusi šos noteikumus, tostarp uzsverot, ka, pat ja agrākajai preču zīmei ir vāja atšķirtspēja, var pastāvēt sajaukšanas iespēja konfliktējošo preču zīmju līdzības dēļ un ar tām aptverto preču vai pakalpojumu līdzības dēļ.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pārsūdzētā sprieduma 71. punkts esot acīmredzami nesaderīgs ar minēto judikatūru, jo tajā Vispārējā tiesa ir izslēgusi sajaukšanas iespējas esamību, pienācīgi neveicot visaptverošo šīs iespējas vērtējumu, kurā tiktu ņemti vērā visi atbilstošie faktori un to savstarpējā atkarība.
Ar ceturto pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta un 65. panta 2. punkta pārkāpumu, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā neesot nodevusi lietu atpakaļ
EUIPO
, lai gan tā esot konstatējusi, ka Apelācijas padome bija pieļāvusi kļūdas.
EUIPO
un
M. J. Dairies
skatījumā, Apelācijas padome un Vispārējā tiesa, secinādamas, ka, izvērtējot Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto sajaukšanas iespēju, preču zīmes “HALLOUMI” atšķirtspēja būtu jāatzīst par vāju, nav pieļāvušas tiesību kļūdu.
Tie atgādina, ka – līdzīgi individuālas preču zīmes pamatfunkcijai – kolektīvas preču zīmes pamatfunkcija ir norādīt ar to aptverto preču un pakalpojumu komerciālo izcelsmi. Šādas kolektīvas preču zīmes atšķirtspēja tātad neesot jāizvērtē, izmantojot kritērijus, kas atšķirtos no tiem, kuri ir piemērojami tad, ja agrākā preču zīme ir individuāla preču zīme.
Līdz ar to pirmais un otrais apelācijas sūdzības pamats esot jānoraida.
Trešais pamats tāpat esot nepamatots. Šajā ziņā
EUIPO
un
M. J. Dairies
norāda, ka Vispārējā tiesa esot izdarījusi secinājumu par sajaukšanas iespējas neesamību, pamatojoties ne tikai uz agrākās preču zīmes vājo atšķirtspēju, bet arī uz citiem atbilstošajiem faktoriem, it īpaši vājo līdzības pakāpi starp konfliktējošajām preču zīmēm. Tātad pārsūdzētais spriedums, tostarp tā 71. punkts, esot saderīgs ar Tiesas judikatūru attiecībā uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
Runājot par ceturto pamatu,
EUIPO
un
M. J. Dairies
uzskata, ka Vispārējā tiesa bija tiesīga secināt sajaukšanas iespējas neesamību, neraugoties uz kļūdām, ko Apelācijas padome pieļāvusi, veicot konfliktējošo apzīmējumu fonētisko un konceptuālo salīdzinājumu.
Tiesas vērtējums
Lai gan iebildumi, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja cēlusi pret reģistrācijai pieteikto preču zīmi “BBQLOUMI”, bija balstīti gan uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, gan tās 8. panta 5. punktu, nav strīda par to, ka, ņemot vērā vēlāk iesniegtos pamatus un argumentus, Apelācijas padome un Vispārējā tiesa varēja izskatīt šos iebildumus vienīgi no minētā 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta skatpunkta.
Saskaņā ar šo pēdējo minēto tiesību normu, kas, ja vien Regulas Nr. 207/2009 67.–74. pantā nav paredzēts citādi, ir piemērojama Eiropas Savienības kolektīvām preču zīmēm saskaņā ar šīs regulas 66. panta 3. punktu (spriedums, 2017. gada 20. septembris, The Tea Board/EUIPO, no
C‑673/15 P līdz C‑676/15 P
,
EU:C:2017:702
,
46.
punkts), pieteiktās preču zīmes reģistrācija tiek atteikta, ja – tās identiskuma vai līdzības ar agrāko preču zīmi dēļ un preču vai pakalpojumu, ko aptver pieteiktā preču zīme un agrākā preču zīme, identiskuma vai līdzības dēļ – teritorijā, kur agrākā preču zīme ir aizsargāta, sabiedrības uztverē pastāv sajaukšanas iespēja.
Aplūkojamajā gadījumā agrākā preču zīme ir Eiropas Savienības kolektīva preču zīme “HALLOUMI”, kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja ir reģistrējusi attiecībā uz sieriem. Vērtējums, ko sniegusi Apelācijas padome un apstiprinājusi Vispārējā tiesa, proti, ka, ņemot vērā, ka attiecīgās preces ir plaša patēriņa preces, par konkrēto sabiedrības daļu ir uzskatāma plaša Savienības sabiedrība, nav apstrīdēts.
Tomēr ar savu pirmo līdz trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa neesot ievērojusi kritērijus, atbilstoši kuriem ir jāizvērtē sajaukšanas iespējas esamība Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Šie pamati tātad attiecas uz juridiskajiem principiem, kas ir piemērojami konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespējas vērtējumam, un tas ir tiesību jautājums, kas var tikt iesniegts Tiesai apelācijas tiesvedībā (spriedums, 2016. gada 8. novembris, BSH/EUIPO,
C‑43/15 P
,
EU:C:2016:837
,
52.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šie trīs apelācijas sūdzības pamati ir jāaplūko kopā, lai vispirms noskaidrotu, kuri kritēriji ir piemērojami, un pēc tam – vai Vispārējā tiesa ir ievērojusi šos kritērijus.
Izskatot lietas, kas attiecās uz iebildumiem, kuri bija pamatoti ar agrākām individuālām preču zīmēm, Tiesa ir vairākkārt nospriedusi, ka sajaukšanas iespēja ir iespēja, ka sabiedrība varētu uzskatīt, ka ar agrāko preču zīmju aptvertās preces vai pakalpojumi un ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi aptvertās preces vai pakalpojumi ir no viena un tā paša uzņēmuma vai attiecīgā gadījumā no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem (spriedumi, 2007. gada 12. jūnijs, ITSB/Shaker,
C‑334/05 P
,
EU:C:2007:333
,
33.
punkts; 2014. gada 8. maijs, Bimbo/ITSB,
C‑591/12 P
,
EU:C:2014:305
,
19.
punkts, un 2019. gada 12. jūnijs, Hansson,
C‑705/17
,
EU:C:2019:481
,
40.
punkts).
Tomēr tādā gadījumā kā šajā lietā, kur agrākā preču zīme ir kolektīva preču zīme, kuras pamatfunkcija atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 66. panta 1. punktam ir apvienības, kas ir šīs preču zīmes īpašniece, locekļu preces vai pakalpojumus nošķirt no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem (spriedumi, 2017. gada 20. septembris, The Tea Board/EUIPO, no
C‑673/15 P līdz C‑676/15 P
,
EU:C:2017:702
,
63.
punkts, un 2019. gada 12. decembris, Der Grüne Punkt/EUIPO,
C‑143/19 P
,
EU:C:2019:1076
,
52.
punkts), par sajaukšanas iespēju Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir jāatzīst iespēja, ka sabiedrība varētu uzskatīt, ka ar agrāko preču zīmi aptvertās preces vai pakalpojumi un ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi aptvertās preces vai pakalpojumi ir no apvienības, kas ir agrākās preču zīmes īpašniece, locekļiem vai attiecīgā gadījumā no uzņēmumiem, kas ir ekonomiski saistīti ar šiem locekļiem vai šo apvienību.
Kaut arī gadījumā, ja runa ir par kolektīvas preču zīmes īpašnieka celtiem iebildumiem, ir jāņem vērā šī preču zīmju veida pamatfunkcija, kāda tā ir noteikta Regulas Nr. 207/2009 66. panta 1. punktā, lai noskaidrotu, kas ir jāsaprot ar sajaukšanas iespēju šīs regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, tomēr judikatūra, kurā ir noteikti kritēriji, atbilstoši kuriem būtu konkrēti jāizvērtē šādas iespējas esamība, ir transponējama uz lietām, kuras attiecas uz agrāku kolektīvu preču zīmi.
Proti, neviena no Eiropas Savienības kolektīvām preču zīmēm raksturīgajām iezīmēm nepamato atkāpi no minētajā judikatūrā noteiktajiem sajaukšanas iespējas vērtējuma kritērijiem gadījumā, kad iebildumi tiek balstīti uz šādu preču zīmi.
Saskaņā ar minēto judikatūru sajaukšanas iespējas esamība ir jāvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus uz izskatāmo lietu attiecināmos faktorus (spriedumi, 2007. gada 12. jūnijs, ITSB/Shaker,
C‑334/05 P
,
EU:C:2007:333
,
34.
punkts; 2010. gada 2. septembris, Calvin Klein Trademark Trust/ITSB,
C‑254/09 P
,
EU:C:2010:488
,
44.
punkts, un 2014. gada 8. maijs, Bimbo/ITSB,
C‑591/12 P
,
EU:C:2014:305
,
20.
punkts).
Runājot par konfliktējošo preču zīmju vizuālo, fonētisko vai konceptuālo līdzību, šim vērtējumam ir jābalstās uz kopējo iespaidu, ko šīs preču zīmes rada konkrētajai sabiedrības daļai (spriedumi, 2007. gada 12. jūnijs, ITSB/Shaker,
C‑334/05 P
,
EU:C:2007:333
,
35.
punkts; 2010. gada 2. septembris, Calvin Klein Trademark Trust/ITSB,
C‑254/09 P
,
EU:C:2010:488
,
45.
punkts, un 2014. gada 8. maijs, Bimbo/ITSB,
C‑591/12 P
,
EU:C:2014:305
,
21.
punkts).
Šis vērtējums turklāt nozīmē, ka starp faktoriem, kas tiek ņemti vērā, un it īpaši starp preču zīmju līdzību un ar tām aptverto preču vai pakalpojumu līdzību pastāv zināma savstarpēja atkarība. Tādējādi vāja līdzības pakāpe starp attiecīgajām precēm vai pakalpojumiem var tikt kompensēta ar preču zīmju augstāku līdzības pakāpi, un otrādi (spriedumi, 2008. gada 18. decembris, Les Éditions Albert René/ITSB,
C‑16/06 P
,
EU:C:2008:739
,
46.
punkts, un 2019. gada 12. jūnijs, Hansson,
C‑705/17
,
EU:C:2019:481
,
43.
punkts).
Tāpat saskaņā ar pastāvīgo judikatūru agrākās preču zīmes atšķirtspējas pakāpe, kas nosaka ar to piešķirtās aizsardzības apjomu, ir viens no faktoriem, kas attiecināmi uz izskatāmo lietu. Ja agrākās preču zīmes atšķirtspēja ir liela, šāds apstāklis var paaugstināt sajaukšanas iespēju. Tajā pašā laikā sajaukšanas iespējas esamība nav izslēgta gadījumā, kad agrākās preču zīmes atšķirtspēja ir vāja (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2016. gada 8. novembris, BSH/EUIPO,
C‑43/15 P
,
EU:C:2016:837
,
61.
un
62.
punkts, kā arī 2019. gada 12. jūnijs, Hansson,
C‑705/17
,
EU:C:2019:481
,
42.
un
44.
punkts).
Nevar piekrist apelācijas sūdzības iesniedzējas tēzei, saskaņā ar kuru agrākas preču zīmes atšķirtspēja, it īpaši ņemot vērā Regulas Nr. 207/2009 66. panta 2. punktu, esot jāvērtē atšķirīgi tad, ja agrākā preču zīme ir Eiropas Savienības kolektīva preču zīme.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka, tā kā Regulas Nr. 207/2009 67.–74. pantā nav paredzēts citādi, šīs regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 7. panta 3. punkts ir piemērojams Eiropas Savienības kolektīvām preču zīmēm. Līdz ar to pēdējām minētajām preču zīmēm katrā ziņā – vai nu pēc savas būtības, vai arī izmantošanas rezultātā – ir jābūt atšķirtspējai.
Ar Regulas Nr. 207/2009 66. panta 2. punktu nav noteikts izņēmums no šīs prasības par atšķirtspēju. Lai gan šī tiesību norma, nosakot atkāpi no minētās regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta, ļauj kā Eiropas Savienības kolektīvas preču zīmes reģistrēt apzīmējumus, kas var kalpot kā norādes par preču vai pakalpojumu ģeogrāfisko izcelsmi, tā turpretim nepieļauj, ka šādi reģistrētajiem apzīmējumiem nebūtu atšķirtspējas. Ja kāda apvienība lūdz kā Eiropas Savienības kolektīvu preču zīmi reģistrēt apzīmējumu, kas varētu norādīt uz ģeogrāfisko izcelsmi, tai tātad ir jāpārliecinās, ka šis apzīmējums ietver elementus, kuri ļautu patērētajiem šīs apvienības locekļu preces vai pakalpojumus nošķirt no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem.
Tādēļ, pat ja tiktu pieņemts, ka Eiropas Savienības kolektīvā preču zīme “HALLOUMI”, kā apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēja, netieši norāda uz attiecīgo preču ģeogrāfisko izcelsmi Kiprā, šai preču zīmei tomēr ir jāpilda tās pamatfunkcija, proti, apvienības, kas ir šīs preču zīmes īpašniece, locekļu preces vai pakalpojumus nošķirt no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem, un minētās preču zīmes atšķirtspējas pakāpe saskaņā ar šī sprieduma 70. punktā atgādināto judikatūru ir faktors, kuram ir nozīme, izvērtējot, vai pastāv sajaukšanas iespēja starp šo preču zīmi un reģistrācijai pieteikto preču zīmi “BBQLOUMI” Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa, vērtējot agrākās preču zīmes “HALLOUMI” atšķirtspējas pakāpi un iekļaujot šo faktoru savā sajaukšanas iespējas esamības vērtējumā, nav pieļāvusi tiesību kļūdu.
Turklāt pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēja, nav konstatējams, ka, veicot šo vērtējumu, Vispārējā tiesa būtu “samazinājusi vērtību” agrākās preču zīmes “HALLOUMI” atšķirtspējai vai ka tā būtu balstījusies uz premisu par vāju atšķirtspēju, kas būtu jāatspēko apelācijas sūdzības iesniedzējai. Gluži pretēji, no pārsūdzētā sprieduma 42. un 70. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa – līdzīgi Apelācijas padomes nostājai – pēc apelācijas sūdzības iesniedzējas iesniegto pierādījumu analīzes objektīvi konstatēja, ka ar terminu “halloumi”, kas ir vienīgais elements šajā agrākajā preču zīmē, tiek apzīmēts īpašs siera veids, kas tiek izgatavots saskaņā ar īpašu recepti, un ka šādas preču zīmes, kas vienīgi apzīmē produkta veidu, atšķirtspēja ir vāja. Šis agrākās preču zīmes atšķirtspējas pakāpes vērtējums, ja nav izvirzīts konkrēts iebildums par pierādījumu acīmredzamu sagrozīšanu, nevar tikt apstrīdēts Tiesā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 20. septembris, The Tea Board/EUIPO, no
C-673/15 P līdz C‑676/15 P
,
EU:C:2017:702
,
41.
punkts).
Tāpat Vispārējai tiesai nevar tikt pārmests, ka tā nav ievērojusi 2012. gada 24. maija sprieduma Formula One Licensing/ITSB (
C‑196/11 P
,
EU:C:2012:314
) tvērumu. Minētā sprieduma 41.–47. punktā Tiesa precizēja, ka, izvērtējot uz valsts preču zīmi balstītos iebildumus, šai preču zīmei būtu jāatzīst “zināma atšķirtspējas pakāpe”. Neatkarīgi no tā, vai šī judikatūra ir transponējama uz aplūkojamo gadījumu, no pārsūdzētā sprieduma katrā ziņā izriet, ka Vispārējā tiesa, konstatējot, ka preču zīmei “HALLOUMI” ir vāja atšķirtspēja, ir atzinusi šai preču zīmei “zināmu atšķirtspējas pakāpi” un tātad tai nevar tikt pārmests, ka tā nav ievērojusi minēto Tiesas spriedumu.
Lai gan no visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka pirmais un otrais apelācijas sūdzības pamats ir nepamatots un ka saistībā ar trešo tās pamatu izvirzītie argumenti, kas attiecas uz 2012. gada 24. maija sprieduma Formula One Licensing/ITSB (
C‑196/11 P
,
EU:C:2012:314
) un 2017. gada 20. septembra sprieduma The Tea Board/EUIPO (no
C‑673/15 P līdz C‑676/15 P
,
EU:C:2017:702
) tvēruma neievērošanu, arī ir noraidāmi, tomēr vēl ir jāizvērtē arguments, kurš arī tika izvirzīts šī trešā pamata atbalstam un saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa neesot veikusi sajaukšanas iespējas visaptverošu vērtējumu, kurā atbilstoši Tiesas judikatūrai tiktu ņemti vērā visi atbilstošie faktori un to savstarpējā atkarība.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 62.–69. punktā Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Apelācijas padome bija nepamatoti secinājusi, ka starp konfliktējošajām preču zīmēm nepastāv fonētiskā un konceptuālā līdzība. Gluži pretēji, Vispārējā tiesa secināja, ka starp šīm preču zīmēm pastāv līdzība gan no vizuālā viedokļa, gan no fonētiskā un konceptuālā viedokļa, kaut arī tā ir vāja.
Minētā sprieduma 70. punktā Vispārējā tiesa arī konstatēja, ka agrākajai preču zīmei “HALLOUMI” ir vāja atšķirtspēja, un tā paša sprieduma 71. punktā – ka ar konfliktējošajām preču zīmēm aptvertās preces ir daļēji identiskas un daļēji zināmā mērā līdzīgas.
Kolīdz Vispārējā tiesa ir šādi novērtējusi šos dažādos faktorus, tai saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kā tas ir interpretēts šā sprieduma 67.–70. punktā atgādinātajā judikatūrā, šie faktori bija jāintegrē visaptverošā vērtējumā, ņemot vērā starp minētajiem faktoriem pastāvošo savstarpējo atkarību, it īpaši starp preču zīmju līdzību un aptverto preču vai pakalpojumu līdzību, jo vāja aptverto preču vai pakalpojumu līdzības pakāpe var tikt kompensēta ar augstu līdzības pakāpi starp preču zīmēm, un otrādi.
No tā izriet, ka Vispārējai tiesai vismaz bija jāizvērtē, vai apstāklis, ka atbilstoši tās vērtējumam starp preču zīmi “HALLOUMI” un reģistrācijai pieteikto preču zīmi “BBQLOUMI” no vizuālā, fonētiskā un konceptuālā viedokļa ir tikai vāja līdzības pakāpe, ir kompensēts tostarp ar faktu, ka preces, kas aptvertas ar katru no šīm preču zīmēm, proti, sieri, ir identiskas. Atbilstoši minētajā judikatūrā izklāstītajiem principiem, kas prasa veikt vērtējumu, kurā tiktu ņemta vērā savstarpējā atkarība starp atbilstošajiem faktoriem, šāda pārbaude bija nepieciešama, lai noskaidrotu, vai pastāv vai nepastāv iespēja, ka plaša sabiedrība varētu kļūdaini uzskatīt, ka preces vai pakalpojumi, kas tiek piedāvāti, izmantojot preču zīmi “BBQLOUMI”, ir no apvienībā, kurai pieder preču zīme “HALLOUMI”, ietilpstoša uzņēmuma.
Lai gan pārsūdzētā sprieduma 56. punktā Vispārējā tiesa ir atgādinājusi minētos principus un minētā sprieduma 69. punktā ir norādījusi, ka turpmāk minētajā spriedumā tā veiks sajaukšanas iespējas visaptverošu vērtējumu, tomēr šī paša sprieduma 70. un 71. punktā tā vienīgi ir izklāstījusi savus konstatējumus par agrākās preču zīmes atšķirtspējas pakāpi un par līdzības pakāpi gan starp konfliktējošajām preču zīmēm, gan starp ar tām aptvertajām precēm un abstrakti ir secinājusi, ka konkrētajai sabiedrības daļai nevar būt sajaukšanas iespējas, jo tad, ja runa ir par agrāku preču zīmi, kurai ir vāja atšķirtspēja, vizuālās, fonētiskās un konceptuālās konfliktējošo preču zīmju līdzības pakāpes – kas konkrētajā gadījumā ir vāja – esamība nav pietiekama, lai secinātu sajaukšanas iespējas esamību. Tieši uz šī pamata Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 72. punktā nosprieda, ka Apelācijas padome, lai gan tā ir pieļāvusi minētā sprieduma 62.–69. punktā konstatētās kļūdas, tomēr pamatoti ir secinājusi, ka sajaukšanas iespēja nepastāv.
Tādējādi ne no viena pārsūdzētā sprieduma motīvu daļas punkta neizriet, ka Vispārējā tiesa būtu pienācīgi izvērtējusi atbilstošo faktoru savstarpējo atkarību. Pat ja tiktu pieņemts, ka Vispārējā tiesa ir izpētījusi jautājumu par to, vai vājā konfliktējošo preču zīmju līdzības pakāpe var tikt kompensēta ar daudz augstāku ar šīm preču zīmēm aptverto preču līdzības pakāpi, ir jākonstatē, ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa nav izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ tā uzskata, ka tas tā nav.
No pārsūdzētā sprieduma 71. punkta drīzāk izriet, ka Vispārējā tiesa ir balstījusies uz premisu, ka gadījumā, ja agrākai preču zīmei ir vāja atšķirtspēja, sajaukšanas iespējas esamība ir izslēdzama, tiklīdz tiek atklāts, ka konfliktējošo preču zīmju līdzība pati par sevi nevar likt secināt šādas iespējas esamību.
Kā izriet no šā sprieduma 69. un 70. punktā atgādinātās judikatūras, šāda premisa ir kļūdaina, jo apstāklis, ka agrākai preču zīmei ir vāja atšķirtspēja, neizslēdz sajaukšanas iespējas esamību. Lai noskaidrotu, vai šāda iespēja pastāv vai nepastāv, ņemot vērā minētajā judikatūrā noteikto savstarpējās atkarības kritēriju, bija jāpārbauda, vai vājā konfliktējošo preču zīmju līdzības pakāpe nav kompensēta ar augstāku ar šīm preču zīmēm aptverto preču līdzības pakāpi vai pat identiskumu. Taču vērtējumā, kuru ir sniegusi Vispārējā tiesa, nav ietverta nekāda konkrēta pārbaude par šo aspektu.
Pārsūdzētais spriedums ir šādi jālasa neatkarīgi no tā, vai tiek ņemta vērā šī sprieduma sākotnējā redakcija vai arī redakcija, kas izriet no 2019. gada 17. septembra labošanas rīkojuma. Tā kā Vispārējās tiesas izdarītais labojums nevar ietekmēt šīs apelācijas sūdzības izskatīšanu, nav jāizskata jautājums, ko lietas dalībnieki apsprieduši tiesas sēdē Tiesā, proti, vai šāds labojums, par kuru Vispārējā tiesa paziņoja lietas dalībniekiem neilgi pirms minētās tiesas sēdes Tiesā, ir saderīgs ar piemērojamajām procesuālajām normām.
Tā kā vērtējums, ko veikusi Vispārējā tiesa, šā sprieduma 82.–87. punktā izklāstīto iemeslu dēļ neatbilst prasībai par visaptverošu vērtējumu, kurā tiktu ņemta vērā atbilstošo faktoru savstarpējā atkarība, ir jāsecina, ka Vispārējā tiesa nav ievērojusi kritērijus, atbilstoši kuriem ir jāvērtē sajaukšanas iespējas esamība Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, un līdz ar to ir pieļāvusi tiesību kļūdu.
No minētā izriet, ka pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ, nepastāvot nepieciešamībai izvērtēt ceturto apelācijas sūdzības pamatu.
Par lietas nodošanu atpakaļ Vispārējai tiesai
Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmo daļu, ja Tiesa atceļ Vispārējās tiesas nolēmumu, tā var pati taisīt galīgo spriedumu attiecīgajā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija, vai nodot lietu atpakaļ sprieduma taisīšanai Vispārējā tiesā.
Konkrētajā gadījumā Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo nav veikusi visaptverošu vērtējumu atbilstoši kritērijiem, kas noteikti judikatūrā attiecībā uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
Šajos apstākļos lieta ir jānodod atpakaļ Vispārējai tiesai, lai tā varētu veikt šādu vērtējumu un tādējādi jaunu pārbaudi par sajaukšanas iespējas esamību.
Par tiesāšanās izdevumiem
Tā kā lieta tiek nodota atpakaļ Vispārējai tiesai, lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšana ir jāatliek.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

1)
Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2018. gada 25. septembra spriedumu Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI) (
T‑328/17
, nav publicēts,
EU:T:2018:594
).

2)
Nodot lietu atpakaļ Eiropas Savienības Vispārējai tiesai.

3)
Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.