CELEX: 62016TJ0235
Ochranná známka Európskej únie
Námietkové konanie
Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie GPTech
Skoršie slovné ochranné známky Európskej únie GP JOULE
Nepredloženie dôkazov o oprávnení podať námietku námietkovému oddeleniu
Predloženie dôkazov prvý raz pred odvolacím senátom
Nezohľadnenie
Voľná úvaha odvolacieho senátu
Okolnosti brániace zohľadneniu nových alebo dodatočných dôkazov
Článok 76 ods. 2 nariadenia (ES) č. 207/2009
Pravidlo 17 ods. 4, pravidlo 19 ods. 2, pravidlo 20 ods. 1 a pravidlo 50 ods. 1 nariadenia (ES) č. 2868/95

)
[omissis]
Návrhy účastníkov konania
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zmenil napadnuté rozhodnutie a zamietol zápis prihlasovanej ochrannej známky,
—
subsidiárne zrušil napadnuté rozhodnutie.
EUIPO navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zamietol žalobu,
—
zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
Právny stav
[omissis]
O návrhoch na zrušenie napadnutého rozhodnutia
Žalobkyňa na podporu návrhu na zrušenie napadnutého rozhodnutia v podstate uvádza dva žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod je založený na nesprávnom uplatnení pravidiel upravujúcich námietkové konanie a druhý žalobný dôvod je založený na nesprávnom uplatnení pravidla 50 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 a článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009.
[omissis]
O druhom žalobnom dôvode založenom na nesprávnom uplatnení pravidla 50 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2868/95 a článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009
[omissis]
Na úvod treba pripomenúť, že pravidlo 50 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 2868/95 stanovuje, že „ak je odvolanie zamerané proti rozhodnutiu [námietkového] oddelenia, výbor [odvolací senát –
neoficiálny preklad
] obmedzí svoje preskúmanie odvolania na skutočnosti a dôkazy predložené v lehote, ktorú stanovilo [námietkové] oddelenie v súlade s nariadením a týmito pravidlami, ak komisia [odvolací senát –
neoficiálny preklad
] nezváži, že by sa mali vziať do úvahy ďalšie [alebo doplňujúce –
neoficiálny preklad
] skutočnosti a dôkazy podľa článku [76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009]“.
Článok 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 stanovuje, že EUIPO nemusí vziať do úvahy skutočnosti alebo dôkazy, ktoré účastníci konania neuviedli alebo nepredložili včas.
Nariadenie č. 207/2009 výslovne stanovuje, že odvolací senát má počas preskúmavania odvolania zameraného proti rozhodnutiu námietkového oddelenia voľnú úvahu vyplývajúcu z pravidla 50 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2868/95 a článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009, aby rozhodol, či je alebo nie je potrebné zohľadniť nové alebo ďalšie skutočnosti a dôkazy, ktoré neboli predložené v lehote, ktorú stanovilo námietkové oddelenie (rozsudky z 3. októbra 2013, Rintisch/ÚHVT,
C‑122/12 P
,
EU:C:2013:628
, bod
; z 3. októbra 2013, Rintisch/ÚHVT,
C‑120/12 P
,
EU:C:2013:638
, bod
, a z 3. októbra 2013, Rintisch/ÚHVT,
C‑121/12 P
,
EU:C:2013:639
, bod
).
V tejto súvislosti sa Súdny dvor už mal príležitosť vyjadriť, že francúzske znenie pravidla 50 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2868/95 sa odlišuje od španielskeho, nemeckého a anglického znenia v jednom podstatnom prvku. Zatiaľ čo posledné uvedené znenia stanovujú, že odvolací senát môže vziať do úvahy iba „ďalšie alebo doplňujúce“ skutočnosti a dôkazy, francúzske znenie opisuje tieto skutočnosti a dôkazy ako „nouveaux ou supplémentaires“ (nové alebo dodatočné) (rozsudok z 21. júla 2016, EUIPO/Grau Ferrer,
C‑597/14 P
,
EU:C:2016:579
, bod
).
Opierajúc sa o všeobecnú systematiku a cieľ právnej úpravy, ktorej súčasťou je toto ustanovenie, a najmä článok 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009, ktorý predstavuje právny základ pre pravidlo 50 ods. 1 nariadenia č. 2868/95, Súdny dvor dospel k záveru, že ak sa v súvislosti s používaním ochrannej známky nepredložil v tomto smere žiaden dôkaz v lehote stanovenej EUIPO, musí tento úrad
ex offo
námietku zamietnuť. Naopak, pokiaľ sa dôkazy predložia v lehote, ktorú stanovil EUIPO, predloženie dodatočných dôkazov ostáva možné (pozri rozsudok z 21. júla 2016, EUIPO/Grau Ferrer,
C‑597/14 P
,
EU:C:2016:579
, body
až
a citovanú judikatúru).
Súdny dvor zdôraznil, že je potrebné použiť rovnaký výklad článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009, pokiaľ ide o dôkaz existencie, platnosti a rozsahu ochrany ochrannej známky, keďže uvedené ustanovenie obsahuje pravidlo s horizontálnou funkciou v systéme uvedeného nariadenia, pretože sa uplatňuje bez ohľadu na povahu predmetného konania. Z toho vyplýva, že pravidlo 50 nariadenia č. 2868/95 sa nemôže vykladať tak, že rozširuje diskrečné právomoci odvolacích senátov na nové dôkazy (rozsudok z 21. júla 2016, EUIPO/Grau Ferrer,
C‑597/14 P
,
EU:C:2016:579
, bod
), ale len na takzvané „doplňujúce“ alebo „dodatočné“ dôkazy, ktoré sa pripoja k relevantným dôkazom predloženým v stanovenej lehote [pozri rozsudok z 11. decembra 2014, CEDC International/ÚHVT – Underberg (Tvar stebla trávy vo fľaši),
T‑235/12
,
EU:T:2014:1058
, bod
a citovanú judikatúru].
Z tohto dôvodu treba určiť, či osvedčenie z 15. júla 2015, prvýkrát predložené pred odvolacím senátom, možno považovať za „doplňujúci“ alebo „dodatočný“ dôkaz v zmysle pravidla 50 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2868/95 a článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 v súlade s ich výkladom uvedeným v judikatúre citovanej v bodoch 41 až 44.
Je nesporné, že žalobkyňa nepredložila nijaký dôkaz o jej oprávnenosti podľa pravidla 19 ods. 2 nariadenia č. 2868/95 ani v stanovenej lehote a navyše ani kedykoľvek počas konania pred námietkovým oddelením, a to napriek tomu, že – ako bolo uvedené v bode 6 vyššie – žalobkyňu EUIPO jasne informoval, že musí predložiť dokumenty preukazujúce jednak jej postavenie ako majiteľa licencie a jednak, že bola splnomocnená majiteľom skorších ochranných známok podať námietku. Navyše sa účastníci konania zhodujú v tom, že udelenie licencie ku skorším ochranným známkam nebolo zapísané do registra EUIPO podľa článku 22 nariadenia č. 207/2009.
Okrem toho vyjadrenia obsiahnuté v jej pripomienkach z 20. februára 2015, podľa ktorých žalobkyňa bola výlučným držiteľom licencie majiteľa skorších ochranných známok, predstavujú len jednoduché tvrdenie nepodložené dôkazmi. Za týchto okolností osvedčenie z 15. júla 2015 nemožno považovať za „doplňujúce“ alebo „dodatočné“ skutočnosti, ktoré možno pripojiť k dôkazom, ktoré žalobkyňa už predložila.
Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého jej oprávnenie podať námietku jasne vyplýva zo skutočnosti, že jej názov je identický s názvom obsiahnutým v skorších ochranných známkach, ktoré sú predmetom námietky, stačí uviesť v súlade s tvrdením EUIPO, že táto okolnosť neumožňuje domnievať sa, že žalobkyňa disponovala oprávnením. Samotná skutočnosť, že označenie sa úplne alebo čiastočne zhoduje s názvom podniku, môže vyplývať z rôznych skutočností v obchodnom styku a evidentne nemôže nahradiť taký listinný dôkaz, akým je licenčná zmluva preukazujúca tak postavenie nadobúdateľa licencie, ako aj rozsah jeho práv. Z tohto hľadiska práva držiteľa licencie môžu byť rôznym spôsobom obmedzené, najmä v súvislosti s tovarmi a službami, ktoré sú predmetom spornej licencie, s územím, na ktoré bola licencia udelená, a podmienkami týkajúcimi sa oprávnenia na podanie námietky.
Na základe toho odvolací senát správne rozhodol, že osvedčenie z 15. júla 2015 nemožno považovať za „doplňujúci“ alebo „dodatočný“ dôkaz a v dôsledku toho ho nemožno vziať do úvahy podľa pravidla 50 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2868/95 a článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 v súlade s ich výkladom uvedeným v judikatúre citovanej v bodoch 41 až 44.
Druhý žalobný dôvod žalobkyne preto treba zamietnuť ako nedôvodný.
[omissis]

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (siedma komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
GP Joule PV GmbH & Co. KG je povinná nahradiť trovy konania.

Tomljenović
Marcoulli
Kornezov
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 21. júna 2017.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.
(
)	Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné.