CELEX: 62019CJ0607
Řízení o předběžné otázce
Ochranné známky Evropské unie
Nařízení (ES) č. 207/2009
Článek 51 odst. 1 písm. a)
Článek 55 odst. 1
Zrušení práv k ochranné známce Unie
Ochranná známka Unie, která nebyla řádně užívána po nepřerušené období pěti let
Uplynutí období pěti let
Datum posouzení

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o [ochranné známce Evropské unie] (
Úř. věst. 2009, L 78, s. 1
) a čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (
Úř. věst. 2017, L 154, s. 1
).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společnostmi Husqvarna AB a Lidl Digital International GmbH & Co. KG, dříve Lidl E-Commerce International GmbH & Co. KG (dále jen „společnost Lidl“) týkajícího se žaloby o porušení práv plynoucích z ochranné známky Evropské unie, kterou společnost Husqvarna podala proti společnosti Lidl.
Právní rámec
Nařízení č. 207/2009
Bod 3 odůvodnění nařízení č. 207/2009 uvádí:
„Pro sledování cílů [Unie] se jeví nezbytným přijetí společného režimu [Unie] pro ochranné známky, na jehož základě mohou podniky nabýt na základě jediného řízení ochranné známky [Unie], kterým je poskytnuta jednotná ochrana a které mají účinky na celém území [Unie]. Takto vyjádřená zásada jednotné povahy ochranné známky [Unie] by se měla uplatnit, nestanoví-li toto nařízení jinak.“
Článek 1 tohoto nařízení, nadepsaný „Ochranná známka [Unie]“, v odst. 2 stanoví:
„Ochranná známka [Unie] má jednotnou povahu. Má stejné účinky v celé [Unii]: může být zapsána, převedena, lze se jí vzdát, může být zrušena nebo prohlášena za neplatnou a její užívání může být zakázáno pouze pro území celé[…] [Unie]. Tato zásada platí, nestanoví-li toto nařízení jinak.“
Článek 14 uvedeného nařízení, nadepsaný „Doplňkové použití vnitrostátních právních předpisů při porušení“, v odst. 3 stanoví:
„Použitelné procesní předpisy se určí podle ustanovení hlavy X.“
Hlava VI nařízení č. 207/2009, nadepsaná „Vzdání se, zrušení a neplatnost“, obsahuje oddíl 2 „Důvody zrušení“, jehož článek 51, nadepsaný rovněž „Důvody zrušení“, v odst. 1 stanoví:
„Ke zrušení práv majitele ochranné známky [Unie] dojde na základě návrhu podaného u [Ú]řadu [Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)] nebo na základě protinávrhu v řízení o porušení:
a)
pokud po nepřerušené období pěti let nebyla ochranná známka v [Unii] řádně užívána pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána, a pro neužívání neexistují řádné důvody; nikdo však nemůže dát návrh na zrušení ochranné známky [Unie], pokud v období mezi uplynutím této lhůty a podáním návrhu nebo protinávrhu majitel začal ochrannou známku řádně užívat nebo v užívání pokračoval; k zahájení užívání nebo k pokračování v užívání, k němuž došlo ve lhůtě tří měsíců před podáním návrhu nebo protinávrhu, přičemž tato lhůta počíná běžet nejdříve po uplynutí nepřerušeného období pěti let neužívání, se však nepřihlíží, pokud přípravy pro započetí užívání nebo pokračování v užívání nastaly až poté, co se majitel dozvěděl o tom, že by mohl být podán návrh nebo protinávrh;
b)
pokud se ochranná známka stala v důsledku činnosti nebo nečinnosti svého majitele označením, které je v obchodě obvyklé pro výrobek nebo službu, pro které je zapsána;
c)
pokud by v důsledku užívání majitelem nebo s jeho souhlasem pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána, ochranná známka mohla klamat veřejnost, zejména pokud jde o povahu, jakost nebo zeměpisný původ těchto výrobků nebo služeb.“
Tato hlava VI obsahuje rovněž oddíl 4, nadepsaný „Účinky zrušení a neplatnosti“, který obsahuje článek 55 tohoto nařízení, nadepsaný rovněž „Účinky zrušení a neplatnosti“, který v odst. 1 stanoví:
„V míře, v jaké byla práva majitele zrušena, považuje se ochranná známka [Unie] za známku, která nemá účinky stanovené v tomto nařízení ode dne podání návrhu na zrušení nebo protinávrhu. Na žádost účastníka může být v rozhodnutí uveden jiný dřívější den, ke kterému nastal důvod zrušení.“
Hlava X uvedeného nařízení, nadepsaná „Příslušnost a řízení ve věcech žalob týkajících se ochranných známek [Unie]“, obsahuje oddíl 2 „Spory týkající se porušení a platnosti ochranných známek [Unie]“.
Tento oddíl obsahuje zejména článek 101 tohoto nařízení, nadepsaný „Rozhodné práva“, který stanoví:
„1.   Soudy pro ochranné známky [Unie] se řídí ustanoveními tohoto nařízení.
2.   Ve všech otázkách, které nejsou upraveny tímto nařízením, se řídí soud pro ochranné známky [Unie] vnitrostátními právními předpisy, včetně mezinárodního práva soukromého.
3.   Nestanoví-li toto nařízení jinak, řídí se soud pro ochranné známky [Unie] procesními předpisy, které platí pro obdobná řízení ve věcech národních ochranných známek toho členského státu, na jehož území má sídlo.“
Nařízení 2017/1001
Bod 24 odůvodnění nařízení 2017/1001 uvádí:
„Není důvod chránit ochranné známky […] Unie ani starší ochranné známky, které jim odporují, pokud nejsou řádně užívány.“
Článek 17 tohoto nařízení, nadepsaný „Doplňkové použití vnitrostátních právních předpisů při porušení práv“, v odst. 3 stanoví:
„Použitelné procesní předpisy se určí podle ustanovení kapitoly X.“
Kapitola VI uvedeného nařízení, nadepsaná „Vzdání se, zrušení a neplatnost“, obsahuje oddíl 2 „Důvody zrušení“, jehož článek 58, nadepsaný rovněž „Důvody zrušení“, v odst. 1 stanoví:
„Ke zrušení práv vlastníka ochranné známky […] Unie dojde na základě návrhu podaného u [EUIPO] nebo na základě protinávrhu v řízení o porušení práv:
a)
pokud po nepřerušené období pěti let nebyla ochranná známka v Unii řádně užívána pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána, a pro neužívání neexistují řádné důvody; nikdo se však nemůže domáhat zrušení práv vlastníka ochranné známky […] Unie, pokud v období mezi uplynutím této lhůty a podáním návrhu nebo protinávrhu začala být ochranná známka řádně užívána nebo bylo její řádné užívání obnoveno; k zahájení užívání nebo k pokračování v užívání, k němuž došlo ve lhůtě tří měsíců před podáním návrhu nebo protinávrhu, přičemž tato lhůta počíná běžet nejdříve po uplynutí nepřerušeného období pěti let neužívání, se však nepřihlíží, pokud přípravy pro započetí užívání nebo pokračování v užívání nastaly až poté, co se vlastník dozvěděl o tom, že by mohl být podán návrh nebo protinávrh;
b)
pokud se ochranná známka stala v důsledku činnosti nebo nečinnosti svého vlastníka označením, které je v obchodě obvyklé pro výrobek nebo službu, pro které je zapsána;
c)
pokud by v důsledku užívání vlastníkem nebo s jeho souhlasem pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána, ochranná známka mohla klamat veřejnost, zejména pokud jde o povahu, jakost nebo zeměpisný původ těchto výrobků nebo služeb.“
Kapitola X tohoto nařízení, nadepsaná „Příslušnost a řízení ve věcech žalob týkajících se ochranných známek […] Unie“, obsahuje oddíl 2 „Spory týkající se porušení práv z ochranných známek […] Unie a platnosti ochranných známek […] Unie“.
Tento oddíl obsahuje zejména článek 129 nařízení 2017/1001, nadepsaný „Rozhodné právo“, který stanoví:
„1.   Soudy pro ochranné známky […] Unie se řídí ustanoveními tohoto nařízení.
2.   Ve všech otázkách týkajících se ochranných známek, které nejsou upraveny tímto nařízením, se příslušný soud pro ochranné známky […] Unie řídí příslušnými vnitrostátními právními předpisy.
3.   Nestanoví-li toto nařízení jinak, řídí se soud pro ochranné známky […] Unie procesními předpisy, které platí pro obdobná řízení ve věcech národních ochranných známek toho členského státu, na jehož území má sídlo.“
Článek 211 tohoto nařízení, nadepsaný „Zrušení“, stanoví, že se nařízení č. 207/2009 zrušuje a článek 212 tohoto nařízení, nadepsaný „Vstup v platnost“, stanoví, že nařízení 2017/1001 vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v
Úředním věstníku Evropské unie
, tedy dne 6. července 2017, a použije se ode dne 1. října 2017.
Německé právo
Ustanovení § 25 odst. 2 první věta Gesetz über den Schutz von Marken und sonstigen Kennzeichen (zákon o ochraně ochranných známek a jiných rozlišujících označení) ze dne 25. října 1994 (BGBl. 1994 I, s. 3082, dále jen „MarkenG“) stanoví, že v případě, kdy je v rámci řízení uplatněna námitka směřující ke zrušení, musí být lhůta pěti let užívání vypočítána s ohledem na den, kdy byla žaloba podána. Pokud však období neužívání uplyne až po podání žaloby, je třeba podle § 25 odst. 2 druhé věty MarkenG zohlednit den, kdy bylo ukončeno jednání k přednesu řečí.
Ustanovení § 55 odst. 3 druhá věta MarkenG stanoví, že jde-li o žalobu podanou majitelem starší zapsané ochranné známky, v případě námitky uplatněné žalovaným se musí pro účely otázky neužívání zohlednit období pěti let vypočítané od ukončení jednání k přednesu řečí.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Společnost Husqvarna vyrábí zahradnické nástroje a nářadí, jakož i nástroje a nářadí pro úpravu krajiny. Je majitelkou trojrozměrné ochranné známky Unie, zapsané dne 26. ledna 2000 pod číslem 456244 pro výrobky „postřikovače pro zavlažování“.
Společnost Lidl nabízela k prodeji od července 2014 do ledna 2015 sadu zavlažovací spirálové hadice, která sestávala ze zavlažovací spirálové hadice, postřikovače a spojovací objímky.
Vzhledem k tomu, že společnost Husqvarna měla za to, že výrobek uváděný na trh společností Lidl porušuje práva z ochranné známky, jejíž je majitelkou, podala proti společnosti Lidl žalobu pro porušení práv k Landgericht Düsseldorf (Zemský soud v Düsseldorfu, Německo), kterou se domáhala zejména ukončení porušování práv a získání náhrady škody.
Společnost Lidl v rámci protinávrhu navrhla, aby došlo ke zrušení práv společnosti Husqvarna k ochranné známce, o kterou jde ve věci v původním řízení, a to z důvodu neužívání této ochranné známky.
Landgericht Düsseldorf (Zemský soud v Düsseldorfu) návrhům společnosti Husqvarna uvedeným v bodě 20 tohoto rozsudku vyhověl a protinávrh podaný společností Lidl zamítl.
Společnost Lidl podala proti rozsudku tohoto soudu odvolání k Oberlandesgericht Düsseldorf (Vrchní zemský soud v Düsseldorfu, Německo), který v návaznosti na poslední jednání k přednesu řečí, které se před ním konalo dne 24. října 2017, uvedený rozsudek zrušil a prohlásil, že práva společnosti Husqvarna k ochranné známce, o kterou jde ve věci v původním zřízení, jsou od 31. května 2017 zrušena.
Za tímto účelem měl Oberlandesgericht Düsseldorf (Vrchní zemský soud v Düsseldorfu) za to, že rozhodným dnem pro výpočet nepřerušeného období neužívání byl nikoli den, kdy společnost Lidl podala protinávrh, a sice v průběhu září 2015, ale den, kdy se u něj konalo poslední jednání k přednesu řečí, a to dne 24. října 2017. Tento soud přitom konstatoval, že výrobky chráněné ochrannou známkou, o kterou jde ve věci v původním řízení, přestaly být uváděny na trh od května 2012, a je z toho třeba vyvodit, že ke dni podání protinávrhu na zrušení dosud neuplynulo nepřerušené období pěti let stanovené v čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, zatímco toto období uplynulo ke dni, kdy se konalo posledně uvedené jednání k přednesu řečí.
Společnost Husqvarna podala k předkládajícímu soudu, Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr, Německo), opravný prostředek „Revision“.
Tento soud má za to, že vyřešení sporu, který je u něj projednáván, závisí především na odpovědi na otázku, zda se určení dne rozhodného pro výpočet období pěti let stanoveného v čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 a v čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001 řídí těmito nařízeními, a dále pokud tomu tak je, na určení tohoto dne.
Má za to, že čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 ani čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001 neuvádějí den, který je třeba zohlednit pro výpočet období pěti let neužívání stanoveného v těchto ustanoveních, pokud je návrh na zrušení práv k dotyčné ochranné známce Unie podán jakožto protinávrh.
V tomto ohledu má za to, že tato otázka má procesní povahu, a jelikož nařízení č. 207/2009 ani nařízení 2017/1001 neobsahují žádné upřesnění, vztahuje se na ni vnitrostátní právo. Tento závěr podle něj vyplývá z výkladu čl. 14 odst. 3 ve spojení s čl. 101 odst. 3 nařízení č. 207/2009, jakož i z výkladu čl. 17 odst. 3 ve spojení s čl. 129 odst. 3 nařízení 2017/1001, jak vyplývá z rozsudku ze dne 22. června 2016, Nikolajeva (
C‑280/15
,
EU:C:2016:467
, bod
).
Předkládající soud uvádí, že podle německého občanského procesního práva musí soud založit své rozhodnutí na všech argumentech a skutečnostech uplatněných přede dnem, kdy bylo ukončeno poslední jednání k přednesu řečí. V případě námitky zrušení uplatněné v rámci soudní žaloby ve věci porušení práv německé známkové právo stanoví v § 25 odst. 2 první větě MarkenG, že lhůta pěti let užívání musí být vypočítána s ohledem na den, kdy byla žaloba podána. Pokud však období neužívání uplyne až po podání žaloby, je třeba podle § 25 odst. 2 druhé věty MarkenG zohlednit den, kdy bylo ukončeno jednání k přednesu řečí. Kromě toho § 55 odst. 3 druhá věta MarkenG stanoví, že jde-li o žalobu na neplatnost ochranné známky z důvodu existence starší ochranné známky, musí majitel ochranné známky v případě námitky uplatněné žalovaným prokázat, že tato ochranná známka byla užívána během posledních pěti let před ukončením jednání k přednesu řečí.
V případě, že by bylo odpovězeno tak, že jak nařízení č. 207/2009, tak nařízení 2017/1001 určují den, k němuž musí být posouzeno uplynutí lhůty pěti let, má předkládající soud za to, že by bylo třeba zohlednit poslední jednání k přednesu řečí, které se konalo před odvolacím soudem.
V tomto ohledu uvádí, že takové řešení potvrzuje bod 24 odůvodnění nařízení 2017/1001, podle něhož není důvod chránit ochranné známky Unie, pokud nejsou řádně užívány. Předkládající soud dodává, že zohlednění dne, kdy se konalo poslední jednání k přednesu řečí, pro výpočet období pěti let neužívání ochranné známky Unie odpovídá požadavku hospodárnosti řízení, jelikož osoba, která podala protinávrh, není povinna podat nový návrh v případě, že k uplynutí uvedeného období dojde v průběhu řízení.
S ohledem na výše uvedené se Bundesgerichtshof (Spolkový soudní dvůr) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Řídí se v případě protinávrhu na zrušení práv k ochranné známce […] Unie, který byl podán před uplynutím období pěti let neužívání, určení dne, který je rozhodný pro výpočet období neužívání v rámci čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 a čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001, uvedenými nařízeními?
2)
Bude-li na první otázku odpovězeno kladně, musí se v případě protinávrhu na zrušení práv k ochranné známce […] Unie, který byl podán před uplynutím období pěti let neužívání, při výpočtu období pěti let neužívání uvedeného v čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 a v čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001 vycházet ze dne podání protinávrhu, nebo ze dne konání posledního jednání k přednesu řečí v odvolacím řízení?“
K předběžným otázkám
Podstatou obou otázek předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda v případě takového protinávrhu na zrušení, který je stanoven v čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 a v čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001, je den, který je třeba zohlednit pro určení, zda uplynulo nepřerušené období pěti let uvedené v těchto ustanoveních, stanoven v těchto nařízeních, a v případě kladné odpovědi o jaký den se jedná.
Úvodem je třeba poznamenat, že článek 101 nařízení č. 207/2009, nadepsaný „Rozhodné právo“, nejprve v odst. 1 stanoví, že soudy pro ochranné známky Unie se řídí ustanoveními tohoto nařízení. Dále pak odstavec 2 tohoto článku stanoví, že v otázkách v oblasti ochranných známek, které nejsou upraveny těmito nařízeními, se řídí soud pro ochranné známky Unie vnitrostátními právními předpisy, včetně mezinárodního práva soukromého. Uvedený článek nakonec v odstavci 3 blíže uvádí, že nestanoví-li uvedené nařízení jinak, řídí se soud pro ochranné známky Unie procesními předpisy, které platí pro obdobná řízení ve věcech národních ochranných známek toho členského státu, na jehož území má sídlo.
V oblasti zrušení práv čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 stanoví, že ke zrušení práv majitele ochranné známky Unie dojde zejména na základě protinávrhu v řízení o porušení, pokud po nepřerušené období pěti let nebyla ochranná známka v Unii řádně užívána pro výrobky nebo služby, pro které je zapsána, a pro neužívání neexistují řádné důvody.
Jak však uvádí předkládající soud, je třeba konstatovat, že nařízení č. 207/2009 výslovně neuvádí den rozhodný pro výpočet tohoto nepřerušeného období pěti let.
Z ustanovení nařízení č. 207/2009, která vymezují použitelný režim, však vyplývá, že dnem, ke kterému je třeba určit, zda uplynulo nepřerušené období pěti let neužívání, je den, kdy byl dotčený návrh podán.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že podle první věty čl. 55 odst. 1 nařízení č. 207/2009 se v míře, v jaké byla práva majitele zrušena, považuje ochranná známka Unie za známku, která nemá účinky stanovené v nařízení č. 207/2009 ode dne podání návrhu na zrušení nebo protinávrhu v řízení o porušení a druhá věta tohoto ustanovení stanoví, že na žádost účastníka může být v rozhodnutí uveden jiný dřívější den, ke kterému nastal důvod zrušení.
Z článku 55 odst. 1 nařízení č. 207/2009 vyplývá, že výklad tohoto nařízení, podle kterého musí být v případě protinávrhu na zrušení posouzení nepřerušeného období pěti let neužívání uvedeného v čl. 51 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení provedeno ke dni konání posledního jednání k přednesu řečí, by byl v rozporu s účinky zrušení stanovenými v tomto nařízení.
Zaprvé by totiž posouzení ke dni, kdy se konalo poslední jednání k přednesu řečí, vedlo – jak uvedl Oberlandesgericht Düsseldorf (Vrchní zemský soud v Düsseldorfu) v rámci sporu ve věci v původním řízení – k tomu, že by zrušení nabylo účinnosti v průběhu řízení ode dne, k němuž jsou splněny podmínky stanovené v tomto čl. 51 odst. 1 písm. a), třebaže tyto podmínky v okamžiku podání protinávrhu splněny nebyly.
V tomto ohledu je přitom třeba poznamenat, že i když čl. 55 odst. 1 nařízení č. 207/2009 stanoví, že výjimečně lze účinky zrušení stanovit ke dni předcházejícímu dni, kdy byl protinávrh podán, nestanoví takovou možnost ke dni časově následujícímu po dni, kdy byl tento protinávrh podán.
Zadruhé by bylo možné mít za to, že se uznání opodstatněnosti protinávrhu ode dne časově následujícího po dni, kdy byl podán, nedotýká skutečnosti, že se má za to, že ochranná známka Unie nemá ode dne tohoto podání účinky stanovené nařízeními o ochranné známce Unie.
Nelze však přijmout výklad nařízení č. 207/2009, podle kterého i když byl protinávrh podán před uplynutím období pěti let neužívání, by zrušení mohlo mít účinky pro období, během něhož ještě nebyly splněny podmínky pro konstatování důvodu tohoto zrušení, uvedeného v čl. 51 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení.
Z účinků zrušení, které jsou stanoveny v čl. 55 odst. 1 nařízení č. 207/2009, tedy vyplývá, že přezkum, zda uplynulo nepřerušené období pěti let neužívání ochranné známky, což představuje jednu z podmínek umožňujících konstatovat zrušení uvedené v čl. 51 odst. 1 tohoto nařízení, je třeba provést ke dni podání protinávrhu. Návrh bude moci být úspěšný pouze tehdy, pokud byla tato okolnost konstatována k tomuto dni.
Kromě toho nelze přijmout argument, podle kterého je třeba zohlednit den konání posledního jednání k přednesu řečí v odvolacím řízení pro účely posouzení, zda uplynulo nepřerušené období pěti let neužívání stanovené v čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, jelikož tato volba odpovídá cíli ochrany ochranných známek pouze tehdy, jsou-li řádně užívány, a cíli, jímž je účinnost řízení.
Takové úvahy by totiž tím, že by přijaly kritérium, které by se odchylovalo od kritéria, které vyplývá z relevantních ustanovení tohoto nařízení, mohly ohrozit cíl sledovaný unijním normotvůrcem, kterým je v souladu s bodem 3 odůvodnění a článkem 1 nařízení č. 207/2009 zajistit jednotnou povahu ochranné známky Unie.
Taková jednotná povaha by tak mohla být zpochybněna, pokud by se rozsah ochrany ochranné známky, která pro jejího majitele vyplývá z unijního práva, mohl v rámci protinávrhů na zrušení lišit podle procesních pravidel vlastních členským státům, v nichž jsou tyto návrhy podány.
Jak konkrétně uvádějí ve svých vyjádřeních italská vláda a Evropská komise, opodstatněnost protinávrhu na zrušení z důvodu období pěti let neužívání ochranné známky Unie nemůže záviset na délce vnitrostátního řízení.
V rozsahu, v němž se položené otázky týkají rovněž výkladu nařízení 2017/1001, je třeba připomenout, jak vyplývá z bodu 44 tohoto rozsudku, že určení, zda uplynulo nepřerušené období pěti let neužívání ochranné známky Unie, je třeba provést ke dni podání protinávrhu v rámci řízení o porušení. Vzhledem k tomu, že ve věci v původním řízení byl protinávrh podán dne, kdy bylo ještě použitelné nařízení č. 207/2009, je přitom třeba odpovědět na položené otázky pouze s ohledem na toto nařízení.
S ohledem na výše uvedené je třeba na položené otázky odpovědět tak, že čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě protinávrhu na zrušení práv k ochranné známce Unie je dnem, který je třeba zohlednit pro určení, zda uplynulo nepřerušené období pěti let uvedené v tomto ustanovení, den, kdy byl tento návrh podán.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:

Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o [ochranné známce Evropské unie] musí být vykládán v tom smyslu, že v případě protinávrhu na zrušení práv k ochranné známce Evropské unie je dnem, který je třeba zohlednit pro určení, zda uplynulo nepřerušené období pěti let uvedené v tomto ustanovení, den, kdy byl tento návrh podán.

Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.