CELEX: 62019CJ0249
Ennakkoratkaisupyyntö
Asetus (EU) N:o 1259/2010
Tiiviimpi yhteistyö avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla
Yhdenmukaiset säännöt
10 artikla
Tuomioistuinvaltion lain soveltaminen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla 20.12.2010 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1259/2010 (EUVL 2010, L 343, s. 10) 10 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat JE ja KF ja joka koskee heidän avioeroonsa sovellettavan lain määrittämistä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus

Asetus (EY) N:o 2201/2003
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (EUVL 2003, L 338, s. 1) 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa todetaan seuraavaa:
”Puolisoiden avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevassa asiassa ovat toimivaltaisia sen jäsenvaltion tuomioistuimet,
– –
b)      jonka kansalaisia molemmat puolisot ovat tai, jos kyseessä on Yhdistynyt kuningaskunta tai Irlanti, jossa on kummankin puolison ’kotipaikka’.”

Asetus N:o 1259/2010
Asetuksen N:o 1259/2010 johdanto-osan 9, 21, 24, 26 ja 29 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(9)      Tällä asetuksella olisi luotava osallistuvissa jäsenvaltioissa selkeä ja kattava oikeudellinen kehys avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla, tarjottava kansalaisille oikeusvarmuuden, ennakoitavuuden ja joustavuuden kannalta asianmukaisia ratkaisuja ja estettävä sellaisen tilanteen syntyminen, jossa toinen puolisoista hakee avioeroa ennen toista varmistaakseen, että menettelyyn sovelletaan tiettyä lakia, jonka hän katsoo suojaavan paremmin omia etujaan.
– –
(21)      Siltä varalta, ettei lainvalintaa ole tehty, tällä asetuksella olisi otettava käyttöön yhdenmukaistetut lainvalintasäännöt puolisoiden ja asianomaisen lain väliseen läheiseen yhteyteen perustuvien perättäin sovellettavien liittymäperusteiden asteikon pohjalta, jotta taataan oikeusvarmuus ja ennakoitavuus sekä estetään tilanne, jossa toinen puolisoista hakee avioeroa ennen toista varmistaakseen, että menettelyyn sovelletaan tiettyä lakia, jonka hän katsoo suojaavan paremmin omia etujaan. Tällaiset liittymäperusteet olisi valittava siten, että avioeroa tai asumuseroa koskevissa menettelyissä sovelletaan lakia, johon puolisoilla on läheinen liittymä.
– –
(24)      Tietyissä tilanteissa olisi kuitenkin sovellettava tuomioistuinvaltion lakia, esimerkiksi jos sovellettavassa laissa ei säädetä avioerosta tai jos toiselle puolisoista ei tuossa laissa anneta hänen sukupuolensa vuoksi yhtäläistä mahdollisuutta saada avio- tai asumusero. Tämä ei kuitenkaan saa rajoittaa oikeusjärjestyksen perusteita koskevan lausekkeen soveltamista.
– –
(26)      Kun tässä asetuksessa viitataan siihen, että sen osallistuvan jäsenvaltion, jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille, laissa ei säädetä avioerosta, tätä olisi tulkittava siten, että tämän jäsenvaltion laissa ei ole avioeron käsitettä. Tällaisessa tapauksessa tuomioistuime[lla] ei tulisi olla velvollisuutta tuomita avioeroa tämän asetuksen nojalla.
– –
– –
(29)      – – tämän asetuksen tavoitte[ena on] oikeusvarmuuden, ennakoitavuuden ja joustavuuden lisääminen kansainvälisissä avioliittoa koskevissa menettelyissä ja siten ihmisten vapaan liikkuvuuden helpottaminen unionissa  – –”
Tämän asetuksen 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Osapuolten mahdollisuus valita laki”, säädetään seuraavaa:
”1.      Puolisot voivat sopia avio- ja asumuseroon sovellettavasta laista edellyttäen, että se on jokin seuraavista:
a)      sen valtion laki, jossa puolisoiden asuinpaikka on sopimuksen tekohetkellä; tai
b)      sen valtion laki, jossa puolisoiden viimeinen yhteinen asuinpaikka oli, jos toinen puolisoista asuu siellä edelleen sopimuksen tekohetkellä; tai
c)      sen valtion laki, jonka kansalainen jompikumpi puolisoista on sopimuksen tekohetkellä; tai
d)      tuomioistuinvaltion laki.
2.      Rajoittamatta sitä, mitä 3 kohdassa säädetään, sovellettavaa lakia koskeva sopimus voidaan tehdä ja sitä voidaan muuttaa milloin tahansa, mutta viimeistään silloin, kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa.
3.      Jos tuomioistuinvaltion laissa niin säädetään, puolisot voivat myös menettelyn aikana valita lain, jota tuomioistuimessa sovelletaan. Siinä tapauksessa tuomioistuin kirjaa lainvalinnan tuomioistuinvaltion lain mukaisesti.”
Kyseisen asetuksen 8 artiklassa, jonka otsikko on ”Sovellettava laki, jos osapuolet eivät ole tehneet valintaa”, säädetään seuraavaa:
”Jos valintaa ei ole 5 artiklan mukaisesti tehty, avio- ja asumuseroon sovelletaan sen valtion lakia,
a)      jossa puolisoiden asuinpaikka on sillä hetkellä, kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa tai, jos tämä ei ole mahdollista;
b)      jossa puolisoiden viimeinen yhteinen asuinpaikka oli, edellyttäen, ettei tämä asuminen ole päättynyt yli vuosi ennen kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa, jos toinen puolisoista asuu edelleen tuossa valtiossa, kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa tai, jos tämä ei ole mahdollista;
c)      jonka kansalaisia molemmat puolisot ovat, kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa tai, jos tämä ei ole mahdollista;
d)      jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille.”
Saman asetuksen 10 artiklan, jonka otsikko on ”Tuomioistuinvaltion lain soveltaminen”, sanamuoto on seuraava:
”Jos 5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei ole säädetty avioerosta tai toiselle puolisoista ei siinä ole annettu hänen sukupuolensa vuoksi yhtäläistä mahdollisuutta saada avio- tai asumusero, sovelletaan tuomioistuinvaltion lakia.”
Asetuksen N:o 1259/2010 12 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeusjärjestyksen perusteet”, säädetään seuraavaa:
”Tämän asetuksen nojalla määräytyvän lain säännöstä voidaan olla soveltamatta ainoastaan, jos soveltaminen on selvästi vastoin tuomioistuinvaltion oikeusjärjestyksen perusteita.”
Tämän asetuksen 13 artiklan, jonka otsikko on ”Kansallisten lainsäädäntöjen erot”, sanamuoto on seuraava:
”Tämä asetus ei millään tavoin velvoita sellaisen osallistuvan jäsenvaltion tuomioistuimia tuomitsemaan avioeroa tämän asetuksen nojalla, jonka lainsäädännössä ei ole säädetty avioerosta tai pidetä kyseessä olevaa avioliittoa pätevänä avioeromenettelyssä.”

Romanian oikeus
Siviililain (Codul civil) 2600 §:n 2 ja 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”2.      Siinä tapauksessa, että näin määräytyvässä ulkomaisessa laissa ei säädetä mahdollisuudesta avioeroon tai sille asetetaan poikkeuksellisen rajoittavia ehtoja, on sovellettava Romanian lakia, jos jompikumpi puolisoista on avioeroa koskevan vaatimuksen esittämishetkellä Romanian kansalainen tai hänen asuinpaikkansa on Romaniassa.
3.      Edellä 2 momentissa säädettyä sovelletaan myös siinä tapauksessa, että avioeroa sääntelee aviopuolisoiden valitsema laki.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
JE ja KF, jotka ovat Romanian kansalaisia, avioituivat Iașissa (Romania) 2.9.2001.
JE nosti 13.10.2016 Judecătoria Iașissa (Iașin ensimmäisen asteen tuomioistuin, Romania) avioerokanteen.
Kyseinen tuomioistuin katsoi ratkaisussaan 31.5.2017, ettei se ollut toimivaltainen käsittelemään kyseistä kannetta vaan että asian ratkaisemiseksi toimivaltainen tuomioistuin oli Judecătoria Sectorului 5 București (Bukarestin 5. kaupunginosan ensimmäisen asteen tuomioistuin, Romania).
Viimeksi mainittu tuomioistuin totesi ratkaisussaan 20.2.2018, että Romanian tuomioistuimet olivat asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun puolisoiden kansalaisuuden perusteella yleisesti toimivaltaisia käsittelemään JE:n nostaman avioerokanteen. Lisäksi se totesi, että asetuksen N:o 1259/2010 8 artiklan a alakohdan perusteella siinä vireille pantuun asiaan sovellettava laki on Italian laki, koska aviopuolisoiden asuinpaikka oli Italiassa sinä ajankohtana, jolloin avioerokanne nostettiin.
Kyseinen tuomioistuin katsoi tässä yhteydessä, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa jätetty avioerokanne voidaan Italian oikeuden mukaan nostaa vain, jos tuomioistuin on ensin todennut puolisoiden asumuseron tai tehnyt siitä päätöksen ja jos kyseisen asumuseron alkamisajankohdan ja sen ajankohdan, jona avioerokanne on pantu vireille tuomioistuimessa, välillä on kulunut vähintään kolme vuotta.
Koska ei ollut osoitettu, että tuomioistuin olisi päätöksellään todennut asumuseron tai päättänyt siitä, ja koska Romanian oikeudessa ei säädetä asumuseroa koskevasta menettelystä, mainittu tuomioistuin katsoi, että kyseinen menettely on käytävä italialaisissa tuomioistuimissa ja että romanialaiset tuomioistuimet eivät voineet ottaa avioerokannetta tutkittavakseen.
JE haki tähän ratkaisuun muutosta ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa ja väitti, että asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitelleen tuomioistuimen olisi pitänyt soveltaa siviililain 2600 §:n 2 momenttia, jolla asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklan säännökset on pantu täytäntöön Romanian lainsäädännössä.
JE katsoi tässä yhteydessä, että koska Italian laki on avioerolle asetettujen edellytysten osalta rajoittava, hänen avioerokanteeseensa on sovellettava Romanian lakia.
JE:n mukaan tämä ratkaisu perustuu myös siihen, että Italian lain soveltaminen olisi selvästi ristiriidassa tuomioistuinvaltion oikeusjärjestyksen perusteiden kanssa ja että tätä lakia ei siten tämän asetuksen 12 artiklan mukaan voida soveltaa.
Tässä tilanteessa Tribunalul București (Bukarestin alioikeus, Romania) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklassa olevaa] ilmaisua ’5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei ole säädetty avioerosta’ tulkittava suppeasti ja sanamuodon mukaisesti eli siten, että siinä viitataan ainoastaan tilanteeseen, jossa sovellettavassa ulkomaisessa laissa ei säädetä avioerosta missään muodossa, vai [onko sitä tulkittava] laajasti siten, että se käsittää myös tilanteen, jossa sovellettavassa ulkomaisessa laissa avioero sallitaan mutta erittäin rajoittavin edellytyksin siten, että edellytetään avioeroa edeltävää pakollista asumuseromenettelyä, jota varten tuomioistuinvaltion lainsäädännössä ei ole vastaavia menettelysääntöjä?”

Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklaa tulkittava siten, että ilmaisulla ”jos 5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei ole säädetty avioerosta” tarkoitetaan yksinomaan tilanteita, joissa sovellettavassa ulkomaisessa laissa ei säädetä avioerosta missään muodossa, vai käsittääkö se myös tilanteet, joissa kyseisessä laissa sallitaan avioero mutta sille asetetaan edellytyksiä, joita tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, pitää tuomioistuinvaltion laissa säädettyjä edellytyksiä rajoittavampina.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että tämän asetuksen 8 artiklan a alakohdan mukaan pääasiassa sovellettava laki on Italian laki ja että avioeroa voidaan tämän lain nojalla hakea vain sillä edellytyksellä, että tuomioistuin on ensin todennut asumuseron tai päättänyt siitä, kun taas tuomioistuinvaltion eli Romanian laissa ei säädetä tästä edellytyksestä eikä siihen sisälly asumuseroa koskevia menettelysäännöksiä.
Aivan aluksi on todettava, että asetuksen N:o 1259/2010 10 artikla on poikkeus tämän asetuksen 5 ja 8 artiklasta ja että poikkeussäännöksenä sitä on tulkittava suppeasti.
Tämän 10 artiklan mukaan tuomioistuinvaltion lakia sovelletaan kahdessa tilanteessa eli yhtäältä silloin, kun mainitun asetuksen 5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei säädetä avioerosta, ja toisaalta silloin, kun tässä sovellettavassa laissa ei anneta toiselle puolisoista tämän sukupuolen vuoksi yhtäläistä mahdollisuutta saada avio- tai asumusero.
Kun kyse on mainitussa 10 artiklassa tarkoitetuista tilanteista ensimmäisestä, josta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää tulkintaa,  on todettava, että tämän säännöksen sanamuodosta ilmenee selvästi, että tuomioistuinvaltion lakia sovelletaan vain, jos sovellettavassa laissa ”ei ole säädetty avioerosta”.
Tämän säännöksen sanamuodon mukaisesta tulkinnasta ei ilmene mitenkään, että tuomioistuinvaltion lakia voitaisiin soveltaa myös silloin, kun sovellettavassa ulkomaisessa laissa säädetään avioerosta mutta siinä asetetaan avioerolle edellytyksiä, joiden katsotaan olevan tuomioistuinvaltion laissa säädettyjä edellytyksiä rajoittavampia. Mitään tähän viittaavaa ei ilmene  myöskään kyseiseen 10 artiklaan liittyvästä asetuksen N:o 1259/2010 johdanto-osan 24 perustelukappaleesta.
Myös tämän säännöksen asiayhteyteen perustuva ja systemaattinen tulkinta tukee tällaista asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklan tulkintaa.
Tässä yhteydessä on todettava, että ilmaisua ”ei ole säädetty avioerosta” käytetään myös tämän asetuksen 13 artiklassa, jota vastaa asetuksen johdanto-osan 26 perustelukappale, jonka mukaan silloin, kun kyseisessä asetuksessa viitataan siihen, että sen osallistuvan jäsenvaltion, jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille, laissa ei säädetä avioerosta, tätä olisi tulkittava siten, että tämän jäsenvaltion laissa ”ei ole avioeron käsitettä”. Vaikka tässä johdanto-osan 26 perustelukappaleessa viitataan sen jäsenvaltion lakiin, jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille, on kuitenkin niin, että siltä osin kuin kyse on ilmaisun ”ei ole säädetty avioerosta” merkityksestä, tähän perustelukappaleeseen tältä osin sisältyvät tiedot ovat merkitykselliset myös, kun kyse on asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklasta.
On todettava myös, että asumusero, joka sitä paitsi nimenomaisesti mainitaan tässä 10 artiklassa, kuuluu avioeron tavoin tämän asetuksen soveltamisalaan ja on erottamaton osa tämän asetuksen mukaista järjestelmää ja sen yleistä rakennetta.
Teleologisesta näkökulmasta katsottuna asetuksen N:o 1259/2010 johdanto-osan 9, 21 ja 29 perustelukappaleesta ilmenee lisäksi, että asetuksen tarkoituksena on luoda osallistuvissa jäsenvaltioissa selkeä ja kattava oikeudellinen kehys avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla, taata oikeusvarmuus, ennakoitavuus ja joustavuus kansainvälisissä avioliittomenettelyissä ja siten helpottaa henkilöiden vapaata liikkuvuutta Euroopan unionin sisällä sekä estää tilanne, jossa toinen puolisoista hakee avioeroa ennen toista varmistaakseen, että menettelyyn sovelletaan tiettyä lakia, jonka hän katsoo suojaavan paremmin omia etujaan.
Olisi lisäksi asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklan sanamuodon vastaista ja ristiriidassa sen asiayhteyden ja järjestelmän, johon tämä säännös sisältyy, kanssa tulkita tätä säännöstä siten, että tuomioistuinvaltion lakia sovelletaan silloin, kun sovellettavan ulkomaisen lain mukaan avioerolle asetetaan edellytyksiä, joita pidetään rajoittavampina kuin tuomioistuinvaltion laissa säädetyt edellytykset, eikä tämä olisi myöskään yhteensopivaa tällä asetuksella tavoiteltujen päämäärien kanssa.
Kuten Romanian hallitus toteaa, tämä tulkinta edellyttäisi sitä, että edellytyksiä, joiden täyttyessä avioero voidaan sovellettavan lain mukaan myöntää, kun otetaan huomioon tämän asetuksen säännökset, olisi tarkasteltava tapauskohtaisesti, sekä subjektiivisen arvioinnin tekemistä siitä, miltä osin näiden edellytysten voidaan katsoa olevan tuomioistuinvaltion laissa säädettyjä edellytyksiä rajoittavampia, mikä olisi ristiriidassa oikeusvarmuuden ja ennakoitavuuden päämäärien, joita tällä asetuksella tavoitellaan, toteutumisen kanssa tai ainakin käytännössä vaarantaisi niiden toteutumisen.
Kuten Portugalin hallitus on todennut, tällä tulkinnalla loukattaisiin puolisoille kuuluvaa tahdonautonomiaa, josta säädetään asetuksen N:o 1259/2010 5 artiklassa, ja – jos puolisot eivät ole valinneet avio- ja asumuseroonsa sovellettavaa lakia – tulkinta olisi esteenä tämän asetuksen johdanto-osan 21 perustelukappaleen ja 8 artiklan mukaiselle sen lain soveltamiselle, johon puolisoilla on läheinen liittymä.
Tällainen tulkinta voisi johtaa siihen, että avioeroa hakeva puoliso nostaa kanteen asetuksen N:o 2201/2003 säännösten nojalla toimivaltaisessa sellaisen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jonka laissa avioerolle asetetaan vähemmän rajoittavia edellytyksiä.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee pääasian osalta, että asetuksen N:o 1259/2010 8 artiklan a alakohdan nojalla sovellettavassa laissa eli Italian laissa tunnetaan avioeron käsite.
Tämän asetuksen 10 artiklaa ei siksi voida soveltaa kyseisessä asiassa ja sillä, että tässä laissa asetetaan avioerolle edellytyksiä – kuten avioeroa edeltävä asumusero –, joiden katsotaan olevan rajoittavampia kuin tuomioistuinvaltion laissa säädetyt rajoitukset, ei tässä yhteydessä ole merkitystä.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan riidan (tuomio 23.3.2006, FCE Bank, C-210/04, EU:C:2006:196, 21 kohta; tuomio 8.12.2011, Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, C-157/10, EU:C:2011:813, 18 kohta ja tuomio 25.7.2018, Dyson, C-632/16, EU:C:2018:599, 47 kohta).
Kuten Saksan hallitus ja Euroopan komissio ovat todenneet, ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle on annettava nyt käsiteltävässä asiassa tietoa tämän tuomion 25 ja 26 kohdassa esitetyn asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklan tulkinnan käytännön seurauksista, sillä tämä tuomioistuin on todennut, että koska Romanian oikeudessa ei ole säännöksiä asumuseroa koskevasta menettelystä, romanialaiset tuomioistuimet eivät tutki aineellisen kysymyksen osalta asumuserokanteita tai avioerokanteita, joita ei edellä asumusero, joka on todettu tai josta on päätetty Italian lain mukaisesti.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näet toteaa, että kansallisen oikeuskäytännön mukaan  pääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa tosiasiallisissa olosuhteissa nämä kanteet jätetään tutkimatta sillä perusteella, että Romanian oikeudessa ei säädetä asumuseroa koskevasta menettelystä, tai ne hylätään liian aikaisin jätettyinä sillä perusteella, että avioeroa on vaadittu romanialaisissa tuomioistuimissa ilman, että italialaiset tuomioistuimet olisivat todenneet asumuseron tai päättäneet siitä aiemmin, tai ne hylätään perusteettomina soveltamalla näitä kahta perustetta.
Koska tällaisella oikeuskäytännöllä estetään mainittujen kanteiden aineellisen kysymyksen tutkiminen, avio- ja asumuseroon sovellettavaa lakia koskevat yhtenäiset säännökset, joista asetuksessa N:o 1259/2010 säädetään,  menettävät suuren osan sisällöstään, ja sillä näin ollen vaarannetaan niiden tehokas vaikutus.
On muistutettava, että romanialaisten tuomioistuinten yleinen toimivalta tutkia JE:n avioerokanne on nyt käsiteltävässä asiassa vahvistettu asetuksen N:o 2201/2003 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella.
Näin ollen on niin, että vaikka Romanian oikeudessa – toisin kuin Italian oikeudessa – ei ole asumuseroa koskevia menettelysäännöksiä, toimivaltaiset romanialaiset tuomioistuimet ovat kuitenkin velvolliset ratkaisemaan tällaisen kanteen.
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa toimivaltainen tuomioistuin toteaa, että asetuksen N:o 1259/2010 säännösten nojalla sovellettavassa ulkomaisessa laissa sallitaan avioeron hakeminen vain sillä edellytyksellä, että avioeroa on edeltänyt kolme vuotta kestänyt asumusero, kun taas tuomioistuinvaltion laissa ei ole asumuseroa koskevia menettelysääntöjä, kyseisen tuomioistuimen on kuitenkin – vaikkei se voi itse myöntää asumuseroa – tarkistettava, että sovellettavassa ulkomaisessa laissa säädetyt aineelliset edellytykset täyttyvät, ja todettava tämä siinä vireille pannussa avioeromenettelyssä.
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1259/2010 10 artiklaa on tulkittava siten, että ilmaisulla ”jos 5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei ole säädetty avioerosta” tarkoitetaan yksinomaan tilanteita, joissa sovellettavassa ulkomaisessa laissa ei säädetä avioerosta missään muodossa.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla 20.12.2010 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1259/2010 10 artiklaa on tulkittava siten, että ilmaisulla ”jos 5 tai 8 artiklan nojalla sovellettavassa laissa ei ole säädetty avioerosta” tarkoitetaan yksinomaan tilanteita, joissa sovellettavassa ulkomaisessa laissa ei säädetä avioerosta missään muodossa.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: romania.