CELEX: 62018CJ0772
Zahtjev za prethodnu odluku
Žigovi
Direktiva 2008/95/EZ
Članak 5. stavak 1.
Članak 5. stavak 3. točke (b) i (c)
Povreda žiga
Pojam ‚uporaba u trgovačkom prometu’
Proizvod pušten u slobodan promet
Uvoz
Skladištenje
Zadržavanje proizvoda u svrhu stavljanja na tržište
Izvoz

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 5. stavka 1. Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (
SL 2008., L 299, str. 25
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.) u vezi s njezinim člankom 5. stavkom 3. točkama (b) i (c).
Zahtjev je upućen u okviru spora između osoba A i B u vezi s tužbom zbog povrede žiga koja je podnesena protiv osobe B.
Pravni okvir
Pravo Unije
Članak 5. Direktive 2008/95, naslovljen „Prava koja proizlaze iz žiga”, određuje:
„1.   Registrirani žig nositelju daje isključiva prava koja proizlaze iz tog žiga. Nositelj žiga ima pravo spriječiti sve treće strane da bez njegova odobrenja u trgovačkom prometu koriste:
(a)
svaki znak koji je istovjetan njegovom žigu u odnosu na proizvode ili usluge koji su istovjetni onima za koje je žig registriran;
(b)
svaki znak kad, zbog istovjetnosti ili sličnosti s njegovim žigom i istovjetnosti ili sličnosti s proizvodima ili uslugama obuhvaćenim tim žigom i tim znakom, postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu; vjerojatnost zablude uključuje vjerojatnost dovođenja u vezu tog znaka i žiga.
[…]
3.   Na temelju stavaka 1. i 2. među ostalim se može zabraniti:
(a)
isticanje znaka na proizvodima ili njihovim pakiranjima;
(b)
nuđenje proizvoda ili njihovo stavljanje na tržište ili skladištenje u te svrhe pod tim znakom ili nuđenje i pružanje usluga pod tim znakom;
(c)
uvoz ili izvoz proizvoda obilježenih tim znakom;
[…]”
Finsko pravo
Na temelju članka 4. stavka 1. tavaramerkkilakija (7/1964) (Zakon o žigovima (7/1964)), u verziji koja se primjenjuje na činjenice u glavnom postupku, pravo na znak ima za učinak to da u trgovačkom prometu osoba koja nije nositelj žiga ne može za određeni proizvod rabiti znak koji se može zamijeniti s tim žigom na svojoj ambalaži, u oglašavanju, u poslovnim dokumentima ili na bilo koji drugi način, uključujući usmeno.
Ta odredba vrijedi neovisno o tome stavlja li se ili se treba staviti roba na tržište u Finskoj ili u inozemstvu ili je li uvezena u Finsku radi uporabe u trgovačkom prometu, skladištenja ili daljnjeg prijevoza u treću zemlju.
Glavni postupak i prethodna pitanja
Osoba B, koja je fizička osoba s prebivalištem u Finskoj, 4. travnja 2011. primila je pošiljku od 150 kugličnih ležajeva podrijetlom iz Kine, ukupne mase 710 kg, koji se koriste kao zamjenski dijelovi u mehanizmima prijenosa, generatorima i motorima te u izgradnji mostova i proizvodnji tramvaja. Na te je ležajeve postavljen znak koji odgovara međunarodnom verbalnom žigu INA, čiji je nositelj osoba A, među ostalim, za proizvode „ležajevi”.
Nakon carinjenja obavljenog u ime osobe B, ona je 12. travnja 2011. preuzela pošiljku s carinskog skladišta u zračnoj luci Helsinki‑Vantaa (Finska), gdje je bila uskladištena, i odnijela je kući.
Nekoliko tjedana kasnije ležajevi su predani trećoj osobi radi izvoza u Rusiju.
Osoba B je kao naknadu za svoje usluge dobila šteku cigareta i bocu konjaka.
U okviru kaznenog postupka zbog povrede pokrenutog protiv osobe B pred Helsingin käräjäoikeusom (Prvostupanjski sud u Helsinkiju, Finska), u kojem je intervenirala osoba A zbog građanskog interesa, taj je sud oslobodio osobu B jer se nije moglo utvrditi da je počinila namjerno kažnjivo djelo. Navedeni je sud ipak zabranio osobi B da nastavi ili ponavlja takve radnje te joj je naložio da popravi i nadoknadi štetu koju je pretrpjela osoba A.
Osoba B taj je nalog naknade štete osporila pred Helsingin hovioikeusom (Žalbeni sud u Helsinkiju, Finska).
Taj je sud, pozivajući se na presudu od 16. srpnja 2015., TOP Logistics i dr. (
C‑379/14
,
EU:C:2015:497
), smatrao, s jedne strane, da je djelatnost osobe B u određenoj mjeri bila istovjetna djelatnosti skladištenja i provoza te da cilj te osobe nije bio da od nje ostvari ikakvu ekonomsku korist i, s druge strane, da se naknada koja je tom prilikom primljena nije temeljila na ekonomskom iskorištavanju robe u okviru komercijalne djelatnosti, nego je bila samo protučinidba za skladištenje robe za račun treće osobe.
S obzirom na navedeno, Helsingin hovioikeus (Žalbeni sud u Helsinkiju) smatrao je da osoba B u trgovačkom prometu nije rabila znak sličan registriranom žigu o kojem je riječ u glavnom postupku te je stoga presudio da zahtjev za popravljanje i naknadu štete koji je podnijela osoba A nije osnovan.
Osoba A protiv te je presude podnijela žalbu Korkein oikeusu (Vrhovni sud, Finska).
Korkein oikeus (Vrhovni sud) ističe da iz sudske prakse Suda ne proizlazi jasno je li iznos ekonomske koristi koji ostvari privatna osoba zbog navodne povrede žiga relevantan element za utvrđivanje postojanja ili nepostojanja uporabe žiga u trgovačkom prometu.
Osim toga, iako je očito da se članak 5. Direktive 2008/95 primjenjuje kad osoba rabi žig u okviru vlastite gospodarske aktivnosti, u tom pogledu postoji dvojba kad ga ta osoba rabi u korist treće osobe.
Korkein oikeus (Vrhovni sud) ističe da je u presudi od 16. srpnja 2015., TOP Logistics i dr. (
C‑379/14
,
EU:C:2015:497
) presuđeno da vlasnik trošarinskog i carinskog skladišta koji samo za račun treće osobe skladišti proizvode na kojima se nalazi znak istovjetan ili sličan žigu ne rabi taj znak. Pita se može li se takva sudska praksa analogno primijeniti na predmet poput onoga u glavnom postupku, u kojem je osoba u zamjenu za bocu konjaka i šteku cigareta uvezla robu za račun treće osobe te je pohranila i skladištila prije nego što je preuzeta i izvezena u treću zemlju.
Naposljetku, pita se može li se smatrati da je došlo do uvoza proizvoda u smislu članka 5. stavka 3. točke (c) Direktive 2008/95 ako osoba priopći svoju adresu preprodavatelju robe, zaprimi robu a da ona nije bila poslana na njezin zahtjev i ne poduzme nikakvu drugu aktivnu radnju.
U tom pogledu ističe da je Sud u presudi od 18. listopada 2005., Class International (
C‑405/03
,
EU:C:2005:616
) presudio da je stavljanje na tržište proizvoda uvjetovano njihovim puštanjem u slobodan promet u smislu članka 29. UFEU‑a, što znači da su dospjele carine i davanja s istovrsnim učinkom naplaćeni u toj državi članici. Ističe da postoji nesigurnost u pogledu pitanja može li se smatrati da postoji uvoz ako dotična osoba samo primi robu poslanu na njezinu adresu a da ona nije bila poslana na njezin zahtjev i ako ne postoji drugo aktivno sudjelovanje te osobe u otpremi robe u zemlju.
U tim je okolnostima Korkein oikeus (Vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Je li visina koristi koju je privatna osoba stekla od navodne povrede žiga relevantna za ocjenu je li postupanje te osobe uporaba žiga u trgovačkom prometu u smislu članka 5. stavka 1. Direktive [2008/95] ili je ono isključivo privatno postupanje? Ako privatna osoba rabi žig, pretpostavlja li uporaba u trgovačkom prometu ispunjenje drugih kriterija koji nisu stjecanje ekonomske koristi od spornog posla u vezi sa žigom?
2.
Ako se zahtijeva da je ekonomska korist od određene važnosti, a zbog male ekonomske koristi koju je osoba stekla i zbog neispunjenja eventualnih drugih kriterija za uporabu u trgovačkom prometu ne može se poći od toga da je ta osoba žig rabila u vlastitom trgovačkom prometu, je li pretpostavka uporabe u trgovačkom prometu u smislu članka 5. stavka 1. Direktive [2008/95] ispunjena ako je privatna osoba žig rabila za drugu osobu u okviru trgovačkog prometa te druge osobe, čak i ako nije njezin zaposlenik?
3.
Rabi li osoba koja skladišti proizvode žig za proizvode u smislu članka 5. stavka 1. i stavka 3. točke (b) Direktive [2008/95] ako je proizvode koji su poslani u državu članicu i ondje pušteni u carinskopravno slobodan promet te obilježeni žigom za društvo koje proizvode preprodaje preuzela i uskladištila osoba u čijem su se posjedu proizvodi nalazili, ali koja ne obavlja uvoz i izvoz proizvoda niti ima dozvolu za upravljanje carinskim i poreznim skladištem?
4.
Može li se pretpostaviti da osoba uvozi proizvode koji su obilježeni žigom u smislu članka 5. stavka 3. točke (c) Direktive [2008/95] ako proizvodi nisu uvezeni po nalogu te osobe, ali je ona preprodavatelju proizvoda stavila na raspolaganje svoju adresu i za preprodavatelja preuzela proizvode koji su pušteni u carinskopravno slobodan promet u državi članici, držala ih u svojem posjedu nekoliko tjedana i predala ih radi prijevoza u treću zemlju izvan [Europske unije] radi njihove daljnje preprodaje u toj trećoj zemlji?”
O prethodnim pitanjima
Svojim četirima pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 5. stavak 1. Direktive 2008/95 u vezi s njezinim člankom 5. stavkom 3. točkama (b) i (c) tumačiti na način da za osobu – koja ne obavlja profesionalnu komercijalnu djelatnost, a koja zaprimi, pusti u slobodan promet u državi članici i pohranjuje proizvode koji očito nisu namijenjeni privatnoj uporabi, a koji su otpremljeni na njezinu adresu iz treće zemlje i koji su obilježeni žigom bez pristanka nositelja – treba smatrati da žig rabi u trgovačkom prometu u smislu prve od tih odredbi.
Najprije valja primijetiti da o pitanju jesu li ispunjeni uvjeti predviđeni člankom 5. stavkom 1. Direktive 2008/95 treba odlučiti isključivo na temelju objektivnih elemenata.
U tom smislu izraz „uporaba u trgovačkom prometu” iz te odredbe podrazumijeva da se nositelj žiga načelno može pozivati na isključiva prava koja iz njega proizlaze samo u odnosu na gospodarske subjekte i, slijedom toga, samo u kontekstu gospodarske djelatnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 12. srpnja 2011., L’Oréal i dr.,
C‑324/09
,
EU:C:2011:474
, t.
54.
). Osim toga, ako obavljene radnje zbog svojeg obujma, učestalosti ili drugih značajki premašuju područje privatnih aktivnosti, onaj tko ih obavlja ulazi u okvir trgovačkog prometa (presuda od 12. srpnja 2011., L’Oréal i dr.,
C‑324/09
,
EU:C:2011:474
, t.
55.
).
U ovom slučaju iz spisa kojim Sud raspolaže proizlazi da su proizvodi u glavnom postupku kuglični ležajevi ukupne mase 710 kg, koji se obično koriste u teškoj industriji.
Stoga, s obzirom na to da ti proizvodi, s obzirom na svoju prirodu i obujam, očito nisu namijenjeni za privatnu uporabu, treba smatrati da s njima povezane radnje ulaze u gospodarsku djelatnost, što je ipak na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
Osim toga, osoba koja priopći svoju adresu kao mjesto u koje se predmetni proizvodi moraju otpremiti, koja sama ili preko agenta obavi carinjenje tih proizvoda i koja ih pusti u slobodan promet obavlja uvoz u smislu članka 5. stavka 3. točke (c) Direktive 2008/95.
Što se tiče pitanja može li se smatrati da je sama dotična osoba rabila znak istovjetan žigu, iako je postupala u ekonomskom interesu treće osobe, valja istaknuti da za utvrđivanje uporabe u trgovačkom prometu nije relevantno vlasništvo proizvoda koji su obilježeni žigom. Naime, Sud je presudio da okolnost da gospodarski subjekt rabi znak koji odgovara žigu za proizvode koji nisu njegovi vlastiti proizvodi, u smislu da nema prava nad njima, sama po sebi ne sprečava obuhvaćanje te uporabe člankom 5. stavkom 1. Direktive 2008/95 (vidjeti u tom smislu presudu od 12. srpnja 2011., L’Oréal i dr.,
C‑324/09
,
EU:C:2011:474
, t.
91.
).
Činjenica da je osoba uvezla i stavila te proizvode u slobodan promet dovoljna je za zaključak da je djelovala u trgovačkom prometu a da nije potrebno ispitivati naknadno postupanje s tim proizvodima, primjerice, je li ih uvoznik skladištio ili stavio na tržište u Uniji ili su izvezeni u treće zemlje.
Naposljetku, visina naknade koju je uvoznik primio kao protučinidbu za svoju djelatnost također nije relevantna.
S obzirom na prethodno navedeno, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da članak 5. stavak 1. Direktive 2008/95 u vezi s njezinim člankom 5. stavkom 3. točkama (b) i (c) treba tumačiti na način da za osobu – koja ne obavlja profesionalnu komercijalnu djelatnost, a koja zaprimi, pusti u slobodan promet u državi članici i pohranjuje proizvode koji očito nisu namijenjeni privatnoj uporabi, a koji su otpremljeni na njezinu adresu iz treće zemlje i koji su obilježeni žigom bez pristanka nositelja – treba smatrati da žig rabi u trgovačkom prometu u smislu prve od tih odredbi.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (deseto vijeće) odlučuje:

Članak 5. stavak 1. Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima u vezi s njezinim člankom 5. stavkom 3. točkama (b) i (c) treba tumačiti na način da za osobu – koja ne obavlja profesionalnu komercijalnu djelatnost, a koja zaprimi, pusti u slobodan promet u državi članici i pohranjuje proizvode koji očito nisu namijenjeni privatnoj uporabi, a koji su otpremljeni na njezinu adresu iz treće zemlje i koji su obilježeni žigom bez pristanka nositelja – treba smatrati da žig rabi u trgovačkom prometu u smislu prve od tih odredbi.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: finski