CELEX: 62016TJ0105
Europos Sąjungos prekių ženklas
Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra
Vaizdinis Europos Sąjungos prekių ženklas „Superior Quality Cigarettes FILTER CIGARETTES Raquel“
Ankstesnis vaizdinis tarptautinis prekių ženklas „Marlboro“
Santykinis atmetimo pagrindas
Geras vardas
Įrodymų pateikimas pirmą kartą Apeliacinėje taryboje
Apeliacinės tarybos diskrecija
Reglamento (EB) Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalis (dabar
Reglamento (ES) 2017/1001 95 straipsnio 2 dalis)
Reglamento (EB) Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalis

Ginčo aplinkybės
2011 m. liepos 1 d. įstojusi į bylą šalis
Explosal Ltd
pagal iš dalies pakeistą 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (
OL L 78, 2009, p. 1
) (pakeistas 2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2017/1001 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (
OL L 154, 2017, p. 1
)) pateikė Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybai (EUIPO) paraišką įregistruoti Europos Sąjungos prekių ženklą.
Prekių ženklas, kurį buvo prašoma įregistruoti, yra šis vaizdinis žymuo:
Prekės, kurioms buvo prašoma įregistruoti šį prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 34 klasei ir atitinka šį aprašymą: „Tabakinės; tabakas; rūkomasis tabakas; tabakas, cigarai ir cigaretės; apdorotas tabakas“.
2013 m. gegužės 28 d. šio sprendimo 2 punkte pavaizduotas vaizdinis žymuo buvo įregistruotas kaip Europos Sąjungos prekių ženklas.
2014 m. sausio 15 d. ieškovė
Philip Morris Brands Sàrl
pateikė prašymą pripažinti nagrinėjamo prekių ženklo registraciją negaliojančia pagal Reglamento Nr. 207/2009 53 straipsnio 1 dalies a punktą (dabar Reglamento Nr. 2017/1001 60 straipsnio 1 dalies a punktas), siejamą su Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktu (dabar – Reglamento Nr. 2017/1001 8 straipsnio 1 dalies b punktas) ir Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 5 dalimi (dabar – Reglamento Nr. 2017/1001 8 straipsnio 5 dalis).
Prašymas pripažinti registraciją negaliojančia buvo grindžiamas trylika ankstesnių vaizdinių prekių ženklų.
2014 m. rugsėjo 8 d. sprendimu Anuliavimo skyrius atmetė prašymą pripažinti registraciją negaliojančia, iš esmės dėl proceso ekonomijos priežasčių palyginęs ginčijamą prekių ženklą su ankstesniu žodiniu tarptautiniu prekių ženklu, įregistruotu numeriu 1064851 (toliau – ankstesnis prekių ženklas):
Anuliavimo skyrius nusprendė, pirma, kad dėl nežymaus prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, panašumo nebuvo galimybės supainioti, kaip tai suprantama pagal 8 straipsnio 1 dalies b punktą, ir, antra, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 5 dalimi, ieškovė nepateikė įrodymų, patvirtinančių ankstesnio prekių ženklo gerą vardą.
2014 m. spalio 29 d. ieškovė dėl Anuliavimo skyriaus sprendimo pateikė apeliaciją. 2014 m. lapkričio 10 d. ji taip pat pateikė prašymą dėl
restitutio in integrum
, grindžiamą tuo, kad jai nebuvo suteikta galimybė Anuliavimo skyriui pateikti įrodymų dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo.
2014 m. gruodžio 5 d. Anuliavimo skyrius atmetė
restitutio in integrum
prašymą nusprendęs, jog ieškovė nesiėmė visų reikalingų priemonių, kad nepraleistų termino jos prašymą dėl registracijos pripažinimo negaliojančia pagrindžiantiems dokumentams pateikti. Šio sprendimo ieškovė neapskundė.
2016 m. sausio 4 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) Apeliacinė taryba atmetė apeliaciją dėl Anuliavimo skyriaus sprendimo.
Pirma, Apeliacinė taryba atmetė ieškovės argumentus, grindžiamus tariamu Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu. Apeliacinė taryba konstatavo, kad dominuojantys vaizdinių žymenų, dėl kurių kilo ginčas, elementai buvo žodiniai elementai „marlboro“ ir „raquel“, o žymenų viršutinėje dalyje esanti tamsios spalvos geometrinė forma – ieškovės nurodyta „stogelio forma“ – yra veikiau „dekoracija“ nei skiriamasis elementas. Apeliacinė taryba nusprendė, kad, nepaisant aptariamų prekių tapatumo, atitinkami vaizdiniai žymenys yra nepanašūs arba labai nedaug panašūs, todėl atmestina bet kokia galimybė supainioti.
Antra, Apeliacinė taryba atmetė įrodymus, kurie pirmą kartą pateikti Apeliacinėje taryboje, susijusius su ankstesnio prekių ženklo, būtent jo „stogelio formos“ grafinio elemento, dėl naudojimo įgytu skiriamuoju požymiu. Apeliacinė taryba rėmėsi Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalimi (dabar – Reglamento Nr. 2017/1001 95 straipsnio 2 dalis), kuria jai suteikiama plati diskrecija nuspręsti, ar reikia atsižvelgti į pavėluotai nurodytas faktines aplinkybes ir pateiktus įrodymus. Be to, remiantis1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 303, 1995, p. 1
), 50 taisyklės 1 dalimi, apeliacinėje instancijoje nagrinėjami tik tie įrodymai, kurie buvo pateikti pirmojoje instancijoje. Todėl naujų įrodymų priimtinumas siejamas su sąlyga, kad jie papildytų jau pateiktus įrodymus; Apeliacinės tarybos nuomone, šiuo atveju taip nėra.
Apeliacinė taryba išnagrinėjo veiksnius, kurie, ieškovės nuomone, pateisino įrodymų nepateikimą Anuliavimo skyriui, ypač ieškovės teiginį, kad ji ketino juos pateikti gavusi įstojusios į bylą šalies pastabas; tačiau kadangi įstojusi į bylą šalis per nustatytą terminą atsakymo nepateikė, procedūros
inter partes
etapas buvo baigtas. Apeliacinė taryba nusprendė, kad šis pateisinimas neįtikinamas dėl toliau nurodytų priežasčių. Pirma, Reglamento Nr. 2868/95 37 taisyklės b punkto iv papunktį reikėtų aiškinti taip, kad asmenys, prašantys pripažinti registraciją negaliojančia, privalo pateikti savo argumentus ir savo įrodymus pateikdami prašymą pripažinti registraciją negaliojančia. Antra, pagal Reglamento Nr. 2868/95 40 taisyklės 2 dalį (dabar – 2017 m. gegužės 18 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) 2017/1430, kuriuo papildomas Reglamentas Nr. 207/2009 ir panaikinami reglamentai (EB) Nr. 2868/95 ir (EB) Nr. 216/96 (
OL L 205, 2017, p. 1
) 17 straipsnio 2 dalis) sprendimą dėl prašymo pripažinti registraciją negaliojančia Anuliavimo skyrius galėjo priimti remdamasis turimais įrodymais, net neturėdamas įstojusios į bylą šalies pastabų. Trečia, atsižvelgiant į tai, kad nėra jokio laiko apribojimo pateikti prašymą pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia, ieškovė turėjo pakankamai laiko surinkti įrodymus, kuriuos ji manė esant būtina pridėti prie prašymo.
Atsižvelgdama į visa tai, kas išdėstyta, Apeliacinė taryba nusprendė neatsižvelgti į įrodymus, kuriuos ieškovė pirmą kartą pateikė Apeliacinėje taryboje.
Trečia, Apeliacinė taryba atmetė ieškovės argumentus, grindžiamus tariamu Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 5 dalies pažeidimu, nes įrodymai dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo buvo pateikti pirmą kartą Apeliacinėje taryboje, todėl į juos nebuvo galima atsižvelgti. Be to, Apeliacinė taryba nusprendė, kad net jeigu šis geras vardas būtų įrodytas, labai mažo prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, panašumo laipsnio nepakaktų, kad visuomenė galėtų juos susieti.
Šalių reikalavimai
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą,
–
pripažinti ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia arba, nepatenkinus šio reikalavimo, grąžinti bylą Apeliacinei tarybai, kad ši atliktų išsamesnę analizę, atsižvelgdama į dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo ir stipresnio skiriamojo požymio pateiktus įrodymus,
–
priteisti iš EUIPO ir įstojusios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidas.
EUIPO Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Įstojusi į bylą šalis Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Grįsdama savo ieškinį, ieškovė nurodo tris ieškinio pagrindus, grindžiamus, pirma, Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalies pažeidimu, antra, 8 straipsnio 1 dalies b punkto ir to paties reglamento 76 straipsnio 1 dalies (dabar – Reglamento Nr. 2017/1001 95 straipsnio 1 dalis) pažeidimu ir, trečia, Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 5 dalies pažeidimu.
Pirmuoju ieškinio pagrindu ieškovė iš esmės kaltina Apeliacinę tarybą tuo, kad ji atsisakė atsižvelgti į įrodymus dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo ir ryškaus skiriamojo požymio, kuriuos ji pirmą kartą pateikė Apeliacinėje taryboje. Tai padariusi Apeliacinė taryba ginčijamu sprendimu pažeidė Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnį.
Ieškovės antrąjį ieškinio pagrindą sudaro dvi dalys. Pirmoje dalyje ieškovė kaltina Apeliacinę tarybą padarius klaidų bendrai vertinant galimybę supainioti ginčijamą prekių ženklą ir ankstesnį prekių ženklą. Antroje dalyje ieškovė kaltina Apeliacinę tarybą neatsižvelgus į ankstesnio prekių ženklo ryškų skiriamąjį požymį, o tai pažeidžia Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalį ir 8 straipsnio 1 dalies b punktą.
Trečiuoju ieškinio pagrindu ieškovė iš esmės tvirtina, kad Apeliacinė taryba padarė vertinimo klaidą, kai nusprendė, kad net jeigu būtų atsižvelgta į įrodymus dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo, žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumo laipsnis būtų nepakankamas, kad vartotojai galėtų juos susieti.
Šiame sprendime Bendrasis Teismas pirmiausia išnagrinės visą pirmąjį pagrindą ir antrojo pagrindo antrą dalį, kiek jie abu susiję su Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio aiškinimu.
Ieškovė teigia, kad EUIPO klaidingai taikė Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį, siejamą su Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalimi, nes Apeliacinė taryba nenagrinėjo įrodymų dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo ir ryškaus skiriamojo požymio, nes jie buvo pirmą kartą pateikti Apeliacinėje taryboje.
Šiuo klausimu, remdamasi Reglamento Nr. 2868/95 versija anglų kalba, ieškovė teigia, kad Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalis nedraudžia priimti naujų įrodymų, nes šios nuostatos formuluotėje vartojami abu žodžiai „nauji“ ir „papildomi“, o tai reiškia, kad Apeliacinė taryba galėjo atsižvelgti į naujus faktus ir įrodymus, tai yra tuos, kurie pirmą kartą pateikti Apeliacinėje taryboje. Ieškovė pabrėžia naujų įrodymų, kuriuos ji pateikė Apeliacinėje taryboje, akivaizdų reikšmingumą, tai, kad kita proceso šalis, t. y. įstojusi į bylą šalis, galėjo juos veiksmingai užginčyti, taip pat akivaizdų ginčijamo sprendimo ir ankstesnio Apeliacinės tarybos sprendimo, kurs priimtas keliais mėnesiais anksčiau nei ginčijamas sprendimas ir buvo susijęs su ankstesniu prekių ženklu ir jo stogelio formos grafiniu elementu, prieštaringumą.
Neginčydama Apeliacinės tarybos diskrecijos atsižvelgti į pavėluotai pateiktus faktus ir įrodymus, ieškovė mano, kad šia teise negali būti naudojamasi nepagrįstai, jei tokie nauji įrodymai gali iš tiesų būti reikšmingi bylos baigčiai. Šiuo klausimu ieškovė remiasi 2007 m. kovo 13 d. Sprendimu VRDT / Kaul (
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
) tvirtindama, kad EUIPO visiškai nedraudžiama atsižvelgti į pavėluotai pateiktus faktus ir įrodymus. Atvirkščiai, teisinio tikrumo ir gero administravimo sumetimais tokie įrodymai turėtų būti priimti.
Be kita ko, ieškovė remiasi ankstesniu 2015 m. vasario 27 d. EUIPO pirmosios apeliacinės tarybos sprendimu byloje R 1585/2013‑1, kuriame nagrinėtas jos ginčas su vaizdinio Europos Sąjungos prekių ženklo SUPER ROLL savininku (toliau – Sprendimas
SUPER ROLL
) ir pripažinta, kad prekių ženklas „Marlboro“ ir jo grafinis stogelio formos elementas visoje Europos Sąjungoje įgijo „labai gerą vardą“ atitinkamoje visuomenėje.
Ieškovė teigia, kad per procedūrą Apeliacinėje taryboje kartu su įrodymais dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo ji pateikė Sprendimo
SUPER ROLL
kopiją. Vis dėlto Apeliacinė taryba nenagrinėjo nei įrodymų, nei Sprendimo
SUPER ROLL
turinio ir, priešingai minėtam sprendimui, nusprendė, kad tamsios spalvos geometrinė forma suvokiama tik kaip „dekoracija“, kurios vartotojai neįsimins.
Vadinasi, ieškovės nuomone, Apeliacinė taryba pažeidė Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalį, nes pastaroji neatsižvelgė į „visuotinai žinomus faktus“, t. y. į ankstesnio prekių ženklo „stogelio formos“ grafinio elemento bei firminio stiliaus gerą vardą ir ryškų skiriamąjį požymį. Ieškovė iš esmės teigia, kad Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalis negali būti aiškinama kaip įpareigojanti EUIPO priimti sprendimus remiantis akivaizdžiai neišsamiomis arba „tikrovės neatitinkančiomis“ faktinėmis prielaidomis, juo labiau kai jos prieštarauja ankstesniems sprendimams, priimtiems esant tokiam pačiam kontekstui.
EUIPO tvirtina, kad Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalimi jai suteikta diskrecija, kad ji galėtų nuspręsti, kartu nurodydama tokį sprendimą pagrindžiančius motyvus, ar atsižvelgti į praleidus terminus pateiktą informaciją (2007 m. kovo 13 d. Sprendimo VRDT / Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
,
punktas). Pažymėtina, kad įrodymai, kuriuos ieškovė pirmą kartą pateikė Apeliacinėje taryboje, buvo ne papildomi, o visiškai nauji įrodymai, kurie, atsižvelgiant į suformuotą jurisprudenciją, yra nepriimtini, nes nebuvo pateikti per iš pradžių nustatytą terminą (2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Centrotherm Systemtechnik / VRDT,
C‑610/11 P
,
EU:C:2013:593
,
–
ir
punktai ir 2013 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Recaro / VRDT – Certino Mode (RECARO),
T‑524/12
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2013:604
,
–
punktai).
EUIPO pažymi, kad Apeliacinė taryba vis dėlto išnagrinėjo, ar dėl ypatingų aplinkybių būtų galima pateisinti atsižvelgimą į ieškovės pavėluotai pateiktus įrodymus, ir padarė išvadą, kad šiuo atveju taip nėra, visų pirma atsižvelgiant į tai, kad nebuvo jokios laiko ribos pateikti prašymą dėl registracijos pripažinimo negaliojančia, ir šioje byloje ieškovė tyčia nepateikė įrodymų per procedūrą pirmojoje instancijoje.
EUIPO mano, kad, atsižvelgiant į procesinio lygiateisiškumo ir gero administravimo principus, į būtinybę užtikrinti sklandžią procedūrų eigą ir į jų veiksmingumą, Apeliacinė taryba teisingai pasielgė neteikdama nepagrįsto pranašumo vienai iš šalių kitų šalių nenaudai. Tai, kad ieškovė „naiviai“ preziumavo, kad galės vėliau pateikti papildomų įrodymų, negali būti laikoma teisėta priežastimi; atvirkščiai, toks elgesys turėtų būti kvalifikuotas kaip aplaidus.
Dėl tariamo visame pasaulyje žinomo ankstesnio prekių ženklo „stogelio formos“ grafinio elemento, kuris esąs daugiau nei paprastas puošybos elementas, EUIPO tvirtina, kad ieškovė nepateikė jokių įrodymų, kad šis elementas pripažįstamas kaip kilmės nuoroda. Tai yra elementari geometrinė forma, t. y. penkiakampis, kurio tris kraštines iš penkių žymi cigarečių pakelio forma. Nėra nieko, kas leistų manyti, kad vartotojai labiau atkreips dėmesį į šį paprastą vaizdinį elementą, o ne į skiriamąjį žodinį elementą – „marlboro“.
Dėl ieškovės nuorodos į Sprendimą
SUPER ROLL
, kuriame pripažintas ankstesnio prekių ženklo ryškus skiriamasis požymis, EUIPO mano, kad Apeliacinės tarybos šis sprendimas nesaisto, nes toks pripažinimas galioja tik toje konkrečioje byloje (2015 m. spalio 23 d. Sprendimo Calida / VRDT – Quanzhou Green Garments (dadida),
T‑597/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:804
,
–
punktai). Priešinga išvada pažeistų kitos registracijos pripažinimo negaliojančia procedūros šalies teisę į gynybą ir klaidingai išplėstų
res judicata
principo taikymą administraciniams sprendimams.
Įstojusi į bylą šalis prašo ieškinį atmesti ir iš esmės teigia, kad prašyme nėra tiksliai nurodytos teisių gynimo priemonės ir tariamai ginčijamame sprendime Apeliacinės tarybos padarytos klaidos, o tik reiškiamas nusivylimas, nepasitenkinimas ir bendro pobūdžio raginimai. Įstojusi į bylą šalis tvirtina, kad ginčijamas sprendimas yra „pagrįstas“ ir nėra padaryta teisinių ar faktinių klaidų. Apeliacinės tarybos atliktas prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, analitinis vertinimas yra teisingas, tinkamai motyvuotas ir atitinka Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto ir 5 dalies reikalavimus.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalies trečioje pastraipoje, kuri pagal analogiją taikoma registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrai, iš esmės numatyta, kad Apeliacinė taryba nagrinėja tik tuos apeliacijos faktus ir įrodymus, kurie buvo pateikti Protestų skyriui, išskyrus atvejus, kai Apeliacinė taryba mano, kad į naujus arba papildomus faktus ir įrodymus turi būti atsižvelgta pagal Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį. Remiantis šia nuostata, EUIPO gali neatsižvelgti į faktus, kuriais šalys nesirėmė, arba į įrodymus, kurių jos nepateikė laiku.
Taigi, Reglamente Nr. 207/2009 aiškiai numatyta, kad nagrinėdama apeliaciją dėl Anuliavimo skyriaus sprendimo Apeliacinė taryba turi diskreciją pagal Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalies trečią pastraipą ir Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį nuspręsti, ar atsižvelgti į naujus arba papildomus faktus ir įrodymus, kurie nebuvo pateikti per Anuliavimo skyriaus nustatytą ar patikslintą terminą (žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Rintisch / VRDT,
C‑122/12 P
,
EU:C:2013:628
,
punktą ir 2014 m. spalio 24 d. Sprendimo GrauFerrer / VRDT- Rubio Ferrer (Bugui va),
T‑543/12
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2014:911
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę pažymėti, kad Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalies trečios pastraipos versija prancūzų kalba skiriasi nuo versijų ispanų, vokiečių ir anglų kalbomis esminiu elementu. Pastarosiose versijose numatyta, kad Apeliacinė taryba gali atsižvelgti tik į „papildomus arba pridėtinius“ faktus ar įrodymus, o versijoje prancūzų kalba tie patys faktai ir įrodymai nurodomi kaip „nauji arba papildomi“.
Remdamasis teisės nuostatų, kurių dalį sudaro Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalis ir ypač Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalis, kuri yra jos teisinis pagrindas, bendra struktūra ir tikslu, Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad, kalbant apie prekių ženklo naudojimo įrodymus, jei šiuo tikslu per EUIPO nustatytą terminą nebuvo pateikta jokių įrodymų, EUIPO turi
ex officio
nuspręsti atmesti protestą. Vis dėlto, kai per Tarnybos nustatytą terminą įrodymai pateikiami, lieka galimybė pateikti papildomų įrodymų (žr. šiuo klausimu 2016 m. liepos 21 d. Sprendimo EUIPO / Grau Ferrer,
C‑597/14 P
,
EU:C:2016:579
,
–
punktus).
Teisingumo Teismas pabrėžė, kad Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalis turi būti taip pat aiškinama ir tuo atveju, kai kalbama apie prekių ženklo egzistavimo, jo registracijos galiojimo ir apsaugos apimties įrodymą, nes minėtoje nuostatoje įtvirtinta taisyklė, kuriai būdingas horizontalusis veikimas šio reglamento sistemoje: ji taikoma neatsižvelgiant į atitinkamos procedūros pobūdį. Vadinasi, Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklė negali būti aiškinama taip, kad pagal ją Apeliacinių tarybų diskrecija apima ir naujus įrodymus (2016 m. liepos 21 d. Sprendimo EUIPO / Grau Ferrer,
C‑597/14 P
,
EU:C:2016:579
,
punktas); ji apima tik „papildomus“ arba „pridėtinius“ įrodymus, kurie pridedami prie reikšmingų per nustatytą terminą pateiktų įrodymų (žr. 2014 m. gruodžio 11 d. Sprendimo CEDC International / VRDT– Underberg (Žolės stiebo butelyje forma),
T‑235/12
,
EU:T:2014:1058
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Todėl reikia nustatyti, ar įrodymai, kurie pirmą kartą pateikti Apeliacinėje taryboje, gali būti kvalifikuojami kaip „papildomi“ arba „pridėtiniai“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalies trečią pastraipą.
Neginčijama, kad ieškovė nepateikė jokių įrodymų dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo pagal Reglamento Nr. 2868/95 37 taisyklės b punkto iv papunktį, t. y. tuo momentu, kai buvo pateiktas prašymas pripažinti registraciją negaliojančia; be to, ji jų nepateikė ir jokiu kitu momentu vykstant procedūrai Anuliavimo skyriuje, nors prie 2014 m. sausio 15 d. prašymo pripažinti registraciją negaliojančia pridėtame rašte ji nurodė „tinkamu laiku“ pateiksianti įrodymų dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo ir su tuo susijusius argumentus.
Šioje byloje neginčijama, kad toks ketinimas nebuvo įgyvendintas iki procedūros Anuliavimo skyriuje pabaigos, praėjus daugiau kaip šešiems mėnesiams, t. y. iki 2014 m. liepos 21 d.
Dėl ieškovės per teismo posėdį pateikto argumento, jog Anuliavimo skyrius turėjo paprašyti jos papildyti bylos medžiagą, be kita ko, pateikiant įrodymų dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo, reikia pažymėti, kad teisės aktų leidėjas iš esmės atskyrė, viena vertus, sąlygas, kurias turi atitikti prašymas dėl registracijos pripažinimo negaliojančia, kad būtų pripažintas priimtinu, ir, kita vertus, sąlygas dėl faktų, įrodymų ir pastabų, taip pat šį prašymą pagrindžiančių dokumentų pateikimo, kurie susiję su šio prašymo nagrinėjimu. Būtent tik dėl prašymo dėl registracijos pripažinimo negaliojančia priimtinumo sąlygų teisės aktų leidėjas Reglamento Nr. 2868/95 38 taisyklės 1 dalyje (dabar – Reglamento 2017/1001 146 straipsnio 7 dalis) ir to paties reglamento 39 taisyklės 3 dalyje (dabar – Deleguotojo reglamento 2017/1430 15 straipsnio 4 dalis) numatė, kad Anuliavimo skyrius privalo atitinkamai šaliai leisti ištaisyti jos prašymo dėl registracijos pripažinimo negaliojančia trūkumus, jeigu dėl jų jos prašymas gali būti atmestas kaip nepriimtinas, tačiau, kiek tai susiję su sąlygomis, kurias turi tenkinti prašymas dėl registracijos pripažinimo negaliojančia, kad būtų pripažintas pagrįstu, jokia analogiška pareiga nenumatyta (pagal analogiją žr. 2002 m. birželio 13 d. Sprendimo Chef Revival USA / VRDT – Massagué Marín (Chef),
T‑232/00
,
EU:T:2002:157
,
punktą ir šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2008 m. birželio 17 d. Sprendimo El Corte Inglés / VRDT – Abril Sánchez et Ricote Saugar (BoomerangTV),
T‑420/03
,
EU:T:2008:203
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
Taigi, priešingai, nei tvirtina ieškovė, jokia Reglamento Nr. 2868/95 nuostata neįpareigoja Anuliavimo skyriaus informuoti ieškovės apie tai, kad jos prašymas dėl registracijos pripažinimo negaliojančia nebuvo pagrįstas įrodymais dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo.
Šiomis aplinkybėmis, kadangi prie 2014 m. sausio 15 d. prašymo pripažinti registraciją negaliojančia pridėtame rašte nurodytas teiginys, jog ankstesnis prekių ženklas turi gerą vardą, tėra paprastas teiginys, nepagrįstas konkrečiais įrodymais, Apeliacinei tarybai pateikti įrodymai negali būti laikomi „papildomais“ arba „pridėtiniais“ įrodymais, kurie pridedami prie ieškovės jau pateiktų įrodymų.
Tokiomis aplinkybėmis pagal Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės 1 dalį ir Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalį Apeliacinė taryba iš esmės privalėjo į juos neatsižvelgti.
Vis dėlto dar reikia išnagrinėti ieškovės argumentą, kad iš esmės tai, jog nebuvo atsižvelgta į Sprendimą
SUPER ROLL
, prieštarauja gero administravimo principui.
Iš bylos medžiagos matyti, kad Sprendimas
SUPER ROLL
susijęs su protesto dėl vaizdinio Europos Sąjungos prekių ženklo SUPER ROLL registracijos procedūra; šį protestą pareiškė ieškovė remdamasi savo Europos Sąjungos prekių ženklu Nr. 4179801.
Iš Apeliacinės tarybos Sprendime
SUPER ROLL
padarytų faktinių išvadų matyti, kad „
Marlboro
turi gerą vardą, o gerai žinoma jo pakuotė, apimanti trikampio elementą, turi ryškų skiriamąjį požymį“ ir kad „prekių ženklas „Marlboro“ ir pats stogelio formos grafinis elementas (kuris yra dalis prekių ženklo „Marlboro“) visoje Europos Sąjungoje įgijo labai gerą vardą atitinkamoje visuomenėje“.
Ieškovei Apeliacinėje taryboje nurodžius Sprendimo
SUPER ROLL
reikšmingumą, jos argumentas ginčijamo sprendimo 51 punkte buvo atmestas, remiantis tuo, kad ankstesnis sprendimas buvo susijęs su kitokia situacija, su kitu vėlesniu Europos Sąjungos prekių ženklu ir Protestų skyriui buvo pateikti visi įrodymai dėl ankstesnių prekių ženklų gero vardo.
Priešingai šiam vertinimui, ieškovė iš esmės tvirtina, kad Sprendimo
SUPER ROLL
turėjo pakakti, kad Apeliacinė taryba pripažintų ankstesnio prekių ženklo gerą vardą kaip „visuotinai žinomą faktą“ ir nepriimtų sprendimo, kuris prieštarautų jos anksčiau padarytoms išvadoms tokiomis pačiomis aplinkybėmis.
Šiam argumentui negalima pritarti, nes ieškovė iš esmės prašo, kad ankstesnio prekių ženklo geras vardas būtų pripažįstamas automatiškai, remiantis vien ankstesne EUIPO sprendimų priėmimo praktika.
Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad sprendimai, kuriuos pagal Reglamentą Nr. 207/2009 turi priimti apeliacinės tarybos, priskiriami prie ribotos kompetencijos, o ne prie diskrecijos. Todėl tokių sprendimų teisėtumas turi būti vertinamas remiantis tik šiuo reglamentu, kaip jį aiškina Sąjungos teismas, o ne ankstesne sprendimų priėmimo praktika (žr. 2016 m. balandžio 14 d. Nutarties KS Sports / EUIPO,
C‑480/15 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2016:266
,
punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Vadinasi, Apeliacinės tarybos pripažinimas, kad ankstesnis prekių ženklas turi gerą vardą, negali priklausyti nuo tokio pripažinimo kitoje byloje, susijusioje su kitokiomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis (pagal analogiją žr. 2015 m. spalio 23 d. Sprendimo dadida,
T‑597/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:804
,
punktą).
Todėl bet kuri šalis, kuri remiasi savo ankstesnio prekių ženklo geru vardu, turi kiekvienoje konkrečioje byloje, kurios šalis ji yra, nurodydama, kaip ji pati mano, tinkamiausias faktines aplinkybes, įrodyti, kad šis prekių ženklas įgijo gerą vardą, ir negali pakakti vien tvirtinimo, kad toks įrodymas yra minėto gero vardo – be kita ko, ir dėl to paties prekių ženklo – pripažinimas kitoje administracinėje byloje (žr. pagal analogiją 2015 m. spalio 23 d. Sprendimo dadida,
T‑597/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:804
,
punktą).
Jeigu pakaktų, kad ieškovė remtųsi ankstesniu Apeliacinės tarybos sprendimu, kad įrodytų ankstesnio prekių ženklo gerą vardą, pirma, tai pažeistų įstojusios į bylą šalies teisę į gynybą, nes ji negalėtų išnagrinėti, įvertinti ir užginčyti faktinių aplinkybių, kuriomis rėmėsi Apeliacinė taryba, ir, antra, dėl to nepagrįstai būtų išplėstas
res judicata
principo taikymas kitoms šalims skirtam administraciniam sprendimui ir taip trukdoma teismui atlikti administracinio sprendimo teisėtumo kontrolę, o tai akivaizdžiai prieštarautų teisėtumo principui (žr. pagal analogiją 2015 m. spalio 23 d. Sprendimo dadida,
T‑597/13
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2015:804
,
punktą).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, priešingai, nei teigia ieškovė, EUIPO visiškai neprivalėjo automatiškai pripažinti ankstesnio prekių ženklo gero vardo, remdamasi vien kitose bylose, kuriose priimtas kitas sprendimas, nagrinėjamu atveju – Sprendimas
SUPER ROLL
, padarytomis išvadomis.
Be to, kalbant apie ieškovės kaltinimą, kad ankstesnio prekių ženklo gerą vardą reikėjo pripažinti
ex officio
, remiantis Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalimi, pažymėtina, kad jis taip pat turi būti atmestas, nes iš šios nuostatos matyti, kad EUIPO pareiga nagrinėti faktus savo iniciatyva susijusi tik su reikšmingais faktais, dėl kurių vykstant procedūrai dėl prekių ženklo registracijos jai gali tekti taikyti absoliučius atmetimo pagrindus – kai ekspertai, o pateikus apeliaciją – Apeliacinės tarybos nagrinėja Europos Sąjungos prekių ženklo paraišką. Vis dėlto vykstant tokiai procedūrai, kaip šioje byloje, ankstesnio prekių ženklo savininkas turi įrodyti šio prekių ženklo egzistavimą, galiojimą ir apsaugos apimtį (kiek tai susiję su protesto procedūra, žr. 2016 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo Pinto Eliseu Baptista Lopes Canhoto / EUIPO – University College London (CITRUS SATURDAY),
T‑400/15
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2016:569
,
punktą).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ankstesnio prekių ženklo geras vardas negali būti įrodytas prezumpcijomis, bet turi būti pagrįstas konkrečiais ir objektyviais jį įrodančiais duomenimis.
Pažymėtina, kad įrodymais, kuriuos ieškovė pirmą kartą pateikė Apeliacinėje taryboje, siekta būtent šio tikslo. Ieškovė iš esmės tvirtina, kad, vadovaujantis teisinio saugumo ir gero administravimo sumetimais, pavėluotai pateikti įrodymai turėtų būti priimti.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad EUIPO savo įgaliojimus turi vykdyti vadovaudamasi bendraisiais Sąjungos teisės principais, kaip antai gero administravimo principu (2011 m. kovo 10 d. Sprendimo Agencja Wydawnicza Technopol / VRDT,
C‑51/10 P
,
EU:C:2011:139
,
punktas). Pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalį teisė į gerą administravimą apima, be kita ko, kiekvieno asmens teisę į tai, kad jo reikalai būtų tvarkomi teisingai.
Reikia pažymėti, jog tinkamo teisingumo vykdymo interesus akivaizdžiai atitinka tai, kad Apeliacinė taryba, nagrinėdama joje pradėtas bylas, galėtų priimti sprendimą žinodama visus faktus. Todėl ji turi rūpestingai ir nešališkai išnagrinėti faktines ir teisines aplinkybes, kurios būtinos, kad ji galėtų įgyvendinti savo diskreciją.
Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad į Sprendimą
SUPER ROLL
, kuris priimtas tik vienuolika mėnesių anksčiau nei ginčijamas sprendimas, buvo atkreiptas Apeliacinės tarybos dėmesys, taigi ji žinojo apie šiame sprendime padarytas išvadas dėl prekių ženklo „Marlboro“ ir jo „stogelio formos grafinio elemento“, kuris yra ir šioje byloje nagrinėjamo ankstesnio prekių ženklo sudedamoji dalis, „labai gero vardo“.
Vadinasi, vadovaujantis jurisprudencija, pagal kurią EUIPO privalo atsižvelgti į jau priimtus sprendimus ir ypatingą dėmesį skirti klausimui, ar reikia priimti tokį patį sprendimą, ar ne (šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 10 d. Sprendimo Agencja Wydawnicza Technopol / VRDT,
C‑51/10 P
,
EU:C:2011:139
,
punktą), Sprendimas
SUPER ROLL
akivaizdžiai buvo užuomina, kad ankstesnis prekių ženklas gali turėti gerą vardą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 5 dalį.
Šiomis aplinkybėmis ieškovės Apeliacinei tarybai pateikti įrodymai aiškiai galėjo turėti realią reikšmę bylos baigčiai, nes jais buvo siekiama įrodyti ankstesnio prekių ženklo gerą vardą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 5 dalį. Todėl atsisakiusi nagrinėti įrodymus, remdamasi tuo, kad jie buvo pateikti per vėlai, Apeliacinė taryba neišnagrinėjo taikant šią nuostatą galimai reikšmingo veiksnio.
Nepažeidžiant šio sprendimo 40–42 punktuose pateikto Reglamento Nr. 2868/95 50 taisyklės ir Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalies aiškinimo ir šio sprendimo 50 punkte padarytos išvados, diskrecija, kuria vykdydama savo funkcijas naudojasi EUIPO, negali jos atleisti nuo pareigos atsižvelgti į visas faktines ir teisines aplinkybes, kurios būtinos, kad ji galėtų naudotis savo diskrecija tais atvejais, kai atsisakymas atsižvelgti į pavėluotai pateiktus įrodymus pažeistų gero administravimo principą.
Todėl konkrečiomis šios bylos aplinkybėmis Apeliacinė taryba turėjo, vadovaudamasi jai tenkančia gero administravimo pareiga, priimti įrodymus dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo, kurie pirmą kartą pateikti Apeliacinėje taryboje, net jeigu ji turėtų juos paneigti.
Šios išvados negali paneigti EUIPO teiginys, kad, jeigu Apeliacinė taryba būtų pripažinusi priimtinais šiuos įrodymus, būtų pažeistas procesinio lygiateisiškumo principas.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 207/2009 75 straipsnio antrą sakinį (dabar – Reglamento Nr. 2017/1001 94 straipsnio 1 dalies antras sakinys) EUIPO sprendimai gali būti grindžiami tik tokiais motyvais, dėl kurių ginčo šalys turėjo galimybę pateikti savo pastabas. Ši nuostata susijusi ir su faktiniais, ir su teisiniais motyvais, taip pat su įrodymais (2006 m. spalio 4 d. Sprendimo Freixenet / VRDT (balta šiurkštaus paviršiaus butelio forma),
T‑190/04
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2006:291
,
punktas).
Pažymėtina, kad šiuo atveju iš bylos dokumentų matyti, kad įrodymai dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo, pateikti per procedūrą Apeliacinėje taryboje, ir įstojusios į bylą šalies pastabos dėl šių įrodymų buvo visiškai prieinami per rungimosi principu pagrįstą bylos nagrinėjimą. Visų pirma, iš bylos medžiagos matyti, jog 2015 m. sausio 8 d. ieškovės Apeliacinei tarybai pateiktas rašytinis pareiškimas, kuriame nurodomi apeliacijos pagrindai ir pateikti ankstesnio prekių ženklo gero vardo įrodymai, buvo įteiktas įstojusiai į bylą šaliai, taigi buvo paisoma jos procedūrinių teisių ir jai suteikta galimybė pateikti savo nuomonę šiuo klausimu. Be to, iš bylos medžiagos matyti, kad iki 2015 m. gegužės 14 d. buvo pratęstas terminas įstojusiai į bylą šaliai pateikti savo pastabas. Taip pat reikia pabrėžti, kad savo pastabose įstojusi į bylą šalis išdėstė savo poziciją dėl ieškovės pateiktų įrodymų dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo: ji ginčijo jų svarbą ir tvirtino, kad jie nepakankami.
Tokiomis aplinkybėmis akivaizdu, kad įstojusi į bylą šalis turėjo visas galimybes ir laiko, kiek būtina, pareikšti savo nuomonę ir išnagrinėti, įvertinti ir užginčyti ieškovės pateiktus įrodymus. Todėl jeigu Apeliacinė taryba būtų naudojusis savo diskrecija laikydamasi gero administravimo reikalavimų, sutikdama konkrečiomis šios bylos aplinkybėmis atsižvelgti į šiuos įrodymus, ji negalėtų būti apkaltinta procesinio lygiateisiškumo principo pažeidimu.
Šio sprendimo 67 punkte padarytos išvados taip pat negali paneigti ginčijamo sprendimo 50 punkte išdėstyta Apeliacinės tarybos pozicija, jog net jeigu ankstesnio prekių ženklo geras vardas būtų įrodytas, labai mažo prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, panašumo laipsnio pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 5 dalį nepakaktų, kad visuomenė galėtų juos susieti.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, pirma, kad, kaip tvirtino ieškovė trečiuoju ieškinio pagrindu, ši pozicija prieštarauja nusistovėjusiai teismo praktikai, pagal kurią ryšį tarp ankstesnio prekių ženklo ir ginčijamo prekių ženklo, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 5 dalį, reikia vertinti visapusiškai, atsižvelgiant į visus konkrečiam atvejui svarbius veiksnius, tarp kurių yra visų pirma prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, ir šiais prekių ženklais žymimų prekių panašumo laipsnis, taip pat ankstesnio prekių ženklo gero vardo stiprumas ir skiriamojo požymio laipsnis (2011 m. kovo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ferrero / VRDT,
C‑552/09 P
,
EU:C:2011:177
,
punktas).
Be to, kadangi pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 5 dalį tik reikalaujama, kad dėl egzistuojančio panašumo suinteresuotoji visuomenė galėtų ne supainioti žymenis, dėl kurių kilo ginčas, bet juos susieti, t. y. nustatyti jų ryšį, šioje nuostatoje gerą vardą turintiems prekių ženklams numatyta apsauga gali būti taikoma, net jeigu žymenys, dėl kurių kilo ginčas, mažiau panašūs (žr. 2015 m. gruodžio 10 d. Sprendimo El Corte Inglés / VRDT,
C‑603/14 P
,
EU:C:2015:807
,
punktas).
Vadinasi, net darant prielaidą, jog prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, yra tik šiek tiek panašūs, remiantis tuo, kitaip, nei manė Apeliacinė taryba, negalima daryti išvados, kad Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 5 dalis neišvengiamai negalėjo būti taikoma. Taigi, įrodymų, kuriuos ieškovė pateikė pirmą kartą Apeliacinėje taryboje, galimas priėmimas ir jų išnagrinėjimas būtų galėjęs turėti įtakos proceso baigčiai, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 5 dalies taikymu.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad nuspręsdama, jog į įrodymus, kuriuos ieškovė pateikė pirmą kartą Apeliacinėje taryboje, nebuvo galima atsižvelgti dėl to, kad jie pateikti pavėluotai, Apeliacinė taryba padarė procedūros pažeidimą ir taip pažeidė gero administravimo principą.
Tačiau dėl procedūros pažeidimo visas sprendimas ar jo dalis panaikinama tik tada, jei yra nustatyta, kad nesant šio pažeidimo ginčijamo sprendimo turinys būtų buvęs kitoks (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 8 d. Sprendimo Wilfer / VRDT (ROCKBASS),
T‑315/03
,
EU:T:2005:211
,
punktą).
Šioje byloje, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 65 ir 66 punktuose, negali būti atmesta galimybė, kad įrodymai, į kuriuos Apeliacinė taryba neteisėtai atsisakė atsižvelgti, galėtų pakeisti ginčijamo sprendimo turinį, visų pirma kiek tai susiję su Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 5 dalies taikymu. Todėl tai, kad Apeliacinė taryba šių įrodymų neišnagrinėjo, lemia sprendimo panaikinimą. Taigi reikia pritarti pirmajam pagrindui ir antrojo pagrindo antrai daliai ir panaikinti ginčijamą sprendimą, nesant reikalo nagrinėti kitų ieškinio pagrindų.
Dėl antrojo ieškovės reikalavimo, kad Bendrasis Teismas pripažintų ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia arba, nepatenkinus šio reikalavimo, grąžintų bylą Apeliacinei tarybai, kad ši atliktų išsamesnį tyrimą, reikia priminti, kad kompetencija keisti sprendimus, kuri Bendrajam Teismui pripažįstama pagal Reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnio 3 dalį (dabar – Reglamento Nr. 2017/1001 72 straipsnio 3 dalis), nesuteikia jam teisės EUIPO apeliacinės tarybos vertinimo pakeisti savo vertinimu ir juo labiau vertinti klausimų, dėl kurių Apeliacinė taryba dar nepareiškė nuomonės. Dėl šios priežasties sprendimų pakeitimo kompetencija turi būti naudojamasi iš esmės tik tais atvejais, kai, patikrinęs Apeliacinės tarybos atliktą vertinimą, Bendrasis Teismas, remdamasis nustatytomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, gali nustatyti, kokį sprendimą turėjo priimti Apeliacinė taryba (žr. 2011 m. liepos 5 d. Sprendimo Edwin / VRDT,
C‑263/09 P
,
EU:C:2011:452
,
ir
punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
Reikia pažymėti, kad šiuo atveju taip nėra. Kadangi ginčijamo sprendimo panaikinimas motyvuojamas tuo, jog Apeliacinė taryba padarė klaidą, nes ji neatsižvelgė į įrodymus dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo, ir kadangi Apeliacinė taryba dėl to turi iš naujo nuspręsti dėl minėtų įrodymų įrodomosios galios, Bendrasis Teismas neturi priimti sprendimo dėl ginčijamo prekių ženklo registracijos pripažinimo negaliojančia. Kadangi panaikinus ginčijamą sprendimą byla grąžinama EUIPO nagrinėti iš naujo, bet kuriuo atveju nereikia priimti sprendimo dėl ieškovės reikalavimo grąžinti bylą Apeliacinei tarybai.
Taigi, reikia atmesti antrąjį ieškovės reikalavimą, kiek juo Bendrojo Teismo prašoma pripažinti ginčijamo prekių ženklo registraciją negaliojančia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 2 dalį, jeigu byloje yra kelios pralaimėjusios šalys, Bendrasis Teismas nusprendžia, kaip turi būti paskirstytos išlaidos.
Kadangi šiuo atveju EUIPO ir įstojusi į bylą šalis iš esmės pralaimėjo bylą, jos turi padengti ieškovės patirtas bylinėjimosi išlaidas pagal šios pateiktus reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2016 m. sausio 4 d. Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 2775/2014-1).

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
EUIPO ir
Explosal Ltd
padengia savo pačių ir
Philip Morris Brands Sàrl
patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Frimodt Nielsen
Forrester
Perillo
Paskelbtas 2018 m. vasario 1 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.