CELEX: 62019CJ0184
Zahtjev za prethodnu odluku
Direktive 92/83/EEZ i 92/84/EEZ
Stopa trošarina na vino i mirna pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva
Različite stope trošarina
Načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članaka 7., 11. i 15. Direktive 92/83/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju struktura trošarina na alkohol i alkoholna pića (
SL 1992., L 316, str. 21
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 8.), članka 5. Direktive Vijeća 92/84/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju stopa trošarina na alkohol i alkoholna pića (
SL 1992., L 316, str. 29
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 15.) te načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja.
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Hecta Viticol SRL, s jedne strane, i Agenţije Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor (Državna agencija za poreznu upravu – Opća uprava za rješavanje prigovora, Rumunjska) (u daljnjem tekstu: ANAF), Biroula Vamal de Interior Buzău (Unutarnji carinski ured u Buzăuu, Rumunjska) i Direcţije Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi (Glavna područna uprava za javne financije u Galaţiju, Rumunjska), s druge strane, povodom poreznog rješenja kojim je društvu SC Principal Company SA, čiji je društvo Hecta Viticol pravni sljednik, određeno plaćanje trošarine.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 92/83
U skladu s trećom uvodnom izjavom Direktive 92/83, „za pravilno djelovanje unutarnjeg tržišta važno je utvrditi zajedničke definicije za sve proizvode [na koje se odnosi direktiva]”.
Druga uvodna izjava navedene direktive određuje „da bi, u načelu, države članice trebale primjenjivati jedinstvenu stopu po hektolitru gotova proizvoda za sva mirna vina i ostala pića koja se dobivaju vrenjem, i jedinstvenu stopu trošarina po hektolitru gotova proizvoda za sva pjenušava vina i pjenušava pića koja se dobivaju vrenjem”.
U tom pogledu, Direktivom 92/83 utvrđeno je pet kategorija proizvoda, pri čemu se na svaki od njih primjenjuju određene odredbe te direktive – odredbe odjeljka I. kad je riječ o „pivu”, odredbe odjeljka II. kad je riječ o „vinu”, odredbe odjeljka III. kad je riječ o „pićima koja se dobivaju vrenjem, osim vina i piva”, odredbe odjeljka IV. kad je riječ o „poluproizvodima” te odredbe odjeljka V. te direktive kad je riječ o „etilnom alkoholu”.
Članci 7. i 9. Direktive 92/83 dio su odjeljka II., naslovljenog „Vino”.
Člankom 7. te direktive određuje se:
„1.   Države članice primjenjuju trošarine na vino u skladu s ovom Direktivom.
2.   Države članice određuju svoje stope [trošarina] u skladu s Direktivom 92/84/EEZ.”
U skladu s člankom 8. Direktive 92/83, valja razlikovati, kad je riječ o vinu, s jedne strane, „mirno vino” i, s druge strane, „pjenušavo vino”.
Članak 9. stavak 2. te direktive glasi:
„Osim na način kako je predviđeno stavcima 3. i 4., države članice naplaćuju iste stope trošarina za sve proizvode koji su podložni trošarinama na mirna vina. Slično, one naplaćuju istu stopu trošarine na [sve] proizvode koji su podložni trošarinama […] na pjenušava vina. One mogu primjenjivati istu stopu trošarine, kako na mirna, tako i na pjenušava vina.”
Članci 11., 13. i 15. navedene direktive nalaze se u odjeljku III., koji se odnosi na „Pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva”.
Članak 11. te direktive glasi kako slijedi:
„1.   Države članice primjenjuju trošarine na pića koja se dobivaju vrenjem, osim piva i vina (ostala pića koja se dobivaju vrenjem) u skladu s ovom Direktivom.
2.   Države članice određuju svoje stope [trošarina] u skladu s Direktivom 92/84/EEZ.”
U skladu s člankom 12. Direktive 92/83, kad je riječ o pićima koja se dobivaju vrenjem osim vina i piva, valja razlikovati, s jedne strane, „ostala mirna pića koja se dobivaju vrenjem” i, s druge strane, „ostala pjenušava pića koja se dobivaju vrenjem”.
Članak 13. stavak 2. te direktive određuje:
„Osim kako je predviđeno stavkom 3., države članice naplaćuju istu stopu trošarine na sve proizvode koji su podložni trošarinama na ostala mirna pića koja se dobivaju vrenjem. Slično tome, one naplaćuju istu stopu trošarine na sve proizvode koji su podložni trošarinama i na ostala pjenušava pića koja se dobivaju vrenjem. One mogu primjenjivati istu stopu trošarina kako na mirna pića, tako i na ostala pjenušava pića koja se dobivaju vrenjem.”
Člankom 15. Direktive 92/83 predviđa se:
„Za potrebe Direktive 92/84/EEZ i Direktive [Vijeća] 92/12/EEZ [od 25. veljače 1992. o općim aranžmanima za proizvode koji podliježu trošarinama te o posjedovanju, kretanju i praćenju takvih proizvoda (
SL 1992., L 76, str. 1
.) (neslužbeni prijevod)], kad se navodi pojam ‚vina’ smatra se da se to odnosi isto tako i na ostala pića koja se dobivaju vrenjem, kako je definirano u ovom odjeljku.”
Direktiva 92/84
Člankom 5. Direktive 92/84 određuje se:
„Od 1. siječnja 1993. utvrđuje se najniža stopa trošarina na vino:
–
za mirna vina 0 [eura],
i
–
za pjenušava vina 0 [eura],
po hektolitru proizvoda.”
Rumunjsko pravo
Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal (Zakon br. 571/2003 o Carinskom zakoniku) od 22. prosinca 2003. (
Monitorul Oficial al României
, dio I, br. 927 od 23. prosinca 2003.), u verziji primjenjivoj na glavni postupak (u daljnjem tekstu: Carinski zakonik) u članku 206.
undecies
, koji se odnosi na „vino”, određuje:
„1.   Za potrebe ovog poglavlja
(a)
mirno vino obuhvaća sve proizvode koji su obuhvaćeni oznakama KN 2204 i 2205, osim pjenušavog vina, kako je utvrđeno točkom (b) ovog članka, i
1.
imaju stvarnu jakost sadržaja alkohola iznad 1,2 % vol., ali najviše 15 % vol., pod uvjetom da je sav alkohol koji sadržava gotov proizvod nastao vrenjem; ili
2.
imaju stvarnu jakost sadržaja alkohola iznad 15 % vol., ali najviše 18 % vol., pod uvjetom da su proizvedeni bez ikakva obogaćivanja i da je sav alkohol koji sadržava gotov proizvod nastao vrenjem.
(b)
pjenušavo vino obuhvaća sve proizvode koji su obuhvaćeni oznakama KN 220410, 22042110, 22042910 i 2205 i:
1.
punjeni su u boce s posebnim čepom (u obliku gljive) za pjenušava vina, koji je pričvršćen na poseban način, ili imaju u otopini, zbog ugljikova dioksida, povišen tlak od tri ili više bara;
2.
imaju stvarnu jakost sadržaja alkohola od najmanje 1,2 % vol., ali najviše 15 % vol., pod uvjetom da je sav alkohol koji sadržava gotov proizvod nastao vrenjem.
[…]”
Članak 206.
duodecies
Carinskog zakonika, koji se odnosi na „pića koja se dobivaju vrenjem, osim piva i vina”, određuje:
„1.   Za potrebe ovog poglavlja, pića koja se dobivaju vrenjem, osim piva i vina, su:
(a)
mirna pića koja se dobivaju vrenjem koja su obuhvaćena oznakama KN 2204 i 2205, ali koja nisu navedena u članku 206.
undecies
, i proizvodi koji su obuhvaćeni oznakom KN 220600, osim ostalih pjenušavih pića koja se dobivaju vrenjem, kako je određeno u točki (b) ovog članka, te svi proizvodi obuhvaćeni člankom 206.
decies
, a imaju:
1.
stvarnu jakost sadržaja alkohola iznad 1,2 % vol., ali najviše 10 % vol.; ili
2.
stvarnu jakost sadržaja alkohola iznad 10 % vol., ali najviše 15 % vol., pod uvjetom da je sav alkohol koji sadržava gotov proizvod nastao vrenjem;
(b)
pjenušava pića koja se dobivaju vrenjem obuhvaćaju sve proizvode koji su obuhvaćeni oznakama KN 22060031, 22060039, 220410, 22042110, 22042910 i 2205, a nisu navedeni u članku 206.
undecies
i punjeni su u boce s posebnim čepom (u obliku gljive) za pjenušava vina, koji je pričvršćen na poseban način, ili imaju u otopini, zbog ugljikova dioksida, povišen tlak od tri ili više bara i koji imaju:
1.
stvarnu jakost sadržaja alkohola od najmanje 1,2 % vol., ali najviše 13 % vol.; ili
2.
stvarnu jakost sadržaja alkohola od najmanje 13 % vol., ali najviše 15 % vol., pod uvjetom da je sav alkohol koji sadržava gotov proizvod nastao vrenjem.
[…]”
Na temelju članka 206.
quinquinquagies
stavka 1. Carinskog zakonika:
„Svaki obveznik plaćanja trošarina mora pravilno izračunati i platiti trošarine u državni proračun u roku predviđenom zakonom te nadležnom tijelu podnijeti trošarinsku obračunsku prijavu u roku predviđenom zakonom, u skladu s odredbama ovog poglavlja i carinskim propisima koji su na snazi.”
U verziji koja se primjenjivala prije 1. srpnja 2010., Prilog I. poglavlju VII. Carinskog zakonika određivao je u podtočki 3.1. nultu stopu trošarina na „mirna” pića iz kategorije „Pića koja se dobivaju vrenjem, osim piva i vina”.
Članak I. točka 21. Ordonanţe de urgenţă a Guvernului nr. 54/2010 privind unele măsuri pentru combaterea evaziunii fiscale (Hitna uredba sa zakonskom snagom br. 54/2010 o određenim mjerama za suzbijanje utaje poreza) od 23. lipnja 2010. (
Monitorul Oficial al României
, dio I., br. 421 od 23. lipnja 2010., u daljnjem tekstu: OUG br. 54/2010) određuje da stopa trošarina na mirna pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva, iznosi 100 eura po hektolitru proizvoda.
Člankom IV. stavkom 1. OUG‑a br. 54/2010 propisano je da ta odredba stupa na snagu 1. srpnja 2010.
Glavni postupak i prethodna pitanja
Izvješćem o poreznom nadzoru od 29. travnja 2011. utvrđeno je da je od 1. srpnja 2010. društvo SC Principal Company prodalo 13929342 litre mirnih pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva.
Budući da je to društvo na tu količinu primijenilo nultu stopu trošarine, porezna su tijela 3. svibnja 2011. na temelju stope trošarina definirane u članku I. točki 21. OUG‑a br. 54/2010 izdala porezno rješenje kojim je naloženo plaćanje iznosa od 59461575 rumunjskih leja (RON) (oko 12339419 eura).
Društvo SC Principal Company podnijelo je prigovor protiv tog rješenja, koji je odbijen ANAF‑ovom odlukom od 25. srpnja 2017., nakon čega je Curtea Constituţională (Ustavni sud, Rumunjska) potvrdila ustavnost OUG‑a br. 54/2010.
Hecta Viticol, društvo koje je pravni sljednik društva SC Principal Company s učinkom od 14. lipnja 2013., pokrenuo je postupak pred sudom koji je uputio zahtjev radi poništenja te ANAF‑ove odluke, poreznog rješenja od 3. svibnja 2011. i izvješća o poreznom nadzoru od 29. travnja 2011.
Hecta Viticol ističe da su do 1. srpnja 2010. mirno vino i mirna pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva, podlijegala nultoj stopi trošarina. Od tog su datuma samo mirna pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva, podlijegala stopi trošarina od 100 eura po hektolitru proizvoda. Međutim, tako uspostavljen različit tretman u suprotnosti je s odredbama direktiva 92/83 i 92/84.
Nadalje, sud koji je uputio zahtjev navodi da su Carinskim zakonikom utvrđena načela porezne neutralnosti, izvjesnosti oporezivanja i pravne sigurnosti. Međutim, nepostojanje prijelaznog režima i stupanje na snagu OUG‑a br. 54/2010 osam dana nakon njegove objave mogli bi biti u suprotnosti s tim načelima.
U tim je okolnostima Curtea de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska) odlučila prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Protive li se odredbama članaka 7., 11. i 15. Direktive 92/83 […] te odredbama članka 5. Direktive 92/84 […] odredbe članka I. točke 21. i članka IV. stavka 1. [OUG‑a br. 54/2010]?
2.
Protive li se načelima pravne sigurnosti i legitimne zaštite [očekivanja] članak I. točka 21. i članak IV. stavak 1. [OUG‑a br. 54/2010] time što uvode izmjenu stope trošarina na mirna pića koja se dobivaju vrenjem, osim piva i vina?”
Nadležnost Suda
Rumunjska vlada navodi, s jedne strane, da Sud nije nadležan ocjenjivati sukladnost nacionalnog prava s pravom Unije i, s druge strane, da odredbe prava Unije ne utvrđuju postupovna pravila za izmjenu stopa trošarina na alkoholna pića, tako da su države članice isključivo nadležne za njihovo utvrđivanje.
U tom pogledu, kao prvo, valja podsjetiti na to da, iako u okviru postupka pokrenutog na temelju članka 267. UFEU‑a Sud nije nadležan za odlučivanje o sukladnosti nacionalnog pravila s pravom Unije, Sud ipak može iz teksta pitanja koja je oblikovao nacionalni sud, s obzirom na podatke koje je on iznio, razabrati elemente relevantne za tumačenje prava Unije kako bi mu omogućio rješavanje pravnog pitanja u predmetu o kojem odlučuje (presuda od 17. srpnja 2008., ASM Brescia,
C‑347/06
,
EU:C:2008:416
, t.
25.
).
Odluka kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku sadržava dovoljno elemenata na temelju kojih se može odgovoriti na te zahtjeve, s obzirom na to da je sud koji je uputio zahtjev naveo da mu je potrebno tumačenje članaka 7., 11. i 15. Direktive 92/83, članka 5. Direktive 92/84 te načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja kako bi mogao odlučiti o sukladnosti s pravom Unije članka I. točke 21. i članka IV. stavka 1. OUG‑a br. 54/2010.
Kao drugo, načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja dio su pravnog poretka Europske unije. U skladu s tim, ta načela moraju poštovati ne samo institucije Unije nego i države članice pri izvršavanju ovlasti koje im dodjeljuju direktive Unije (presuda od 9. lipnja 2016., Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, t.
49.
i navedena sudska praksa).
Posljedično tomu i s obzirom na to da sud koji je uputio zahtjev dvoji o sukladnosti nacionalnih odredbi o kojima je riječ u glavnom postupku s odredbama direktiva 92/83 i 92/84 te s načelima pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja, na Sudu je da protumači te odredbe i ta načela kako bi mu pružio koristan odgovor koji mu omogućuje rješavanje spora koji je pred njim pokrenut.
Slijedom navedenog, Sud je nadležan za pružanje odgovora na pitanja suda koji je uputio zahtjev.
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita trebaju li se članci 7., 11. i 15. Direktive 92/83 i članak 5. Direktive 92/84 tumačiti na način da se njima nalaže određivanje istovjetnih stopa trošarina na alkoholna pića iz kategorije „vino”, u smislu Direktive 92/83, i na ona obuhvaćena kategorijom „pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva”, u smislu te direktive.
Kao prvo, valja podsjetiti na to da je cilj Direktive 92/83 usklađivanje struktura trošarina na alkohol i alkoholna pića.
U tu svrhu, u skladu s trećom uvodnom izjavom Direktive 92/83, tom se direktivom utvrđuju opće definicije za te proizvode.
Ta direktiva u tu svrhu razlikuje različite kategorije alkohola i alkoholnih pića, upućujući na oznake kombinirane nomenklature, uključujući, u njezinu odjeljku II., „vina” te, u njezinu odjeljku III., „pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva”.
Na temelju članka 9. stavka 2. Direktive 92/83, jedinstvena stopa trošarina treba se primjenjivati na sve proizvode obuhvaćene potkategorijom „mirno vino”, kao što se jedinstvena stopa trošarina mora primjenjivati na sve proizvode iz potkategorije „pjenušava vina”, pri čemu države članice mogu primjenjivati istu stopu trošarina na te dvije potkategorije.
Članak 13. stavak 2. Direktive 92/83 određuje pak da se jedinstvena stopa trošarine mora primjenjivati na sve proizvode iz potkategorije „ostala mirna pića koja se dobivaju vrenjem”, kao što se jedinstvena stopa trošarine mora primjenjivati na sve proizvode iz potkategorije „ostala pjenušava pića koja se dobivaju vrenjem”, pri čemu države članice mogu primjenjivati istu stopu trošarina na te dvije potkategorije.
Iz toga proizlazi da je Unijin zakonodavac želio jasno razlikovati kategorije „vino” i „ostala pića koja se dobivaju vrenjem”, zahtijevajući od država članica da u načelu naplaćuju istovjetnu stopu trošarina unutar svake potkategorije navedenih kategorija a da pritom ne budu obvezne primjenjivati istovjetnu stopu na pića iz tih kategorija.
Takvo tumačenje, koje proizlazi iz samog teksta tih odredbi Direktive 92/83, ne može se dovesti u pitanje tumačenjem njezina članka 15., u vezi s člankom 5. prvom alinejom Direktive 92/84, koje je pružilo društvo Hecta Viticol.
Naime, iako članak 15. Direktive 92/83 određuje da se odredbe koje se odnose na pojam „vino” na isti način primjenjuju na pića koja se dobivaju vrenjem obuhvaćena odjeljkom III. te direktive, osobito u svrhu primjene Direktive 92/84 i Direktive 92/12, takvo se semantičko pojednostavnjenje mora primjenjivati samo u kontekstu tih direktiva u mjeri u kojoj njima nisu utvrđena posebna pravila za pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva.
Tako je osobito u pogledu članka 5. prve alineje Direktive 92/84, kojim se određuje, s jedne strane, najniža stopa trošarina na vino u iznosu nula eura i, s druge strane, najniža stopa trošarina na pjenušavo vino u iznosu nula eura a da pritom nije određena najniža stopa trošarina na pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva.
Ipak, budući da se ta odredba ograničava na određivanje najniže stope trošarina, ona ne propisuje obvezu da vina i pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva, podliježu istoj stopi.
Tumačenje iz točke 41. ove presude također nije dovedeno u pitanje činjenicom da, u skladu s drugom uvodnom izjavom Direktive 92/83, države članice u načelu primjenjuju jedinstvenu stopu trošarina na sva mirna vina i druga mirna pića koja se dobivaju vrenjem te jedinstvenu stopu trošarina na sva pjenušava vina i pjenušava pića koja se dobivaju vrenjem. Naime, iz te uvodne izjave ne proizlazi da su države članice u tom pogledu spriječene primjenjivati različite stope.
Nadalje, ni presuda od 4. ožujka 1986., Komisija/Danska (
106/84
,
EU:C:1986:99
), na koju se poziva Hecta Viticol, ne može proturječiti tom tumačenju.
Naime, valja podsjetiti na to da se u predmetu u kojem je donesena navedena presuda tužba zbog povrede obveze koju je Europska komisija podnijela protiv Kraljevine Danske temeljila na povredi članka 95. UEEZ‑a, kojim je izrečena zabrana državama članicama da uvezene proizvode oporezuju strože od sličnih nacionalnih proizvoda.
U tom kontekstu, Sud je u točki 20. presude od 4. ožujka 1986., Komisija/Danska (
106/84
,
EU:C:1986:99
) naveo da su države članice u načelu slobodne utvrditi sustav oporezivanja kojim se određeni proizvodi, čak i oni koji su slični, razlikuju ovisno o objektivnim kriterijima.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članke 7., 11. i 15. Direktive 92/83 i članak 5. Direktive 92/84 valja tumačiti na način da se njima ne zahtijeva određivanje istovjetnih stopa trošarina na alkoholna pića iz kategorije „vino”, u smislu Direktive 92/83, i na ona iz kategorije „pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva”, u smislu te direktive.
Drugo pitanje
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita trebaju li se načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se mijenja stopa trošarina na pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva, a da pritom nije predviđen prijelazni režim, kad takva izmjena stupi na snagu osam dana nakon objave akta kojim je uvedena.
Najprije valja podsjetiti na to da načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja zahtijevaju, s jedne strane, da su pravna pravila jasna i precizna te, s druge strane, da je njihova primjena predvidljiva za pojedince (vidjeti u tom smislu presudu od 11. rujna 2019., Călin,
C‑676/17
,
EU:C:2019:700
, t.
50.
i navedenu sudsku praksu).
Isto tako, u područjima obuhvaćenima pravom Unije pravna pravila država članica moraju biti oblikovana nedvosmisleno, kako bi se osobama o kojima je riječ omogućilo poznavanje njihovih prava i obveza na jasan i precizan način te nacionalnim sudovima omogućilo osiguranje njihova poštovanja (presuda od 9. srpnja 2015., Salomie i Oltean,
C‑183/14
,
EU:C:2015:454
, t.
32.
i navedena sudska praksa).
Nadalje, valja podsjetiti na to da je, u načelu, u skladu s pravom Unije to da se novo pravno pravilo primjenjuje od dana stupanja na snagu akta u kojem je sadržano, tako da se načelima pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja u pravilu ne protivi to da država članica može izmijeniti stari zakon s neposrednim učinkom a da ne predvidi prijelazni režim (presuda od 9. lipnja 2016., Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, t.
56.
).
Ipak, u određenim situacijama, kada se to zahtijeva u skladu s načelima pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja, usvajanje takvog režima prilagođenog okolnostima može biti nužno.
Tako nacionalni zakonodavac može povrijediti načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja ako iznenada i neočekivano donese novi zakon koji ukida pravo koje su do tada uživali porezni obveznici a da im ne ostavi vrijeme potrebno za prilagodbu, iako se to nije zahtijevalo u skladu s ciljem koji se nastoji ostvariti (presuda od 9. lipnja 2016., Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, t.
58.
).
Konkretnije, porezni obveznici moraju imati vremena za prilagodbu ako ih ukidanje prava koja su do tada uživali obvezuje da izvrše znatne gospodarske prilagodbe (presuda od 9. lipnja 2016., Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, t.
59.
).
Međutim, čak i pod pretpostavkom da se povećanje stope trošarina na mirna pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva, od 100 eura po hektolitru, uvedeno OUG‑om br. 54/2010, koji je stupio na snagu osam dana nakon objave u
Monitorulu Oficial al României
(rumunjski službeni list) od 23. lipnja 2010., može smatrati iznenadnim i neočekivanim, u okolnostima poput onih u glavnom postupku nisu ispunjeni uvjeti za donošenje prilagođenog prijelaznog režima, navedeni u dvjema prethodnim točkama ove presude.
Predmetno povećanje stope trošarina ne može se, s jedne strane, u predmetnom slučaju smatrati ukidanjem prava na primjenu nulte stope.
S druge strane, ne čini se da takvo povećanje samo po sebi podrazumijeva da porezni obveznici moraju izvršiti gospodarske prilagodbe, što je ipak na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da na drugo pitanje valja odgovoriti tako da načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja valja tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis kojim se mijenja stopa trošarina na pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva, a da pritom ne bude predviđen prijelazni režim, kad takva izmjena stupi na snagu osam dana nakon objave akta kojim je uvedena i kad se njome ne podrazumijeva da porezni obveznici izvrše posljedične gospodarske prilagodbe, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (sedmo vijeće) odlučuje:

1.
Članke 7., 11. i 15. Direktive Vijeća 92/83/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju struktura trošarina na alkohol i alkoholna pića i članak 5. Direktive 92/84/EEZ od 19. listopada 1992. o usklađivanju stopa trošarina na alkohol i alkoholna pića valja tumačiti na način da se njima ne zahtijeva određivanje istovjetnih stopa trošarina na alkoholna pića iz kategorije „vino”, u smislu Direktive 92/83, i na ona iz kategorije „pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva”, u smislu te direktive.

2.
Načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja valja tumačiti tako da im se ne protivi nacionalni propis kojim se mijenja stopa trošarina na pića koja se dobivaju vrenjem, osim vina ili piva, a da pritom ne bude predviđen prijelazni režim, kad takva izmjena stupi na snagu osam dana nakon objave akta kojim je uvedena i kad se njome ne podrazumijeva da porezni obveznici izvrše posljedične gospodarske prilagodbe, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: rumunjski