CELEX: 62018CJ0714
Odvolanie
Ochranná známka Európskej únie
Nariadenie (ES) č. 207/2009
Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie tigha
Námietka podaná majiteľom staršej ochrannej známky Európskej únie TAIGA
Čiastočné zamietnutie zápisu
Článok 8 ods. 1 písm. b)
Posúdenie pravdepodobnosti zámeny
Posúdenie podobnosti kolidujúcich označení z koncepčného hľadiska
Článok 42 ods. 2
Dôkaz o riadnom používaní staršej ochrannej známky
Dôkaz o používaní ‚pre časť tovarov alebo služieb‘
Určenie samostatnej podkategórie výrobkov

Svojím odvolaním sa ACTC GmbH domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 13. septembra 2018, ACTC/EUIPO – Taiga (tigha) (T‑94/17, neuverejnený, ďalej len „napadnutý rozsudok“,
EU:T:2018:539
), ktorým tento súd zamietol jej žalobu o neplatnosť rozhodnutia štvrtého odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 9. decembra 2016 (vec R 693/2015‑4) týkajúceho sa námietkového konania medzi spoločnosťami Taiga AB a ACTC (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Právny rámec
Nariadenie Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Európskej únie (
Ú. v. EÚ L 78, 2009, s. 1
) bolo zmenené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2424 zo 16. decembra 2015 (
Ú. v. EÚ L 341, 2015, s. 21
), ktoré nadobudlo účinnosť 23. marca 2016. Nariadenie č. 207/2009, zmenené nariadením 2015/2424, bolo s účinnosťou od 1. októbra 2017 zrušené a nahradené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (
Ú. v. EÚ L 154, 2017, s. 1
). Vzhľadom na dátum podania predmetnej prihlášky, teda 28. december 2012, ktorý je rozhodujúci na účely určenia uplatniteľného hmotného práva, sa však skutkový stav prejednávanej veci riadi hmotnoprávnymi ustanoveniami nariadenia č. 207/2009 v jeho pôvodnom znení (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. júla 2019, FTI Touristik/EUIPO,
C‑99/18 P
,
EU:C:2019:565
, bod
).
Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 stanovuje:
„1.   Na základe námietky majiteľa skoršej ochrannej známky ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, nebude zapísaná:
…
b)
ak pre jej zhodnosť alebo podobnosť so skoršou ochrannou známkou a zhodnosť alebo podobnosť tovarov alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, pokiaľ ide o územie, na ktorom je skoršia ochranná známka chránená; pravdepodobnosť zámeny zahŕňa aj pravdepodobnosť asociácie so skoršou ochrannou známkou.“
Článok 15 ods. 1 prvý pododsek tohto nariadenia stanovuje:
„Ak počas obdobia piatich rokov po zápise majiteľ nepoužíval riadne ochrannú známku [Európskej únie] v [Európskej únii] v súvislosti s tovarmi alebo službami, pre ktoré bola zapísaná, alebo ak takéto používanie bolo pozastavené nepretržite päť rokov, ochranná známka [Európskej únie] je predmetom sankcií uvedených v tomto nariadení, pokiaľ neexistujú oprávnené dôvody jej nepoužívania.“
Podľa článku 42 ods. 2 uvedeného nariadenia:
„Ak to prihlasovateľ navrhne, majiteľ skoršej ochrannej známky [Európskej únie], ktorý podal námietku, musí predložiť dôkaz o tom, že v období piatich rokov pred dňom zverejnenia prihlášky ochrannej známky [Európskej únie] sa skoršia ochranná známka [Európskej únie] v [Únii] používala v súvislosti s tovarmi alebo službami, pre ktoré je zapísaná a ktoré uvádza ako dôvod svojej námietky, alebo o tom, že existujú náležité dôvody nepoužívania, za predpokladu, že skoršia ochranná známka [Európskej únie] bola k tomuto dňu už zapísaná najmenej päť rokov. Pokiaľ nie je v tomto zmysle predložený dôkaz, námietka sa zamietne. Ak sa skoršia ochranná známka [Európskej únie] používala iba vzhľadom na časť tovarov alebo služieb, pre ktoré bola zapísaná, považuje sa na účely preskúmania námietky za zapísanú iba pre túto časť tovarov alebo služieb.“
Článok 43 ods. 1 toho istého nariadenia stanovuje:
„Prihlasovateľ môže kedykoľvek vziať späť svoju prihlášku ochrannej známky [Európskej únie] alebo zúžiť zoznam tovarov alebo služieb nachádzajúcich sa v tejto prihláške. Ak už bola prihláška zverejnená, zverejní sa aj vzatie späť alebo zúženie.“
Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie
Okolnosti predchádzajúce sporu sú opísané v bodoch 1 až 10 napadnutého rozsudku. Pre potreby tohto konania ich možno zhrnúť nasledujúcim spôsobom.
Dňa 28. decembra 2012 podala odvolateľka na EUIPO prihlášku ochrannej známky Európskej únie podľa nariadenia č. 207/2009. Prihlasovanou ochrannou známkou bolo slovné označenie „tigha“ (ďalej len „prihlasovaná ochranná známka“).
Výrobky uvedené v prihláške patria najmä do triedy 25 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení (ďalej len „Niceská dohoda“) a zodpovedajú tomuto opisu:
„Odevy, obuv, pokrývky hlavy; kostýmy, obleky; odevy z imitácií kože; oblečenie pre motoristov; odevy; šaty; gabardénové plášte; opasky; nízke čižmy; rukavice; košeľové sedlá; košele; náprsenky; dreváky; nohavice; klobúky; saká; pleteniny (oblečenie); bundy; priliehavé čiapky; kapucne (časti odevov); konfekcia (odevy); pokrývky hlavy; korzety; košele s krátkym rukávom; oblečenie z kože; leginsy; spodná bielizeň; kabáty; kožušinové kabáty; čepce; šilty (pokrývky hlavy); vrchné ošatenie; chrániče uší proti chladu (pokrývky hlavy); kombinézy (oblečenie); parky (teplé krátke kabáty s kapucňou); pončá; pulóvre; nepremokavé odevy; sukne; sandále; šály; obuv; podošvy na obuv; zvršky topánok; špičky na obuv; obuv; pracovné plášte; lyžiarske rukavice; krátke priliehavé pánske spodky (slipy); ponožky; obuv [vysoká]; sáry čižiem; čelenky (oblečenie); pančuchy; pančuchy absorbujúce pot; pančuškové nohavice; svetre; tričká; šatové sukne; pleteniny (oblečenie); športové tričká, dresy, zvrchníky; uniformy; spodná bielizeň pohlcujúca pot; nohavice; kombinézy na vodné lyžovanie; vesty; pleteniny; cylindre (klobúky)“.
Prihláška ochrannej známky Európskej únie bola uverejnená vo
Vestníku ochranných známok Európskej únie
č. 2013/011 zo 16. januára 2013.
Dňa 12. apríla 2015 podala spoločnosť Taiga ako vedľajší účastník konania na prvom stupni námietku proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky najmä pre výrobky uvedené v bode 9 tohto rozsudku.
Námietka bola založená na staršej slovnej ochrannej známke Európskej únie TAIGA označujúcej najmä výrobky patriace do triedy 25 v zmysle Niceskej dohody, ktoré zodpovedajú tomuto opisu:
„Odevy; vrchné ošatenie; spodná bielizeň; obuv; pokrývky hlavy; obuv a pracovná vysoká obuv; pracovné plášte; rukavice; opasky a ponožky“.
Dôvodom uplatneným na podporu námietky bol dôvod uvedený v článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.
Rozhodnutím z 9. februára 2015 námietkové oddelenie EUIPO zamietlo námietku podanú spoločnosťou Taiga.
Dňa 28. septembra 2015 Taiga podala odvolanie na EUIPO proti tomuto rozhodnutiu námietkového oddelenia.
Sporným rozhodnutím štvrtý odvolací senát EUIPO (ďalej len „odvolací senát“) čiastočne zrušil uvedené rozhodnutie námietkového oddelenia, a to pre všetky predmetné tovary patriace do triedy 25 v zmysle Niceskej dohody, a v dôsledku toho zamietol prihlášku týkajúcu sa týchto výrobkov. Odvolací senát sa domnieval, že používanie staršej ochrannej známky bolo preukázané v prípade niektorých výrobkov patriacich do tejto triedy 25, ktoré sú zhodné alebo podobné s výrobkami, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka, že kolidujúce označenia sú z vizuálneho hľadiska veľmi podobné a z fonetického hľadiska zhodné, a to prinajmenšom pre anglofónnych spotrebiteľov, a že tieto označenia sa nemôžu spájať s nijakým konceptom pre väčšinu príslušnej skupiny verejnosti. Za týchto podmienok odvolací senát dospel k záveru o existencii pravdepodobnosti zámeny vo vnímaní tejto verejnosti v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009, pokiaľ ide o výrobky patriace do uvedenej triedy 25.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 13. februára 2017 odvolateľka podala žalobu smerujúcu k zrušeniu sporného rozhodnutia.
Na podporu svojej žaloby uviedla dva žalobné dôvody, z ktorých prvý bol založený na porušení článku 42 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 a druhý na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia.
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd žalobu zamietol v celom rozsahu.
Návrhy účastníkov konania
Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok a sporné rozhodnutie,
–
subsidiárne zrušil napadnutý rozsudok a vrátil vec na rozhodnutie Všeobecnému súdu a
–
uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania.
EUIPO navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
zaviazal odvolateľku na náhradu trov konania.
Taiga navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil odvolateľke povinnosť nahradiť trovy konania, vrátane jej vlastných trov konania.
O odvolaní
Na podporu svojho odvolania odvolateľka uvádza dva odvolacie dôvody, z ktorých prvý je založený na porušení článku 42 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 a druhý na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia.
O prvom odvolacom dôvode
Argumentácia účastníkov konania
Prvým odvolacím dôvodom odvolateľka Všeobecnému súdu v podstate vytýka, že v bode 34 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že všetky odevy uvedené v dôkazoch predložených spoločnosťou Taiga na preukázanie používania staršej ochrannej známky mali rovnaké určenie. Všeobecný súd tak nesprávne rozhodol, že tieto výrobky nepredstavovali samostatnú podkategóriu výrobkov patriacich do triedy 25 v zmysle Niceskej dohody.
V prvej časti tohto odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd nemal založiť svoje posúdenie na výrobkoch uvedených v týchto dôkazoch, ale na výrobkoch, pre ktoré bola staršia ochranná známka zapísaná. Všeobecný súd teda mal odpovedať na otázku, či bola staršia ochranná známka zapísaná pre kategóriu výrobkov, ktorá je dostatočne široká na to, aby bolo možné v rámci nej rozlíšiť viaceré samostatné podkategórie, takže používanie sa týkalo len špecifických výrobkov z tejto „širokej kategórie“.
V druhej časti uvedeného odvolacieho dôvodu odvolateľka vytýka Všeobecnému súdu, že nezohľadnil skutočnosť, že odevné výrobky, na ktoré sa vzťahujú uvedené dôkazy a prihlasovaná ochranná známka, sú po prvé určené na viacúčelové použitie, a to na pokrytie, zakrytie, skrášlenie alebo ochranu ľudského tela, a po druhé, že sú určené rôznym skupinám verejnosti a sú predávané v rôznych obchodoch, takže prvé uvedené výrobky sa odlišujú od druhých.
EUIPO sa domnieva, že prvý odvolací dôvod treba zamietnuť ako neprípustný v rozsahu, v akom odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne posúdil dôkazy, ktoré Taiga predložila odvolaciemu senátu s cieľom preukázať riadne používanie staršej ochrannej známky. Podľa EUIPO tak odvolateľka spochybňuje posúdenie skutkového stavu vykonané Všeobecným súdom bez toho, aby namietala skreslenie týchto skutkových okolností alebo sa odvolávala na nesprávne právne posúdenie, ktoré by mohlo spôsobiť neplatnosť odôvodnenia Všeobecného súdu. V každom prípade musí byť tento odvolací dôvod zamietnutý ako nedôvodný.
Taiga tvrdí, že uvedený odvolací dôvod treba zamietnuť ako nedôvodný.
Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod treba zamietnuť argumentáciu EUIPO založenú na neprípustnosti prvého odvolacieho dôvodu. Odvolateľka totiž nespochybňuje posúdenie skutkového stavu Všeobecným súdom, ale spochybňuje ním uplatňovanú metódu a kritériá na účely definovania pojmu používanie „pre časť tovarov alebo služieb“ v zmysle článku 42 ods. 2 nariadenia č. 207/2009. V rozsahu, v akom sa tento odvolací dôvod týka kritérií, na základe ktorých musí Všeobecný súd posúdiť existenciu riadneho používania staršej ochrannej známky pre tovary alebo služby, pre ktoré je zapísaná, alebo pre časť týchto tovarov alebo služieb v zmysle tohto ustanovenia, uvedený dôvod nastoľuje právnu otázku, ktorá môže byť predmetom preskúmania Súdnym dvorom v rámci odvolania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. decembra 2019, Der Grüne Punkt/EUIPO,
C‑143/19 P
,
EU:C:2019:1076
, bod
a citovanú judikatúru).
Svojou argumentáciou odvolateľka Všeobecnému súdu v prvom rade vytýka, že dospel k záveru, že bolo potrebné určiť, či len výrobky uvedené v dôkazoch o používaní, ktoré predložil vedľajší účastník konania, predstavovali samostatnú podkategóriu vo vzťahu k výrobkom patriacim do triedy 25 v zmysle Niceskej dohody, ďalej, že nesprávne uplatnil kritérium účelu a určenia predmetných tovarov na účely určenia takejto samostatnej podkategórie, ako aj napokon nezohľadnil skutočnosť, že predmetné tovary boli určené rôznym skupinám verejnosti a že boli predávané v rôznych obchodoch.
V tejto súvislosti treba na úvod pripomenúť, že Všeobecný súd v bodoch 29 až 32 napadnutého rozsudku uviedol:
„29
Ustanovenia článku 42 nariadenia č. 207/2009, ktoré umožňujú považovať staršiu ochrannú známku za zapísanú iba pre časť výrobkov a služieb, v prípade ktorej sa preukázalo riadne používanie ochrannej známky, predstavujú na jednej strane obmedzenie práv, ktoré vyplývajú majiteľovi staršej ochrannej známky z jeho zapísanej ochrannej známky, takže ich nemožno vykladať spôsobom, ktorý by viedol k neodôvodnenému obmedzeniu rozsahu ochrany staršej ochrannej známky, osobitne za predpokladu, že výrobky alebo služby, pre ktoré bola táto ochranná známka zapísaná, predstavujú dostatočne vymedzenú kategóriu, a na druhej strane musia byť skĺbené s legitímnym záujmom uvedeného majiteľa mať v budúcnosti možnosť rozšíriť svoju škálu výrobkov alebo služieb, v rozsahu pojmov týkajúcich sa výrobkov alebo služieb, pre ktoré bola ochranná známka zapísaná, využívajúc pritom ochranu, ktorá mu zápisom uvedenej ochrannej známky prináleží [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. júla 2005, Reckitt Benckiser (España)/ÚHVT – Aladin (ALADIN),
T‑126/03
,
EU:T:2005:288
, body
a
].
Aj keď je ochranná známka zapísaná pre kategóriu výrobkov alebo služieb, ktorá je taká široká, že je v nej možné rozlíšiť viaceré podkategórie, na ktoré možno nahliadať samostatne, dôkaz, že ochranná známka bola riadne používaná vo vzťahu k časti týchto výrobkov alebo služieb, poskytuje v námietkovom konaní ochranu len pre podkategóriu alebo podkategórie, do ktorých patria výrobky alebo služby, pre ktoré bola ochranná známka skutočne používaná. Naopak, ak bola ochranná známka zapísaná pre výrobky alebo služby určené tak presne a tak obmedzene, že nie je v predmetnej kategórii možné urobiť žiadne významné členenie, potom dôkaz o riadnom používaní ochrannej známky pre uvedené výrobky alebo služby nevyhnutne pokrýva na účely námietky celú túto kategóriu [rozsudky zo 14. júla 2005, Reckitt Benckiser (España)/ÚHVT – Aladin (ALADIN),
T‑126/03
,
EU:T:2005:288
, bod
, a z 13. februára 2007, Mundipharma/ÚHVT – Altana Pharma (RESPICUR),
T‑256/04
,
EU:T:2007:46
, bod
)].
Aj keď pojem čiastočné používanie má za úlohu zaistiť, aby nedošlo k tomu, že by neboli k dispozícii ochranné známky, ktoré neboli používané pre danú kategóriu výrobkov, nesmie viesť k tomu, že by bol majiteľ staršej ochrannej známky zbavený akejkoľvek ochrany pre výrobky, ktoré, hoci nie sú presne rovnaké s tými, v prípade ktorých bol schopný podať dôkaz o ich riadnom používaní, nie sú v podstate rozdielne od týchto výrobkov a patria do rovnakej skupiny, ktorá nemôže byť rozdelená inak ako svojvoľným spôsobom. V tomto ohľade je potrebné poznamenať, že v praxi je pre majiteľa ochrannej známky nemožné dokázať, že ochranná známka bola používaná pre všetky predstaviteľné variácie výrobkov, ktorých sa zápis týka. V dôsledku toho sa pojem ‚časť tovarov alebo služieb‘ nemôže vzťahovať na všetky obchodné variácie podobných výrobkov alebo služieb, ale len na výrobky alebo služby, ktoré sú dostatočne odlišné na vytvorenie koherentných kategórií alebo podkategórií [rozsudky zo 14. júla 2005, Reckitt Benckiser (España)/ÚHVT – Aladin (ALADIN),
T‑126/03
,
EU:T:2005:288
, bod
, a zo 6. marca 2014, Anapurna/ÚHVT – Annapurna (ANNAPURNA),
T‑71/13
, neuverejnený,
EU:T:2014:105
, bod
].
Pokiaľ ide o otázku, či výrobky patria do koherentnej podkategórie, ktorá by mohla existovať samostatne, z judikatúry vyplýva, že vzhľadom na to, že spotrebiteľ vyhľadáva predovšetkým výrobok alebo službu, ktoré môžu zodpovedať jeho špecifickým potrebám, účel alebo určenie predmetného výrobku alebo služby má v orientácii jeho výberu podstatnú úlohu. Preto, keďže je kritérium účelu alebo určenia uplatňované spotrebiteľmi pred akýmkoľvek nákupom, je základným kritériom v definovaní podkategórie výrobkov alebo služieb. Naproti tomu povaha predmetných výrobkov, ako aj ich vlastnosti nie sú samy osebe relevantné na účely definície podkategórie výrobkov alebo služieb [pozri rozsudok z 18. októbra 2016, August Storck/EUIPO – Chiquita Brands (Fruitfuls),
T‑367/14
, neuverejnený,
EU:T:2016:615
, bod
a citovanú judikatúru].“
Vzhľadom na tieto právne pravidlá a zásady judikatúry Všeobecný súd v bodoch 33 až 36 napadnutého rozsudku preskúmal, či výrobky, na ktoré sa vzťahujú dôkazy predložené spoločnosťou Taiga, predstavujú samostatnú podkategóriu výrobkov vo vzťahu k výrobkom patriacim do triedy 25 v zmysle Niceskej dohody, na ktoré sa vzťahuje staršia ochranná známka a ktoré tvoria iba vrchné odevy na ochranu proti nepriaznivému počasiu. V prvom rade sa Všeobecný súd domnieval, že tieto výrobky majú „rovnaké určenie, keďže [slúžia] na pokrytie ľudského tela, jeho zakrytie, skrášlenie a ochranu pred nepriaznivým počasím“ a že „v každom prípade ich nemožno považovať za ‚podstatne odlišné‘“ v zmysle judikatúry uvedenej v bode 31 napadnutého rozsudku. V druhom rade Všeobecný súd uviedol, že osobitné vlastnosti, ktoré majú uvedené výrobky, najmä tie, ktoré spočívajú v ochrane pred nepriaznivým počasím, sú v zásade irelevantné, pretože v súlade s judikatúrou citovanou v bode 32 napadnutého rozsudku „vlastnosti výrobkov nie sú ako také relevantné pre definovanie podkategórií výrobkov alebo služieb“. Všeobecný súd preto zamietol prvý žalobný dôvod.
Podľa článku 42 ods. 2 prvej vety nariadenia č. 207/2009 prihlasovateľ ochrannej známky Európskej únie môže od majiteľa staršej ochrannej známky požadovať dôkaz o tom, že táto staršia ochranná známka sa „riadne používala“ v Únii počas piatich rokov pred dňom uverejnenia prihlášky ochrannej známky, proti ktorej bola podaná námietka.
V prvom rade treba pripomenúť, že pojem „riadne používanie“ je autonómnym pojmom práva Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. marca 2003, Ansul,
C‑40/01
,
EU:C:2003:145
, body
až
).
V tejto súvislosti na to, aby bolo možné konštatovať, že ochranná známka je „riadne používaná“ v zmysle článku 42 ods. 2 prvej vety nariadenia č. 207/2009, je nevyhnutné, aby táto ochranná známka bola používaná v súlade so svojou základnou funkciou, ktorou je zaručiť spotrebiteľovi alebo konečnému užívateľovi totožnosť pôvodu tovaru alebo služby označených uvedenou ochrannou známkou a umožniť mu tak odlíšiť tento tovar alebo túto službu bez možnej zámeny od tovarov alebo služieb iného pôvodu (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. októbra 2019, Landeskammer für Land‑ und Forstwirtschaft in Steiermark/Schmid,
C‑514/18 P
, neuverejnený,
EU:C:2019:878
, body
a
, ako aj citovanú judikatúru). Nepoužívaná ochranná známka totiž môže brániť nielen hospodárskej súťaži, keďže obmedzuje škálu označení, ktoré si tretie osoby môžu zapísať ako ochranné známky, a zbavuje konkurentov možnosti používať túto alebo podobnú ochrannú známku pri uvádzaní tovarov alebo služieb, ktoré sú zhodné alebo podobné s tými, na ktoré sa predmetná ochranná známka vzťahuje, na vnútorný trh, a zároveň môže obmedzovať voľný pohyb tovaru a slobodné poskytovanie služieb (rozsudok z 19. decembra 2012, Leno Merken,
C‑149/11
,
EU:C:2012:816
, bod
).
Na to, aby ochranná známka mohla plniť túto základnú funkciu, nariadenie č. 207/2009 priznáva majiteľovi ochrannej známky súbor práv, pričom ich obmedzuje na to, čo je striktne nevyhnutné na zabezpečenie tejto funkcie, ako to uviedla generálna advokátka v bode 40 svojich návrhov.
Článok 15 nariadenia č. 207/2009 tak stanovuje, že ochrana staršej ochrannej známky je odôvodnená len vtedy, ak je táto ochranná známka predmetom „riadneho používania v Únii pre tovary alebo služby, pre ktoré bola zapísaná“.
Článok 42 ods. 2 tohto nariadenia uplatňuje toto právne pravidlo v osobitnom rámci námietkového konania. Článok 42 ods. 2 posledná veta uvedeného nariadenia stanovuje, že ak sa staršia ochranná známka používala iba vzhľadom na časť tovarov alebo služieb, pre ktoré bola zapísaná, považuje sa na účely preskúmania námietky za zapísanú len pre túto časť tovarov alebo služieb.
V tejto súvislosti treba uviesť, podobne ako uviedla generálna advokátka v bode 47 svojich návrhov, že rozsah kategórií tovarov alebo služieb, pre ktoré bola staršia ochranná známka zapísaná, je rozhodujúcim prvkom rovnováhy medzi jednak zachovaním a ochranou výlučných práv priznaných majiteľovi staršej ochrannej známky a jednak ich obmedzením s cieľom zabrániť tomu, aby čiastočne používanej ochrannej známke bola poskytnutá širšia ochrana len z dôvodu, že bola riadne zapísaná pre širokú škálu tovarov alebo služieb, čo Všeobecný súd správne zohľadnil v bodoch 29 až 31 napadnutého rozsudku.
Pokiaľ ide o pojem „časť tovarov alebo služieb“ uvedený v článku 42 ods. 2 nariadenia č. 207/2009, treba pripomenúť, že Súdny dvor v rámci uplatnenia článku 43 ods. 1 tohto nariadenia rozhodol, že podkategóriu výrobkov uvedených v prihláške ochrannej známky Únie treba identifikovať na základe kritéria umožňujúceho dostatočne presne vymedziť túto podkategóriu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. decembra 2014, ÚHVT/Kessel medintim,
C‑31/14 P
, neuverejnený,
EU:C:2014:2436
, bod
).
Ako uviedla generálna advokátka v bode 58 svojich návrhov, analýzu vykonanú Súdnym dvorom v tomto rozsudku možno použiť v rámci uplatňovania článku 42 ods. 2 nariadenia č. 207/2009, keďže definícia samostatnej podkategórie tovarov alebo služieb musí spočívať na rovnakých kritériách, či už v rámci žiadosti o zúženie zoznamu tovarov alebo služieb uvedených v prihláške, alebo v námietke tak, aby bolo možné v rámci posúdenia pravdepodobnosti zámeny vykonať porovnanie predmetných tovarov alebo služieb, ktoré sú definované na základe rovnakých kritérií.
Na jednej strane z toho vyplýva, ako uviedla generálna advokátka v bode 50 svojich návrhov, že spotrebiteľ, ktorý chce nadobudnúť tovar alebo službu patriacu do kategórie, ktorá bola vymedzená zvlášť presne a obmedzene, ale v rámci ktorej nie je možné urobiť žiadne významné členenie, spojí so staršou ochrannou známkou všetky tovary alebo služby patriace do tejto kategórie, takže táto ochranná známka bude plniť svoju základnú funkciu spočívajúcu v zaručení pôvodu týchto tovarov alebo služieb. Za týchto okolností stačí od majiteľa staršej ochrannej známky vyžadovať, aby predložil dôkaz o riadnom používaní tejto ochrannej známky pre časť výrobkov alebo služieb patriacich do tejto homogénnej kategórie.
Na druhej strane, ako uviedla generálna advokátka v bode 52 svojich návrhov, pokiaľ ide o výrobky alebo služby sústredené v rámci širokej kategórie, ktorú možno rozdeliť na viaceré samostatné podkategórie, je potrebné vyžadovať od majiteľa staršej ochrannej známky, aby predložil dôkaz o riadnom používaní tejto ochrannej známky pre každú z týchto samostatných podkategórií. Ak totiž majiteľ staršej ochrannej známky zapísal svoju ochrannú známku pre širokú škálu tovarov alebo služieb, ktoré by mohol prípadne uviesť na trh, ale neurobil tak počas piatich rokov predchádzajúcich uverejneniu prihlášky ochrannej známky, proti ktorej podal námietku, jeho záujem požívať ochranu staršej ochrannej známky pre tieto tovary alebo služby nemôže mať prednosť pred záujmom konkurentov na zápis ich ochrannej známky pre uvedené tovary alebo služby.
Pokiaľ ide o relevantné kritérium alebo kritériá, ktoré treba uplatniť na účely identifikácie koherentnej podkategórie tovarov alebo služieb, ktorú možno vnímať samostatne, Súdny dvor v podstate rozhodol, že kritérium účelu a určenia predmetných tovarov alebo služieb predstavuje podstatné kritérium na účely definície samostatnej podkategórie tovarov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. decembra 2014, ÚHVT/Kessel medintim,
C‑31/14 P
, neuverejnený,
EU:C:2014:2436
, bod
).
S prihliadnutím na tieto zásady treba najprv preskúmať prvú časť prvého odvolacieho dôvodu, podľa ktorého mal Všeobecný súd v rámci svojej analýzy spočívajúcej v určení, či existuje koherentná podkategória, ktorú bolo možné posudzovať samostatne, vychádzať z výrobkov, pre ktoré je zapísaná staršia ochranná známka.
V tejto súvislosti treba uviesť, že tak zo znenia článku 42 ods. 2 poslednej vety nariadenia č. 207/2009, ako aj z bodov 39 až 42 tohto rozsudku vyplýva, že je potrebné konkrétne posúdiť, najmä s ohľadom na výrobky, vo vzťahu ku ktorým majiteľ staršej ochrannej známky predložil dôkaz o používaní staršej ochrannej známky, či tieto výrobky predstavujú samostatnú podkategóriu vo vzťahu k výrobkom patriacim do dotknutej triedy tovarov tak, aby sa vytvorila súvislosť medzi tovarmi, pri ktorých bolo preukázané riadne používanie staršej ochrannej známky, a s kategóriou výrobkov, na ktoré sa vzťahuje prihláška tejto ochrannej známky.
Všeobecný súd však v bode 33 napadnutého rozsudku preskúmal, či výrobky uvedené v dôkazoch o používaní predložených spoločnosťou Taiga predstavujú samostatnú podkategóriu vo vzťahu k výrobkom patriacim do triedy 25 v zmysle Niceskej dohody, teda vo vzťahu k všeobecnejšej kategórii, pre ktorú bola staršia ochranná známka zapísaná. Okrem toho Všeobecný súd správne spojil tieto výrobky s touto všeobecnejšou kategóriou a následne v bode 34 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že uvedené výrobky nemožno považovať za v podstate odlišné.
Prvú časť prvého odvolacieho preto treba zamietnuť ako nedôvodnú.
Ďalej, pokiaľ ide o druhú časť prvého odvolacieho dôvodu, odvolateľka v jej prvej výhrade vytýka Všeobecnému súdu, že nesprávne uplatnil kritérium účelu a určenia predmetných výrobkov na účely určenia samostatnej podkategórie výrobkov. Túto výhradu treba tiež zamietnuť ako nedôvodnú.
Z rozsudku z 11. decembra 2014, ÚHVT/Kessel medintim (
C‑31/14 P
, neuverejnený,
EU:C:2014:2436
, body
a
až
) totiž vyplýva, že cieľom kritéria účelu a určenia predmetných výrobkov nie je abstraktne alebo umelo definovať podkategórie výrobkov, ale že toto kritérium sa musí uplatňovať koherentne a konkrétne, ako to uviedla generálna advokátka v bodoch 70 a 71 svojich návrhov.
Ak sa teda ukáže, ako v prejednávanej veci, že dotknuté výrobky majú ako zvyčajne viacero účelov a určení, nemožno na rozdiel od toho, čo požaduje odvolateľka, pristúpiť k určeniu existencie odlišnej podkategórie výrobkov samostatným zohľadnením každého účelu, ktorý tieto výrobky môžu mať. Takýto prístup by totiž neumožňoval koherentne identifikovať samostatné podkategórie a mal by za následok, ako uviedla generálna advokátka v bode 71 svojich návrhov, neprimerané obmedzenie práv majiteľa staršej ochrannej známky, najmä preto, že by nebol dostatočne zohľadnený jeho legitímny záujem rozšíriť škálu tovarov alebo služieb, pre ktoré je jeho ochranná známka zapísaná.
V dôsledku toho je správne, že Všeobecný súd neposúdil samostatne každé z použití predmetných výrobkov, a to pokrytie, zakrytie, skrášlenie alebo ochrana ľudského tela, keďže tieto rôzne použitia sa kombinujú na účely uvádzania týchto výrobkov na trh, ako to generálna advokátka uviedla v bode 72 svojich návrhov.
Napokon druhá výhrada druhej časti prvého odvolacieho dôvodu, ktorou odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd nezohľadnil skutočnosť, že predmetné výroby boli určené rôznym skupinám verejnosti a že sa predávali v rôznych obchodoch, musí byť tiež zamietnutá ako nedôvodná, keďže takéto kritériá nie sú relevantné pre definovanie samostatnej podkategórie tovarov, ale pre posúdenie príslušnej skupiny verejnosti (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 11. decembra 2014, ÚHVT/Kessel medintim,
C‑31/14 P
, neuverejnený,
EU:C:2014:2436
, body
a
).
Prvý odvolací dôvod treba preto zamietnuť ako nedôvodný.
O druhom odvolacom dôvode
Druhý odvolací dôvod sa delí na tri časti.
O prvej časti druhého odvolacieho dôvodu
–
Argumentácia účastníkov konania
V prvej časti druhého odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že vzhľadom na to, že Všeobecný súd nesprávne uplatnil podmienky týkajúce sa riadneho používania staršej ochrannej známky, nesprávne dospel k záveru, že výrobky „odevy“ a „pokrývky hlavy“, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka, boli zhodné s výrobkami, na ktoré sa vzťahuje staršia ochranná známka.
EUIPO a Taiga sa domnievajú, že prvú časť druhého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť ako nedôvodnú.
–
Posúdenie Súdnym dvorom
Keďže prvá časť druhého odvolacieho dôvodu je založená výlučne na nesprávnom uplatnení podmienok týkajúcich sa riadneho používania staršej ochrannej známky a Všeobecný súd sa, ako vyplýva z bodov 47, 52 a 53 tohto rozsudku, nedopustil v tejto súvislosti nesprávneho posúdenia, táto časť sa musí zamietnuť ako nedôvodná.
O druhej časti druhého odvolacieho dôvodu
–
Argumentácia účastníkov konania
Druhou časťou druhého odvolacieho dôvodu, ktorá sa delí na tri výhrady, odvolateľka spochybňuje posúdenie Všeobecného súdu týkajúce sa podobnosti kolidujúcich označení z vizuálneho, fonetického a koncepčného hľadiska.
Pokiaľ ide o prvú výhradu, odvolateľka sa domnieva, že ak by Všeobecný súd zohľadnil neobvyklé zloženie prihlasovanej ochrannej známky súvisiace s prítomnosťou „asymetrických spoluhlások“ a neobvyklého písania tejto ochrannej známky vzhľadom na skupinu písmen „igh“, nedospel by k záveru, že kolidujúce označenia sú z vizuálneho hľadiska podobné.
Pokiaľ ide o druhú výhradu, odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne „predpokladal“ bez akéhokoľvek podporného dôkazu, že skupina písmen „ti“ sa vždy vyslovuje „tai“. Je však zjavné, že to tak nie je, a teda že jej v tejto súvislosti neprináleží predložiť dôkazy.
Pokiaľ ide o tretiu výhradu, odvolateľka kritizuje analýzu Všeobecného súdu, podľa ktorej dospel k záveru, že koncepčné rozdiely medzi kolidujúcimi označeniami neboli preukázané na území Únie ako celku, takže nemohli neutralizovať vizuálnu a fonetickú podobnosť existujúcu medzi týmito označeniami. Po prvé na rozdiel od toho, čo Všeobecný súd uviedol v bode 71 napadnutého rozsudku, pojem „taïga“ má „presný a bezprostredný význam“ nielen pre priemerných spotrebiteľov zo severu a východu „európskeho kontinentu“, ale aj pre spotrebiteľov z juhu tohto kontinentu, ako aj pre anglofónnych spotrebiteľov. Z dôvodu nespornej veľkosti boreálnych lesov nazývaných „taïga“, ako aj jej významu na celom svete, je totiž tento pojem súčasťou všeobecného vzdelania na „európskom kontinente“ aj mimo neho.
Po druhé Všeobecný súd postupoval nesprávne, keď neuplatnil svoju vlastnú judikatúru, podľa ktorej na to, aby bolo možné dospieť k záveru o existencii koncepčných rozdielov medzi kolidujúcimi označeniami, stačí, aby bol pojem chápaný v časti Únie.
EUIPO tvrdí, že prvá až tretia výhrada uvedené na podporu druhej časti druhého odvolacieho dôvodu musia byť zamietnuté ako neprípustné, a okrem toho, že prvú a tretiu výhradu treba v každom prípade zamietnuť ako nedôvodné.
Taiga sa domnieva, že túto časť druhého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť ako nedôvodnú.
–
Posúdenie Súdnym dvorom
Treba uviesť, že prvou a druhou výhradou druhej časti druhého odvolacieho dôvodu sa odvolateľka snaží dosiahnuť nové posúdenie fonetickej a vizuálnej podobnosti kolidujúcich označení Súdnym dvorom bez toho, aby sa v tejto súvislosti dovolávala akéhokoľvek skreslenia skutkových okolností alebo dôkazov Všeobecným súdom.
Treba však pripomenúť, že v súlade s článkom 256 ods. 1 druhým pododsekom ZFEÚ a článkom 58 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie sa odvolanie obmedzuje na právne otázky. Posúdenie rozhodujúcich skutkových okolností, ako aj hodnotenie predložených dôkazov je teda vo výlučnej právomoci Všeobecného súdu. Posúdenie týchto skutočností a dôkazných prostriedkov preto nepredstavuje, s výnimkou prípadu ich skreslenia, právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolacieho konania. Posúdenie fonetickej a vizuálnej podobnosti kolidujúcich označení však predstavuje posúdenie skutkovej povahy (rozsudok z 19. marca 2015, MEGA Brands International/ÚHVT,
C‑182/14 P
,
EU:C:2015:187
, body
a
, ako aj citovaná judikatúra).
Preto treba prvú a druhú výhradu druhej časti druhého odvolacieho dôvodu zamietnuť ako neprípustné v rozsahu, v akom smerujú k novému posúdeniu skutkového stavu.
Okrem toho v rozsahu, v akom treba konštatovať, že v rámci druhej výhrady odvolateľka kritizuje spôsob, akým Všeobecný súd uplatnil pravidlá týkajúce sa dôkazného bremena, keďže jej vytýkal, že bez akéhokoľvek dôkazu „predpokladala“, že skupina písmen „ti“ sa vždy vyslovuje „tai“, a že od odvolateľky vyžadoval, aby predložila dôkazy preukazujúce opak, treba pripomenúť, že v bode 58 napadnutého rozsudku Všeobecný súd najmä uviedol, že odvolací senát dospel v bode 40 sporného rozhodnutia k záveru, že prinajmenšom v prípade anglofónnych spotrebiteľov je výslovnosť slabík „ti“ a „tai“ kolidujúcich ochranných známok zhodná. Okrem toho v bodoch 60 až 62 napadnutého rozsudku Všeobecný súd po tom, čo zdôraznil, že odvolateľka nepredložila žiadny dôkaz, ktorý by umožňoval domnievať sa, že zvuk prvých slabík „ti“ a „tai“ kolidujúcich označení nie je pre anglofónnu verejnosť zhodné, potvrdil záver odvolacieho senátu, podľa ktorého sú kolidujúce označenia z fonetického hľadiska prinajmenšom pre anglofónnych spotrebiteľov zhodné.
Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď na účely potvrdenia posúdenia odvolacieho senátu, že prvé slabiky „ti“ a „tai“ sa v prípade anglofónnej verejnosti vyslovujú rovnako, zohľadnil skutočnosť, že odvolateľka nepredložila dôkaz, ktorý by mohol spochybniť toto posúdenie. Na jednej strane bolo totiž uvedené posúdenie ilustrované príkladom, ktorý vychádzal z
Oxford English Dictionary
, ako to vyplýva z bodu 40 sporného rozhodnutia. Na druhej strane v rámci žaloby o neplatnosť podanej na Všeobecný súd je žalobca povinný preukázať údajné pochybenia, ktorými je podľa neho postihnuté sporné rozhodnutie.
Druhá výhrada druhej časti druhého odvolacieho dôvodu musí byť preto zamietnutá ako nedôvodná v rozsahu, v akom Všeobecnému súdu vytýka, že porušil pravidlá týkajúce sa dôkazného bremena.
Treťou výhradou v prvom rade odvolateľka v podstate Všeobecnému súdu vytýka, že v bode 71 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že žiadna skutočnosť uvedená v spise neumožňuje preukázať, že pojem „taïga“ má „presný a bezprostredný význam“ pre priemerných anglofónnych spotrebiteľov a spotrebiteľov z juhu „európskeho kontinentu“.
Touto argumentáciou sa odvolateľka bez uvedenia právnej argumentácie osobitne smerujúcej k vymedzeniu nesprávneho právneho posúdenia, ktorým je napadnutý rozsudok dotknutý, snaží dosiahnuť, aby Súdny dvor znovu posúdil skutkové okolnosti a dôkazy. Keďže odvolateľka neuvádza žiadne skreslenie týchto dôkazov, uvedená argumentácia musí byť v dôsledku toho odmietnutá ako neprípustná (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. novembra 2019, Outsource Professional Services/EUIPO,
C‑528/18 P
, neuverejnený,
EU:C:2019:961
, bod
a citovanú judikatúru).
V druhom rade, pokiaľ odvolateľka spochybňuje metódu a kritériá uplatnené Všeobecným súdom v rámci jeho posúdenia koncepčnej podobnosti kolidujúcich označení, v skutočnosti mu vytýka nesprávne uplatnenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009, čo predstavuje právnu otázku, ktorá môže byť predmetom preskúmania Súdnym dvorom v rámci odvolania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. decembra 2019, Der Grüne Punkt/EUIPO,
C‑143/19 P
,
EU:C:2019:1076
, bod
a citovanú judikatúru).
Odvolateľka vytýka Všeobecnému súdu, že v bodoch 67 a 71 napadnutého rozsudku rozhodol, že nepreukázala, že pojem „taïga“ má „presný a bezprostredný význam“ pre príslušnú skupinu verejnosti zloženú zo spotrebiteľov Únie ako celok, hoci z judikatúry Všeobecného súdu nevyplýva, že predmetný pojem má byť chápaný celou príslušnou skupinou verejnosti. Na vyvodenie záveru o existencii koncepčných rozdielov, ktoré môžu neutralizovať vizuálnu a fonetickú podobnosť medzi kolidujúcimi označeniami pre celú príslušnú skupinu verejnosti, stačí, ak časť príslušnej skupiny verejnosti spája predmetný pojem s osobitným konceptom.
Súdny dvor pritom rozhodol, že ak majiteľ ochrannej známky Európskej únie podá námietku podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 proti zápisu podobnej ochrannej známky Európskej únie, ktorá by viedla k pravdepodobnosti zámeny, treba takejto námietke vyhovieť, ak je existencia pravdepodobnosti zámeny preukázaná v časti Únie (rozsudok z 22. septembra 2016, combit Software,
C‑223/15
,
EU:C:2016:719
, bod
a citovaná judikatúra).
V dôsledku toho, ak existujú vizuálne alebo fonetické podobnosti medzi kolidujúcimi označeniami pre podstatnú časť príslušnej skupiny verejnosti, vo vzťahu ku ktorej neboli preukázané koncepčné rozdiely medzi týmito označeniami, ktoré by mohli neutralizovať tieto podobnosti, Všeobecný súd musí vykonať celkovú analýzu pravdepodobnosti zámeny (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. marca 2020, EUIPO/Equivalenza Manufactory,
C‑328/18 P
,
EU:C:2020:156
, body
až
a citovanú judikatúru).
Všeobecný súd sa teda nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zohľadnil skutočnosť, že odvolateľka nepredložila dôkaz o tom, že pre podstatnú časť príslušnej skupiny verejnosti má pojem „taïga“„presný a bezprostredný význam“.
Druhú časť druhého odvolacieho dôvodu preto treba zamietnuť ako čiastočne neprípustnú a čiastočne nedôvodnú.
O tretej časti druhého odvolacieho dôvodu
–
Argumentácia účastníkov konania
V tretej časti druhého odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že neexistuje pravdepodobnosť zámeny vo vnímaní príslušnej skupiny verejnosti v zmysle článku 8 ods. 1 nariadenia č. 207/2009, keďže pokiaľ ide o celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny, po prvé kolidujúce označenia sú uvádzané na trh v rôznych obchodoch, po druhé rozdiely z vizuálneho hľadiska medzi výrazmi „taiga“ a „tigha“ sú významnejšie ako akákoľvek predpokladaná podobnosť z fonetického hľadiska a po tretie predmetné tovary sú málo podobné.
EUIPO sa domnieva, že tretiu časť druhého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť ako neprípustnú a v každom prípade ako nedôvodnú.
Taiga tvrdí, že túto časť treba zamietnuť ako nedôvodnú.
–
Posúdenie Súdnym dvorom
Tretiu časť druhého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť ako neprípustnú, keďže odvolateľka neuvádza nijaký bod napadnutého rozsudku, ktorý by spochybňovala, a nepoukazuje na žiadne nesprávne právne posúdenie Všeobecného súdu, ale obmedzuje sa na pripomenutie svojej argumentácie, ktorá už bola rozvinutá v rámci jej žaloby podanej na prvom stupni (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. septembra 2018, Basic Net/EUIPO,
C‑547/17 P
, neuverejnený,
EU:C:2018:682
, bod
a citovanú judikatúru).
V dôsledku toho je potrebné zamietnuť druhý odvolací dôvod ako čiastočne neprípustný a čiastočne nedôvodný.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba odvolanie zamietnuť ako čiastočne neprípustné a čiastočne nedôvodné.
O trovách
Podľa článku 137 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, uplatniteľného na základe článku 184 ods. 1 tohto istého rokovacieho poriadku na konanie o odvolaní, Súdny dvor rozhoduje o trovách konania v rozsudku alebo uznesení, ktorým sa konanie končí. Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, uplatniteľného na základe jeho článku 184 ods. 1 na konanie o odvolaní, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže EUIPO a Taiga navrhli zaviazať odvolateľku na náhradu trov konania a odvolateľka nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania týkajúce sa tohto odvolania.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:

1.
Odvolanie sa zamieta.

2.
ACTC GmbH je povinná nahradiť trovy konania.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.