CELEX: 62017CJ0229
Eelotsusetaotlus
Keskkond
Kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise süsteem Euroopa Liidus
Tasuta eraldamine
Direktiiv 2003/87/EÜ
Artikkel 10a
I lisa
Otsus 2011/278/EL
I lisa punkt 2
Tootepõhiste võrdlusaluste kindlaksmääramine
Vesiniku tootmine
Vesiniku tootepõhise võrdlusaluse süsteemipiirid
Protsess, mis seisneb vesinikurikkast gaasisegust seal juba sisalduva vesiniku eraldamises

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (
ELT 2003, L 275, lk 32
; ELT eriväljaanne 15/07, lk 631), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/29/EÜ (
ELT 2009, L 140, lk 63
) (edaspidi „direktiiv 2003/87“), komisjoni 27. aprilli 2011. aasta otsust 2011/278/EL, millega määratakse kindlaks kogu liitu hõlmavad üleminekueeskirjad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a kohaste tasuta saastekvootide ühtlustatud eraldamiseks (
ELT 2011, L 130, lk 1
), ning komisjoni 5. septembri 2013. aasta otsust 2013/448/EL, milles käsitletakse riiklikke rakendusmeetmeid kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikute tasuta eraldamiseks üleminekuperioodil kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/87/EÜ artikli 11 lõikega 3 (
ELT 2013, L 240, lk 27
), mida on muudetud komisjoni 24. jaanuari 2017. aasta otsusega (EL) 2017/126 (
ELT 2017, L 19, lk 93
) (edaspidi „otsus 2013/448“).
Taotlus on esitatud vaidluses Evonik Degussa GmbH ja Bundesrepublik Deutschlandi (Saksamaa Liitvabariik) vahel pädeva liikmesriigi asutuse keeldumise üle eraldada talle tasuta kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikuid (edaspidi „heitkoguse ühikud“) seoses tema tegevusega, mille käigus eraldatakse juba vesinikku sisaldavast vesinikurikkast gaasivoost vesinik.
Õiguslik raamistik
Direktiiv 2003/87
Direktiivi 2003/87 põhjendus 8 on sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid peaksid saastekvootide eraldamisel võtma arvesse tööstustegevusest tulenevat heitkoguste vähendamise võimalust.“
Direktiivi artikli 1 esimeses lõigus on sätestatud:
„Käesoleva direktiiviga luuakse saastekvootidega kauplemise süsteem […], mille eesmärk on vähendada tulemuslikult ja majanduslikult tõhusalt kasvuhoonegaaside heitkoguseid.“
Nimetatud direktiivi artikli 2 „Reguleerimisala“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse I lisas loetletud tegevusaladest tulenevate heitkoguste ja II lisas loetletud kasvuhoonegaaside suhtes.“
Direktiivi artikli 3 punktis b on mõiste „heitkogus“ määratletud kui „käitise allikatest pärinevate kasvuhoonegaaside heide atmosfääri või I lisas nimetatud lennutegevust sooritava õhusõiduki selliste gaaside heide, mis on nimetatud tegevuse osas täpsustatud“ ning punktis e on mõiste „käitis“ määratletud kui „paikne tehniline üksus, kus tegeldakse ühe või mitme I lisas loetletud tegevusega ja muu tegevusega, mis on tehniliselt otseselt seotud kõnealuses tegevuskohas teostatava tegevusega, mis võivad mõjutada heitkoguseid ja saastust“.
Direktiivi 2003/87 artikli 10a lõikes 1 on ette nähtud:
„Komisjon võtab 31. detsembriks 2010 vastu kogu ühenduses kohaldatavad ja täielikult ühtlustatud rakendusmeetmed lõigetes 4, 5, 7 ja 12 osutatud saastekvootide eraldamiseks, sealhulgas kõik vajalikud sätted lõike 19 ühtlustatud kohaldamiseks.
Kõnealused meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva direktiivi vähemolulisi sätteid, täiendades seda, võetakse vastu vastavalt artikli 23 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.
Kuivõrd see on võimalik, määratakse esimeses lõigus osutatud meetmetega kindlaks kogu ühendust hõlmavad eelnevad võrdlusalused, et tagada saastekvootide eraldamine sellisel viisil, et kõige tõhusamaid tehnoloogiaid, asendajaid, alternatiivseid tootmisviise, suure tõhususega koostootmist, tõhusat heitgaaside energia taaskasutamist, biomassi kasutamist ning süsinikdioksiidi kogumist ja säilitamist – kus sellised seadmed on olemas – arvesse võttes ergutatakse kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamist ja energia seisukohast kõige tõhusamate tehnoloogiate kasutamist ning ei ergutata heitkoguste suurendamist. […]
Iga sektori ja allsektori puhul arvutatakse võrdlusalus põhimõtteliselt pigem toote kui sisestatud energia alusel, et maksimeerida kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamist ja energiasäästu asjaomase sektori või allsektori igas tootmisprotsessis.
[…]“
Kõnealuse direktiivi I lisa sisaldab tabelit, milles on loetletud tegevusalade liigid, mille suhtes see direktiiv kuulub kohaldamisele. Nende tegevusalade hulgas on nimetatud „vesiniku (H
) ja sünteesgaasi tootmist reformingu või osalise oksüdeerimise teel, tootmisvõimsusega üle 25 tonni päevas“.
Direktiiv 2009/29
Direktiivi 2009/29 põhjenduses 8 on märgitud:
„[…] Lisaks sellele tuleks tagada parem prognoositavus ja laiendada süsteemi ulatust, lisades sellesse uusi majandusharusid ja gaase, selleks et tugevdada süsinikuhinnaga antavat signaali, mis on vajalik investeeringute stimuleerimiseks, pakkudes samas uusi vähendamisvõimalusi, mis omakorda toovad kaasa heitkoguste vähendamise väiksemad kulud ja süsteemi suurema tõhususe.“
Otsus 2011/278
Otsuse 2011/278 põhjendused 1, 2, 4, 5 ja 8 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)
Direktiivi [2003/87] artikliga 10a on ette nähtud, et kuivõrd see on võimalik, määratakse tasuta saastekvootide eraldamist käsitlevate kogu liitu hõlmavate ja täielikult ühtlustatud rakendusmeetmetega kindlaks eelnevad võrdlusalused, et tagada tasuta saastekvootide eraldamine sellisel viisil, et […] ergutatakse kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamist ja energia seisukohast kõige tõhusama tehnoloogia kasutamist […]. Eraldatavad saastekvoodid tuleks kindlaks määrata enne kauplemisperioodi, et tagada turu nõuetekohane toimimine.
(2)
Konkreetsete sektorite või allsektorite eelnevate võrdlusaluste määramise põhimõtete kindlaksmääramisel tuleks lähtuda liidu sektori või allsektori 10% kõige tõhusamate käitiste keskmistest näitajatest ajavahemikul 2007–2008. Võrdlusalus tuleks kehtestada pigem tootele kui sisendile, et maksimeerida kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamist ja energiasäästu asjaomase sektori või allsektori igas tootmisprotsessis.
[…]
(4)
Komisjon on võimaluste piires töötanud välja võrdlusalused toodetele, samuti käitistevaheliselt kaubeldavatele vahetoodetele, mis on toodetud direktiivi [2003/87] I lisa tegevusaladel. […]
(5)
Komisjon pidas tootepõhise võrdlusaluse kehtestamist võimalikuks seal, kus tootmisprotsessi keerukust arvesse võttes olid kättesaadavad toote määratlused ja klassifikatsioon, mis võimaldaksid kontrollida tootmisandmeid ning kohaldada saastekvootide eraldamiseks tootepõhist võrdlusalust ühtlaselt kogu liidus. Selleks et liidu majanduse suhtelisi eeliseid seoses tõhususega süsinikdioksiidi heite seisukohast mitte moonutada ning et veelgi ühtlustada tasuta saastekvootide eraldamist üleminekuperioodil, ei tehtud vahet geograafilise asukoha või kasutatava tehnoloogia, toormaterjali või kütuse põhjal.
[…]
(8)
[…] Lisaks on komisjon kooskõlas direktiivi [2003/87] artikli 10a lõikega 1 analüüsinud mitmest allikast saadud täiendava teabe alusel ning kõige tõhusamaid tehnikaid ja heite vähendamise võimalusi Euroopa ja rahvusvahelisel tasandil käsitleva spetsiaalse uuringu alusel, […] kõigi selliste sektorite puhul, millele on I lisaga ette nähtud tootepõhine võrdlusalus […]“
Selle otsuse artiklis 1 on sätestatud:
„Käesoleva otsusega kehtestatakse kogu Euroopa Liitu hõlmavad üleminekueeskirjad direktiivi [2003/87] kohaste tasuta saastekvootide ühtlustatud eraldamiseks alates 2013. aastast.“
Nimetatud otsuse artiklis 3 on sätestatud:
„Käesolevas otsuses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
b)
„tootepõhise võrdlusaluse käitiseosa“ – sellise toote tootmise sisend, väljund ja vastav heide, millele I lisas on kehtestatud võrdlusalus;
c)
„soojuspõhise võrdlusaluse käitiseosa“ – sisend, väljund ja vastav heide, mida tootepõhise võrdlusaluse käitiseosa ei hõlma ning mis on seotud sellise mõõdetava soojuse tootmisega või impordiga ELi süsteemi kuuluvast käitisest või muust üksusest (või tootmise ja impordi mõlemaga), mida
–
tarbitakse käitise süsteemipiirides toodete tootmiseks, mehaanilise energia tootmiseks (mida ei kasutata elektri tootmiseks), soojendamiseks või jahutamiseks (mis ei ole seotud elektri tootmisega), või
–
eksporditakse teise, ELi süsteemi välisesse käitisesse või muusse üksusesse (välja arvatud eksport elektri tootmiseks);
[…]“
Sama otsuse artiklis 10 on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid arvutavad igaks aastaks artikli 7 kohaselt kogutud andmete põhjal selliste saastekvootide arvu, mis lõigete 2–8 kohaselt eraldatakse tasuta igale liikmesriigi territooriumil asuvale tegevkäitisele alates 2013. aastast.
2.   Kõnealuse arvutuse tegemiseks määravad liikmesriigid esiteks esialgse aastase tasuta eraldatavate saastekvootide arvu iga käitiseosa jaoks eraldi järgmiselt:
a)
iga tootepõhise võrdlusaluse käitiseosa puhul saadakse antud aastaks eraldatav esialgne aastane tasuta saastekvootide arv I lisas osutatud tootepõhise võrdlusaluse väärtuse korrutamisel asjaomase varasema tootepõhise tootmistasemega
[…]“ [edaspidi on mõiste „saastekvoot“ asemel kasutatud täpsemat vastet „lubatud heitkoguse ühik“]
Otsuse 2011/278 I lisa punkt 2 kannab pealkirja „Tootepõhiste võrdlusaluste ja süsteemipiiride määratlus, arvestades kütuse- ja elektrienergia omavahelist asendatavust“. Vesiniku tootepõhine võrdlusalus on selles määratletud järgmiselt:
„Toote-põhine võrdlusalus
Asjaomaste toodete määratlused
Asjaomaste protsesside (süsteemi piires) ja heite määratlused
[…]
Võrdlus-aluse väärtus
(saaste-kvooti tonni kohta)
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Vesinik
Puhas vesinik ning vesiniku ja vingugaasi segu vesiniku sisaldusega ≥ 60% […]
Kõik protsessid, mis on otseselt või kaudselt seotud vesiniku tootmisega ning vesiniku ja vingugaasi eraldamisega. […]
[…]
8,85
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]“
Otsuse I lisa punktis 3 on soojus- ja kütusepõhised võrdlusalused määratletud nii:
„Võrdlusalus
Võrdlusaluse väärtus (saastekvoot/TJ)
Soojus
62,3
Kütus
56,1“
Otsus 2013/448
Otsuse 2013/448 põhjenduses 13 on märgitud:
Komisjon märgib, et otsuses [2011/278] on toote määratluse ja tootmisprotsessi keerukuse põhjal sätestatud [lubatud heitkoguse ühikute] eraldamiseks tootepõhised võrdlusalused, mis võimaldab kontrollida tootmisandmeid ning kohaldada tootepõhiseid võrdlusaluseid ühtlaselt kogu liidus. Tootepõhiste võrdlusaluste kohaldamiseks on käitised jagatud osadeks ning määratluse kohaselt on tootepõhise võrdlusaluse käitiseosa sellise toote tootmise sisend, väljund ja vastav heide, millele otsuse [2011/278] I lisas on kehtestatud võrdlusalus. Seega on võrdlusalused kehtestatud toodetele, mitte protsessidele. […]“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Evonik Degussal on käitis vesiniku (H
) tootmiseks Marl’i tööstuspargis (Saksamaa), kus asuvad keemiatööstuse ettevõtjad ja nende käitised. Puhta vesiniku tootmisel kasutab Evonik Degussa erinevaid tööstuslikke protsesse. Üks neist protsessidest toitub vesinikurikkast gaasivoost, mis koosneb tööstuspargi erinevate käitiste heitgaasidest. Vesinikurikas gaas sisaldab umbes 85–95% vesinikku, aga ka süsinikmonooksiidi, süsinikdioksiidi ja gaasilisi süsivesinikke.
Evonik Degussa hüdrogeenib vesinikurikast gaasi ja seejärel töötleb seda rõhu muutmisega adsorptsiooniprotsessis. Selle käigus eraldab ta vesiniku muudest vesinikurikkas gaasis sisalduvatest ainetest, et saada vähemalt 99,95 mahuprotsendilise vesinikusisaldusega gaas.
Saksa ametivõimud tegid 17. veebruaril 2014 otsuse eraldada Evonik Degussale aastateks 2013–2020 heitkoguse ühikuid. Otsuses täpsustati, et vesinikurikkast gaasist vesiniku ekstraheerimist ei võetud heitkoguse ühikute eraldamisel arvesse.
Saksa ametivõimud jätsid 25. augusti 2015. aasta otsusega esialgse otsuse muutmata eelkõige põhjusel, et vesinik sisaldub juba vesinikurikkas gaasivoos ja see ei ole Evonik Degussa tootmise tulemus. Otsuse 2011/278 I lisa punktis 2 sisalduvas, vesiniku tootepõhises võrdlussüsteemis, mis võimaldab määrata kindlaks eraldatavad heitkoguse ühikud, on silmas peetud üksnes protsesse, kus vesinik toodetakse reformingu, osalise oksüdeerimise, vesi-gaas nihkereaktsiooni teel või vesiniku muutmisega samalaadsetel meetoditel.
Kaebuses, mille Evonik Degussa esitas ametivõimude otsuse peale eelotsusetaotluse esitanud kohtule Verwaltungsgericht Berlinile (Berliini halduskohus, Saksamaa), märkis ta sisuliselt, et vesiniku tootmist vesinikurikka gaasi puhastamise teel oleks pidanud heitkoguse ühikute eraldamisel arvesse võtma. Sellega seoses tugineb ta eelkõige vesiniku tootepõhise võrdlusaluse sõnastusele ja selle toote määratlusele, mis sisalduvad otsuse 2011/278 I lisa punktis 2. Tema sõnul ei nähtu antud määratlusest, et võrdlusaluse tähenduses „vesinikuna“ arvesse võtmiseks ei tohi asjaomane gaas olla saadud adsorbeerimis- või puhastamisprotsessi teel, vaid peab olema vahetu keemilise reaktsiooni tulemus.
Seda kinnitavad otsuse 2013/448 põhjendus 13 ja otsuse 2011/278 põhjendus 5, millest nähtub, et tootepõhised võrdlusalused kehtestatakse kindla toote suhtes ja mitte selle saamiseks kasutatavast protsessist lähtudes. Samuti on märgitud ühes komisjoni talituste dokumendis, et gaasi adsorbeerimis- ja puhastamisprotsessid jäävad vesiniku tootepõhise võrdlusaluse süsteemipiiridesse, mis sisaldub otsuse 2011/278 I lisa punktis 2. Seega tuleks Evonik Degussa hinnangul kvalifitseerida rõhu muutmisega adsorptsiooni meetod, mida ta kasutab vesinikurikkas gaasisegus sisalduva vesiniku ekstraheerimises, protsessiks, mis on samaväärne vesiniku keemilise sünteesimisega.
Lisaks on vesinik kõigis vesiniku tootmise protsessides juba lähteaines olemas. See ei välista siiski heitkoguse ühikute eraldamist vesiniku tootmiseks, sest tootepõhise võrdlusaluse kohaldamisel oleks määrava tähtsusega üksnes puhas toode, nii et sisendtoote, st vesinikurikka gaasi eest ja väljundtoote, st vesiniku eest heitkoguse ühikute kahekordne eraldamine ei ole võimalik.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et Evonik Degussa esitatud kaebuses tõstatatakse sisuliselt küsimus, kas direktiivi 2003/87 I lisas nimetatud „vesiniku tootmine“ tegevusena hõlmab vesiniku osakaalu suurendamist gaasisegus selleks, et saada turustatav toode. Kui vastata sellele jaatavalt, tuleb Evonik Degussa kaebus rahuldada ja eraldada kõnealusele ettevõtjale täiendavad heitkoguse ühikud.
Täiendavad ühikud tuleks eraldada ka siis, kui täidetud on kaks ülejäänud tingimust: esiteks kui otsuse 2011/278 I lisa tähenduses „vesiniku ja vingugaasi eraldamise“ protsessi kasutamine iseenesest kuulub vesiniku tootepõhise võrdlusaluse puhul nimetatud protsesside määratluse alla, ja teiseks, kui see protsess hõlmab vesinikurikka gaasi puhastamist rõhu muutmisega adsorptsiooni meetodil.
Kui vesiniku tootepõhine võrdlusalus kuulub kohaldamisele vesiniku tootmise suhtes vesinikurikka gaasi puhastamise teel, tuleb kindlaks määrata Evonik Degussale eraldatavate täiendavate heitkoguse ühikute arv. Sellega seoses tõusetuvad küsimused direktiivi 2003/87 artikli 10a lõikes 5 ette nähtud sektoriülese paranduskoefitsiendi (edaspidi „paranduskoefitsient“) rakendamisega.
Nendel asjaoludel otsustas Verwaltungsgericht Berlin (Berliini halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas „vesiniku tootmisega“ otsuse [2011/278] I lisa punkti 2 tähenduses on tegemist ainult siis, kui kahest vesinikuaatomist H toodetakse keemilise sünteesi teel vesinikumolekul […], või hõlmab tootmise mõiste ka seda, et vesinikku sisaldava gaaside segu puhul suurendatakse vesiniku […] suhtelist osakaalu segus ilma sünteesita nii, et muud gaasilised komponendid eemaldatakse füüsikalisel või keemilisel teel selleks, et saada otsuse [2011/278] I lisa punkti 2 sõnastuse kohaselt „toode, mis on väljendatud netomüügiühikutes ja koosneb 100% vaadeldavast ainest“?
2.
Kui esimesele küsimusele tuleb vastata nii, et tootmine ei hõlma vesiniku […] suhtelise osakaalu suurendamist gaaside segus, siis tuleb täiendavalt küsida,
kas sõnastust „protsessid, mis on otseselt või kaudselt seotud vesiniku tootmisega ning vesiniku ja vingugaasi eraldamisega“ tuleb tõlgendada nii, et […] otsuse [2011/278] I lisa punktis 2 määratletud vesiniku tootepõhise võrdlusaluse süsteemipiirid hõlmavad ainult mõlemaid elemente koos („ning“) või saab protsess „vesiniku ja vingugaasi eraldamine“ olla ka isoleeritult ainsa protsessina neis süsteemipiirides?
3.
Kui teisele küsimusele tuleb vastata nii, et protsess „vesiniku ja vingugaasi eraldamine“ saab neis süsteemipiirides olla ka isoleeritult ainsa protsessina, siis tuleb täiendavalt küsida,
kas protsessiga „vesiniku ja vingugaasi eraldamine“ on tegemist üksnes juhul, kui vesinik […] eraldatakse ainult süsinikmonooksiidist […] (vingugaas), või on protsessiga „vesiniku ja vingugaasi eraldamine“ tegemist ka sellisel juhul, kui vesinikku ei eraldata mitte ainult süsinikmonooksiidist, vaid lisaks ka muudest ainetest – nagu süsinikdioksiid […]?
4.
Kui [Evonik Degussal] on kohtuotsuse alusel õigus täiendavate lubatud heitkoguse ühikute tasuta eraldamisele, siis tekib küsimus, kas Euroopa Kohtu 28. aprilli 2016. aasta otsuse Borealis Polyolefine jt (liidetud kohtuasjad
C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 ja C‑391/14–C‑393/14
,
EU:C:2016:311
) resolutsiooni punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et
a)
liikmesriigi pädeva asutuse poolt enne 1. märtsi 2017 aastateks 2013–2020 eraldatavate lubatud heitkoguse ühikute kindlaksmääramiseks kohaldatakse otsuse [2013/448] esialgse redaktsiooni artikli 4 ja II lisa […] paranduskoefitsienti ja
b)
kohtu poolt pärast 1. märtsi 2017 aastateks 2013–2017 määratud täiendavalt eraldatavate lubatud heitkoguse ühikute kindlaksmääramiseks kohaldatakse otsuse [2013/448] esialgse redaktsiooni artikli 4 ja II lisa […] paranduskoefitsienti ja
c)
kohtu poolt pärast 1. märtsi 2017 aastateks 2018–2020 määratud täiendavalt eraldatavate lubatud heitkoguse ühikute kindlaksmääramiseks kohaldatakse otsuse [2013/448/] alates 1. märtsist 2017 […] kehtiva artikli 4 ja II lisa […] paranduskoefitsienti?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene ja teine küsimus
Oma esimese ja teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas otsuse 2011/278 I lisa punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et protsess, mis ei võimalda toota vesinikku keemilise sünteesi teel, vaid üksnes eraldab gaasisegust selles juba leiduva aine, kuulub vesiniku tootepõhise võrdlusaluse süsteemipiiridesse.
Tuleb märkida, otsuse 2011/278 võttis vastu komisjon; samuti nähtub eelkõige selle otsuse artiklist 1, et selle eesmärk on kehtestada kogu Euroopa Liitu hõlmavad üleminekueeskirjad direktiivi 2003/87 artikli 10a lõike 1 kohaste tasuta heitkoguse ühikute ühtlustatud eraldamiseks. Kui nii vastu võetud meetmete eesmärk on – nagu on sedastatud viimati nimetatud sättes – muuta direktiivi 2003/87 vähemolulisi sätted neid täiendades, peab komisjon sel puhul järgima direktiiviga kehtestatud õiguslikku raamistikku (vt selle kohta 26. juuli 2017. aasta kohtuotsus Tšehhi Vabariik vs. komisjon,
C‑696/15 P
,
EU:C:2017:595
, punkt
), eelkõige selle kohaldamisala. Muu hulgas tuleneb sellest, et otsuse 2011/278 sätteid peab tõlgendama direktiivist 2003/87 tulenevaid nõudeid silmas pidades.
Direktiivi artikli 10a lõikes 1 on sätestatud, et iga sektori ja allsektori puhul arvutatakse võrdlusalus põhimõtteliselt pigem toote kui sisestatud energia alusel, et maksimeerida kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamist ja energiasäästu asjaomase sektori või allsektori igas tootmisprotsessis.
Nagu nähtub otsuse 2011/278 põhjendusest 4 on komisjon seega võimaluste piires töötanud välja võrdlusalused toodetele. Nagu on täpsustatud samas põhjenduses, on nende võrdlusaluste puhul silmas peetud tooted „toodetud direktiivi 2003/87 I lisa tegevusaladel“.
Niisugune lähenemine on kooskõlas direktiivi 2003/87 nõuetega. Vastavalt direktiivi artikli 2 lõikele 1 kohaldatakse seda I lisas loetletud tegevusaladest tuleneva heitkoguse suhtes. Samuti nähtub artikli 3 punktidest b ja e, et direktiivi kohaldamisalasse kuulub ka heitkogus, mis tuleneb tegevustest, mis on otseselt ja tehniliselt seotud I lisas nimetatud tegevusega.
Vesiniku tootmist on direktiivi 2003/87 I lisas määratletud kui „vesiniku (H
) […] tootmist reformingu või osalise oksüdeerimise teel“. Järelikult kuuluvad selle kohaldamisalasse üksnes vesiniku tootmine niisuguste protsesside teel, aga direktiivi artikli 3 punktide b ja e kohaselt samuti tegevusalad, mis on otseselt seotud vesiniku tootmise sel viisil tingimusel, et need on tootmisega tehniliselt seotud.
Nagu nähtub eelkõige käesoleva kohtuotsuse punktist 29, ei hõlma vesiniku tootepõhine võrdlusalus – sellisena nagu see on määratletud otsuse 2011/278 I lisa punktis 2 – muid protsesse kui need, mis kuuluvad direktiivi 2003/87 kohaldamisalasse.
Siinkohal tuleb meenutada, et võrdlusaluse puhul on nimetatud „protsessid, mis on otseselt või kaudselt seotud vesiniku tootmisega ning vesiniku ja süsinikmonooksiidi (vingugaasi) eraldamisega“.
Mõistet „vesiniku tootmine“ tuleb esiteks tõlgendada direktiivi 2003/87 I lisa sõnastust silmas pidades nii, et see sisaldab vesiniku tootmist reformingu või osalise oksüdeerimise teel.
Teiseks tuleb vesiniku ja süsinikmonooksiidi (vingugaasi) eraldamise kohta märkida, et see protsess ei seisne vesiniku tootmises keemilise sünteesi teel, vaid üksnes gaasisegust juba sisalduva vesiniku ekstraheerimises.
Seega ei ole kõnealune protsess iseenesest hõlmatud vesiniku tootepõhise võrdlusalusega, nii nagu see on määratletud otsuse 2011/278 I lisa punktis 2. Siiski on see protsess hõlmatud vesiniku tootepõhise võrdlusalusega tingimusel, et see toimub „vesiniku tootmise“ käigus direktiivi 2003/87 I lisa ja otsuse 2011/278 I lisa punkti 2 tähenduses ja on tootmisega tehniliselt seotud.
Eelkõige tuleneb sellest, et niisugust tegevust nagu põhikohtuasja hageja tegevus, mis seisneb üksnes vesinikurikkast gaasisegust vesiniku eraldamises – mis sisaldab umbes 85–95% vesinikku – ei saa kvalifitseerida „vesiniku tootmiseks“ direktiivi 2003/87 I lisa ja otsuse 2011/278 I lisa punkti 2 tähenduses.
Niisugune tegevus, mille raames puhastatakse vesinikurikka gaasisegu (mida ei ole saadud „vesiniku tootmise“ käigus nende sätete tähenduses) selleks, et ekstraheerida vesinikku, ei ole pealegi seotud „vesiniku tootmisega“, vaid kujutab endast eraldiseisvat tegevust ja seega ei kuulu see otsuse 2011/278 I lisa punktis 2 sisalduva vesiniku tootepõhise võrdlusaluse alla.
Kõnealust otsuse 2011/278 I lisa punkti 2 tõlgendust kinnitab lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise süsteemi eesmärk, milleks on direktiivi 2003/87 artikli 1 kohaselt vähendada tulemuslikult ja majanduslikult tõhusalt kasvuhoonegaaside heitkoguseid.
Nagu ilmneb direktiivi 2003/87 põhjendusest 8, direktiivi 2009/29 põhjendusest 8 ja otsuse 2011/278 põhjendusest 8, sõltub selle eesmärgi saavutamine eeldusest, et süsteemi on kaasatud tegevusalad, millel on teatud potentsiaal vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid. Kõigis Euroopa Kohtule esitatud seisukohtades on samuti kinnitatud, et „vesiniku tootmisel“ direktiivi 2003/87 I lisa tähenduses on niisugune potentsiaal olemas seetõttu, et selle tegevusega tekitatakse kasvuhoonegaaside heitkoguseid väga intensiivselt. Sellise vesinikurikkas gaasisegus sisalduva vesiniku eraldamise protsessi puhul nagu põhikohtuasjas kõnealune protsess see aga nii ei ole, sest selle eesmärk on jõuda gaasisegus leiduva vesiniku suurema sisalduseni.
Pealegi tooks see, kui kohaldada vesiniku tootepõhist võrdlusalust niisuguse, juba vesinikku sisaldavast vesinikurikkast gaasivoost vesiniku eraldamise protsessi suhtes, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kaasa heitkoguse ühikute ülemäärase eraldamise. Nagu nähtub ka käesoleva kohtuotsuse punktidest 31–34, määrati võrdlusalus kindlaks lähtuvalt heitkogusest, mis on seotud vesiniku tootmisega reformingu või osalise oksüdeerimise teel. Kui komisjon oleks tahtnud pidada niisugust eraldamisprotsessi iseenesest kõnealuse süsteemi piiridesse kuuluvaks vesiniku tootmise protsessiks, oleks ta pidanud määrama tootepõhise võrdlusaluse väärtuse tunduvalt madalamale tasemele – nii väidab ka Saksamaa Liitvabariik oma kirjalikes seisukohtades.
Lisaks, kuivõrd Evonik Degussa väidab oma kirjalikes seisukohtades, et ta peab saama heitkoguse ühikuid tulenevalt oma tegevusest (st põhikohtuasjas käsitletav vesiniku eraldamise protsess) seetõttu, et vesinikurikkas gaasis sisalduvast vesinikust eraldatavad ained põletatakse ahjus, tuleb märkida, et nii tekkivad heitkogused võivad juba kuuluda võrdlusaluse alla. Nii oleks see eelkõige juhul, kui ahjust tuleks „vesiniku tootmiseks“ vajalik soojus või kui kohaldamisele kuulub soojuspõhine võrdlusalus otsuse 2011/278 artikli 3 punkti c ja I lisa punkti 3 tähenduses. Niisugusel juhul tooks heitkoguse ühikute eraldamine vesiniku eraldamise protsessi eest kaasa kahekordse heitkoguse ühikute eraldamise.
Euroopa Kohus on aga juba otsustanud, et tuleb vältida käitise heitkoguste topeltarvestamist heitkoguse ühikute eraldamisel, sest direktiiviga 2003/87 ja otsusega 2011/278 on vastuolus nii heitkoguste topeltarvestamine kui ka heitkoguse ühikute kahekordne eraldamine (vt selle kohta 8. septembri 2016. aasta kohtuotsus Borealis jt,
C‑180/15
,
EU:C:2016:647
, punktid
‑
).
Igal juhul oleks niisugusele käitisele nagu põhikohtuasjas kõnesolev lubatud heitkoguse ühikute eraldamine vastupidine liidu seadusandja tahtele võtta tootepõhiste võrdlusaluste määratluses arvesse üksnes teatavad heitgaaside energia taaskasutamise viisid.
Kõigist eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb otsuse 2011/278 I lisa punkti 2 tõlgendada nii, et niisugune protsess nagu põhikohtuasjas käsitletav, mis ei võimalda toota vesinikku keemilise sünteesi teel, vaid üksnes eraldab gaasisegust selles juba leiduva aine, ei kuulu vesiniku tootepõhise võrdlusaluse süsteemipiiridesse. See oleks teisiti juhul, kui kõnealune protsess toimuks esiteks „vesiniku tootmise“ käigus direktiivi 2003/87 I lisa tähenduses ja oleks teiseks tootmisega tehniliselt seotud.
Kolmas küsimus
Võttes arvesse esimesele ja teisele küsimusele antud vastust, ei ole kolmandale küsimusele vaja vastata.
Neljas küsimus
Neljandas küsimuses palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada 28. aprilli 2016. aasta kohtuotsust Borealis Polyolefine jt (
C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 ja C‑391/14–C‑393/14
,
EU:C:2016:311
) juhuks, kui ta peab tunnustama põhikohtuasja kaebaja õigust saada täiendavaid lubatud heitkoguse ühikuid.
Siinkohal nähtub eelotsusetaotlusest, et täiendavaid lubatud heitkoguse ühikuid peab Evonik Degussale eraldama üksnes juhul, kui selline protsess, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis seisneb ainult vesinikurikkas gaasisegus sisalduva vesiniku eraldamises, kuulub vesiniku tootepõhise võrdlusaluse süsteemipiiridesse.
Arvestades eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele ja teisele küsimusele antud vastust, ei ole neljandale küsimusele eraldi vaja vastata.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) otsustab:

Komisjoni 27. aprilli 2011. aasta otsuse 2011/278/EL, millega määratakse kindlaks kogu liitu hõlmavad üleminekueeskirjad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a kohaste tasuta saastekvootide ühtlustatud eraldamiseks, I lisa punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et niisugune protsess nagu põhikohtuasjas käsitletav, mis ei võimalda toota vesinikku keemilise sünteesi teel, vaid üksnes eraldab gaasisegust selles juba leiduva aine, ei kuulu vesiniku tootepõhise võrdlusaluse süsteemipiiridesse. See oleks teisiti juhul, kui kõnealune protsess toimuks esiteks „vesiniku tootmise“ käigus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ, ning mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/29/EÜ, I lisa tähenduses ja oleks teiseks tootmisega tehniliselt seotud.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.