CELEX: 62015TJ0101
Марка на Европейския съюз
Производство за обявяване на недействителност
Марка на Европейския съюз, представляваща съчетание от син и сребрист цвят
Абсолютно основание за отказ
Достатъчно ясно и точно графично изображение
Необходимост от систематично подреждане, свързващо цветовете по предварително определен и еднообразен начин
Оправдани правни очаквания
Член 4 и член 7, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 207/2009 (впоследствие член 4 и член 7, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) 2017/1001)

Обстоятелствата по спора
По дело T‑101/15
На 15 януари 2002 г. жалбоподателят, Red Bull GmbH, подава заявка за регистрация на марка на Европейския съюз в Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) въз основа на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (
ОВ L 11, 1994 г., стр. 1
), изменен (заменен с Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (
ОВ L 78, 2009 г., стр. 1
), изменен, който пък е заменен с Регламент (EC) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (
ОВ L 154, 2017 г., стр. 1
).
Марката, чиято регистрация се иска (наричана по-нататък „първата оспорвана марка“), представлява съчетание от два цвята като такива, възпроизведено така:
С кореспонденция от 30 юни 2003 г. жалбоподателят представя допълнителни документи, за да докаже отличителния характер, придобит чрез използване, на първата оспорвана марка. На 11 октомври 2004 г. жалбоподателят представя описание на първата оспорвана марка, което гласи: „Исканата защита обхваща синия цвят (RAL 5002) и сребристия цвят (RAL 9006). Съотношението между цветовете е приблизително 50 % на 50 %“.
Стоките, за които се иска регистрацията, спадат към клас 32 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г. и отговарят на следното описание: „Енергийни напитки“.
Заявката за регистрация на марка на Европейския съюз е публикувана в Бюлетин на марките на Общността № 10/2005 на 7 март 2005 г. Първата оспорвана марка е регистрирана на 25 юли 2005 г. под номер 002534774 с отбелязване, че отличителният ѝ характер е придобит чрез използване, и с описанието, посочено в точка 3 по-горе.
На 20 септември 2013 г. встъпилата страна, Optimum Mark sp. z o.o., подава искане за обявяване на недействителност на първата оспорвана марка на основание член 52, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009 (впоследствие член 59, параграф 1, буква а) от Регламент 2017/1001) във връзка с член 7, параграф 1, букви а), б) и г) от посочения регламент (впоследствие член 7, параграф 1, букви а), б) и г) от Регламент 2017/1001) и на основание член 52, параграф 1, буква б) от същия регламент (впоследствие член 59, параграф 1, буква б) от Регламент 2017/1001) за всички стоки, посочени в точка 4 по-горе.
В подкрепа на искането за обявяване на недействителност са изтъкнати следните доводи:
–
първата оспорвана марка не отговаряла на изискванията по член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009, тъй като графичното ѝ изображение не отговаряло на установените в съдебната практика условия, а именно че графичното изображение трябва да бъде ясно, точно, само по себе си пълно, лесно достъпно, разбираемо, трайно и обективно и трябва да съдържа систематично подреждане, свързващо цветовете по предварително определен и еднообразен начин;
–
формулировката на описанието, придружаващо заявката за регистрация на първата оспорвана марка, позволявала множество различни съчетания на съотношенията „приблизително“ 50 % на 50 % между двата цвята и съответно множество начини на подреждане, поради което потребителите нямало да могат да приложат отново със сигурност опита от вече извършени покупки.
По дело T‑102/15
На 1 октомври 2010 г. жалбоподателят подава втора заявка за регистрация на марка на Европейския съюз в EUIPO въз основа на Регламент № 207/2009. Марката, чиято регистрацията се иска (наричана по-нататък „втората оспорвана марка“), представлява съчетание от два цвята като такива, възпроизведено така:
Стоките, за които се иска регистрацията, спадат към клас 32 по смисъла на Ницската спогодба и отговарят на следното описание: „Енергийни напитки“.
Заявката за регистрация на марка на Европейския съюз е публикувана в Бюлетин на марките на Общността № 48/2011 от 29 ноември 2010 г.
На 22 декември 2010 г. на основание правило 9, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията от 13 декември 1995 година за прилагане на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета относно марката на Общността (
ОВ L 303, 1995 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 189) проверителят издава уведомление за неспазване на формалните изисквания, като посочва, че в полето, предназначено за описанието на марката, не са посочени съотношенията, в които всеки цвят ще се нанася върху стоките, и не е уточнено как ще изглеждат тези цветове. Проверителят иска от жалбоподателя да уточни „съотношенията, в които двата цвята ще бъдат нанасяни (например в равни съотношения) и как ще изглеждат“.
На 10 февруари 2011 г. жалбоподателят съобщава на проверителя, че „[в] съответствие с уведомлението [му] от 22 декември 2010 г. информира EUIPO […], че двата цвята ще бъдат нанасяни в равни съотношения и поставени един до друг“.
На 8 март 2011 г. втората оспорвана марка е регистрирана въз основа на придобит чрез използване отличителен характер, като са посочени цветовете „син (Pantone 2747 C), сребрист (Pantone 877 C)“ и е дадено следното описание: „Двата цвята ще бъдат нанасяни в равни съотношения и поставени един до друг“.
На 27 септември 2011 г. встъпилата страна подава искане за обявяване на недействителност на втората оспорвана марка на основание член 52, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009 във връзка с член 7, параграф 1, букви а), б) и г) от посочения регламент и на основание член 52, параграф 1, буква б) от същия регламент за всички стоки, за които се иска регистрацията на марката.
Искането за обявяване на недействителност е обосновано със следните доводи:
–
втората оспорвана марка не отговаряла на изискванията по член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009, тъй като графичното ѝ изображение не отговаряло на установените в съдебната практика условия, а именно, че графичното изображение трябва да бъде ясно, точно, само по себе си пълно, лесно достъпно, разбираемо, трайно и обективно и трябва да съдържа систематично подреждане, свързващо цветовете по предварително определен и еднообразен начин;
–
тъй като терминът „поставени един до друг“ можел да се разбира в смисъл „имащи общ ръб“ или „разположени успоредно“, или пък „използвани заедно за постигане на контрастен ефект“, в описанието на втората оспорвана марка не се посочвал начинът на подреждане, по който двата цвята ще бъдат нанасяни върху стоките, поради което описанието не било само по себе си пълно, ясно и точно.
По дела T‑101/15 и T‑102/15
С две решения от 9 октомври 2013 г. отделът по отмяна обявява за недействителни първата оспорвана марка и втората оспорвана марка (наричана по-нататък заедно „оспорваните марки“), приемайки, че графичното им изображение представлява „най-обикновено поставяне един до друг на два или повече цвята, представени абстрактно и без контур“ по смисъла на решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, т.
), без да притежава изискваните в член 4 от Регламент № 207/2009 (впоследствие член 4 от Регламент 2017/1001) точност и еднообразие, тъй като допускало множество различни съчетания, които не биха позволили на потребителя да възприеме и запамети конкретно съчетание, което би могъл да използва, за да приложи отново със сигурност опита от вече извършени покупки. Освен това графичното изображение не позволявало на компетентните органи и икономическите оператори да разберат какъв е обхватът на защитените права на притежателя на оспорваните марки. Графичното изображение на оспорваните марки, придружено с описанието (в двете му разновидности, посочени в точки 3 и 13 по-горе), не позволявало да се определи специфичното подреждане на цветовете, което може да обособи конкретно съчетание от представените в равни съотношения цветове, а съответно и предметът на предоставената защита от оспорваните марки, и поради това не съответствало на член 4 от Регламент № 207/2009. Всъщност, макар в такова описание да не трябвало да се описва начинът, по който съответната марка ще се използва или нанася върху различните стоки, с него трябвало да се определи точният предмет на защитата, предоставена на регистрацията на марка по смисъла на тази разпоредба. Освен това отделът по отмяна прави уточнението, че макар в правило 3, параграф 3 от Регламент № 2868/95 действително да не се изисква представяне на описание на графично изображение, то все пак не изключва възможността регистрацията марка да бъде отказана или марката да бъде обявена за недействителна, ако представянето на описание е необходимо, за да се осигури съответствието на регистрацията на марка с член 4 от Регламент № 207/2009. Накрая, отделът по отмяна припомня, че EUIPO не е обвързана с предходните си решения, а единствено с принципа на законосъобразност, и в заключение отбелязва, че няма да разглежда другите основания за недействителност, изтъкнати от встъпилата страна, тъй като искането за обявяване на недействителност е уважено изцяло на основание член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009.
На 17 октомври 2013 г. жалбоподателят подава две жалби срещу двете решения на отдела по отмяна, а на 10 февруари 2014 г. представя писмени изложения на основанията за обжалването.
С две решения от 2 декември 2014 г. (наричани по-нататък „обжалваните решения“) първи апелативен състав на EUIPO отхвърля двете жалби като неоснователни, тъй като оспорваните марки били регистрирани в нарушение на член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009 във връзка с член 4 от същия регламент. В основата на мотивите на апелативния състав в тези две решения стои идентичен анализ.
От една страна, според апелативния състав жалбоподателят няма основание да се позовава на принципа на защита на оправданите правни очаквания — който според жалбоподателя бил нарушен от отдела по отмяна — тъй като обстоятелството, че проверителят е поискал включването на описание на въпросната марка и го е приел, а даже е предложил и формулировката му, не е равносилно на конкретни, безусловни и непротиворечиви сведения, на които би могъл да основе оправданите си правни очаквания. Освен това към момента на регистрацията на оспорваните марки в EUIPO нямало установена практика относно регистрацията на марки на Европейския съюз, представляващи цвят като такъв, а при всички положения евентуалната практика, колкото и честа да е тя, не била равносилна на конкретни, безусловни и непротиворечиви сведения и не била релевантна, за да се прецени дали графичното изображение на дадена марка отговаря на изискването по член 4 от Регламент № 207/2009.
От друга страна, според апелативния състав отделът по отмяна правилно приема, че оспорваните марки са били регистрирани в нарушение на член 4 във връзка с член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009.
Първо, апелативният състав припомня, че притежаването от знак на отличителен характер, придобит чрез използване, не води до отпадане на изискванията по член 4 от Регламент № 207/2009. Според него целта на тази разпоредба е да се определи точният предмет на защитата, предоставена от марка на Европейския съюз на нейния притежател, за да не се допусне заобикаляне на правото относно марките на Европейския съюз с цел да се получи необосновано конкурентно предимство и за да могат компетентните органи ясно и точно да узнаят естеството на регистрираните знаци, а икономическите оператори да получат точни сведения за правата на третите лица, като направят справка в публичния регистър, поддържан тази органи.
Второ, апелативният състав признава възможността за регистриране на марки, представляващи цвят като такъв, и припомня съдебната практика, съгласно която описание може да бъде необходимо, за да се изпълнят изискванията по член 4 от Регламент № 207/2009. Ако такова описание придружава графичното изображение, то се явява негова съставна частна.
Трето, що се отнася до съчетанията от два или повече цвята като такива, в точка 45 от обжалваните решения апелативният състав приема, че с решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), е въведен общ принцип за тълкуването на член 4 от Регламент № 207/2009, съгласно който принцип, за да се изпълнят установените в съдебната практика изисквания за точност и трайност, в съчетанията от цветове трябва да има систематично подреждане, свързващо съответните цветове по предварително определен и еднообразен начин. С този общ принцип се целяло избягване на възможността графично изображение, допускащо множество различни съчетания, да не позволи на средния потребител да приложи отново със сигурност опита от вече извършени покупки. Поради това в точка 48 от обжалваните решения апелативният състав приема, че тъй като графичното изображение на оспорваните марки, от една страна, и придружаващото ги описание (в двете му разновидности, посочени в точки 3 и 13 по-горе), от друга страна, които трябва да се преценят заедно, съдържат най-обикновено поставяне един до друг на два цвята, идентифицирани с кодове, и съотношенията, в които цветовете са представени, те допускат възможност за подреждане на тези два цвята в множество различни съчетания, пораждащи много различно цялостно впечатление. Ето защо оспорваните марки не били достатъчно точни и еднообразни.
Четвърто, в обжалваното решение по дело T‑101/15 апелативният състав приема, че не е необходимо да се произнася по въпроса дали приблизителното посочване на съотношенията между цветовете чрез термина „приблизително“ е достатъчно съгласно член 4 от Регламент № 207/2009, тъй като и без този термин описанието било неточно.
Пето, доколкото жалбоподателят твърдял, че графичното изображение на заявената марка е достатъчно точно — тъй като синият цвят е показан вляво, а сребърният вдясно, и тъй като цветовете са поставени един до друг, като по-специално са разделени с вертикална централна линия в равни съотношения — в точка 50 от обжалваното решение по дело T‑101/15 и в точка 49 от обжалваното решение по дело T‑102/15 апелативният състав приема, че изрично описание в този смисъл е трябвало да придружава посоченото изображение. При липса на такова изрично описание графичното изображение на оспорваните марки допускало възможност за различни начини на подреждане.
Шесто, апелативният състав отхвърля твърдението на жалбоподателя, че EUIPO трябвало да му позволи да нанесе изменения в заявките за регистрация на разглежданата марка с цел да се поправят установените нередности, поради невъзможността правило 9 от Регламент № 2868/95 да се използва като правна основа за това.
Искания на страните
Жалбоподателят, подкрепян от сдружението Marques (наричано по-нататък „встъпилото сдружение“), иска от Общия съд:
–
да отмени обжалваните решения,
–
да върне преписките на EUIPO за ново разглеждане с оглед на член 7, параграф 3 от Регламент № 207/2009 (впоследствие член 7, параграф 3 от Регламент 2017/1001), и
–
да осъди EUIPO и встъпилата страна да заплатят съдебните разноски.
EUIPO иска от Общия съд:
–
да отхвърли жалбите, и
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
Встъпилата страна иска от Общия съд:
–
да отхвърли жалбите, и
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски, включително направените от нея.
От правна страна
В подкрепа на жалбите си жалбоподателят изтъква две основания, изведени съответно, първото, от нарушение на член 4 и член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009, както и на принципите на пропорционалност и на равно третиране, а второто, от нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания.
По първото основание, изведено от нарушение на член 4 и член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009, както и на принципите на пропорционалност и на равно третиране
На първо място, жалбоподателят, подкрепян от встъпилото сдружение, счита, че оспорваните марки отговарят на предвидените в член 4 от Регламент № 207/2009 изисквания и че апелативният състав е тълкувал твърде тясно решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), и така се е стигнало до непропорционално и дискриминационно третиране на самите марки, представляващи цвят като такъв, спрямо другите видове марки. Според жалбоподателя това съдебно решение не се прилага за регистрацията на марки като оспорваните. Първо, то се прилагало само за заявките за регистрация на съчетания от цветове като такива, съдържащи описание с изрично искане на защита „под всякакви възможни форми“, противно на описанието на оспорваните марки. Второ, в текста на езика на производството, а именно в текста на немски език, на точка 34 от това съдебно решение, където се използвал терминът „Zusammenstellung“, не се допускало само „произволно съчетание“ от два или повече цвята, а не „juxtaposition“ [поставяне един до друг] — използвания термин в текста на френски език, който, напротив, се отнасял за „точно съчетание“. Графичното изображение на оспорваните марки се отнасяло за такова точно съчетание, а не за произволно съчетание.
На второ място, апелативният състав изискал подробно описание на начина, по който цветовете ще бъдат използвани върху стоките, и съответно на предвидения от жалбоподателя начин на използване на оспорваните марки, който въпрос бил релевантен за целите на член 7, параграф 3 от Регламент № 207/2009 или на член 15 от този регламент (впоследствие член 18 от Регламент 2017/1001), докато въпросът за съответствието с член 4 от същия регламент на регистрацията на знак като марка на Европейския съюз предполагал проверка in abstracto на точността на дадено графично изображение. Освен това представянето на такова описание, първо, не било правно изискване и второ, придавало на съответния знак качеството на фигуративна марка.
На трето място, що се отнася до посоченото описание, признаването на необходимостта от „изрично“ описание на действителното използване на марка, представляваща цвят като такъв, означавало да се въведе допълнително условие за регистрацията на този вид марки, което не било правно изискване за регистрацията на марка на Европейския съюз предвид приложимите правна уредба или съдебна практика, което освен това не се изисквало за други видове „нетрадиционни марки“, като триизмерните или звуковите марки, или за традиционните фигуративни или словни марки, и никога не било изисквано в предходните решения на EUIPO или в съдебната практика. Апелативният състав съответно нарушил и принципите на пропорционалност и на равно третиране на различните видове марки.
Всъщност за целите на регистрацията на марка на Европейския съюз, представляваща съчетание от цветове като такива, съгласно член 4 от Регламент № 207/2009 било достатъчно такава марка да се поиска като марка от този вид, да бъде изобразена графично и цветовете да бъдат идентифицирани чрез посочване на международно признатите идентификационни кодове на цветовете. Правилото „каквото виждате, това получавате“ било визуален израз на останалите параметри, които са необходими за идентифицирането на съответната марка.
EUIPO и встъпилата страна оспорват тези твърдения за нарушения.
Най-напред, трябва да се отбележи, че различните твърдения за нарушения в рамките на първото основание по същество може да се обобщят в три части от това основание, изведени съответно, първата, от нарушение на член 4 и член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009, втората, от нарушение на принципа на равно третиране, и третата, от нарушение на принципа на пропорционалност.
По първата част: нарушение на член 4 и член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009
В член 4 от Регламент № 207/2009 се посочва, че марката на Европейския съюз може да се състои от всички знаци, които могат да бъдат изобразени по графичен начин, по-специално думи, включително имена на лица, рисунки, букви, цифри, форма на стоката или нейната опаковка, при условие че такива знаци могат да отличат стоките или услугите на едно предприятие от тези на други предприятия.
Съгласно член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009 регистрацията като марки на Европейския съюз се отказва на знаците, които не отговарят на изискванията на член 4 от този регламент.
Съгласно съдебната практика, за да съставляват марка на Европейския съюз по смисъла на член 4 от Регламент № 207/2009, съответните цветове или съчетания от цветове трябва да отговарят на три условия. Първо, те трябва да съставляват знак. Второ, този знак трябва да може да бъде представен графично. Трето, този знак следва да може да отличи стоките или услугите на едно предприятие от тези на други предприятия (вж. по аналогия решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, т.
и цитираната съдебна практика).
Съдът вече е приемал, че цветовете по принцип са само едно свойство на вещите. Дори в специфичната област на търговията, цветовете и съчетанията от цветове обикновено се използват поради техните притегателни или декоративни свойства, без да придават някакво значение. Не може обаче да се изключи възможността във връзка с дадена стока или услуга цветовете или съчетанията от цветове да представляват знак (вж. решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, т.
и цитираната съдебна практика).
За целите на прилагането на член 4 от Регламент № 207/2009 е необходимо да се докаже, че в контекста, в който се използват, цветовете или съчетанията от цветове, чиято регистрацията се иска, действително представляват знак. С това изискване се цели именно да не се допусне заобикаляне на правото на марките с цел получаване на необосновано конкурентно предимство (вж. по аналогия решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, т.
).
Освен това, що се отнася до изискването знакът да може да бъде изобразен по графичен начин по смисъла на член 4 от Регламент № 207/2009, съгласно съдебната практика графичното изображение трябва да позволява визуално изобразяване на знака, по-специално чрез фигури, линии или писмени символи, така че да може той точно да бъде идентифициран (вж. по аналогия решение от 12 декември 2002 г., Sieckmann,
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
, т.
).
Освен това, за да изпълни функцията си, графичното изображение по смисъла на член 4 от Регламент № 207/2009 трябва да бъде ясно, точно, само по себе си пълно, лесно достъпно, разбираемо, трайно и обективно (вж. по аналогия решение от 12 декември 2002 г., Sieckmann,
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
, т.
—
).
Това тълкуване е необходимо за правилното функциониране на системата на регистрацията на марките на Европейския съюз. Изискването за графичното изображение служи по-специално за определяне на самата марката с цел да се уточни точният предмет на защитата, предоставена от регистрираната марка на притежателя ѝ. Всъщност с регистрацията на марка в публичен регистър се цели осигуряване на достъп до нея на компетентните органи и на заинтересованите лица, и по-специално на икономическите оператори. От една страна, компетентните органи трябва ясно и точно да знаят от какво естество са знаците, съставляващи марка, за да могат да изпълнят задълженията си, свързани с предварителното разглеждане на заявките за регистрация, както и с публикуването и поддържането на подходящ и точен регистър на марките. От друга страна, икономическите оператори трябва да могат да придобият ясна и точна представа за извършените регистрации или за направените от техните настоящи или потенциални конкуренти заявки за регистрация и по този начин да получат релевантна информация за правата на трети лица (вж. по аналогия решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, т.
—
).
При това положение, за да изпълни функцията си на регистрирана марка на Европейския съюз, съответният знак трябва да бъде възприеман по точен, еднообразен и траен начин, който да гарантира функцията на марката като означение за произход (вж. решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, т.
и
).
Що се отнася до марките, представляващи цвят като такъв, Съдът приема, че сам по себе си образец от цвят не съставлява графично изображение по смисъла на член 4 от Регламент № 207/2009. Същевременно, тъй като словното описание на цвят е образувано от думи, които от своя страна са съставени от писмени символи, то съставлява графично изображение на цвета, при условие че отговаря на условията, посочени в точки 44 и 45 по-горе (вж. по аналогия решение от 6 май 2003 г., Libertel,
C‑104/01
,
EU:C:2003:244
, т.
—
).
Що се отнася до марките, представляващи съчетание от два или повече цвята като такива, Съдът уточнява, че за да отговори на условията, посочени в точки 44 и 45 по-горе, графичното изображение на два или повече цвята, представени абстрактно и без контур, трябва да съдържа систематично подреждане, свързващо съответните цветовете по предварително определен и еднообразен начин. Най-обикновеното поставяне един до друг на два или повече цвята без форма и контур или посочването на два или повече цвята „под всякакви възможни форми“ не отговаря на изискването в член 4 от Регламент № 207/2009 за точност и еднообразие. Всъщност такива изображения допускат множество различни съчетания, които не позволяват на потребителя да възприеме и запамети конкретно съчетание, което би могъл да използва, за да приложи отново със сигурност опита от вече извършени покупки, като освен това не позволяват на компетентните органи и икономическите оператори да разберат какъв е обхватът на защитените права на притежателя на марката (вж. по аналогия решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, т.
—
).
Именно с оглед на тези съображения трябва да се провери дали в обжалваните решения са допуснати грешки в преценката.
В разглеждания случай в точка 53 от обжалваното решение по дело T‑101/15 и в точка 52 от обжалваното решение по дело T‑102/15 апелативният състав потвърждава решенията на отдела по отмяна, с които оспорваните марки се обявяват за недействителни на основание член 4 и член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009, тъй като не можело да се считат за достатъчно точни. В основата на заключението на апелативния състав стои общият анализ на графичното изображение и на описанието, придружаващи всяка от оспорваните марки. Тъй като освен двата цвята в описанието се посочва само определено съотношение между тях, апелативният състав приема, че самото посочване на това съотношение допуска възможност за подреждане на двата цвята в множество различни съчетания и съответно не свърза цветовете по предварително определен и еднообразен начин, както се изисква в член 4 от Регламент № 207/2009 съгласно тълкуването му в решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
).
На първо място, жалбоподателят, подкрепян от встъпилото сдружение, по същество твърди, че извършеното от апелативния състав тълкуване на решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), и начинът, по който той го прилага в разглеждания случай, са погрешни.
Жалбоподателят по-специално счита, че решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), е приложимо само за графично изображение, представляващо най-обикновено, произволно и неопределено „съчетание“ от цветове, и не се отнася за поставянето един до друг на цветове, което не е най-обикновено „съчетание“ по смисъла на посоченото съдебно решение. Освен това в посоченото решение се засягал главно въпросът за искането за защита на два цвята „под всякакви възможни форми“. Думата „или“, употребена в точка 34 от решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), съответно трябвало да се разглежда предвид израза „под всякакви възможни форми“. От това следвало, че успоредното поставяне един до друг на два цвята — придружено с надлежно посочване на съотношението между тях, изразено в проценти — не означавало, че графичното изображение не е точно или ясно, освен ако тези параметри не са в явно противоречие с подаденото в същото време описание. Поради това двата елемента трябвало да се преценят едновременно. Оспорваните марки не били най-обикновено съчетание от цветове и със заявката за регистрацията им не се искала защита „под всякакви възможни форми“. Ето защо посоченото съдебно решение не трябвало да се прилага в разглеждания случай.
Според встъпилото сдружение решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), се прилага за два вида графични изображения: от една страна, за знаците, представляващи най-обикновено поставяне един до друг (трябва да тълкува като „най-обикновено съчетание“) на два или повече цвята без форма и контур, и от друга страна, за знаците, състоящи се от два или повече цвята, които са определени като представени „под всякакви възможни форми“. Точка 34 от посоченото съдебно решение съответно се отнасяла за две алтернативни хипотези и оспорваните марки не попадали в никоя от тях.
Виждането, възприето от жалбоподателя и встъпилото сдружение, относно обхвата на решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), трябва да се отхвърли, тъй като в основата му стои неправилно тълкуване на посоченото съдебно решение.
Всъщност, точки 33—35 от решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), припомнени в точка 47 по-горе, трябва да се анализират заедно и предвид принципите, посочени в точки 24 и 26—30 от това решение, които бяха припомнени в точки 41 и 44 по-горе.
От този анализ следва, че за да се определи точно предметът на защитата, предоставена от марка на Европейския съюз, представляваща съчетание от цветове като такива, последните трябва да са изобразени съобразно подреждане или специфична схема, където цветовете са свързани по предварително определен и еднообразен начин, и това се налага, за да не се допуснат множество различни техни съчетания, които не биха позволили на потребителя да възприеме и запамети конкретно съчетание, както уточнява Съдът в точка 35 от решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:84
).
Това условие съответства, първо, на необходимостта марката да може да изпълни функцията си като означение за произход, като бъде видима и разпознаваема от потребителите, когато е поставена върху стоките, като се има предвид, че цветовете по принцип са само едно свойство на вещите и обикновено се използват поради техните притегателни или декоративни свойства, без да придават някакво значение, второ, на изискването за правна сигурност в смисъл, че позволява на компетентните органи и на икономическите оператори ясно и точно да разберат какво е естеството на знаците, съставляващи марка, и какви са правата на третите лица, и трето, на изискването да не се допусне неоснователно ограничаване на достъпните цветове в търговските практики, като се създадат монополи в полза само на едно предприятие.
Трябва съответно да се провери дали оспорваните марки допускат множество различни съчетания от разглежданите два цвята по смисъла на точка 35 от решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
).
Графичното изображение на оспорваните марки представлява вертикално поставени един до друг син и сребрист цвят в съотношение 50 % на 50 %. Това графично изображение е придружено с различно описание в двата случая. В описанието, придружаващо първата оспорвана марка, която се разглежда по дело T‑101/15, двата цвята са идентифицирани чрез посочване на международно признатия идентификационен код на цветовете „RAL“ и се уточнява, че съотношенията им са „приблизително 50 % на 50 %“. В описанието на втората оспорвана марка, която се разглежда по дело T‑102/15, двата цвята са идентифицирани чрез посочване на международно признатия идентификационен код на цветовете „Pantone“ и се уточнява, че цветовете „ще бъдат нанасяни в равни съотношения и поставени един до друг“.
Трябва съответно да се приеме, от една страна, че апелативният състав правилно приема, че графичното изображение на оспорваните марки представлява най-обикновено поставяне един до друг на два цвята без форма и контур, допускащо множество различни съчетания от двата цвята.
От друга страна, трябва да се приеме, че апелативният състав отново правилно приема, че описанията, придружаващи графичното изображение на всяка от оспорваните марки, не внасят допълнителна точност за систематичното подреждане, свързващо цветовете по предварително определен и еднообразен начин и недопускащо множество различни съчетания от тези цветове, както това се изисква в решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
).
Тези изводи не могат да се поставят под въпрос с различните твърдения на жалбоподателя, подкрепян от встъпилото сдружение.
Първо, като безпредметни трябва да се отхвърлят твърдението на жалбоподателя и встъпилото сдружение във връзка с тълкуването на термина „Zusammenstellung“ в текстовете на различните езици на точка 34 от решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), тъй като макар терминът „juxtaposition“ [поставяне един до друг] да не се отнася за каквото и да било произволно съчетание, както твърдят жалбоподателят и встъпилото сдружение, той също така не означава непременно систематично подреждане по смисъла на точка 33 от решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
). Всъщност, макар поставянето един до друг безспорно да показва непосредственото свързване на два или повече цвята, разположени успоредно, това свързване може да се изрази в множество различни начини на подреждане. Така въпросното поставяне един до друг може да приеме различни форми, водещи до различни изображения или схеми, като при всички от тях се спазят „съотношения приблизително 50 % на 50 %“ или „равни съотношения“.
Посочването на съотношенията в описанието на оспорваните марки само добавя информация, че заемането на съответното пространство от двата цвята, независимо от формата на поставянето им един до друг, ще бъда такова, че всеки цвят ще заеме половината от пространството. Следователно възприетото от жалбоподателя, подкрепян от встъпилото сдружение, тълкуване на решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
) — а именно че уточнението на съотношенията или на връзката между цветове е достатъчно, за да се изпълни изискването за систематично подреждане, посочено в това съдебно решение — трябва да се отхвърли.
Всъщност подреждането на два цвята може да не е предварително определено и еднообразно не само поради различните съотношения между тези цветове, но и поради различното разположение в пространството на цветовете, представени в същите съотношения.
Второ, що се отнася до твърдението на встъпилото сдружение, че вертикалното поставяне една до друга на две цветни ивици, синя вляво и сребриста вдясно, в приблизително идентични съотношения е единственото систематично подреждане, свързващо цветовете по предварително определен и еднообразен начин, това твърдение трябва да се отхвърли. Всъщност в точки 54—60 по-горе бе изяснено, че в разглеждания случай графичното изображение на два поставени един до друг цвята, придружено от посочване в проценти на съответните им съотношения, е недостатъчно за определянето на систематичното им подреждане. Трябва освен това да се констатира, че жалбоподателят прилага към заявките си за регистрация — подадени въз основа на отличителния характер, придобит чрез използване, на оспорваните марки — доказателства, в които марките са изобразени по твърде различни начини в сравнение с вертикалното поставяне един до друг на двата цвята в графичното изображение, включено в заявките.
Следователно самият жалбоподател счита, че оспорваните марки — които са абстрактно определени марки, представляващи цвят per se — предоставят защита, обхващаща различни начини на подреждане на син и сребрист цвят, а не само подреждането, представляващо две равни вертикални ивици, синя вляво и сребриста вдясно, както твърди встъпилото сдружение. Така жалбоподателят признава, че графичното изображение на оспорваните марки, така както е било регистрирано, допуска множество възпроизвеждания, които не са предварително определени, нито пък са еднообразни.
Именно това е резултатът, до който решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), цели да не се стига, тъй като той е несъвместим с целите в основата на член 4 от Регламент № 207/2009, припомнени в точки 41 и 44 по-горе, а именно да се гарантира изпълнението на функцията на марката и възможността потребителите да възприемат, разпознаят и запомнят дадена марка, което налага тя визуално да изглежда така, както е регистрирана.
Трето, ако, както твърди встъпилото сдружение, за да се гарантира точността и еднообразието, изисквани в член 4 от Регламент № 207/2009, бе достатъчно да се приложи правилото „каквото виждате, това получавате“, би трябвало да се заключи, че вертикалното поставяне една до друга на две равни ивици, синя вляво и сребриста вдясно, е единственото подреждане, съставляващо предмета на защитата, предоставена от регистрацията на оспорваните марки. Както следва от точка 65 по-горе, това обаче не може да бъде така.
Напротив, именно прилагането на това правило налага графичното изображение, така както е подадено и както се вижда („каквото виждате“), да бъде единственото, съставляващо предмета на защитата, представена от оспорваните марки („това получавате“). В този смисъл решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), спомага за уточняване на съответните практически последици от това правило, що се отнася до условията за регистрация на марките, представляващи цвят като такъв.
Четвърто, прилагането в разглеждания случай от апелативния състав на решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), противно на твърденията на жалбоподателя и встъпилото сдружение, не означава отричане на наличието или възможността за регистрация на този вид марки в нарушение на член 4 от Регламент № 207/2009, изменен с Регламент (ЕС) 2015/2424 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2015 година за изменение на Регламент № 207/2009 и Регламент № 2868/95 и за отмяна на Регламент (ЕО) № 2869/95 на Комисията относно таксите, събирани от Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайн) (
ОВ L 341, 2015 г., стр. 21
), съгласно който марка на Европейския съюз може да се състои от всякакви знаци, по-специално думи, включително лични имена, или рисунки, букви, цифри, цветове, формата на стоката или нейната опаковка, или звуци, при условие че тези знаци могат, от една страна, да отличат стоките или услугите на едно предприятие от тези на други предприятия, и от друга страна, да бъдат представени в регистъра на марките на Европейския съюз по начин, който дава възможност на компетентните органи и на обществеността да определят ясния и точен предмет на защитата, която се предоставя на техния притежател. Този регламент освен това е приложим едва от 1 октомври 2017 г.
Всъщност за тази цел е достатъчно притежателят на марката да подаде графично изображение на марката, съответстващо точно на предмета на защитата, която притежателят иска да получи. Той обаче не може да подаде графично изображение, искайки да получи защита, която е по-широка от предоставяната от посоченото изображение, или такава, която не съответства на изображението, в пряко противоречие с правилото „каквото виждате, това получавате“.
Пето, жалбоподателят се позовава на становището на консултант и признава, че законосъобразната цел на описанието на знак е да се гарантира на практика еднаквото възпроизвеждане на марката, като същевременно се допуснат евентуални, но неизбежни „минимални разлики“ при търговското възпроизвеждане на знака. В разглеждания случай обаче трябва да се констатира, че разликите между оспорваните марки, така както са изобразени и описани, и начина, по който са възпроизведени, не са минимални, тъй като поставянето една до друга на две вертикални равни ивици, вляво синя и вдясно сребриста, изобщо не е възпроизведена върху стоките на жалбоподателя.
Шесто, според жалбоподателя и встъпилото сдружение изискването на описание на систематично подреждане на цветовете, които са предметът на съответната марка, представляваща съчетание от цветове като такива, би означавало премахване по същество на разграничението между марките, представляващи цвят като такъв, и фигуративните марки.
Това твърдение не може да се приеме. Всъщност, макар изображението или описанието на точното подреждане на цветовете да допринася за сближаването на марката, представляваща цвят като такъв, и фигуративната марка, предметът на защитата, предоставена от тези две категории марки, продължава да бъде различен.
Освен това, както основателно подчертава встъпилата страна, марката, представляваща цвят като такъв, може да бъде нанесена без контури върху цялата повърхност на стоките, за които е предназначена, независимо от тяхната форма или опаковка, което не е така при фигуративните марки (вж. в този смисъл решение от 28 януари 2015 г., Enercon/СХВП (преливащи се пет нюанса на зеления цвят),
T‑655/13
, непубликувано,
EU:T:2015:49
, т.
). Следователно предприятието винаги ще има интерес да регистрира марка, представляваща цвят, предвид по-широката защита, предоставяна от този вид марки спрямо предоставяната от фигуративна марка.
На второ място, жалбоподателят твърди, първо, че задължението за предоставяне на изрично описание, така както е формулирано от апелативния състав в точка 50 от обжалваното решение по дело T‑101/15 и в точка 49 от обжалваното решение по дело T‑102/15, не произтича нито от приложимата правна уредба, нито от съдебната практика, второ, че в съдебната практика никога не е приемано, че предмет на това описание трябва да бъде бъдещото действително използване на съответната марката, и трето, че такова изискване, прилагано единствено за марките, представляващи цвят като такъв, води до нарушаване на принципа на равно третиране. По този начин апелативният състав въвел допълнително условие за регистрацията само на марките, представляващи цвят като такъв, без то да е предвидено в член 4 от Регламент № 207/2009.
Най-напред, трябва да се направи уточнението, че в обжалваните решения апелативният състав не е приемал, че съществува задължение за предоставяне на изрично описание на заявената марка. Той само отбелязва, че изрично описание е необходимо „в разглеждания случай“.
Що се отнася до това дали апелативният състав е имал основание да приеме, че изрично описание на оспорваните марки е необходимо в разглеждания случай, първо, следва да се припомни, че в правило 3, параграф 3 от Регламент № 2868/95 се предвижда, че заявката за регистрация „може да съдържа описание на марката“.
Както апелативният състав правилно посочва в точка 48 от обжалваните решения, след като заявката за регистрация съдържа описание, то трябва да бъде разгледано заедно с графичното изображение.
Освен това, както апелативният състав правилно подчертава в точка 43 от обжалваните решения, от решение от 6 май 2003 г., Libertel (
C‑104/01
,
EU:C:2003:244
), следа, че описание на знак може да се окаже необходимо, за да се изпълнят изисквания на член 4 от Регламент № 207/2009.
Това по-специално е така, когато систематичното подреждане, свързващо цветовете по предварително определен и еднообразен начин, не е видно от графичното изображение и последното съответно не позволява ясно да се определи предметът на защитата, както бе посочено в точка 59 по-горе.
Поради това апелативният състав правилно приема в точка 50 от обжалваното решение по дело T‑101/15 и в точка 49 от обжалваното решение по дело T‑102/15, че в разглеждания случай е необходимо да се представи изрично описание на систематичното подреждане, свързващо цветовете по еднообразен и предварително определен начин.
Второ, твърдението на жалбоподателя, че апелативният състав изисква в описанието да се посочи действителното бъдещо използване на съответната марката, също трябва да се отхвърли.
В това отношение, макар в точка 48 от обжалваните решения да се отбелязва „обхватът“ на представената от знак защита, което понятие по принцип се обсъжда при преценката на релевантното използване за целите на член 7, параграф 3 или член 15 от Регламент № 207/2009, в разглеждания случай този термин, така както е употребен в обжалваните решения, трябва да се разбира като отнасящ се за „предмета“ на защитата, предоставена от марка на Европейския съюз, което бе потвърдено от EUIPO в хода на съдебното заседание.
Всъщност изискването в марка, представляваща съчетание от два или повече цвята, да има систематично подреждане, свързващо цветовете по предварително определен и еднообразен начин, не е равносилно на изискване да се определи действителното използване на заявена марка. Същевременно абстрактното естество на такава марка и присъщата ограничена способност на цветовете да придават някакво точно значение и съответно да посочват търговския произход на стока или услуга налагат предметът на защитата, предоставена от съответната марка, да бъде определен с подходяща степен на точност. Така марките, представляващи цвят като такъв, се различават от другите видове марки, които поради естеството си са по-точни и при които възможността да се придаде значение е по-голяма. Поради това предвид естеството и присъщите характеристики на марките, представляващи цвят като такъв, изискването предметът на защитата, предоставена от такива марки, да бъде определен с подходяща степен на точност не може да води до нарушение на принципа на равенство.
Трето, що се отнася до твърдяното нарушение на принципа на равно третиране, трябва да се добави, че марките, представляващи цвят като такъв, не са ограничени нито в пространството, нито от формата, за разлика от триизмерните марки, нито от контурите, за разлика от фигуративните марки, и намират външен израз визуално, а не чрез звук или чрез писмени символи като звуковите или словните марки.
В съчетание от цветове, единственото възможно разположение в пространството без контури е поставянето на цветовете един до друг съобразно различни начини на подреждане. Така единствените уточнения, които е възможно да се направят, са специфичните нюанси на съответните цветове и съотношенията, в които са представени едните спрямо другите. Подобно изображение води до твърде широк предмет на защита, предоставен от марката, който трудно се вписва в изискването за достъпност на цветовете и който поради това трябва да бъде уточнен още при подаването на заявката за регистрация, що се отнася до систематичното подреждане, свързващо цветовете по предварително определен и еднообразен начин.
Освен това, както правилно отбелязва апелативният състав в точка 51 от обжалваното решение по дело T‑101/15 и в точка 50 от обжалваното решение по дело T‑102/15, съгласно решение от 12 декември 2002 г., Sieckmann (
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
), изискването съответният знак да бъде ясен, точен, сам по себе си пълен, лесно достъпен, разбираем, траен и обективен, трябва да се преценява индивидуално за всяка категория марки в зависимост от нейното естество и присъщите ѝ характеристики.
От гореизложеното следва, че апелативният състав не е допуснал грешки, приемайки в точки 48, 49 и 51 от обжалваното решение по дело T‑101/15 и в точки 48 и 50 от обжалваното решение по дело T‑102/15, че самото посочване на съотношенията на синия и сребристия цвят допуска подреждането на тези цветове в множество различни съчетания и съответно не представлява систематично подреждане, свързващо ги по предварително определен и еднообразен начин, тъй като произвежда много различно цялостно впечатление и не позволява на потребителите да приложат отново със сигурност опита от вече извършени покупки. Следователно апелативният състав правилно заключава, че представеното в разглеждания случай графично изображение, придружено с описание, в което се посочват единствено съотношенията на двата цвята, не може да се счете за достатъчно точно и че оспорваната марка е била регистрирана в нарушение на член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009.
Освен това, както апелативният състав правилно отбелязва в точка 49 от обжалваното решение по дело T‑101/15, това заключение се отнася и за двете оспорваните марки. Всъщност присъствието на термина „приблизително“ в описанието на първата оспорвана марка само засилва неточния характер на графичното изображение, което е идентично за двете оспорвани марки и допуска различни начини на подреждане на разглежданите два цвята, тъй като е придружено от описание, в което не се дават уточнения, позволяващи да се приеме, че има само едно подреждане, свързващо цветовете по предварително определен и еднообразен начин.
Поради това първата част от първото основание трябва да бъде отхвърлена изцяло.
По втората част: нарушение на принципа на равно третиране
Най-напред, трябва да се направи уточнението, че жалбоподателят не се позовава изрично на нарушение на принципа на равно третиране в жалбата си, а само в писмената реплика чрез препращане към доводите, развити в доклада на консултанта, и в становището си по писменото изявление при встъпване на встъпилото сдружение в точките, посветени на принципа на пропорционалност.
Изричното отбелязване на принципа на равно третиране в писмената реплика обаче по същество само придава форма на оплакване, което вече е направено в жалбата.
В разглеждания случай жалбоподателят по-специално твърди, че изискването в момента на заявката за регистрация да се опише начинът, по който предметът на марката действително се нанася върху разглежданите стоки или услуги, от една страна, не съществува за други категории марки като триизмерните, звуковите или словните марки. От друга страна, това изискване означавало различно третиране на оспорваните марки предвид предходната практика на EUIPO и съдебната практика на Общия съд в областта на марките, представляващи цвят като такъв.
Съгласно принципа на равно третиране, установен в правото на Съюза, сходни положения трябва да се третират еднакво. Съгласно съдебната практика дискриминация е налице единствено при прилагането на различни правила към сходни положения или при прилагането на едно и също правило към различни положения (вж. решение от 10 май 2012 г., Комисия/Естония,
C‑39/10
,
EU:C:2012:282
, т.
и цитираната съдебна практика).
Така, на първо място, що се отнася до сравняването с други видове марки, съгласно извършения в точки 85—88 по-горе анализ естеството на марка, представляваща съчетание от цветове като такива, без контури или форма, налага графичното ѝ изображение или описанието, което го придружава, да показват точните нюанси на съответните цветове, съотношенията и подреждането им в пространството, за да може точният предмет на защита да бъде ясен и видим за потребителите и икономическите оператори и съответно тази марка да изпълнява основната си функция като означение за произход, без да предоставя непропорционални конкурентни предимства. Тази степен на точност се изисква поради присъщото по-неточно естество на марките, представляващи цвят като такъв, което ги различава от другите видове марки. Следователно различното третиране е основателно предвид припомнената в точка 95 по-горе съдебна практика.
На второ място, що се отнася до сравняването с предходната практика на EUIPO относно марките, представляващи цвят като такъв, достатъчно е да се припомни, че при постановяването на решенията на апелативните състави на основание Регламент № 207/2009 относно регистрацията на знак като марка на Европейския съюз се упражнява обвързана компетентност, а не оперативна самостоятелност. Поради това законосъобразността на решенията на апелативните състави трябва да се преценява единствено въз основа на този регламент, според неговото тълкуване от съдилищата, а не въз основа на предходна практика по вземане на решения на апелативните състави (решение от 15 септември 2005 г., BioID/СХВП,
C‑37/03 P
,
EU:C:2005:547
, т.
).
Действително, с оглед на принципите на равно третиране и на добра администрация, вече е приемано, че при разглеждането на заявка за регистрация на марка на Европейския съюз EUIPO трябва да вземе предвид вече постановените решения по сходни заявки и с особено внимание да разгледа въпроса дали трябва да се произнесе по същия начин (решение от 10 март 2011 г., Agencja Wydawnicza Technopol/СХВП,
C‑51/10 P
,
EU:C:2011:139
, т.
).
Прилагането на тези принципи обаче трябва да бъде съобразено с изискването за законосъобразност. Ето защо лице, което иска регистрирането на знак като марка на Европейския съюз, не може да се позовава в своя полза на евентуална незаконосъобразност, допусната в полза на друго лице, за да постигне постановяване на идентично решение (решение от 10 март 2011 г., Agencja Wydawnicza Technopol/СХВП,
C‑51/10 P
,
EU:C:2011:139
, т.
и
).
В разглеждания случай, първо, жалбоподателят се позовава на указанията на EUIPO, съгласно които: „ако се иска регистрация на съчетание от цветове като такива, в подаденото графично изображение тези цветове трябва да са очертани в пространството, за да се определи обхватът на исканото право (what you see is what you get — каквото виждате, това получавате). В графичното изображение трябва ясно да се посочва съотношението и разположението на различните цветове, и то съответно трябва да съдържа систематично подреждане, свързващо съответните цветове по предварително определен и еднообразен начин“. От това жалбоподателят заключава, че в практиката на EUIPO се предвижда анализ на заявките за регистрация на марки, представляващи цвят като такъв, въз основа на правилото „каквото виждате, това получавате“.
В това отношение в разглеждания случай не може да се твърди, че е допуснато каквото и да било нарушение. Всъщност, видно от точка 69 по-горе, изискването за систематично подреждане, така както това изискване е описано в решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), изобщо не противоречи на посоченото правило. Напротив, трябва да се констатира, че това изискване произтича пряко от формулировката на посочената от жалбоподателя точка от указанията на EUIPO.
Второ, жалбоподателя се позовава на практиката на EUIPO след постановяването на решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), от която било видно, че въз основа на правилото „каквото виждате, това получавате“ EUIPO е уважавало заявки за регистрация на марки на Европейския съюз, представляващи съчетания от цветове като такива, сходни с оспорваните марки, и на потвърждаването на тези заявки с някои решения на апелативните състави.
В това отношение, както бе припомнено в точка 99 по-горе, жалбоподателят не може да се позовава в своя полза на евентуална незаконосъобразност, допусната в полза на друго лице (вж. също в този смисъл решение от 22 март 2017 г., Intercontinental Exchange Holdings/EUIPO (BRENT INDEX),
T‑430/16
, непубликувано,
EU:T:2017:198
, т.
и цитираната съдебна практика).
Трето, жалбоподателят твърди, че Общия съд никога не е приемал, че е необходимо в заявката за регистрация да се посочва точното подреждане на цветовете, така както се използват върху стоките. Той по-специално се позовава на решения от 28 октомври 2009 г., BCS/СХВП — Deere (съчетание от зелен и жълт цвят) (
T‑137/08
,
EU:T:2009:417
), от 12 ноември 2010 г., Deutsche Bahn/СХВП (хоризонтално съчетание от сив и червен цвят) (
T‑404/09
, непубликувано,
EU:T:2010:466
), от 12 ноември 2010 г., Deutsche Bahn/СХВП (вертикално съчетание от сив и червен цвят) (
T‑405/09
, непубликувано,
EU:T:2010:467
) и от 28 януари 2015 г., Преливащи се пет нюанса на зеления цвят (
T‑655/13
, непубликувано,
EU:T:2015:49
).
В това отношение е достатъчно да се констатира, че посочените съдебни решения не се отнасят за нарушение на член 4 и член 7, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009 и съответно Общият съд не е трябвало да се произнася относно изискванията за яснота и точност на съответните знаци.
Въз основа на гореизложеното втората част от първото основание следва да се отхвърли.
По третата част: нарушение на принципа на пропорционалност
Що се отнася до тази част от първото основание, трябва да се отбележи, че жалбоподателят също така не се позовава изрично на нарушение на принципа на пропорционалност в жалбата си, а го отбелязва за пръв път в писмената си реплика. В това отношение, противно на твърденията на EUIPO, тази част от първото основание трябва се обяви за допустима. Всъщност, що се отнася до оплакване, направено за пръв път на етапа на писмената реплика, трябва да се припомни, че съгласно член 76, буква г) във връзка с член 84, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия исковата молба или жалбата трябва да съдържа предмета на спора и кратко изложение на посочените основания, като в хода на производството не могат да се въвеждат нови основания, освен ако те не почиват на правни или фактически обстоятелства, установени в производството. Въпреки това основание, което представлява разгръщане на основание, посочено по-рано изрично или имплицитно в исковата молба или в жалбата и което се намира в тясна връзка с последното, следва да бъде обявено за допустимо. Аналогично разрешение се налага при оплакването, направено в подкрепа на основание (вж. в този смисъл и по аналогия решение от 21 март 2002 г., Joynson/Комисия,
T‑231/99
,
EU:T:2002:84
, т.
).
В разглеждания случай оплакването за непропорционалност на резултатите, до които е довело прилагането от EUIPO на решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
) — що се отнася до съответствието на графичното изображение на марка, представляваща цвят като такъв, с член 4 от Регламент № 207/2009 — непряко следва, от една страна, от твърденията на жалбоподателя относно ненужността да се представя изрично описание, придружаващо графичното изображение на оспорваните марки, и от друга страна, от липсата на правно изискване в този смисъл, изложени на етапа на жалбата.
Следователно основанието във връзка с принципа на пропорционалност, изтъкнато от встъпилото сдружение в писменото му изявление при встъпване, също трябва да се приеме за допустимо на основание член 142, параграф 1 от Процедурния правилник.
Що се отнася до това основание по същество, от една страна, трябва да се направи уточнението, че доколкото с него се цели да се оспори различното третиране на марките, представляващи цвят като такъв, спрямо другите категории марки, развитите от жалбоподателя доводи в това отношение на практика се отнасят за принципа на равно третиране и съответно трябва да бъдат отхвърлени, както следва от точки 94—106 по-горе.
От друга страна, що се отнася до твърдението, че възприетото от апелативния състав тълкуване на решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), води до твърде стриктно прилагане на условията, които се отнасят за графичното изображение на марките, представляващи цвят като такъв, с оглед на целите, преследвани с тези условия, и до ненужно високи изисквания, трябва да се припомни, че принципът на пропорционалност изисква актовете на институциите на Съюза да не надхвърлят границите на подходящото и необходимото за постигането на легитимните цели, преследвани от съответната правна уредба, като се има предвид, че когато съществува избор между няколко подходящи мерки, трябва да се прибегне до мярката, която създава най-малко ограничения, а породените от нея неудобства не трябва да са несъразмерни с преследваните цели (решения от 12 юли 2001 г., Jippes и др.,
C‑189/01
,
EU:C:2001:420
, т.
и от 22 януари 2013 г., Sky Österreich,
C‑283/11
,
EU:C:2013:28
, т.
).
Така, първо, както бе отбелязано в точки 41, 43 и 44 по-горе, основните цели, преследвани с член 4 от Регламент № 207/2009, по-специално са осигуряване на функцията на марката на Европейския съюз като означение за произход, което предполага тя да се възприема точно, еднообразно и трайно, гарантиране на правната сигурност, което предполага определяне на точния предмет на защитата, предоставена от марката на Европейския съюз, както за нейният притежател, така и за компетентните органи и другите икономически оператори, и защита на общия интерес да не се допуска неоснователно ограничаване на достъпните цветове и правото на марките на Европейския съюз да бъде заобикаляно с цел получаване на необосновано конкурентно предимство.
Второ, подчертавайки изискванията за яснота и точност, наложени на марка, представляваща съчетание от цветове като такива, за да не се допуснат множество различни съчетания, Съдът преценява пропорционалността на това изискване спрямо целите, преследвани с посочената разпоредба.
Трето, съгласно извършения в точки 84—86 по-горе анализ пропорционалността на това изискване за марките, представляваща съчетание от цветове като такива, следва непосредствено от естеството на тези марки. Всъщност, за да се определи точният предмет на защитата, предоставена от такава марка, още на етапа на заявката за регистрация, е необходимо нейното представяне да бъде обективно и да представя подреждането във формата, под която потребителят ще я възприеме и запамети.
Въз основа на гореизложеното се налага изводът, че прилагането в разглеждания случай на условията, изисквани в решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), не е непропорционално с оглед на преследваните с тези условия цели.
Освен това, ако EUIPO приеме да защити съчетание от два или повече цвята, допускащо de facto множество различни съчетания, този подход би означавал предоставяне на защита, която е непропорционална спрямо преследваната цел от правото на марките, а именно да се гарантира функцията като означение за произход на стоките в търговските практики в интерес на потребителите.
Четвърто, встъпилото сдружение твърди, че нарушението на принципа на пропорционалност е още по-очевидно, като се вземе предвид, че в новия Регламент 2015/2424 изискването за графично изображение е отпаднало, като в Регламент № 207/2009 се въвежда член 4, буква б) (впоследствие член 4, буква б) от Регламент 2017/1001), по силата на която разпоредба занапред се изисква единствено знакът да може да бъде представен „по начин, който дава възможност на компетентните органи и на обществеността да определят ясния и точен предмет на защитата, която се предоставя на техния притежател“.
В това отношение, макар член 4, буква б) от Регламент № 207/2009, изменен с Регламент 2015/2424, да не е приложим в разглеждания случай, е достатъчно да се констатира, че този довод се основава на неправилно тълкуване на посочената разпоредба. Всъщност новата формулировка на член 4 от Регламент № 207/2009, с която по-скоро се цели засилване на правната сигурност, е по-рестриктивна от предходната, тъй като в текста ѝ изрично са включени целите, определени в решения от 12 декември 2002 г., Sieckmann (
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
) и от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), и поради това е в пълно съответствие с тази съдебна практика и с прилагането ѝ от апелативния състав в обжалваните решения.
Освен това, противно на твърденията на жалбоподателя и аналогично на встъпилата страна, трябва да се отбележи, че нито е невъзможно, нито е непропорционално да се изисква заявка за регистрация относно марка, представляваща съчетание от цветове като такива, да бъде представена графично или придружена с описание, съдържащо систематичното подреждане на цветовете в пространството, така че да може ясно и точно да се разбере предметът на защитата, предоставена от въпросната марка.
С оглед на гореизложеното третата част от първото основание относно нарушението на принципа на пропорционалност, а съответно и цялото първо основание трябва да се отхвърлят като неоснователни.
По второто основание: нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания
В рамките на настоящото основание жалбоподателят, подкрепян от встъпилото сдружение, оспорва заключението на апелативния състав, от една страна, че приемането, а дори и предлагането, от проверителя на формулировката на описанието при подаването на заявките за регистрация на оспорваните марки не може да поражда оправдани правни очаквания, и от друга страна, че установена практика на EUIPO или не съществува, или не е равносилна на сведения, които могат да породят оправдани правни очаквания.
Накрая, жалбоподателят твърди, че регистрирайки оспорваните марки въз основа на отличителния им характер, придобит чрез използване, EUIPO имплицитно се е произнесла по съответствието на тези марки с член 4 от Регламент № 207/2009.
EUIPO и встъпилата страна оспорват тези твърдения.
Съгласно член 52, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009 марка на Европейския съюз се обявява за недействителна въз основа на искане, подадено до EUIPO, или въз основа на насрещен иск, предявен в производство за нарушение, когато марката е била регистрирана в противоречие с разпоредбите на член 7 от същия регламент.
Съгласно постоянната съдебна практика всеки частноправен субект, у когото дадена институция е породила основателни надежди, като му е предоставила конкретни уверения, може да се позове на принципа на защита на оправданите правни очаквания. Независимо от формата, под която са дадени, такива уверения са конкретните, безусловни и непротиворечиви сведения, произтичащи от оправомощени и достоверни източници (вж. решение от 5 април 2006 г., Kachakil Amar/СХВП (надлъжна линия, която приключва в триъгълник), T‑388/04, непубликувано, т. 26 и цитираната съдебна практика).
Тези уверения обаче трябва да са в съответствие с приложимите разпоредби и норми, тъй като обещания, които не са съобразени с приложимите разпоредби от правото на Съюза, не могат да породят оправдани правни очаквания у съответното лице (вж. в този смисъл решение от 27 юни 2012 г., Interkobo/СХВП — XXXLutz Marken (my baby),
T‑523/10
,
EU:T:2012:326
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това съгласно съдебната практика, за да се позове на принципа на защита на оправданите правни очаквания, жалбоподателят трябва да може да докаже наличието на надежди, породени от предоставени от администрацията конкретни уверения, които могат да предизвикат допустимо объркване в съзнанието на добросъвестен правен субект, положил цялата дължима грижа, която се изисква от оператор с нормални познания (вж. решение от 9 септември 2011 г., dm-drogerie markt/СХВП — Distribuciones Mylar (dm),
T‑36/09
,
EU:T:2011:449
, т.
и цитираната съдебна практика).
В разглеждания случай в точка 29 от обжалваните решения, на първо място, апелативният състав приема, че жалбоподателят не е можел да се позове на принципа на защита на оправданите правни очаквания, тъй като предложенията за описание, направени от проверителя при подаването на заявката за регистрация, не са конкретни, безусловни и непротиворечиви сведения, които могат да породят у жалбоподателя основателни надежди относно валидността на регистрацията на оспорваните марки.
Що се отнася до първата оспорвана марка, от материалите по делото е видно, че в хода на проведените между 11 август и 3 септември 2004 г. телефонни разговори проверителят е поискал от представителя на жалбоподателя да уточни заявката за регистрация, като вземе предвид условията за регистрация, посочени в решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), и по-специално да добави информация за съотношенията между двата разглеждани цвята и как тези цветове ще изглеждат. Вследствие на това искане на проверителя, на 11 октомври 2004 г. жалбоподателят подава описанието, посочено в точка 3 по-горе, и първата оспорвана марка е регистрирана на 25 юли 2005 г.
Що се отнася до втората оспорвана марка, както бе припомнено в точки 11—13 по-горе, вследствие на издаденото от проверителя уведомление за неспазване на формалните изисквания — с което се иска да се уточнят съотношенията, в които всеки цвят ще се нанася върху стоките, и как тези цветове ще изглеждат — жалбоподателят представя описание, в което се посочва, че „цветовете ще бъдат нанасяни в равни съотношения и поставени един до друг“. На 8 март 2011 г. е регистрирана втората оспорвана марка.
Тези фактически обстоятелства не се оспорват от EUIPO.
В това отношение трябва да се направи уточнението, както EUIPO потвърждава в хода на съдебното заседание, че и в двата случая проверителят само е поискал от жалбоподателя да уточни представеното описание, като се посочат съотношенията между двата цвята и как те ще изглеждат. Представените от жалбоподателя уточнения впоследствие са били приети. Това обаче не означава, че в двата случая проверителят е дал конкретни, безусловни и непротиворечиви уверения, че тези описания отговарят на правните изисквания по член 4 от Регламент № 207/2009.
Първо, макар проверителят на два пъти да приема две описания, които не съответстват на изискванията, посочени в решение от 24 юни 2004 г., Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), тези обстоятелства не са пречка за обявяването на оспорваните марки за недействителни, ако регистрацията им е извършена в нарушение на някое от основанията за отказ, предвидени в член 7 от Регламент № 207/2009.
Второ, дори да се допусне, че предоставените от проверителя сведения могат да се квалифицират като конкретни и безусловни уверения, съгласно припомнената в точка 126 по-горе съдебна практика, щом такива уверения не са в съответствие с приложимите разпоредби, те не може да пораждат оправдани правни очаквания.
Трето, регистрацията на марка на Европейския съюз, независимо дали е предшествана от разисквания относно данните, които трябва да се представят, за да се гарантира редовността и пълнотата на заявката, не може да предпази притежателя на марката от опасността тя да бъде обявена за недействителна по силата на член 52, параграф 1 от Регламент № 207/2009. Всъщност съгласно посочената в точка 126 по-горе съдебна практика изискването за правна сигурност, съставляващо преследвания с тази разпоредба общ интерес, непременно се ползва с предимство пред възможните оправдани правни очаквания и частния интерес, които притежател на марка на Европейския съюз евентуално може да претендира.
Освен това целта на член 52, параграф 1 от Регламент № 207/2009 е именно да се позволи поправянето на евентуалните грешки, допуснати от проверителя в момента на подаване на заявка за регистрация, независимо дали грешката е била предшествана от разисквания със заявителя на марката, тъй като и в двата случая се предполага, че е извършена редовна регистрация, без обаче да е невъзможно тя да бъде отменена на някое от абсолютните основания за недействителност, както следва от формулировката на посочения член.
На второ място, апелативният състав приема, че жалбоподателят не е можел да има никакви оправдани правни очаквания въз основа на предходната практика по вземане на решения на EUIPO.
В това отношение, както бе припомнено в точки 98 и 99 по-горе, EUIPO е длъжна да упражнява правомощията си в съответствие с общите принципи на правото на Съюза. Макар предвид принципите на равно третиране и на добра администрация EUIPO да трябва да вземе предвид вече постановените решения по сходни заявки и с особено внимание да разгледа въпроса дали трябва да се произнесе по същия начин, прилагането на тези принципи същевременно трябва да се съобрази със спазването на принципа на законосъобразност. Поради това лице, което иска регистрацията на знак като марка на Европейския съюз, не може да се позовава в своя полза на евентуална незаконосъобразност, допусната в полза на друго лице, за да постигне постановяване на идентично решение. Впрочем по съображения за правна сигурност, и по-точно за добра администрация, проверката на всяка заявка за регистрация трябва да бъде стриктна и пълна, за да се избегне ненадлежната регистрация на марки на Европейския съюз. Ето защо тази проверка трябва да се извършва във всеки конкретен случай. Всъщност регистрацията на знак като марка на Европейския съюз зависи от специфични критерии, приложими към фактическите обстоятелства в съответния случай, и предназначението им е да се провери дали по отношение на разглеждания знак не е налице някое основание за отказ (вж. решение от 12 декември 2014 г., Comptoir d’Épicure/СХВП — A‑Rosa Akademie (da rosa),
T‑405/13
, непубликувано,
EU:T:2014:1072
, т.
и цитираната съдебна практика).
Следователно апелативният състав правилно заключава, че в подкрепа на твърдяното нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания жалбоподателят не може да се позовава на предходните решения на EUIPO (вж. в този смисъл решение от 12 декември 2014 г., da rosa,
T‑405/13
, непубликувано,
EU:T:2014:1072
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това апелативният състав не е допуснал грешка, припомняйки в точка 29 от обжалваните решения, че съгласно съдебната практика обикновена практика, колкото и обичайна да е тя, не е равностойна на конкретни, безусловни и непротиворечиви сведения по смисъла на съдебната практика, припомнена в точка 125 по-горе (вж. решение от 25 март 2009 г., Anheuser-Busch/СХВП — Budějovický Budvar (BUDWEISER),
T‑191/07
,
EU:T:2009:83
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това, както правилно отбелязва апелативният състав в точки 30—33 от обжалваните решения, жалбоподателят не може да се позовава на предходните решения на EUIPO или апелативните състави, или пък на решенията на съдилищата на Съюза, относно марки на Европейския съюз, представляващи съчетания от цветове като такива, сходни с оспорваните марки, които са постановени единствено предвид член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009, за да претендира наличието на практика относно възможността за регистрация на такива марки по смисъла на член 4 от посочения регламент.
Всъщност от произнасянето на проверителя, апелативния състав или съдилищата на Съюза единствено по липсата на отличителен характер на тези марки не може да се направи изводът, че те са били счетени за съответстващи на член 4 от Регламент № 207/2009. Ето защо тези решения не може да се считат за съставляващи практика на одобряване на заявките за регистрация като марки на Европейския съюз на марки от този вид от страна на EUIPO или от съдилищата на Съюза. Трябва освен това да се отхвърли твърдението на жалбоподателя, че регистрирайки оспорваните марки въз основа на отличителен характер, придобит чрез използване, EUIPO се е произнесла имплицитно по съответствието на тези марки с член 4 от Регламент № 207/2009.
На трето място, доколкото встъпилото сдружение се позовава на указанията на EUIPO, вече е прието, че нищо не позволява да се приеме, че те имат предимство пред приложимата в тази област правна уредба на Съюза (вж. в този смисъл решение от 25 март 2009 г., BUDWEISER,
T‑191/07
,
EU:T:2009:83
, т.
).
От гореизложеното следва, че апелативният състав правилно заключава, че жалбоподателят не може да се позовава на принципа на защита на оправданите правни очаквания.
Второто основание съответно трябва да се отхвърли. Поради това, без да е необходимо произнасяне по допустимостта на второто искане на жалбоподателя, жалбата трябва да се отхвърли изцяло.
По съдебните разноски
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като жалбоподателят е загубил делото, той трябва да бъде осъден да заплати съдебните разноски в съответствие с исканията на EUIPO и встъпилата страна.
Освен това съгласно член 138, параграф 3 от Процедурния правилник Общият съд може да реши встъпила страна, различна от посочените в параграфи 1 и 2, да понесе направените от нея съдебни разноски. В разглеждания случай встъпилото сдружение в подкрепа на жалбоподателя трябва да понесе направените от него съдебни разноски.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (втори състав)
реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда Red Bull GmbH да заплати съдебните разноски, включително направените от Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO) и от Optimum Mark sp. z o.o.

3)
Marques понася направените от него съдебни разноски.

Prek
Buttigieg
Berke
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 30 ноември 2017 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.