CELEX: 62017CJ0229
Zahtjev za prethodnu odluku
Okoliš
Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Unije
Besplatna dodjela
Direktiva 2003/87/EZ
Članak 10.a
Prilog I.
Odluka 2011/278/EU
Prilog I. točka 2.
Određivanje referentnih vrijednosti za proizvode
Proizvodnja vodika
Granice sustava referentne vrijednosti za proizvod za vodik
Proces odjeljivanja vodika od mlaza obogaćenog plina koji već sadržava vodik

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (
SL 2003., L 275, str. 32
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.), kako je izmijenjena Direktivom 2009/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. (
SL 2009., L 140, str. 63
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 30., str. 3.), Odluke Komisije 2011/278/EU od 27. travnja 2011. o utvrđivanju prijelaznih propisa na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (
SL 2011., L 130, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 29., str. 257.) i Odluke Komisije 2013/448/EU od 5. rujna 2013. o nacionalnim provedbenim mjerama za prijelaznu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova u skladu s člankom 11. stavkom 3. Direktive 2003/87/EZ (
SL 2013., L 240, str. 27
.), kako je izmijenjena Odlukom Komisije (EU) 2017/126 od 24. siječnja 2017. (
SL 2017., L 19, str. 93
.) (u daljnjem tekstu: Odluka 2013/448).
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Evonik Degussa GmbH i Bundesrepublik Deutschland (Savezna Republika Njemačka) jer je nadležna nacionalna uprava odbila tom društvu besplatno dodijeliti emisijske jedinice stakleničkih plinova (u daljnjem tekstu: jedinice) u okviru njegove djelatnosti provedbe procesa odjeljivanja vodika od mlaza obogaćenog plina koji već sadržava vodik.
Pravni okvir
Direktiva 2003/87
Uvodna izjava 8. Direktive 2003/87 glasi kako slijedi:
„Pri raspodjeli emisijskih jedinica, države članice trebale bi uzeti u obzir potencijal za smanjivanje ispuštanja plinova koje proizlazi iz industrijskih djelatnosti.”
Članak 1. prvi stavak te direktive propisuje:
„Ova Direktiva utvrđuje sustav trgovanja emisijskim jedinicama […] s ciljem promicanja smanjenja emisija stakleničkih plinova na način koji je učinkovit u troškovnom i gospodarskom smislu.”
Članak 2. stavak 1. spomenute direktive, naslovljen „Područje primjene”, određuje:
„Ova se Direktiva primjenjuje na emisije koje proizlaze iz djelatnosti navedenih u Prilogu I. i na stakleničke plinove navedene u Prilogu II.”
Članak 3. te direktive u točki (b) definira pojam „emisija” kao „ispuštanje u atmosferu stakleničkih plinova iz izvora u nekom postrojenju ili ispuštanje plinova iz zrakoplova pri obavljanju djelatnosti navedenih u Prilogu I. koji su određeni za te djelatnosti”, a u točki (e) pojam „postrojenje” kao „nepomičn[u] tehničk[u] jedinic[u] u kojoj se odvija jedna ili više djelatnosti navedenih u Prilogu I. i bilo koje druge izravno pridružene djelatnosti koje su tehnički povezane s djelatnostima koje se odvijaju na tom mjestu i koje mogu imati utjecaja na emisiju i onečišćavanje”.
Članak 10.a stavak 1. Direktive 2003/87 propisuje:
„Do 31. prosinca 2010. Komisija donosi potpuno usklađene mjere na razini Zajednice za dodjelu emisijskih jedinica iz stavaka 4., 5., 7. i 12., uključujući sve potrebne odredbe za usklađenu primjenu stavka 19.
Te mjere, namijenjene za izmjenu nebitnih elemenata ove Direktive njezinim dopunjavanjem, usvajaju se u skladu s regulatornim postupkom s kontrolom koji se spominje u članku 23. stavku 3.
U okviru mjera iz prvog podstavka utvrđuju se, koliko to bude moguće,
ex ante
referentne vrijednosti na razini Zajednice kako bi se osiguralo da se dodjela odvija na način koji potiče smanjivanje emisija stakleničkih plinova i energetski učinkovite tehnike, uzimajući u obzir najučinkovitije tehnike, nadomjesne, alternativne proizvodne procese, visoko učinkovitu kogeneraciju, učinkovito obnavljanje energije iz otpadnih plinova, korištenje biomase te hvatanje i skladištenje CO
gdje postoje odgovarajući objekti i oprema, a ne potiču povećavanje emisija. […]
U načelu se za svaki sektor i podsektor izračunavaju referentne vrijednosti za proizvod, a ne za ulazne sirovine kako bi se u svakom proizvodnom postupku predmetnog sektora ili podsektora maksimalno povećala smanjenja emisija stakleničkih plinova i uštede zbog energetske učinkovitost.
[…]”
Prilog I. toj direktivi sadržava tablicu u kojoj se nabrajaju kategorije djelatnosti na koje se ona primjenjuje. Među tim djelatnostima nalazi se „proizvodnja vodika (H
) i plina za sintezu reformingom ili djelomičnom oksidacijom, proizvodnog kapaciteta iznad 25 tona na dan”.
Direktiva 2009/29
U skladu s uvodnom izjavom 8. Direktive 2009/29:
„[…] Isto tako treba osigurati veću predvidljivost i proširiti polje primjene sustava kroz uključivanje novih sektora i plinova s ciljem jačanja signala cijene ugljika, što je potrebno za iniciranje nužnih investicija, te kroz nuđenje novih mogućnosti za smanjivanje emisija, što će dovesti do nižih ukupnih troškova smanjenja i veće učinkovitosti sustava.”
Odluka 2011/278
Uvodne izjave 1., 2., 4., 5. i 8. Direktive 2011/278 glase kako slijedi:
„1.
U skladu s člankom 10.a Direktive [2003/87] potrebno je donijeti potpuno usklađene provedbene mjere za dodjelu besplatnih emisijskih jedinica na razini Zajednice kojima će se, u mjeri u kojoj je to moguće, utvrditi
ex ante
referentne vrijednosti kako bi se zajamčilo da se besplatna dodjela emisijskih jedinica odvija na način koji potiče smanjenja emisija stakleničkih plinova i energetski učinkovite tehnike, vodeći računa o najučinkovitijim tehnikama […] Dodjele se moraju utvrditi prije razdoblja trgovanja kako bi se omogućilo pravilno funkcioniranje tržišta.
2.
Polazište kod definiranja načela za određivanje
ex ante
referentnih vrijednosti u pojedinim sektorima i podsektorima trebala bi biti prosječna uspješnost 10 % najučinkovitijih postrojenja u sektoru odnosno podsektoru u EU‑u u godinama 2007. – 2008. Referentne vrijednosti bi se trebale izračunati za proizvode, a ne za proizvodni ulaz, kako bi se postigla najveća moguća smanjenja emisija stakleničkih plinova i uštede energije u svim dijelovima proizvodnih procesa u sektoru odnosno podsektoru u pitanju.
[…]
4.
Komisija je, u mjeri u kojoj je to bilo moguće, izradila referentne vrijednosti za proizvode i međuproizvode iz djelatnosti iz Priloga I. Direktivi [2003/87] kojima se trguje između postrojenja. […]
5.
Komisija je ocijenila da je određivanje referentne vrijednosti za proizvod moguće ako su, uzimajući u obzir složenost proizvodnih postupaka, raspoložive definicije i razvrstavanja koja omogućuju verifikaciju podataka o proizvodnji i jedinstvenu primjenu referentne vrijednosti za proizvod za potrebe dodjele emisijskih jedinica u čitavoj Uniji. Nisu uzete u obzir razlike na temelju geografskog položaja ili primijenjenih tehnologija, sirovina i goriva kako se ne bi narušile komparativne prednosti u pogledu učinkovitosti [u području emisija ugljika] unutar gospodarstva Unije te kako bi se poboljšalo usklađivanje prijelazne besplatne dodjele emisijskih jedinica.
[…]
8.
[…] Osim toga, Komisija je u skladu s člankom 10.a stavkom 1. Direktive [2003/87], na temelju dodatnih informacija primljenih iz više izvora i na temelju namjenske studije o najučinkovitijim tehnikama i redukcijskim potencijalima na europskoj i međunarodnoj razini, provjerila za sve sektore za koje je predviđena referentna vrijednost proizvoda u Prilogu I. […]”
Članak 1. te odluke propisuje:
„Ovom se Odlukom utvrđuju prijelazni propisi na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju Direktive [2003/87] od 2013. nadalje.”
Članak 3. navedene odluke određuje:
„U smislu ove Odluke primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(b)
‚potpostrojenje s referentnom vrijednosti za proizvod’ znači proizvodni ulazi, izlazi i pripadajuće emisije koje se odnose na proizvodnju proizvoda za koji je određena referentna vrijednost u Prilogu I.;
(c)
‚potpostrojenje s referentnom vrijednosti za toplinu’ znači proizvodni ulazi, izlazi i pripadajuće emisije koje ne potpadaju pod potpostrojenje s referentnom vrijednosti za proizvod i koji se odnose na proizvodnju i/ili preuzimanje mjerljive topline iz postrojenja ili druge jedinice obuhvaćene sustavom Unije, koja se:
–
troši unutar granica postrojenja za proizvodnju proizvoda, za proizvodnju mehaničke energije koja se ne koristi za proizvodnju električne energije, za grijanje ili hlađenje, uz izuzetak potrošnje za proizvodnju električne energije, ili
–
isporučuje u postrojenje ili drugu jedinicu koja nije obuhvaćena sustavom Unije, uz izuzetak isporuke za proizvodnju električne energije;
[…]”
U skladu s člankom 10. te odluke:
„1.   Države članice na temelju podataka prikupljenih u skladu s člankom 7. za svaku godinu izračunavaju broj emisijskih jedinica koje se dodjeljuju besplatno svakom postojećem postrojenju na njihovom teritoriju od 2013. nadalje u skladu sa stavkom od 2. do 8.
2.   Države članice za potrebe ovog izračuna prvo određuju preliminarni godišnji broj emisijskih jedinica koje se dodjeljuju besplatno svakom pojedinom dijelu postrojenja kako slijedi:
(a)
preliminarni godišnji broj emisijskih jedinica koje se besplatno dodjeljuju svakom potpostrojenju s referentnom vrijednosti za proizvod za pojedinu godinu dobiva se množenjem te referentne vrijednosti za proizvod, kako je navedeno u Prilogu I., s relevantnom povijesnom razinom djelatnosti vezanom uz proizvod;
[…]”
Dio 2. Priloga I. Odluci 2011/278 naslovljen je „Definicija referentnih vrijednosti za proizvod i granica sustava uzimajući u obzir zamjenjivost između goriva i električne energije”. Referentna vrijednost za proizvod za vodik u toj je točki definirana kako slijedi:
„Referentna vrijednost za proizvod
Definicija proizvoda obuhvaćenog referentnom vrijednosti
Definicija procesa i emisija obuhvaćenih referentnom vrijednosti (granice sustava)
[…]
Vrijednost referentne vrijednosti(emisijske jedinice/t)
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Vodik
Čisti vodik i smjese vodika i ugljikovog monoksida sa sadržajem vodika ≥ 60 % […]
Uključeni su svi relevantni elementi procesa koji su izravno ili neizravno povezani s proizvodnjom vodika i odjeljivanjem vodika i ugljikovog monoksida. […]
[…]
8,85
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]”
U dijelu 3. Priloga I. toj odluci referentne vrijednosti za toplinu i gorivo određene su kako slijedi:
„Referentna vrijednost
Vrijednost referentne vrijednosti (emisijske jedinice/teradžulu)
Referentna vrijednost za toplinu
62,3
Referentna vrijednost za gorivo
56,1”
Odluka 2013/448
U skladu s uvodnom izjavom 13. Odluke 2013/448:
„Komisija primjećuje da su, za potrebe dodjele emisijskih jedinica, referentne vrijednosti za proizvod utvrđene u Odluci [2011/278] uzimajući u obzir definicije proizvoda i složenost proizvodnih postupaka koji omogućuju verifikaciju podataka o proizvodnji i jedinstvenu primjenu referentne vrijednosti za proizvod u cijeloj Uniji. Postrojenja su radi primjene referentne vrijednosti za proizvod podijeljena u potpostrojenja, a potpostrojenje s referentnom vrijednosti za proizvod definirano je kao proizvodni ulazi, izlazi i pripadajuće emisije koje se odnose na proizvodnju proizvoda za koji je određena referentna vrijednost u Prilogu I. Odluci [2011/278]. Stoga su referentne vrijednosti određene za proizvode, a ne za procese. […]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
Društvo Evonik Degussa upravlja postrojenjem za proizvodnju vodika unutar industrijske zone u Marlu (Njemačka), gdje se nalaze kemijska poduzeća i njihova postrojenja. Za proizvodnju čistog vodika društvo Evonik Degussa koristi se različitim industrijskim procesima. U jednom od tih procesa koristi se mlaz „obogaćenog plina” koji se sastoji od otpadnih plinova koje ispuštaju različita postrojenja iz industrijske zone. Taj obogaćeni plin sadržava oko 85 % do 95 % vodika, ali i ugljikov monoksid, ugljikov dioksid te plinovite ugljikovodike.
Društvo Evonik Degussa provodi hidrogenaciju obogaćenog plina i zatim ga prerađuje u okviru procesa adsorpcije uslijed promjene tlaka. Time se vodik razdvaja od drugih tvari sadržanih u obogaćenom plinu kako bi se dobio plin s volumenom vodika od najmanje 99,95 %.
Odlukom od 17. veljače 2014. njemačka tijela odlučila su dodijeliti društvu Evonik Degussa jedinice za godine 2013. – 2020. U toj se odluci precizira da djelatnost izvlačenja vodika iz obogaćenog plina nije uzeta u obzir prilikom dodjele.
Odlukom od 25. kolovoza 2015. njemačka tijela potvrdila su svoju prvotnu odluku navodeći kao razlog, među ostalim, da vodik, s obzirom na to da je već bio prisutan u mlazu obogaćenog plina, nije proizvelo društva Evonik Degussa. Sustav referentne vrijednosti za proizvod za vodik, koji je sadržan u dijelu 2. Priloga I. Odluci 2011/278 i omogućava određivanje broja jedinica koje se trebaju dodijeliti, odnosi se samo na vodik proizveden reformingom, djelomičnom oksidacijom, reakcijom plina i vode ili drugim procesima pretvorbe u vodik.
Društvo Evonik Degussa u tužbi koju je podnijelo protiv te odluke pred sudom koji je uputio zahtjev, Verwaltungsgericht Berlin (Upravni sud u Berlinu, Njemačka), u biti tvrdi da je proizvodnja vodika pročišćavanjem obogaćenih plinova morala biti uzeta u obzir prilikom dodjele jedinica. U tom se pogledu osobito oslanja na tekst referentne vrijednosti za proizvod za vodik i definiciju tog proizvoda, koji se nalaze u dijelu 2. Priloga I. Odluci 2011/278. Naime, iz te definicije ne proizlazi da je, kako bi se predmetni plin mogao smatrati „vodikom” u smislu te referentne vrijednosti, potrebno da je on nastao izravnom kemijskom reakcijom, a ne procesom adsorpcije ili pročišćavanja.
Uvodna izjava 13. Odluke 2013/448 i uvodna izjava 5. Odluke 2011/278, iz kojih proizlazi da su referentne vrijednosti za proizvod utvrđene za određeni proizvod, a ne na temelju procesa korištenih za njegovo dobivanje, potvrđuju takvo tumačenje. Isto tako, u dokumentu koji su sastavile Komisijine službe navodi se da se procesi adsorpcije i pročišćavanja plina nalaze u granicama sustava određenog referentnom vrijednosti za proizvod za vodik iz dijela 2. Priloga I. Odluci 2011/278. Slijedom navedenog, tehniku adsoprcije uslijed promjene tlaka, koju društvo Evonik Degussa koristi za izvlačenje vodika sadržanog u obogaćenoj smjesi plinova, treba kvalificirati kao proces sličan kemijskoj sintezi vodika.
Osim toga, u svakom procesu proizvodnje vodika, ta tvar je već prisutna u ulaznim kemijskim tvarima. Međutim, dodjeljivanje jedinica za proizvodnju vodika nije zbog toga isključeno s obzirom na to da je samo čisti proizvod odlučujući za primjenu referentne vrijednosti za proizvod koja se na njega odnosi, tako da nije moguća dvostruka dodjela za ulazni proizvod, odnosno obogaćeni plin.
Sud koji je uputio zahtjev smatra da se u postupku koji je pokrenulo društvo Evonik Degussa u biti javlja pitanje obuhvaća li djelatnost „proizvodnje vodika” iz Priloga I. Direktivi 2003/87 povećanje relativnog udjela vodika u smjesi plinova kako bi se dobio utrživ proizvod. U slučaju pozitivnog odgovora, treba usvojiti tužbu društva Evonik Degussa i dodijeliti mu dodatne jedinice.
Takvo dodatno dodjeljivanje također bi bilo potrebno ako bi bila ispunjena dva uvjeta, odnosno, kao prvo, da korištenje procesa „odjeljivanja vodika i ugljikovog monoksida” u smislu Priloga I. Odluke 2011/278 kao takvo ulazi u definiciju procesa na koje se odnosi referentna vrijednost za proizvod za vodik i, kao drugo, da taj proces obuhvaća pročišćavanje obogaćenih plinova adsorpcijom uslijed promjene tlaka.
Ako referentu vrijednost za proizvod za vodik treba primijeniti na proizvodnju vodika pročišćavanjem obogaćenih plinova, potrebno je odrediti količinu dodatnih jedinica koje valja dodijeliti društvu Evonik Degussa. U tom kontekstu postavljaju se pitanja u vezi s primjenom jedinstvenog međusektorskog faktora korekcije predviđenog člankom 10.a stavkom 5. Direktive 2003/87 (u daljnjem tekstu: faktor korekcije).
U tim je okolnostima Verwaltungsgericht Berlin (Upravni sud u Berlinu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Postoji li ‚proizvodnja vodika’ u smislu dijela 2. Priloga I. Odluci [2011/278] samo u slučaju kada je molekula vodika […] nastala kemijskom sintezom dvaju vodikovih atoma H ili pojam ‚proizvodnje’ također obuhvaća postupak u kojem se, u slučaju smjese plinova koja sadržava vodik – bez sinteze – povećava relativni udio vodika […] u toj smjesi na način da se druge komponente plina – bilo fizikalnim ili kemijskim putem – uklone kako bi se dobio – kao što je to navedeno u Prilogu I. dijelu 2. Odluci [2011/278] – ‚proizvod izražen kao (neto) utrživa proizvodnja i 100 % čista tvar’?
2.
U slučaju da se na prvo pitanje odgovori na način da pojam proizvodnje ne obuhvaća postupak povećanja relativnog udjela vodika […] u smjesi plinova, postavlja se sljedeće pitanje:
Treba li izraz ‚elementi procesa koji su izravno ili neizravno povezani s proizvodnjom vodika i odjeljivanjem vodika i ugljikovog monoksida’ tumačiti na način da su samo dva elementa procesa zajedno (‚i’) obuhvaćena granicama sustava referentne vrijednosti za vodik opisanih u dijelu 2. Prilogu I. Odluci [2011/278] ili element procesa ‚odjeljivanje vodika i ugljikovog monoksida’ može postojati i izolirano kao neovisan element procesa unutar granica sustava?
3.
U slučaju da se na drugo pitanje odgovori na način da element procesa ‚odjeljivanje vodika i ugljikovog monoksida’ može postojati i izolirano kao neovisan element procesa unutar granica sustava, postavlja se sljedeće pitanje:
Postoji li element procesa ‚odjeljivanje vodika i ugljikovog monoksida’ samo kada se vodik […] odjeljuje isključivo od ugljikovog monoksida […] ili element procesa ‚odjeljivanje vodika i ugljikovog monoksida’ postoji i kada taj proces obuhvaća odjeljivanje vodika ne samo od ugljikovog monoksida nego i od drugih tvari, npr. ugljičnog dioksida […]?
4.
U slučaju da se [društvu Evonik Degussa] sudskom odlukom prizna pravo na dodatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica, postavlja se pitanje treba li treću točku izreke presude Suda Europske unije od 28. travnja 2016., Borealis Polyolefine i dr. (
C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 i C‑391/14 do C‑393/14
,
EU:C:2016:311
), tumačiti na način
(a)
da se [faktor korekcije] iz članka 4. i Priloga II. Odluci [2013/448] u izvornoj verziji primjenjuje na dodjele za godine 2013. do 2020. koje su nadležna tijela država članica utvrdila prije 1. ožujka 2017., i
(b)
da se [faktor korekcije] iz članka 4. i Priloga II. Odluci [2013/448] u izvornoj verziji primjenjuje na dodatne dodjele za godine 2013. do 2017. koje su sudska tijela dodijelila nakon 1. ožujka 2017., i
(c)
da se [faktor korekcije] iz članka 4. i Priloga II. Odluci [2013/448] u verziji […] važećoj od 1. ožujka 2017. primjenjuje na dodatne dodjele za godine 2018. do 2020. koje su sudska tijela dodijelila nakon 1. ožujka 2017.?”
O prethodnim pitanjima
Prvo i drugo pitanje
Sud koji je uputio zahtjev prvim i drugim pitanjem u biti pita treba li dio 2. Priloga I. Odluci 2011/278 tumačiti na način da proces koji ne omogućava da se kemijskom sintezom proizvede vodik, nego samo da se ta tvar koja je već sadržana u smjesi plinova izolira, ulazi u granice sustava referentne vrijednosti za proizvod za vodik.
Valja istaknuti da je Komisija donijela Odluku 2011/278, kao što to osobito proizlazi iz njezina članka 1., kako bi se sukladno članku 10.a stavku 1. Direktive 2003/87 utvrdili prijelazni propisi na razini Unije za usklađenu dodjelu jedinica. Iako je cilj tako donesenih mjera, kao što je navedeno u potonjoj odredbi, izmjena nebitnih elemenata Direktive 2003/87 njezinim dopunjavanjem, Komisija je ipak dužna u tom kontekstu poštovati pravni okvir koji je tako utvrđen tom direktivom (vidjeti u tom smislu presudu od 26. srpnja 2017., Češka Republika/Komisija,
C‑696/15 P
,
EU:C:2017:595
, t.
51.
), uključujući osobito njezino područje primjene. Nadalje, iz toga slijedi da odredbe Odluke 2011/278 treba tumačiti s obzirom na zahtjeve koji proizlaze iz Direktive 2003/87.
Članak 10.a stavak 1. te direktive propisuje da se u načelu za svaki sektor i podsektor referentne vrijednosti izračunavaju za proizvod, a ne za ulazne sirovine, kako bi se u svakom proizvodnom postupku predmetnog sektora ili podsektora maksimalno povećala smanjenja emisija stakleničkih plinova i uštede zbog energetske učinkovitosti.
Stoga, kako proizlazi iz uvodne izjave 4. Odluke 2011/278, Komisija je, u mjeri u kojoj je to bilo moguće, izradila referentne vrijednosti za proizvode. Kao što se navodi u toj uvodnoj izjavi, proizvodi na koje se te referentne vrijednosti odnose su oni „iz djelatnosti iz Priloga I. Direktivi 2003/87”.
Taj pristup u skladu je sa zahtjevima iz Direktive 2003/87. Naime, ta direktiva se sukladno svojem članku 2. stavku 1. primjenjuje na emisije koje proizlaze iz djelatnosti navedenih u njezinu Prilogu I. Kao što proizlazi iz njezina članka 3. točaka (b) i (e), u njezino područje primjene također su uključene emisije nastale djelatnostima koje su izravno pridružene nekoj od djelatnosti iz tog Priloga I. i koje su s njome tehnički povezane.
Što se tiče proizvodnje vodika, Prilog I. Direktivi 2003/87 definira tu djelatnost kao „proizvodnj[u] vodika (H
) […] reformingom ili djelomičnom oksidacijom”. Slijedi da u njezino područje primjene ulazi samo proizvodnja vodika takvim postupcima i, sukladno članku 3. točkama (b) i (e) spomenute direktive, djelatnosti koje su izravno pridružene tom obliku proizvodnje vodika, pod uvjetom da su tehnički povezane s tom proizvodnjom.
Kao što to osobito proizlazi iz točke 29. ove presude, referentna vrijednost za proizvod za vodik, kako je određena u dijelu 2. Priloga I. Odluci 2011/278, ne može uključivati druge procese osim onih koji su obuhvaćeni područjem primjene Direktive 2003/87.
S tim u vezi valja podsjetiti da se ta referentna vrijednost odnosi na „element[e] procesa koji su izravno ili neizravno povezani s proizvodnjom vodika i odjeljivanjem vodika i ugljikovog monoksida”.
Što se tiče, s jedne strane, pojma „proizvodnja vodika”, valja ga tumačiti s obzirom na tekst Priloga I. Direktive 2003/87 na način da uključuje proizvodnju vodika reformingom ili djelomičnom oksidacijom.
S druge strane, što se tiče „odjeljivanja vodika i ugljikovog monoksida”, takav proces ne sastoji se od proizvodnje vodika kemijskom sintezom, nego samo od izvlačenja vodika već sadržanog u smjesi plinova.
Taj proces kao takav stoga nije pokriven referentnom vrijednosti za proizvod za vodik, kako je određena u dijelu 2. Prilogu I. Odluci 2011/278. Međutim, taj proces je obuhvaćen referentnom vrijednosti za proizvod za vodik pod uvjetom da je riječ o djelatnosti pridruženoj „proizvodnji vodika”, u smislu Priloga I. Direktivi 2003/87 kao i dijela 2. Priloga I. Odluci 2011/278, i da je tehnički povezan s tom proizvodnjom.
Iz toga osobito proizlazi da se djelatnost, poput one koju obavlja tužitelj u glavnom postupku, s obzirom na to da se sastoji samo od odjeljivanja vodika od obogaćene smjese plinova – koja sadržava oko 85 % do 95 % vodika – ne može kvalificirati „proizvodnjom vodika” u smislu Priloga I. Direktivi 2003/87 i dijela 2. Priloga I. Odluci 2011/278.
Osim toga, takva djelatnost, u okviru koje se obogaćena smjesa plinova, koja nije dobivena procesom „proizvodnje vodika” u smislu tih odredbi, pročišćava kako bi se izvukao vodik, nije pridružena „proizvodnji vodika”, nego je zasebna djelatnost koja stoga nije obuhvaćena referentnom vrijednosti za proizvod za vodik iz dijela 2. Priloga I. Odluci 2011/278.
To tumačenje dijela 2. Priloga I. Odluci 2011/278 potvrđuje cilj sustava trgovanja jedinicama, naveden u članku 1. Direktive 2003/87, koji se sastoji od promicanja smanjenja emisija stakleničkih plinova na način koji je učinkovit u troškovnom i gospodarskom smislu.
Naime, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 8. Direktive 2003/87, uvodne izjave 8. Direktive 2009/29 i uvodne izjave 8. Odluke 2011/278, ostvarenje tog cilja podrazumijeva uključivanje u taj sustav djelatnosti koje imaju određeni potencijal za smanjivanje emisija stakleničkih plinova. Kao što to potvrđuju sva očitovanja podnesena Sudu, „proizvodnja vodika” u smislu Priloga I. Direktivi 2003/87 ima takav potencijal zbog velike količine emisija stakleničkih plinova proizvedenih tom aktivnosti. S druge strane, on ne postoji u slučaju procesa koji se sastoji od odjeljivanja vodika sadržanog u obogaćenoj smjesi plinova, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, čiji je cilj samo postići veći udio vodika prisutnog u smjesi plinova.
Osim toga, iz tog bi razloga primjena referentne vrijednosti za proizvod za vodik na proces odjeljivanja vodika od mlaza obogaćenog plina koji već sadržava vodik, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, dovela do prekomjerne dodjele jedinica. Naime, kao što to proizlazi iz točaka 31. do 34. ove presude, ta referentna vrijednost dodijeljena je na temelju emisija povezanih s proizvodnjom vodika reformingom ili djelomičnom oksidacijom. Ako je Komisija namjeravala zauzeti stajalište da taj proces odjeljivanja kao takav predstavlja proces proizvodnje vodika koji ulazi u granice tog sustava, trebala je odrediti iznos referentne vrijednosti za proizvod na znatnoj nižoj razini, kao što to tvrdi Savezna Republika Njemačka u svojim pisanim očitovanjima.
Osim toga, s obzirom na to da društvo Evonik Degussa u svojim pisanim očitovanjima tvrdi da bi trebalo dobiti jedinice za svoju djelatnost kojom se provodi proces odjeljivanja vodika, o kojem je riječ u glavnom postupku, jer se tvari koje su odijeljene od vodika sadržanog u obogaćenoj smjesi plinova pale u peći, valja istaknuti da tako nastale emisije mogu već biti pokrivene referentnom vrijednosti. To je osobito slučaj ako ta peć daje potrebnu toplinu za „proizvodnju vodika” ili pak ako treba primijeniti referentnu vrijednost za toplinu u smislu članka 3. točke (c) i dijela 3. Priloga I. Odluci 2011/278. U takvom slučaju, dodjela jedinica s osnove procesa odjeljivanja vodika dovela bi do dvostruke dodjele.
Međutim, Sud je već presudio da treba izbjegavati da se emisije postrojenja uzimaju u obzir dva puta pri dodjeli jedinica s obzirom na to da se dvostruko brojenje emisija i dvostruka dodjela jedinica protivi Direktivi 2003/87 i Odluci 2011/278 (vidjeti u tom smislu presudu od 8. rujna 2016., Borealis i dr.,
C‑180/15
,
EU:C:2016:647
, t.
70.
do
73.
).
U svakom slučaju, dodjela emisijskih jedinica postrojenju poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku bila bi protivna namjeri zakonodavca Unije da u definiciji referentnih vrijednosti za proizvod uzme u obzir samo neke oblike učinkovite proizvodnje energije iz otpadnih plinova.
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da dio 2. Priloga I. Odluci 2011/278 treba tumačiti na način da proces, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, koji ne omogućava da se kemijskom sintezom proizvede vodik, nego samo da se ta tvar koja je već sadržana u smjesi plinova izolira, ne ulazi u granice sustava referentne vrijednosti za proizvod za vodik. Drukčije bi bilo samo ako bi taj proces, s jedne strane, bio pridružen „proizvodnji vodika” u smislu Priloga I. Direktivi 2003/87 i, s druge strane, bio s njome tehnički povezan.
Treće pitanje
Uzimajući u obzir odgovore na prvo i drugo pitanje, na treće nije potrebno odgovoriti.
Četvrto pitanje
Sud koji je uputio zahtjev svojim četvrtim pitanjem zahtijeva od Suda da protumači presudu od 28. travnja 2016., Borealis Polyolefine i dr. (
C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 i C‑391/14 do C‑393/14
,
EU:C:2016:311
), u slučaju da se tužitelju u glavnom postupku prizna pravo na dodatne jedinice.
S tim u vezi, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da se dodatne jedinice trebaju dodijeliti društvu Evonik Degussa samo ako proces poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, koji se sastoji samo od odjeljivanja vodika od obogaćene smjese plinova, ulazi u granice sustava referentne vrijednosti za proizvod za vodik.
Stoga, s obzirom na odgovor na prvo i drugo pitanje, na četvrto nije potrebno odgovoriti.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:

Dio 2. Priloga I. Odluci Komisije 2011/278/EU od 27. travnja 2011. o utvrđivanju prijelaznih propisa na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća treba tumačiti na način da proces poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, koji ne omogućava da se kemijskom sintezom proizvede vodik, nego samo da se ta tvar koja je već sadržana u smjesi plinova izolira, ne ulazi u granice sustava referentne vrijednosti za proizvod za vodik. Drukčije bi bilo samo ako bi taj proces, s jedne strane, bio pridružen „proizvodnji vodika” u smislu Priloga I. Direktivi 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ, kako je izmijenjena Direktivom 2009/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travanja 2009, i, s druge strane, bio s njome tehnički povezan.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački