CELEX: 62021CJ0277
Predhodno odločanje
Uredba (EU) št. 549/2013
Evropski sistem nacionalnih in regionalnih računov v Evropski uniji
Priloga A, točka 20.15
Nadzor, ki ga inštitut za nacionalne račune opravlja nad organizacijskimi organi izobraževalnih ustanov, ustanovljenih v obliki nepridobitnih institucij
Izobraževalne ustanove, ki so upravičene do javnega financiranja in do svobode izobraževanja, zagotovljene z ustavo
Priloga A, točka 20.15, drugi stavek
Pojem ,javni poseg v obliki splošnih predpisov, ki veljajo za vse enote v isti dejavnosti‘
Obseg
Priloga A, točka 20.15, prvi stavek
Priloga A, točka 2.39(b), točka 20.15(b) in točka 20.309(h)
Pojem ,čezmerna regulacija‘
Obseg

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago točke 20.15 in točke 20.309(h) Priloge A k Uredbi (EU) št. 549/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2013 o Evropskem sistemu nacionalnih in regionalnih računov v Evropski uniji (
UL 2013, L 174, str. 1
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Secrétariat général de l’enseignement catholique ASBL (SeGEC) in šestimi drugimi nepridobitnimi združenji, ki so v Belgiji dejavna v sektorju izobraževanja (v nadaljevanju: zadevna združenja), ter Institut des comptes nationaux (inštitut za nacionalne račune; v nadaljevanju: ICN) in Banque nationale de Belgique (nacionalna banka Belgije), ker je ICN na podlagi evropskega sistema računov 2010, uvedenega z Uredbo št. 549/2013 (v nadaljevanju: ESR 2010), zadevna združenja razvrstil v sektor država, podsektor regionalna država.
Pravni okvir
Pravo Unije
V uvodnih izjavah 1 in 3 Uredbe št. 549/2013 je navedeno:
„(1)
Za oblikovanje politik v Uniji in spremljanje ekonomij držav članic ter ekonomske in monetarne unije (EMU) so potrebne primerljive, najnovejše in zanesljive informacije o strukturi gospodarstva in razvoju gospodarskih razmer posameznih držav članic oziroma regij.
[…]
(3)
Državljani Unije potrebujejo ekonomske račune kot osnovno orodje za analiziranje gospodarskih razmer države članice oziroma regije. Zaradi primerljivosti bi morali biti takšni računi pripravljeni na podlagi enotnih načel, ki ne dopuščajo različnih razlag. Zagotovljene informacije bi morale biti čim bolj natančne, popolne in pravočasne, da bi zagotovili največjo preglednost za vse sektorje.“
Priloga A k tej uredbi, ki se nanaša na metodologijo ESR 2010, vsebuje poglavje 1, naslovljeno „Splošne značilnosti in temeljna načela“, v katerem so točke 1.01, 1.19, 1.34, 1.35, 1.36 in 1.57 te priloge. V teh točkah je navedeno:
„1.01
[ESR 2010] je mednarodno skladen računovodski okvir za sistematično in podrobno opisovanje celotnega gospodarstva (tj. regije, države ali skupine držav), njegovih sestavnih delov in odnosov z drugimi celotnimi gospodarstvi.
[…]
1.19
Za [Unijo] in njene države članice imajo podatki iz okvira [ESR 2010] pomembno vlogo pri oblikovanju in spremljanju socialnih in ekonomskih politik.
[…]
1.34
Sektorski računi se ustvarijo z dodelitvijo enot sektorjem, kar omogoča predstavitev transakcij in izravnalnih postavk računov po sektorjih. Predstavitev po sektorjih razkriva veliko ključnih mer za namene ekonomske in fiskalne politike. Glavni sektorji so gospodinjstva, država, družbe (finančne in nefinančne), nepridobitne institucije, ki opravljajo storitve za gospodinjstva (NPISG), in tujina.
Razlikovanje med tržno in netržno dejavnostjo je pomembno. Subjekt, ki ga nadzira država in je prikazan kot tržna družba, se razvrsti v sektor družb, zunaj sektorja država. Tako ravni primanjkljaja in dolga družbe nista del javnofinančnega primanjkljaja in javnega dolga.
1.35
Pomembno je, da se za dodeljevanje subjektov sektorjem določijo jasna in trdna merila.
Javni sektor je sestavljen iz vseh institucionalnih enot, rezidenčnih v gospodarstvu, ki jih nadzira država. Zasebni sektor je sestavljen iz vseh drugih rezidenčnih enot.
V tabeli 1.1 so prikazana merila za razlikovanje med javnim in zasebnim sektorjem ter v javnem sektorju med državnim sektorjem in sektorjem javnih družb, v zasebnem sektorju pa med sektorjem NPISG in sektorjem zasebnih družb.
Tabela 1.1
Merila
Državni nadzor
(javni sektor)
Zasebni nadzor
(zasebni sektor)
Netržna proizvodnja
Država
NPISG
Tržna proizvodnja
Javne družbe
Zasebne družbe
1.36
Nadzor je opredeljen kot sposobnost določanja splošne politike ali programa institucionalne enote. Nadaljnje podrobnosti glede opredelitve nadzora so navedene v odstavkih [točkah] 2.35 do 2.39.
[…]
1.57
Institucionalne enote so ekonomski subjekti, ki lahko imajo v lasti blago in sredstva, prevzemajo obveznosti ter sodelujejo v gospodarskih dejavnostih in transakcijah z drugimi enotami v lastnem imenu. Za namene sistema ESR 2010 so institucionalne enote združene v pet domačih institucionalnih sektorjev, ki se med seboj izključujejo:
(a)
nefinančne družbe;
(b)
finančne družbe;
(c)
država;
(d)
gospodinjstva;
(e)
[NPISG].
Vseh pet sektorjev skupaj sestavlja celotno domače gospodarstvo. Vsak sektor se deli tudi na podsektorje. Sistem ESR 2010 omogoča izdelavo celotnega sklopa računov tokov in bilanc stanja za vsak sektor in podsektor ter za celotno gospodarstvo. Nerezidenčne enote se lahko povezujejo s temi petimi domačimi sektorji in povezovanja so prikazana med petimi domačimi sektorji in šestim institucionalnim sektorjem: sektorjem tujine.“
V poglavju 2 navedene priloge, naslovljenem „Enote in skupine enot“, je v točkah 2.12, 2.39, 2.113 in 2.130 te priloge navedeno:
„2.12
Opredelitev: institucionalna enota je gospodarski subjekt, za katerega je značilna neodvisnost pri sprejemanju odločitev pri izvajanju glavne funkcije. Rezidenčna enota se obravnava kot institucionalna enota na ekonomskem ozemlju, kjer ima središče glavnega ekonomskega interesa, če je neodvisna pri sprejemanju odločitev in vodi popolno računovodstvo ali je sposobna sestaviti popolno računovodstvo.
Da bi bila enota neodvisna pri sprejemanju odločitev v zvezi z izvajanjem svoje glavne funkcije, mora biti [enota]:
(a)
upravičena do lastništva blaga ali sredstev v lastnem imenu; v transakcijah z drugimi institucionalnimi enotami bo sposobna zamenjevati lastništvo blaga in sredstev;
(b)
sposobna sprejemati ekonomske odločitve in se ukvarjati z ekonomskimi dejavnostmi, za katere je pravno odgovorna;
(c)
sposobna prevzemati obveznosti v lastnem imenu, sprejemati druge obveznosti ali dodatne obveze in sklepati pogodbe in
(d)
sposobna voditi celoto računov, sestavljeno iz računovodske dokumentacije, ki zajema vse njene transakcije, opravljene v obračunskem obdobju, vključno z bilanco stanja sredstev in obveznosti.
[…]
2.39
Za nepridobitne institucije, priznane kot neodvisne pravne osebe, je treba upoštevati pet kazalnikov nadzora, ki so:
(a)
imenovanje uradnikov;
(b)
zagotavljanje pomožnih instrumentov;
(c)
pogodbeni sporazumi;
(d)
stopnja financiranja;
(e)
stopnja izpostavljenosti države tveganju.
Podobno kot za družbe je za določanje nadzora včasih lahko dovolj že en kazalnik, včasih pa lahko nadzor skupaj določi več različnih kazalnikov.
[…]
Država (S.13)
[…]
2.113
Sektor država sestavljajo štirje podsektorji:
[…]
(b)
regionalna država (razen skladov socialne varnosti) (S.1312);
[…]
[NPISG] (S.15)
[…]
2.130
[…] Netržne NPISG pod nadzorom države so razvrščene v sektor država (S.13).
[…]“
Poglavje 3 te priloge vsebuje točko 3.31, ki določa:
„Pri drugih zasebnih proizvajalcih se razločuje med zasebnimi nepridobitnimi institucijami in drugimi zasebnimi proizvajalci.
Opredelitev: zasebne nepridobitne institucije (NPI) so opredeljene kot pravne ali družbene osebe, ki delujejo z namenom proizvajati blago in storitve in ki jim status ne dovoljuje, da bi bile vir dohodka, dobička ali drugih finančnih koristi za enote, ki so jih ustanovile, jih nadzirajo ali financirajo. Kadar njihove proizvodne dejavnosti ustvarjajo presežke, si druge institucionalne enote takih presežkov ne morejo prisvojiti.
[…]
Zasebna NPI je klasificirana v sektor NPISG, če je netržni proizvajalec, razen če je pod nadzorom države. Če je zasebna NPI pod nadzorom države, je klasificirana v sektor država.
[…]“
V poglavju 20 Priloge A k Uredbi št. 549/2013, naslovljenem „Računi države“, so točke 20.05, 20.13, 20.15, 20.18, 20.29, 20.306, 20.309 in 20.310 te priloge, v katerih je navedeno:
„20.05
Sektor država (S.13) sestavljajo vse enote države in vse netržne [NPI], ki jih nadzirajo enote države. […]
[…]
Nepridobitne institucije, uvrščene v sektor država
20.13
Nepridobitne institucije (NPI), ki so netržni proizvajalci in jih nadzirajo enote države, so enote sektorja država.
[…]
20.15
Nadzor nepridobitne institucije je opredeljen kot možnost določanja splošne politike ali programa nepridobitne institucije. Javni poseg v obliki splošnih predpisov, ki veljajo za vse enote v isti dejavnosti, ni ustrezen za odločanje, ali ima država nadzor nad posamezno enoto. Da se ugotovi, ali nepridobitno institucijo nadzira država, je treba upoštevati naslednjih pet kazalnikov nadzora:
(a)
določanje uradnikov;
(b)
druge določbe pomožnega instrumenta, kakor so obveznosti v statutu nepridobitne institucije;
(c)
pogodbeni sporazumi;
(d)
stopnja financiranja;
(e)
izpostavljenost tveganju.
Za določitev nadzora lahko zadošča en kazalnik. Če pa nepridobitna enota, ki jo v glavnem financira država, v veliki meri ohrani sposobnost določanja svoje politike ali programa ob pristojnostih, navedenih v drugih kazalnikih, se ne šteje za enoto pod nadzorom države. V večini primerov bo nadzor kazalo več kazalnikov skupaj. Odločitev na podlagi teh kazalnikov po naravi temelji na presoji.
[…]
Javni nadzor
20.18
Nadzor nad subjektom je možnost določanja splošne politike ali programa navedenega subjekta. […]
[…]
Preskus tržni/netržni
20.29
[…]
Sposobnost izvajanja tržne dejavnosti se bo preverjala predvsem na podlagi običajnega kvantitativnega merila (merilo 50 %) z uporabo razmerja med prodajo in proizvodnimi stroški (ki je opredeljeno v odstavkih [točkah] 20.30 in 20.31). Da bi bila javna enota razvrščena kot tržni proizvajalec, mora s prodajo več let neprekinjeno pokrivati vsaj 50 % svojih stroškov.
[…]
20.306
Vse institucionalne enote, ki so vključene v javni sektor, so rezidenčne enote, ki jih neposredno ali posredno nadzira država z enotami javnega sektorja v agregatu. Nadzor nad subjektom je opredeljen kot sposobnost določanja splošne politike navedenega subjekta. To je podrobneje opisano v nadaljnjem besedilu.
[…]
Nadzor javnega sektorja
20.309
Nadzor rezidenčne enote javnega sektorja je opredeljen kot sposobnost določanja splošne politike enote. Izvaja se lahko z neposrednimi pravicami posamezne enote javnega sektorja ali kolektivnimi pravicami več enot. Upoštevati je treba naslednje kazalnike nadzora:
(a)
pravice do imenovanja, veta ali razrešitve večine uslužbencev, upravnega odbora itd. Pravice do imenovanja, razrešitve, odobritve ali veta za večino upravnega odbora subjekta zadoščajo za ugotovitev nadzora. Take pravice ima lahko neposredno ena enota javnega sektorja ali posredno enote javnega sektorja v agregatu. Če javni sektor nadzira prvi niz imenovanj, nadaljnjih zamenjav pa ne nadzira, ostane subjekt v javnem sektorju, dokler je večina imenovanj direktorjev nadzorovana;
(b)
pravice do imenovanja, veta ali razrešitve ključnega osebja. Če nadzor splošne politike učinkovito določajo vplivni člani odbora, kakor so glavni izvršilni direktor, predsednik in finančni direktor, imajo pooblastila za imenovanje, veto ali razrešitev tega osebja večji pomen;
(c)
pravice do imenovanja, veta ali razrešitve večine imenovanj ključnih odborov subjekta. Če so ključni dejavniki splošne politike, kakor sta plačilo nadomestila za višje osebje in poslovna strategija, preneseni na pododbore, so glavni dejavnik nadzora pravice do imenovanja, razrešitve ali veta direktorjev teh pododborov;
[…]
(g)
pravice do nadzora iz sporazumov/dovoljenja za izposojanje. Posojilodajalci pogosto postavijo nadzor kot pogoj za zagotavljanje posojil. Če javni sektor naloži nadzor prek posojanja ali zaradi zaščite svoje izpostavljenosti tveganju na podlagi jamstva in je nadzor ostrejši od nadzora, ki bi ga subjekt iz zasebnega sektorja običajno srečal pri banki, je to kazalnik nadzora. Če subjekt za posojilo potrebuje dovoljenje javnega sektorja, je to kazalnik nadzora;
(h)
nadzor na podlagi čezmerne regulacije. Kadar je regulacija tako stroga, da dejansko narekuje splošno politiko podjetja, gre za obliko nadzora. Javne oblasti lahko imajo v nekaterih primerih močno regulativno vlogo, zlasti na področjih, kot so monopoli in privatizirane javne službe z elementi javnih storitev. Regulativna vloga lahko obstaja na pomembnih področjih, kakor je oblikovanje cen, pri čemer pa subjekt ne opusti nadzora nad splošno politiko. Odločitev o vstopu v močno regulirano okolje ali poslovanje v takem okolju prav tako kaže, da enota ni pod nadzorom;
(i)
drugo. Nadzor se lahko pridobi tudi z zakonskimi pooblastili ali pravicami, ki jih vsebuje statut subjekta, na primer omejitev dejavnosti, ciljev in poslovnih vidikov, odobritev proračuna ali preprečevanje sprememb statuta subjekta, likvidacije subjekta, odobritev dividend ali prekinitve njegovega razmerja z javnim sektorjem. Subjekt, ki ga v celoti ali skoraj v celoti financira javni sektor, se šteje za subjekt pod nadzorom, če je nadzor nad navedenim tokom financiranja dovolj strog, da narekuje splošno politiko na navedenem področju.
20.310
O vsakem primeru razvrstitve je treba presoditi ob upoštevanju vseh argumentov za in proti, in nekateri našteti kazalniki morda niso ustrezni za posamezni primer. Nekateri kazalniki, kot so (a), (c) in (d) v odstavku [točki] 20.309, zadoščajo za ugotovitev nadzora. Za druge velja, da lahko nadzor dokaže več posameznih kazalnikov skupaj.“
Belgijsko pravo
Člen 24 ustave določa:
„1.   Izobraževanje je svobodno; kakršen koli ukrep za njegovo preprečevanje je prepovedan; kršitve se preganjajo samo na podlagi zakona ali uredbe.
Skupnost staršem zagotovi svobodo izbire.
Skupnost organizira izobraževanje, ki je nevtralno. Nevtralnost zajema zlasti spoštovanje filozofskih, ideoloških ali verskih pojmovanj staršev in učencev.
Šole, ki jih organizirajo javne oblasti, do konca obveznega šolanja ponujajo izbiro med poučevanjem ene od priznanih veroizpovedi in poučevanjem nekonfesionalne etične vzgoje.
2.   Če želi skupnost kot organizacijski organ pristojnosti prenesti na enega ali več samostojnih organov, lahko to stori izključno z uredbo, sprejeto z dvotretjinsko večino oddanih glasov.
3.   Vsakdo ima pravico do izobraževanja ob spoštovanju temeljnih svoboščin in pravic. Dostop do izobraževanja je do konca obveznega šolanja brezplačen.
Vsi učenci imajo do konca obveznega šolanja pravico do izobraževanja na področju etike ali vere na stroške skupnosti.
4.   Vsi učenci ali dijaki, starši, člani osebja in izobraževalni zavodi so pred zakonom ali uredbo enaki. Zakon in uredba upoštevata različne cilje, zlasti posebne značilnosti vsakega organizacijskega organa, ki utemeljujejo ustrezno obravnavo.
5.   Organizacija, priznavanje ali subvencioniranje izobraževanja s strani skupnosti so urejeni z zakonom ali uredbo.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da v Belgiji ustava od različice iz leta 1831 določa načelo svobode izobraževanja. Organizacija predšolskega, osnovnošolskega, srednješolskega in neuniverzitetnega visokošolskega izobraževanja je bila predmet nacionalne ureditve, v kateri se razlikuje med izobraževalnimi ustanovami, ki spadajo na eni strani v „uradno izobraževanje“, sestavljeno iz mreže šol, ki jih organizirajo država, občine, združenja občin ali katere koli osebe javnega prava, ter na drugi strani v „neodvisno subvencionirano izobraževanje“, ki je lahko konfesionalno in nekonfesionalno ter ki ga sestavlja mreža šol, ki jih subvencionira pristojna zvezna enota – v obravnavanem primeru francoska skupnost – organizira pa pravna oseba zasebnega prava. Zadevna združenja spadajo v mrežo neodvisnega subvencioniranega izobraževanja ter so zveza, ki zastopa organizacijske organe katoliških šol, zveza, ki združuje organizacijske organe neodvisnega nekonfesionalnega izobraževanja, in pet organizacijskih organov subvencioniranih neodvisnih izobraževalnih ustanov, ki so po naravi konfesionalne.
V Belgiji je ICN zadolžen, da zbira statistične podatke, ki se zahtevajo na podlagi ESR 2010, in da za to različne gospodarske subjekte po sektorjih razvršča v kategorije, določene z Uredbo št. 549/2013, pri čemer so glavni sektorji gospodinjstva, država, družbe (finančne in nefinančne), NPISG in tujina.
Upravni odbor ICN je s sklepom z dne 28. marca 2018 ugotovil, da so združenja iz postopka v glavni stvari „ločene institucionalne enote“ v smislu točke 2.12 Priloge A k tej uredbi, ki jih nadzira država, natančneje francoska skupnost. Zato je ICN menil, da je treba organizacijske organe kot netržne enote razvrstiti v sektor regionalna država (sektor S.1312) v smislu točke 2.113(b) Priloge A k navedeni uredbi. ICN je med drugim pojasnil, da je državni nadzor v smislu ESR 2010 nad subvencioniranimi neodvisnimi izobraževalnimi ustanovami vzpostavljen zlasti v delu, v katerem dejavnost izobraževanja v celoti ali skoraj v celoti financira javni sektor in je to financiranje pogojeno s spoštovanjem regulativnih standardov.
Zadevna združenja so 14. junija 2018 pri Conseil d’État (državni svet, Belgija), ki je predložitveno sodišče, vložila tožbo za odpravo te odločbe o razvrstitvi. Izpodbijajo zlasti presojo ICN, da so pod nadzorom francoske skupnosti, in menijo, da so bila kot NPISG napačno razvrščena v sektor država.
Predložitveno sodišče najprej navaja, da je mogoče organizacijske organe subvencioniranih neodvisnih izobraževalnih ustanov, ki so prevzeli pravno obliko nepridobitnih združenj, obravnavati kot NPI v smislu Priloge A k Uredbi št. 549/2013 in da se zadevna združenja ne strinjajo z ICN glede razlage pojma „državni nadzor“ v smislu te priloge, saj je v odločbi z dne 28. marca 2018 v zvezi s tem poudarek na treh od petih kazalnikov nadzora, ki so navedeni v točki 20.15 te priloge, in sicer na stopnji financiranja, „drugih določbah pomožnega instrumenta“ in izpostavljenosti tveganjem.
Dalje, to sodišče šteje, da čeprav neodvisno subvencionirano izobraževanje v glavnem financira francoska skupnost, torej država, pa merilo financiranja samo po sebi ne omogoča ugotovitve obstoja nadzora države nad NPI, če ta v veliki meri ohrani sposobnost določanja svoje politike ali svojega programa. Poleg tega navedeno sodišče, ki se opira na točko 77 sodbe z dne 11. septembra 2019, FIG in FISE (
C‑612/17 in C‑613/17
,
EU:C:2019:705
), meni, da vprašanje nadzora države nad nepridobitno institucijo ne more biti povezano z vprašanjem, ali država odločilno vpliva na upravljanje ali sposobnost sprejemanja odločitev zadevne institucionalne enote, ki ima na tem področju po definiciji popolno samostojnost, ampak se želi z njim ugotoviti, ali lahko država kljub obstoju take avtonomije vodi in izvaja neke vrste prisilo nad to institucionalno enoto v okviru opredelitve in uresničevanja njenih ciljev, dejavnosti in strateških usmeritev.
Nazadnje, po mnenju predložitvenega sodišča odločitev ICN o razvrstitvi organizacijskih organov subvencioniranih neodvisnih izobraževalnih ustanov v sektor država temelji predvsem na različnih obveznostih, ki so jim naložene, da so lahko upravičeni do financiranja, ki ga zagotavlja francoska skupnost. Te obveznosti pa naj bi bilo treba analizirati glede na kazalnik nadzora, določen v točki 20.309(h) Priloge A k Uredbi št. 549/2013, ki se nanaša na „nadzor na podlagi čezmerne regulacije“. Čeprav različni elementi, ki jih izpostavlja ICN, kažejo na obsežno nacionalno regulacijo dejavnosti zadevnih združenj, pa to sodišče meni, da je v obravnavanem primeru to regulacijo težko opredeliti kot „čezmerno“ v smislu te določbe, saj sodna praksa Sodišča ne vsebuje ničesar, kar bi kazalo na to. Navedeno sodišče je prvo vprašanje za predhodno odločanje predložilo zato, da bi pridobilo pojasnila v zvezi s tem.
Poleg tega se predložitveno sodišče v okviru drugega vprašanja sprašuje o obsegu točke 20.15 Priloge A k Uredbi št. 549/2013, ki v prvem stavku v bistvu določa, da je nadzor države nad nepridobitno institucijo opredeljen kot možnost določanja splošne politike ali programa nepridobitne institucije, v drugem stavku pa, da javni poseg v obliki splošnih predpisov, ki veljajo za vse enote v isti dejavnosti, ni upošteven za odločanje, ali ima država nadzor nad posamezno enoto. V obravnavanem primeru predložitveno sodišče navaja, da odločitev ICN temelji tudi na okoliščini, da je pravna ureditev, ki velja za osebje v neodvisnem subvencioniranem izobraževanju, podobna kadrovskim predpisom, ki veljajo za osebje v uradnem izobraževanju in ki so podobni kadrovskim predpisom za javne uslužbence. Ugotoviti naj bi bilo torej treba, ali je mogoče „kadrovske predpise“, ki veljajo za osebje v neodvisnem subvencioniranem izobraževanju, šteti za „splošne predpise, ki veljajo za vse enote v isti dejavnosti“. Če je odgovor pritrdilen, bi bilo treba na podlagi „negativnega merila“ iz drugega stavka te določbe šteti, da obstoj teh „kadrovskih predpisov“ ni ustrezen za ugotovitev, da ima država „nadzor nad posamezno institucionalno enoto“. Vendar predložitveno sodišče pojasnjuje, da če je „ista dejavnost“ v smislu tega drugega stavka izobraževanje kot tako, je treba upoštevati dejstvo, da se ne glede na podobnost dveh pravnih ureditev, ki se uporabljata za zadevni kategoriji osebja, nekatera nacionalna pravila uporabljajo zgolj za osebje v neodvisnem subvencioniranem izobraževanju, niso pa posebej določena za vsako od njegovih „posameznih enot“, ki pomenijo različne organizacijske organe.
V teh okoliščinah je Conseil d’État (državni svet) prekinil postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložil ti vprašanji:
„1.
Ali je treba Prilogo A, točka 20.309(h), k [Uredbi št. 549/2013] razlagati tako, da se predpisi, v skladu s katerimi državna uprava, pristojna na področju dejavnosti izobraževanja:
–
odobri programe šolanja,
–
ureja tako strukturo šolanja kot tudi prednostne in posebne naloge, organizira nadzor nad pogoji vpisa in izpisa učencev, odločitvami razrednih svetov in finančno udeležbo, organizira združevanje šolskih zavodov znotraj strukturiranih mrež ter zahteva pripravo izobraževalnih in pedagoških načrtov in načrtov zavoda, pa tudi oddajo poročila o dejavnostih;
–
organizira nadzor in inšpekcijo, ki se nanašata predvsem na panoge poučevanja, raven šolanja in uporabo jezikovnih zakonov, kar ne vključuje pedagoških metod, ter
–
določi najmanjše število učencev na razred, usmeritev, stopnjo ali druge podkategorije, če ni na ministrski ravni določeno odstopanje,
obravnavajo kot tako ,čezmerni‘ v smislu te določbe, da dejansko narekujejo ali določajo splošno politiko ali program enot z zadevnega področja dejavnosti?
2.
Ali je treba Prilogo A, točka 20.15, k isti uredbi razlagati tako, da so v pojem splošnih predpisov vključena posebna pravila, s katerimi so določeni ,kadrovski predpisi‘ in ki se uporabljajo za člane osebja nepridobitnih institucij, dejavnih na področju izobraževanja, ki jih financira država?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče želi s prvim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba točko 20.309(h) Priloge A k Uredbi št. 549/2013 razlagati tako, da nacionalna ureditev, ki se nanaša na NPI, ki so dejavne na področju izobraževanja in ki – čeprav jih subvencionira pristojna nacionalna državna uprava – uživajo svobodo izobraževanja, zagotovljeno z ustavo, spada pod pojem „čezmerna regulacija“, kadar je s to ureditvijo navedeni upravi zaupana naloga ali pravica, da:
–
odobri programe šolanja,
–
ureja tako strukturo šolanja kot tudi prednostne in posebne naloge, organizira nadzor nad pogoji vpisa in izpisa učencev, odločitvami razrednih svetov in finančno udeležbo, organizira združevanje šolskih zavodov znotraj strukturiranih mrež ter zahteva pripravo izobraževalnih in pedagoških načrtov in načrtov zavoda, pa tudi oddajo poročila o dejavnostih;
–
organizira nadzor in inšpekcijo, ki se nanašata predvsem na panoge poučevanja, raven šolanja in uporabo jezikovnih zakonov, kar ne vključuje pedagoških metod, ter
–
določi najmanjše število učencev na razred, usmeritev, stopnjo ali druge podkategorije, če ni na ministrski ravni določeno odstopanje.
Najprej je treba poudariti, da predložitveno sodišče s tem vprašanjem Sodišče v bistvu poziva, naj preuči pomen in obseg teh obveznosti, ki veljajo za organizacijske organe neodvisnega subvencioniranega izobraževanja v skladu z belgijsko zakonodajo, in naj odloči, ali jih je treba šteti za tako „čezmerne“, da dejansko narekujejo ali določajo splošno politiko ali program enot z zadevnega področja dejavnosti glede na merila in kazalce, ki se zahtevajo na podlagi ESR 2010.
Zato je namen predloga predložitvenega sodišča v zvezi s tem v resnici doseči, da bi Sodišče veljavno nacionalno zakonodajo preučilo glede na obseg vpliva, ki ga ima francoska skupnost na področju dejavnosti subvencioniranega izobraževanja.
V zvezi s tem je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča v okviru postopka iz člena 267 PDEU, ki temelji na jasni ločitvi nalog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, to zadnje ni pristojno za razlago nacionalnega prava ter da je le nacionalno sodišče pristojno za ugotovitev in presojo dejanskega stanja spora o glavni stvari in za opredelitev natančnega obsega nacionalnih zakonov in drugih predpisov (sodba z dne 4. marca 2020, Schenker,
C‑655/18
,
EU:C:2020:157
, točka
in navedena sodna praksa).
Sodišče, ki mora dati nacionalnemu sodišču koristen odgovor, pa je pristojno nacionalnemu sodišču dati napotila na podlagi spisa zadeve v glavni stvari ter pisnih in ustnih stališč, ki so bila predložena Sodišču, tako da nacionalno sodišče lahko razsodi (sodba z dne 3. oktobra 2019, Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale,
C‑632/18
,
EU:C:2019:833
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavani zadevi je treba uvodoma opozoriti, da iz uvodnih izjav 1 in 3 ter iz točk 1.01 in 1.19 Priloge A k Uredbi št. 549/2013 izhaja, da ESR 2010 določa referenčni okvir za pripravo računov držav članic za potrebe državljanov Unije in same Unije. Ta priprava mora, da se omogoči pridobitev primerljivih rezultatov, potekati na podlagi enotnih načel, ki ne dopuščajo različnih razlag (glej v tem smislu sodbo z dne 11. septembra 2019, FIG in FISE,
C‑612/17 in C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, točka
).
Za računovodske namene ESR 2010 mora biti vsaka institucionalna enota, ki je v točkah 1.57 in 2.12 Priloge A k Uredbi št. 549/2013 v bistvu opredeljena kot gospodarska enota, za katero je značilna neodvisnost pri sprejemanju odločitev pri izvajanju glavne funkcije, dodeljena enemu od šestih glavnih sektorjev, opredeljenih v točki 1.34 Priloge A k tej uredbi, in sicer gospodinjstvom, državi, finančnim družbam, nefinančnim družbam, NPISG ali tujini (sodba z dne 11. septembra 2019, FIG in FISE,
C‑612/17 in C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, točka
).
V postopku v glavni stvari je vsako zadevno združenje „institucionalna enota“ v smislu točk 1.57 in 2.12 Priloge A k Uredbi št. 549/2013. Čeprav stranke iz postopka v glavni stvari ne oporekajo temu, da jih je predložitveno sodišče razvrstilo v kategorijo „netržne NPI“ v smislu točk 3.31 in 20.29 Priloge A k Uredbi št. 549/2013, pa med njimi obstajajo razlike glede vprašanja, ali zadevna združenja nadzira država ali ne.
Če je odgovor pritrdilen, bo NPI kot netržni proizvajalec uvrščena v sektor država, če je odgovor nikalen, pa bo razvrščena med NPISG. Ta metodologija za razvrščanje izhaja zlasti iz povezane razlage točk 1.35, 2.130, 3.31, 20.05 in 20.13 Priloge A k Uredbi št. 549/2013 (glej v tem smislu sodbo z dne 11. septembra 2019, FIG in FISE,
C‑612/17 in C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, točka
).
Splošni pojem „nadzor“ je v točkah 1.36, 20.15, 20.18, 20.306 in 20.309 Priloge A k Uredbi 549/2013 podobno opredeljen kot sposobnost ali možnost določanja splošne politike, strategije ali programa enote ali subjekta. V točki 20.309 te priloge, ki je del poglavja 20 te priloge, v katerem je obravnavan javni sektor, v katerega spadajo zlasti država in enote ali subjekti, ki jih ta nadzira, je navedenih devet splošnih kazalnikov nadzora, ki omogočajo določitev, ali se za rezidenčno enoto, in sicer za njeno uvrstitev v javni sektor, lahko šteje, da jo nadzira država, pri čemer v skladu s točko 20.310 navedene priloge nekateri od teh kazalnikov morda niso ustrezni za posamezni primer (sodba z dne 11. septembra 2019, FIG in FISE,
C‑612/17 in C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, točka
).
Točka 20.15 Priloge A k Uredbi št. 549/2013 se natančneje nanaša na nadzor NPI s strani države in določa pet kazalnikov nadzora, ki jih je treba upoštevati pri ugotavljanju, ali je nepridobitna institucija pod javnim nadzorom. Teh pet kazalnikov je z nekaterimi redakcijskimi razlikami glede na jezikovne različice prav tako povzetih v točki 2.39 Priloge A k Uredbi št. 549/2013. Točki 2.39 in 20.15 te priloge je treba ob upoštevanju, da obravnavata isto vprašanje in sledita istemu cilju, in sicer določitvi kazalnikov nadzora, ki se uporabljajo za NPI, kljub tem redakcijskim razlikam razlagati skupaj in zanju šteti, da tvorita enotno določbo (glej v tem smislu sodbo z dne 11. septembra 2019, FIG in FISE,
C‑612/17 in C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, točka
).
Poleg tega je treba, ker je v točki 20.309 Priloge A k Uredbi št. 549/2013 pojem „nadzor“ opredeljen za namene določanja obrisov javnega sektorja na splošno in ker je v enotni določbi točk 2.39 in 20.15 te priloge ta pojem opredeljen za namene razlikovanja NPI, ki spadajo v javni sektor, od NPI, ki tja ne spadajo, ugotoviti, da se tudi s tema opredelitvama sledi istemu cilju in se lahko zato glede NPI uporabita za iste subjekte. Ugotoviti je torej treba, da se ti določbi dopolnjujeta in ju je zato treba uporabiti skupaj in usklajeno, da se ugotovi, ali enota spada v javni sektor ali v zasebni sektor in – posledično, glede NPI – ali ta spada v sektor država v skladu s povezanimi določbami točk 3.31 in 20.13 Priloge A k Uredbi št. 549/2013 ali pa gre za NPISG (sodba z dne 11. septembra 2019, FIG in FISE,
C‑612/17 in C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, točka
).
V obravnavanem primeru se je predložitveno sodišče – da bi ugotovilo, ali zadevna združenja nadzira država – s poudarjanjem dejstva, da merilo financiranja samo po sebi ne omogoča ugotovitve obstoja nadzora, odločilo Sodišču postaviti vprašanje zgolj o razlagi točke 20.309(h) Priloge A k Uredbi št. 549/2013 ter o tem, ali je treba vse pravice in naloge, ki jih je nacionalni zakonodajalec zaupal francoski skupnosti, šteti za „nadzor na podlagi čezmerne regulacije“ v smislu te določbe.
Zadnjenavedena določba določa, da „[k]adar je regulacija tako stroga, da dejansko narekuje splošno politiko podjetja, gre za obliko nadzora“. Sodišče je pojasnilo, da navedena določba spada v okvir kazalnika nadzora v zvezi z „zagotavljanjem pomožnih instrumentov“ ali „drugimi določbami pomožnega instrumenta, kakor so obveznosti v statutu nepridobitne institucije“ iz točke 2.39(b) Priloge A k Uredbi št. 549/2013 oziroma iz točke 20.15(b) Priloge A k Uredbi št. 549/2013, ker navedeni kazalnik ustreza različnim primerom, navedenim v točki 20.309, od (a) do (c) in od (g) do (i), te priloge (sodba z dne 11. septembra 2019, FIG in FISE,
C‑612/17 in C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, točka
).
Poleg tega je Sodišče razsodilo, da iz točke 20.309(h) Priloge A k Uredbi št. 549/2013 izhaja, da lahko regulativni poseg, ki bi bil ne glede na svojo splošnost ali podrobnost dovolj vsiljiv, da bi bila z njim dejansko določena splošna politika ali program enote oziroma celo vseh enot istega področja dejavnosti, pomeni indic za nadzor (sodba z dne 11. septembra 2019, FIG in FISE,
C‑612/17 in C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, točka
).
Poudariti je treba, da je Sodišče pojem „možnost določanja splošne politike ali programa“ NPI v smislu točke 20.15, prvi stavek, Priloge A k Uredbi št. 549/2013 opredelilo tako, da se nanaša na sposobnost države, da trajno in stalno dejansko in bistveno vpliva na opredelitev in uresničevanje ciljev NPI, njenih dejavnosti in njenih poslovnih vidikov ter strateških usmeritev in smernic, ki jim namerava NPI pri izvajanju teh dejavnosti slediti (sodba z dne 11. septembra 2019, FIG in FISE,
C‑612/17 in C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, točka
).
Ob upoštevanju dopolnjevanja določb točk 20.15 in 20.309 Priloge A k Uredbi št. 549/2013, ki je bilo poudarjeno v točkah 28 in 29 te sodbe, pa je treba to razlago točke 20.15, prvi stavek, Priloge A k Uredbi št. 549/2013 – kot v svojem pisnem stališču pravilno trdi Evropska komisija – po analogiji uporabiti tudi za razlago točke 20.309(h), drugi stavek, Priloge A k tej uredbi, ki določa, da „[k]adar je regulacija tako stroga, da dejansko narekuje splošno politiko podjetja, gre za obliko nadzora“.
Zato je treba ugotoviti, da je treba točko 20.309(h) Priloge A k Uredbi št. 549/2013 v povezavi s točko 2.39(b) in točko 20.15(b) navedene priloge razlagati tako, da je treba nacionalno ureditev, ki se nanaša na NPI, ki so dejavne na področju izobraževanja in ki – čeprav jih subvencionira pristojna nacionalna državna uprava – uživajo svobodo izobraževanja, zagotovljeno z ustavo, opredeliti kot „čezmerno“ v smislu točke 20.309(h) te priloge A, kadar so naloge in pravice, ki so s to ureditvijo zaupane navedeni upravi, dovolj vsiljive za dejansko določanje splošne politike ali programa zadevnih izobraževalnih ustanov, in sicer z omogočanjem trajnega in stalnega dejanskega in bistvenega vplivanja na opredelitev in uresničevanje istih ciljev teh enot, njihovih dejavnosti in njihovih poslovnih vidikov ter strateških usmeritev in smernic, ki jim nameravajo navedene enote pri izvajanju svojih dejavnosti slediti.
Zato bo moralo predložitveno sodišče, ki je edino neposredno seznanjeno s sporom o glavni stvari, glede na vse upoštevne dejanske in pravne okoliščine opraviti potrebna preverjanja, da bi ugotovilo, ali so pristojnosti, ki jih ima francoska skupnost prek nacionalne ureditve v razmerju do zadevnih združenj, dovolj vsiljive za dejansko določitev splošne politike ali programa zadevnih združenj, zlasti ker sta tej skupnosti zaupani opredelitev programov in vsebina učnih načrtov, s tem pa določitev ciljev izobraževanja, ali pa je učinek teh pristojnosti – kot v svojem pisnem stališču trdijo zadevna združenja – omejen zgolj na naknadni nadzor, ki nima odločilnega vpliva na splošno politiko ali na šolski oziroma akademski program, ker se ne nanaša na konkretne vsebine poučevanja, ki pa bi pripeljala do spričevala, ki se podeli ob uspešnem zaključku šolskega ali akademskega leta.
Kljub temu bo predložitveno sodišče vsekakor moralo opraviti celovito preučitev kazalnikov, vključno s kazalnikom v zvezi s stopnjo financiranja, pri čemer je pojasnjeno, da ta preučitev v skladu s točko 20.15, zadnji stavek, Priloge A k Uredbi št. 549/2013 po naravi vključuje „presojo“ (glej v tem smislu sodbo z dne 11. septembra 2019, FIG in FISE,
C‑612/17 in C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, točki
in
). V skladu s točko 20.310 Priloge A k tej uredbi je treba namreč o vsakem primeru razvrstitve presoditi posamično in nekateri našteti kazalniki morda niso ustrezni v nekaterih primerih, medtem ko je v drugih primerih z več posameznimi kazalniki skupaj mogoče dokazati obstoj nadzora. V točki 2.39, zadnji stavek, in točki 20.15, šesti stavek, Priloge A k navedeni uredbi je navedeno isto načelo, v skladu s katerim lahko preverjanje vseh kazalnikov skupaj v večini primerov dokazuje obstoj nadzora.
Glede na zgoraj navedene preudarke je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba točko 20.309(h) Priloge A k Uredbi št. 549/2013 v povezavi s točko 2.39(b) in točko 20.15(b) te priloge razlagati tako, da nacionalna ureditev, ki se nanaša na nepridobitne institucije, ki so dejavne na področju izobraževanja in ki – čeprav jih subvencionira pristojna nacionalna državna uprava – uživajo svobodo izobraževanja, zagotovljeno z ustavo, spada pod pojem „čezmerna regulacija“, kadar je s to ureditvijo navedeni upravi zaupana naloga ali pravica, da:
–
odobri programe šolanja,
–
ureja tako strukturo šolanja kot tudi prednostne in posebne naloge, organizira nadzor nad pogoji vpisa in izpisa učencev, odločitvami razrednih svetov in finančno udeležbo, organizira združevanje šolskih zavodov znotraj strukturiranih mrež ter zahteva pripravo izobraževalnih in pedagoških načrtov in načrtov zavoda, pa tudi oddajo poročila o dejavnostih;
–
organizira nadzor in inšpekcijo, ki se nanašata predvsem na panoge poučevanja, raven šolanja in uporabo jezikovnih zakonov, kar ne vključuje pedagoških metod, ter
–
določi najmanjše število učencev na razred, usmeritev, stopnjo ali druge podkategorije, če ni na ministrski ravni določeno odstopanje,
če so te naloge in pravice dovolj vsiljive za dejansko določanje splošne politike ali programa NPI z omogočanjem trajnega in stalnega dejanskega in bistvenega vplivanja na opredelitev in uresničevanje istih ciljev teh NPI, njihovih dejavnosti in njihovih poslovnih vidikov ter strateških usmeritev in smernic, ki jim nameravajo navedene NPI pri izvajanju svojih dejavnosti slediti, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba točko 20.15, drugi stavek, Priloge A k Uredbi št. 549/2013 razlagati tako, da nacionalna ureditev, ki pomeni pravno ureditev, ki se uporablja samo za osebje NPI, ki so dejavne na področju izobraževanja in ki jih financira država, spada pod pojem „splošni predpisi, ki veljajo za vse enote v isti dejavnosti“.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je Sodišče razsodilo, da je treba ta pojem razlagati tako, da zajema vsak poseg enote javnega sektorja, ki sprejme ali uporabi predpise, s katerimi se želi doseči, da bi za vse enote v zadevni dejavnosti enako in brez razlikovanja veljala splošna, široka in abstraktna pravila ali splošne smernice, razen če se s takimi predpisi zaradi njihove „čezmernosti“ v smislu točke 20.309(h) Priloge A k Uredbi (EU) št. 549/2013 dejansko določa splošna politika ali program enot v zadevni dejavnosti (sodba z dne 11. septembra 2019, FIG in FISE,
C‑612/17 in C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, točka
).
Sodišče je prav tako pojasnilo, da je namen točke 20.15, drugi stavek, Priloge A k Uredbi št. 549/2013, v skladu s katero „[j]avni poseg v obliki splošnih predpisov, ki veljajo za vse enote v isti dejavnosti, ni ustrezen za odločanje, ali ima država nadzor nad posamezno enoto“, iz pojma „nadzor“ v smislu te določbe izvzeti vsak poseg enote javnega sektorja, s katerim se želi doseči, da bi za vse enote v zadevni dejavnosti enako in brez razlikovanja veljala splošna, široka in abstraktna pravila ali splošne smernice (glej v tem smislu sodbo z dne 11. septembra 2019, FIG in FISE,
C‑612/17 in C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, točki
in
).
V obravnavanem primeru ni sporno, da „kadrovski predpisi“ določajo posebna pravila, ki se uporabljajo za člane osebja institucij, ki so dejavne na področju izobraževanja in ki jih financira država. Kot je Komisija pravilno navedla v pisnem stališču, se namreč ureditev, ki se uporablja za subvencionirane neodvisne izobraževalne ustanove, vključno s „kadrovskimi predpisi“, ki se uporabljajo za člane osebja, ne uporablja za zasebne šole, ki ne prejemajo financiranja iz francoske skupnosti. Prav tako so zadevna združenja v pisnem stališču navedla, da se „zadevno pravilo“ uporablja samo za osebje, katerega zaposlitev je subvencionirana. Predložitveno sodišče pa pojasnjuje, da „[č]e je obravnavano področje dejavnosti izobraževanje kot tako, je treba ugotoviti, da se nekatera uredbena pravila uporabljajo zgolj za osebje v neodvisnem subvencioniranem izobraževanju“.
V obravnavanem primeru pa področja neodvisnega subvencioniranega izobraževanja ni mogoče šteti za področje dejavnosti, ki je drugačno od področja javnega izobraževanja ali izobraževanja na splošno v Belgiji. Iz tega sledi, da se posebna pravila, s katerimi so določeni „kadrovski predpisi“, ki se uporabljajo samo za člane osebja subvencioniranih neodvisnih izobraževalnih ustanov, zato ne nanašajo na celotno področje izobraževanja, ampak le na njegov del, sestavljen iz neodvisne subvencionirane mreže. Ker se torej zadevna ureditev ne uporablja za vse enote, ki spadajo na isto področje dejavnosti, in sicer izobraževanje, „kadrovski predpisi“ ne morejo biti zajeti s pojmom „splošni predpisi“ v smislu točke 20.15, drugi stavek, Priloge A k Uredbi št. 549/2013.
Glede na zgoraj navedene preudarke je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba točko 20.15, drugi stavek, Priloge A k Uredbi št. 549/2013 razlagati tako, da nacionalna ureditev, ki pomeni pravno ureditev, ki se uporablja samo za osebje NPI, ki so dejavne na področju izobraževanja in ki jih financira država, ne spada pod pojem „splošni predpisi, ki veljajo za vse enote v isti dejavnosti“.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:

1.
Točko 20.309(h) Priloge A k Uredbi (EU) št. 549/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2013 o Evropskem sistemu nacionalnih in regionalnih računov v Evropski uniji v povezavi s točko 2.39(b) in točko 20.15(b) te priloge je treba razlagati tako, da nacionalna ureditev, ki se nanaša na nepridobitne institucije (NPI), ki so dejavne na področju izobraževanja in ki – čeprav jih subvencionira pristojna nacionalna državna uprava – uživajo svobodo izobraževanja, zagotovljeno z ustavo, spada pod pojem „čezmerna regulacija“, kadar je s to ureditvijo navedeni upravi zaupana naloga ali pravica, da:
–
odobri programe šolanja,
–
ureja tako strukturo šolanja kot tudi prednostne in posebne naloge, organizira nadzor nad pogoji vpisa in izpisa učencev, odločitvami razrednih svetov in finančno udeležbo, organizira združevanje šolskih zavodov znotraj strukturiranih mrež ter zahteva pripravo izobraževalnih in pedagoških načrtov in načrtov zavoda, pa tudi oddajo poročila o dejavnostih;
–
organizira nadzor in inšpekcijo, ki se nanašata predvsem na panoge poučevanja, raven šolanja in uporabo jezikovnih zakonov, kar ne vključuje pedagoških metod, ter
–
določi najmanjše število učencev na razred, usmeritev, stopnjo ali druge podkategorije, če ni na ministrski ravni določeno odstopanje,
če so te naloge in pravice dovolj vsiljive za dejansko določanje splošne politike ali programa zadevnih NPI z omogočanjem trajnega in stalnega dejanskega in bistvenega vplivanja na opredelitev in uresničevanje istih ciljev teh NPI, njihovih dejavnosti in njihovih poslovnih vidikov ter strateških usmeritev in smernic, ki jim nameravajo navedene NPI pri izvajanju svojih dejavnosti slediti, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.

2.
Točko 20.15, drugi stavek, Priloge A k Uredbi št. 549/2013 je treba razlagati tako, da nacionalna ureditev, ki pomeni pravno ureditev, ki se uporablja samo za osebje nepridobitnih institucij, ki so dejavne na področju izobraževanja in ki jih financira država, ne spada pod pojem „splošni predpisi, ki veljajo za vse enote v isti dejavnosti“.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.