CELEX: 62016CJ0245
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Valsts atbalsts
Regula (EK) Nr. 800/2008
Vispārējs grupālais atbrīvojums
Piemērošanas joma
1. panta 6. punkta c) apakšpunkts
1. panta 7. punkta c) apakšpunkts
Jēdziens “grūtībās nonācis uzņēmums”
Jēdziens “kolektīva maksātnespējas procedūra”
Sabiedrība, kas saņēmusi valsts atbalstu Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) Reģionālās darbības programmas ietvaros un kurai pēc tam piemērota preventīvās vienošanās procedūra darbības turpināšanai
Atbalsta atsaukšana
Pienākums atmaksāt izmaksāto avansu

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Komisijas 2008. gada 6. augusta Regulas (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot [LESD 107. un 108.] pantu (Vispārējā grupu atbrīvojuma regula) (
OV 2008, L 214, 3. lpp.
), 1. panta 7. punkta c) apakšpunktu.
Šis lūgums tika iesniegts
Nerea Spa
tiesvedībā pret
Regione Marche
(Markes reģions, Itālija) par tā valsts atbalsta atsaukšanu, kas
Nerea
piešķirts saistībā Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) Reģionālās darbības programmas (turpmāk tekstā – “RDP”) īstenošanu, tāpēc, ka šai sabiedrībai ir piemērota preventīvās vienošanās procedūra tās darbības turpināšanai.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regulas Nr. 800/2008 preambulas 15. un 36. apsvērumā ir noteikts:
“15)
Atbalsts, kas piešķirts grūtībās nonākušiem uzņēmumiem Kopienas pamatnostādņu par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai [(
OV 2004, C 244, 2. lpp.
)] nozīmē, jāizvērtē saskaņā ar šīm pamatnostādnēm, lai izvairītos no to apiešanas. Tādēļ atbalsts minētajiem uzņēmumiem būtu jāizslēdz no šīs regulas darbības jomas. Lai samazinātu administratīvo slogu dalībvalstīm, piešķirot [maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU)] šajā regulā paredzēto atbalstu, salīdzinājumā ar minētajās pamatnostādnēs lietoto definīciju ir jāvienkāršo definīcija par to, kas būtu uzskatāms par grūtībās nonākušu uzņēmumu. Turklāt šajā regulā MVU, kas ir dibināti mazāk nekā pirms trīs gadiem, šajā periodā neuzskata par grūtībās esošiem uzņēmumiem, ja vien atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktos noteiktiem kritērijiem tiem nav piemērojama kolektīva maksātnespējas procedūra. Šie vienkāršojumi nedrīkst skart minētajās pamatnostādnēs paredzēto MVU kvalifikāciju saistībā ar atbalstu, uz kuru neattiecas šī regula, un nedrīkst skart lielu uzņēmumu kā grūtībās esošu uzņēmumu kvalifikāciju saskaņā ar šo regulu; uz to arī turpmāk attiecas pilnīgais formulējums, kas sniegts minētajās pamatnostādnēs.
[..]
(36)
Saskaņā ar principiem, kas reglamentē [LESD 107. panta 1. punkta] jomā esošo atbalstu, atbalsts ir jāuzskata par piešķirtu tad, kad saskaņā ar piemērojamo valsts tiesisko regulējumu saņēmējam tiek nodotas juridiskās tiesības saņemt atbalstu.”
Regulas Nr. 800/2008 1. panta 6. un 7. punktā ir noteikts:
“6.   Šo regulu nepiemēro šādiem atbalsta veidiem:
[..]
c)
atbalsts grūtībās nonākušiem uzņēmumiem.
7.   Attiecībā uz 6. punkta c) apakšpunktu, MVU uzskata par grūtībās nonākušu uzņēmumu, ja tas atbilst šādiem nosacījumiem:
[..]
c)
neatkarīgi no attiecīgā uzņēmuma veida, ja tas atbilst kritērijiem saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem, lai tam piemērotu kolektīvās maksātnespējas procedūras.
Šajā regulā MVU, kas ir dibināts mazāk nekā pirms trīs gadiem, šajā periodā neuzskata par grūtībās nonākušu uzņēmumu, ja vien tam nav piemērojams nosacījums, kas paredzēts pirmās daļas c) punktā.”
Kopienas pamatnostādņu attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (
OV 2004, C 244, 2. lpp.
; turpmāk tekstā – “pamatnostādnes”) 9.–11. punktā ir paredzēts:
“9.
Jēdzienam “grūtībās nonācis uzņēmums” nav Kopienas definīcijas. Tomēr šajās pamatnostādnēs Komisija uzskata uzņēmumu par nonākušu grūtībās, ja tas no saviem resursiem vai ar līdzekļiem, ko tas spēj iegūt no sava īpašnieka/akcionāriem vai kreditoriem, nespēj apturēt zaudējumus, kuri bez valsts iestāžu ārējas iejaukšanās īstermiņā vai vidējā termiņā gandrīz noteikti novedīs to līdz nespējai turpināt darbību.
10.
Jo īpaši šo pamatnostādņu nolūkiem uzņēmums principā un neatkarīgi no tā lieluma tiek uzskatīts par nonākušu grūtībās šādos gadījumos:
a)
attiecībā uz sabiedrībām ar ierobežotu atbildību, ja ir zudusi vairāk nekā puse to statūtkapitāla un vairāk nekā ceturtdaļa no šā kapitāla ir zaudēta iepriekšējos 12 mēnešos;
b)
attiecībā uz uzņēmumiem, kur vismaz dažiem locekļiem ir neierobežota atbildība par uzņēmuma parādu, ja ir zudusi vairāk nekā puse no to kapitāla, kā norādīts uzņēmuma pārskatos, un vairāk nekā ceturtdaļa no šā kapitāla ir zaudēta iepriekšējos 12 mēnešos;
c)
neatkarīgi no attiecīgā uzņēmuma veida, ja tas atbilst kritērijiem saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem, lai tam piemērotu kolektīvās maksātnespējas procedūras.
11.
Pat tad, ja neviens no gadījumiem, kas norādīti 10. punktā, nepastāv, uzņēmumu tomēr var uzskatīt par grūtībās esošu uzņēmumu, jo īpaši, ja novērojamas parastās grūtībās nonākuša uzņēmuma pazīmes, tādas kā zaudējumu pieaugums, apgrozījuma samazināšanās, gatavās produkcijas krājumu pieaugšana, jaudas pārpalikums, naudas plūsmas samazināšanās, parāda pieaugums, procentu likmju celšanās un krītoša vai nulles neto aktīvu vērtība. Smagākos gadījumos, iespējams, uzņēmums jau ir maksātnespējīgs vai tam piemērojamas kolektīvās maksātnespējas procedūras atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktiem. Pēdējā gadījumā šīs pamatnostādnes attiecas uz jebkādu atbalstu, ko piešķir sakarā ar šādām procedūrām un kas ļauj uzņēmumam turpināt darbu. Jebkurā gadījumā grūtībās nonācis uzņēmums atbilst minētajam jēdzienam tikai tad, ja skaidri redzams, ka tas nespēj atgūties ar saviem resursiem vai ar līdzekļiem, ko tas iegūst no saviem īpašniekiem/akcionāriem vai no tirgus avotiem.”
Itālijas tiesības
Preventīvā vienošanās – kuras viens no paveidiem ir preventīvā vienošanās uzņēmuma darbības turpināšanai – ir reglamentēta 1942. gada 16. marta
Regio Decreto n. 267
–
Disciplina del fallimento, del concordato preventivo, dell’amministrazione controllata e della liquidazione coatta amministrativa
(Karaļa dekrēts Nr. 267 par noteikumiem, kuri regulē maksātnespēju, preventīvu vienošanos, tiesas izlīgumu un piespiedu administratīvo likvidāciju) (1942. gada 6. aprīļa
GURI
Nr. 81), redakcijā, kura piemērojama pamatlietas faktiem (turpmāk tekstā – “Maksātnespējas likums”), 160.–186.
bis
pantā.
Maksātnespējas likuma 160. pantā “Procedūras uzsākšanas nosacījumi” ir noteikts:
“Uzņēmējs, kurš ir krīzes stāvoklī, var saviem kreditoriem piedāvāt preventīvu vienošanos, pamatojoties uz plānu [..]
Pirmajā daļā noteiktajiem mērķiem krīzes situācija ietver arī maksātnespēju.
Maksātnespējas likuma 161. pantā “Pieteikums par vienošanos” ir noteikts:
“Pieteikums par atļauju slēgt preventīvu vienošanos tiek iesniegts ar parādnieka parakstītu prasību tiesā, kurā ir uzņēmuma galvenā darbības vieta [..]”
Maksātnespējas likuma 186.
bis
pantā “Vienošanās uzņēmuma darbības turpināšanai” ir paredzēts:
“Ja 161. panta 2. punkta e) apakšpunktā paredzētajā preventīvās vienošanās plānā ir paredzēts, ka parādnieks turpina uzņēmuma darbību, ka ekspluatējamais uzņēmums tiek atsavināts vai ekspluatējamais uzņēmums tiek pārveidots vienā vai vairākās sabiedrībās, arī jaunizveidotās, tad piemēro šā panta noteikumus. Plāns var paredzēt arī uzņēmuma ekspluatācijai nefunkcionālas mantas likvidāciju.
Šajā pantā paredzētajos gadījumos:
a)
161. panta 2. punkta e) apakšpunktā paredzētajā plānā ir jāiekļauj arī analītiska norāde par izmaksām un ieņēmumiem, kas tiek gaidīti no vienošanās plānā paredzētās uzņēmuma darbības turpināšanas, par vajadzīgajiem finanšu resursiem un par attiecīgo nodrošinājuma kārtību;
b)
161. panta 3. punktā minētajā eksperta ziņojumā ir jāapliecina, ka vienošanās plānā paredzētā uzņēmuma darbības turpināšana veicinās vislabāko iespējamo kreditoru prasību apmierināšanu;
c)
neskarot 160. panta 2. punktā paredzēto, plāns līdz gadam pēc atzīšanas par spēkā esošu var paredzēt moratoriju maksājumam privileģētajiem kreditoriem, kreditoriem, kuri ir ķīlas vai hipotēkas turētāji, izņemot gadījumus, kad ir paredzēta tās mantas vai tiesību likvidācija, uz kuru pamata pastāv pirmpirkuma tiesības. Tādā gadījumā iepriekšējā daļā minētajiem kreditoriem ar pirmpirkuma tiesībām nav balsstiesību.
Neskarot 169.
bis
pantā paredzēto, prasības celšanas dienā izpildes stadijā esošie līgumi, arī ar valsts pārvaldēm parakstītie, neizbeidzas procedūras uzsākšanas dēļ. Iespējamas pretējas vienošanās nav spēkā. Atļauja slēgt preventīvu vienošanos netraucē publisko līgumu izpildi, ja 67. pantā minētais parādnieka norīkotais profesionālis ir apliecinājis atbilstību plānam un saprātīgu izpildes spēju. Ja ir atbilstība likuma prasībām, tad no šādas turpināšanas var gūt labumu arī sabiedrība – darbības vai darbības nozaru saņēmēja (realizācijas vai pārvešanas ceļā), kam nodoti līgumi. Tiesu izpildītājs realizācijas vai pārvešanas brīdī liek dzēst ierakstus vai pārvešanas ierakstus.
Pēc prasības iesniegšanas par dalību publisko līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā ir jāsaņem tiesas atļauja – pēc tiesu izpildītāja, ja tāds ir iecelts, atzinuma saņemšanas; ja šāda izpildītāja nav, tad lēmumu pieņem tiesa.
Atļauja slēgt preventīvu vienošanos neliedz piedalīties publisko līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās, ja uzņēmums konkursā iesniedz:
a)
67. panta trešās daļas d) apakšpunktā minētajām prasībām atbilstoša eksperta ziņojumu, kas apliecina atbilstību plānam un saprātīgu spēju izpildīt līgumu;
b)
cita uzņēmēja, kurš atbilst vispārīgajām prasībām un ir apņēmies attiecībā pret pretendentu un līgumslēdzēju iestādi līguma laikā nodot rīcībā līguma izpildei vajadzīgos resursus un stāties palīguzņēmuma vietā gadījumā, ja tas cieš neveiksmi konkursa laikā vai pēc līguma parakstīšanas vai ja tas jebkura iemesla dēļ vairs nespēj pareizi izpildīt līgumu, deklarāciju par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai prasītajiem saimniecisko un finansiālo stāvokli un par tehnisko, kā arī sertifikācijas spēju. Tiek piemērots [2006. gada 12. aprīļa
decreto legislativo n. 163
–
Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE
(Leģislatīvais dekrēts Nr. 163 par būvdarbu, pakalpojumu un piegāžu publiskā iepirkuma kodeksa izveidi, piemērojot Direktīvas 2004/17/EK un 2004/18/EK) (2006. gada 2. maija
GURI
Nr. 100)] 49. pants.
Neskarot iepriekšējā punktā noteikto, uzņēmums, kas noslēdzis preventīvo vienošanos, var piedalīties konkursā, arī iesaistoties uzņēmumu pagaidu apvienībā, tikai tas nedrīkst būt pilnvarnieka statusā, un ar nosacījumu, ka pārējie grupā ietilpstošie uzņēmumi nav pakļauti kolektīvajai procedūrai. Tādā gadījumā ceturtās daļas b) apakšpunktā minēto deklarāciju var iesniegt arī grupas sastāvā esošs uzņēmējs.
Ja saskaņā ar šo pantu uzsāktas procedūras laikā uzņēmuma darbības īstenošana tiek izbeigta vai izrādās tāda, kas rada acīmredzamu kaitējumu kreditoriem, tad tiesa pieņem lēmumu saskaņā ar 173. pantu. Netiek skarta parādnieka iespēja grozīt vienošanās piedāvājumu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Ar 2010. gada 9. novembra lēmumu Markes reģions apstiprināja paziņojumu un veidlapas saistībā ar ERAF RDP 2007.–2013. gadam Markes reģionam, ko Eiropas Komisija bija apstiprinājusi ar 2007. gada 17. augusta Lēmumu Nr. 3986, iesaistīšanās 1.2.1.05.01 īstenošanu.
2011. gada 13. aprīlī
Nerea
iesniedza atbalsta pieteikumu saskaņā ar RDP. Ar 2012. gada 20. marta lēmumu Markes reģions tam piešķīra finanšu atbalstu EUR 144052,58 apmērā attiecībā uz attiecināmajām izmaksām EUR 665262,91 apmērā. Pēc
Nerea
lūguma tam tika izmaksāts avanss 50 % apmērā no šī atbalsta, proti, EUR 72026,29, ko tam izmaksāja starpniekorganizācija
MedioCredito centrale (MCC) SpA
(turpmāk tekstā – “
MCC
”).
2013. gada 18. novembrī – pēc tam, kad
Nerea
bija veicis ieguldījumu, uz ko attiecās šis finanšu atbalsts, – tas sniedza atskaiti par izdevumiem un lūdza izmaksāt šī paša atbalsta atlikumu.
2013. gada 24. decembrī
Nerea
iesniedza
Tribunale di Macerata
(Mačeratas tiesa, Itālija) pieteikumu par preventīvu vienošanos darbības turpināšanai. Ar 2014. gada 15. oktobra lēmumu, kas publicēts 2014. gada 23. oktobrī, šī tiesa uzsāka preventīvās vienošanās procedūru.
Ar 2015. gada 11. februāra vēstuli
MCC
paziņoja
Nerea
lēmumu par finansiālā atbalsta, ko tam bija piešķīris Markes reģions, atsaukšanas procedūras uzsākšanu. Šīs procedūras uzsākšana tika pamatota ar to, ka, tā kā attiecībā uz
Nerea
ir uzsākta preventīvās vienošanās procedūra darbības turpināšanai, šis uzņēmums vairs neatbilst paziņojuma par pieteikšanos atbalstam 1. pantā, kā arī 20. panta h) punktā noteiktajām prasībām.
2015. gada 5. martā
Nerea
sniedza savus apsvērumus un lūdza atcelt atsaukšanas procedūru.
Ar 2015. gada 20. marta vēstuli
MCC
apstiprināja
Nerea
, ka tas, ka attiecībā uz to ir uzsākta preventīvās vienošanās procedūra darbības turpināšanai, saskaņā ar Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta c) apakšpunktu ir viens no gadījumiem, kas veido šķērsli tā iespējai saņemt finanšu atbalstu.
2015. gada 11. maijā Markes reģions atsauca
Nerea
piešķirto finanšu atbalstu, liekot tam atmaksāt izmaksāto avansu EUR 72026,29 apmērā, kam pieskaitīti procenti EUR 4997,30 apmērā.
Tad
Nerea
cēla iesniedzējtiesā prasību par šiem lēmumiem, atsaucoties it īpaši uz RDP, Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta un labas pārvaldības principa pārkāpumu.
Šajos apstākļos
Tribunale amministrativo regionale per la Marche
(Markes reģionālā administratīvā tiesa, Itālija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vispirms, vai Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta c) apakšpunkts attiecas tikai uz tām procedūrām, ko pēc savas ierosmes var uzsākt dalībvalstu administratīvās vai tiesu iestādes (Itālijā, piemēram, tāda ir maksātnespēja), vai tomēr arī uz tām, kuras var tikt uzsāktas tikai pēc ieinteresētā uzņēmēja pieteikuma (valsts tiesībās tāda ir preventīvā vienošanās)? Jautājums ir radies tāpēc, ka šajā tiesību normā ir runa par to, ka “tam ir piemērojama” kolektīva maksātnespējas procedūra.
2)
Gadījumā, ja ir jāuzskata, ka Regula Nr. 800/2008 attiecas uz visām kolektīvajām procedūrām, vai – konkrēti runājot par Maksātnespējas likuma 186.
bis
pantā minēto preventīvās vienošanās ar kreditoriem darbības turpināšanai institūtu – Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka vienkārša priekšnoteikumu pastāvēšana, lai attiecībā uz uzņēmēju, kurš vēlas saņemt subsīdiju no struktūrfondiem, tiktu uzsākta kolektīvā procedūra, liedz piešķirt finansējumu vai arī uzliek valsts pārvaldības iestādei pienākumu atsaukt jau piešķirtos finanšu līdzekļus, vai arī, gluži pretēji, grūtību stāvoklis ir jāpārbauda katrā konkrētā gadījumā, ņemot vērā, piemēram, procedūras uzsākšanai vajadzīgo laiku, to, kā uzņēmējs pilda uzņemtās saistības, un jebkuru citu svarīgu apstākli?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ievadam jānorāda, ka iesniedzējtiesa Tiesai uzdod jautājumu par Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta c) apakšpunkta interpretāciju, ciktāl tai ir jāizskata strīds, kurā
Nerea
, uzņēmums, kas ir saņēmis valsts atbalstu, kurš ir piešķirts uz Markes reģionu attiecošās RDP ietvaros, apstrīd, ka tam, piemērojot šo tiesību normu, būtu jāatmaksā šis atbalsts, kā arī ar to saistītie procenti, ar pamatojumu, ka pēc šī atbalsta piešķiršanas tas ir lūdzis, lai uz to tiktu attiecināta preventīvās vienošanās procedūra darbības turpināšanai.
Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā minētā “kolektīvā maksātnespējas procedūra” attiecas tikai uz procedūrām, kuras dalībvalstu administratīvās vai tiesu iestādes var uzsākt pēc savas ierosmes, vai arī uz tādām procedūrām, kuras var tikt uzsāktas pēc uzņēmuma iniciatīvas.
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka šis jautājums ir uzdots maksātnespējas procedūras, par kuru ir runa pamatlietā, – proti, preventīvās vienošanās procedūras darbības turpināšanai, kāda tā paredzēta Maksātnespējas likumā un kuru pēc attiecīgā uzņēmuma pieteikuma uzsāk kompetentā tiesa, – īpatnības dēļ.
Ja jēdziens “kolektīva maksātnespējas procedūra” būtu jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas vienīgi uz procedūrām, kuras uzsākusi kompetentā tiesa, tas neaptvertu preventīvo vienošanos darbības turpināšanai un tādējādi Regulas Nr. 800/2008 1. panta 6. un 7. punkts
Nerea
situācijai nebūtu piemērojami.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 800/2008 1. panta 6. punkta c) apakšpunktu šī regula nav piemērojama atbalstam grūtībās nonākušiem uzņēmumiem. Šīs regulas preambulas 15. apsvērumā precizēts, ka atbalsts grūtībās nonākušiem uzņēmumiem ir jāizvērtē saskaņā ar pamatnostādnēm, lai izvairītos no to apiešanas.
Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta c) apakšpunktā ir paredzēts, ka MVU ir uzskatāms par grūtībās nonākušu uzņēmumu, ja atbilstīgi attiecīgās valsts tiesību aktos noteiktiem kritērijiem tam ir piemērojama kolektīva maksātnespējas procedūra.
Tādējādi šajā tiesību normā ir veikta atsauce uz valsts tiesībām attiecībā uz nosacījumiem, saskaņā ar kuriem MVU ir piemērojama kolektīva maksātnespējas procedūra.
Tomēr ir jānorāda, ka ne šajā, ne arī kādā citā Regulas Nr. 800/2008 tiesību normā nav noteikta atšķirība starp dažādās valstu tiesību sistēmās pastāvošām dažādām kolektīvas maksātnespējas procedūrām atkarībā no tā, vai tās uzsāk dalībvalstu administratīvās vai tiesu iestādes vai tas tiek darīts pēc uzņēmuma iniciatīvas.
Tādējādi, lai gan ir taisnība, ka Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta c) apakšpunktā ir atsauce uz “kritērijiem [atbilstīgi kuriem] ir piemērojama” kolektīva maksātnespējas procedūra, šī tiesību norma tomēr nevar tikt interpretēta tādējādi, ka tā attiektos vienīgi uz procedūrām, kuras pret uzņēmumiem ir uzsāktas pēc [iestāžu] ierosmes, izslēdzot procedūras, kas uzsāktas pēc šo uzņēmumu iniciatīvas.
Līdz ar to Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ietvertais jēdziens “kolektīva maksātnespējas procedūra” attiecas uz visām valsts tiesībās paredzētajām uzņēmumu kolektīvajām maksātnespējas procedūrām neatkarīgi no tā, vai tās pēc savas ierosmes uzsāk valstu administratīvās vai tiesu iestādes vai tās tiek uzsāktas pēc attiecīgā uzņēmuma iniciatīvas.
Par otro jautājumu
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to, ka uzņēmums atbilst nosacījumiem, lai tam tiktu piemērota kolektīva maksātnespējas procedūra, ir pietiekami, lai veidotu šķērsli tam, ka atbilstoši šai regulai tam tiktu piešķirts valsts atbalsts, vai arī lai uzliktu pienākumu atsaukt šādu atbalstu, ja tas jau ir piešķirts, vai arī šajos nolūkos ir konkrēti jākonstatē, ka uzņēmums ir nonācis grūtībās.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 800/2008 1. panta 6. punkta c) apakšpunktu no tās piemērošanas jomas ir izslēgts atbalsts grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, proti, tādiem uzņēmumiem, kuri saskaņā ar šīs regulas 1. panta 7. punkta c) apakšpunktu atbilst tiem piemērojamajos valsts tiesību aktos noteiktiem kritērijiem kolektīvas maksātnespējas procedūras piemērošanai.
Kā izriet no Regulas Nr. 800/2008 preambulas 36. apsvēruma, atbalsts, uz kuru attiecas LESD 107. panta 1. punkts, ir jāuzskata par piešķirtu tad, kad saskaņā ar piemērojamo valsts tiesisko regulējumu saņēmējam tiek nodotas juridiskās tiesības saņemt atbalstu.
Tādējādi, kā secinājumu 71. punktā būtībā norādījis ģenerāladvokāts, uzņēmuma atbilstība atbalsta saņemšanai no Regulā Nr. 800/2008 paredzēto nosacījumu viedokļa ir jāpārbauda tajā pašā brīdī (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 21. marts, Magdeburger Mühlenwerke,
C‑129/12
,
EU:C:2013:200
,
40.
punkts).
Turpinājumā ir jāatgādina – kā izriet no Regulas Nr. 800/2008 preambulas 15. apsvēruma, ka “grūtībās nonākuša uzņēmuma” definīcija salīdzinājumā ar pamatnostādnēs lietoto definīciju ir jāvienkāršo, lai samazinātu administratīvo slogu dalībvalstīm, tām piešķirot šajā regulā paredzēto atbalstu MVU. Līdz ar to šīs regulas 1. panta 7. punktā ir vienīgi atkārtoti pamatnostādņu 10. punktā minētie jēdziena “grūtībās nonācis uzņēmums” elementi, nepārņemot to 11. punktā uzskaitītos elementus.
Šim vienkāršošanas mērķim pretrunā būtu uzdot dalībvalstu kompetentajām iestādēm, lai saskaņā ar Regulu Nr. 800/2008 lemtu par valsts atbalstu uzņēmumam, pašām – konkrēti tajā brīdī, kad tās pārbauda tā atbilstību atbalsta saņemšanai, – novērtēt, vai tas ir nonācis grūtībās.
Turklāt šīs regulas 1. panta 7. punkta c) apakšpunktā šīm iestādēm ir uzlikts pienākums nevis veikt uzņēmuma konkrētās situācijas autonomu novērtējumu, bet gan vienkārši raudzīties, lai, piemērojot šo pašu regulu, atbalsts netiktu piešķirts uzņēmumam, kurš atbilst nosacījumiem, lai tam tiktu piemērota kolektīva maksātnespējas procedūra.
No tā izriet, ka tāds uzņēmums kā
Nerea
, kurš datumā, kad tam tika piešķirts atbalsts, neatbilda tam piemērojamajās valsts tiesībās paredzētajiem nosacījumiem, atbilstīgi kuriem ir piemērojama kolektīva maksātnespējas procedūra – un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai –, nevar tikt uzskatīts par grūtībās nonākušu uzņēmumu, uz kuru attiecas Regulas Nr. 800/2008 1. panta 6. punkts.
No tā izriet arī, ka atbalsts, kurš ir piešķirts uzņēmumam, ievērojot Regulu Nr. 800/2008 un, it īpaši, šīs regulas 1. panta 6. punktā paredzēto negatīvo nosacījumu, nevar tikt atsaukts tikai tāpēc vien, ka šim uzņēmumam pēc datuma, kad tam tika piešķirts šis atbalsts, ir piemērota kolektīva maksātnespējas procedūra.
Tādējādi Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to, ka uzņēmums atbilstoši valsts tiesībām atbilst nosacījumiem, lai tam tiktu piemērota kolektīva maksātnespējas procedūra – un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai – ir pietiekami, lai veidotu šķērsli tam, ka atbilstoši šai regulai tam tiktu piešķirts valsts atbalsts, vai arī, ja šāds atbalsts tam jau ir piešķirts, lai konstatētu, ka tas nevarēja tikt piešķirts atbilstoši šai regulai, ciktāl šie nosacījumi bija izpildīti šī atbalsta piešķiršanas datumā. Savukārt atbalsts, kurš ir piešķirts uzņēmumam, ievērojot Regulu Nr. 800/2008 un, it īpaši, tās 1. panta 6. punktu, nevar tikt atsaukts tikai tāpēc vien, ka šim uzņēmumam pēc datuma, kad tam tika piešķirts šis atbalsts, ir piemērota kolektīva maksātnespējas procedūra.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

1)
Komisijas 2008. gada 6. augusta Regulas (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot [LESD 107. un 108.] pantu (Vispārējā grupu atbrīvojuma regula), 1. panta 7. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ietvertais jēdziens “kolektīva maksātnespējas procedūra” attiecas uz visām valsts tiesībās paredzētajām uzņēmumu kolektīvajām maksātnespējas procedūrām neatkarīgi no tā, vai tās pēc savas ierosmes uzsāk valstu administratīvās vai tiesu iestādes vai tās tiek uzsāktas pēc attiecīgā uzņēmuma iniciatīvas;

2)
Regulas Nr. 800/2008 1. panta 7. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to, ka uzņēmums atbilstoši valsts tiesībām atbilst nosacījumiem, lai tam tiktu piemērota kolektīva maksātnespējas procedūra – un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai –, ir pietiekami, lai veidotu šķērsli tam, ka atbilstoši šai regulai tam tiktu piešķirts valsts atbalsts, vai arī, ja šāds atbalsts tam jau ir piešķirts, lai konstatētu, ka tas nevarēja tikt piešķirts atbilstoši šai regulai, ciktāl šie nosacījumi bija izpildīti šī atbalsta piešķiršanas datumā; Savukārt atbalsts, kurš ir piešķirts uzņēmumam, ievērojot Regulu Nr. 800/2008 un, it īpaši, tās 1. panta 6. punktu, nevar tikt atsaukts tikai tāpēc vien, ka šim uzņēmumam pēc datuma, kad tam tika piešķirts šis atbalsts, ir piemērota kolektīva maksātnespējas procedūra.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.