CELEX: 62014TJ0493
Deleguotasis nacionalinis ekspertas
EFSA deleguotųjų nacionalinių ekspertų taisyklės
Sprendimas nepratęsti delegavimo
Galimybė susipažinti su dokumentais
Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001
Atsisakymas leisti susipažinti su dokumentais
Asmens privatumo ir neliečiamumo apsaugos išimtis
Asmens duomenų apsauga
Reglamentas (EB) Nr. 45/2001
Prašymai konstatuoti ir įpareigoti
Pareiškimas, kuriuo papildomas ieškinys
Reikalavimų pakeitimas
Priimtinumas

Faktinės bylos aplinkybės
Ieškovė Ingrid Alice Mayer nuo 1992 m. lapkričio 1 d. yra Saksonijos federalinės žemės (Vokietija) tarnautoja. Nuo 2013 m. liepos 1 d. I. A. Mayer deleguota į Europos maisto saugos tarnybą (EFSA), remiantis tą pačią dieną sudaryta sutartimi tarp jos, EFSA ir Saksonijos federalinės žemės (toliau – Sutartis). Sutarties 5 straipsnyje nurodyta, kad ši sutartis sudaryta vieniems metams, t. y. iki 2014 m. birželio 30 d. Pagal sutarčiai taikomo 2013 m. vasario 18 d. EFSA vykdomojo direktoriaus sprendimo, kuriame nustatytos nacionalinių ekspertų ir į profesinius mokymus siunčiamų nacionalinių ekspertų delegavimo į EFSA taisyklės (toliau – Deleguotųjų nacionalinių ekspertų taisyklės), 4 straipsnį delegavimą galima pratęsti vieną ar daugiau kartų, bet bendra delegavimo trukmė negali viršyti ketverių metų.
2013 m. rugsėjo 4 d. ieškovė trejiems metams išrinkta deleguotųjų nacionalinių ekspertų atstove į EFSA personalo komitetą (toliau – personalo komitetas). Po ieškovės nesutarimo su personalo komiteto pirmininku dėl bylos, kurią reikėjo nagrinėti ieškovei nedalyvaujant, 2013 m. gruodžio 16 d. personalo komitetas nusprendė nedelsiant šešiems mėnesiams sustabdyti ieškovės veiklą jame dėl to, kad ieškovė pažeidė konfidencialumo reikalavimą.
2013 m. gruodžio 18 d. ieškovė EFSA vykdomajam direktoriui raštu apskundė nagrinėjamą sprendimą sustabdyti jos veiklą ir pareikalavo skirti personalo komiteto direktoriui drausminę nuobaudą. 2014 m. sausio 17 d. elektroniniu laišku personalo komitetas formaliai informavo ieškovę, kad nusprendė laikinai neleisti jai dalyvauti savo susirinkimuose.
2014 m. sausio 8 ir 31 d. ieškovė susitiko su savo tiesioginiu vadovu D.; per antrą susitikimą D. ją informavo, kad EFSA neketina pratęsti jos sutarties, nes pasikeitė skyriaus, kuriame ji dirba, veiklos poreikiai ir jos profilis nebeatitinka reikalavimų. Ieškovė tvirtina, kad per antrą susitikimą D. minėjo nevyriausybinių organizacijų tinklo
Pesticide Action Network Europe
(
PAN Europe
) prašymą leisti susipažinti su dokumentais, susijusiais su aukšto rango EFSA pareigūnės K. susirašinėjimu su
International Life Sciences Institute
(Tarptautinis gamtos mokslų institutas, toliau – ILSI), privačia maisto sektoriuje veikiančia organizacija. EFSA šiam teiginiui prieštarauja.
2014 m. balandžio 16 d. raštu dėl „[jos] delegavimo sutarties pabaigos“ EFSA pranešė ieškovei, kad minėta sutartis nustos galioti 2014 m. birželio 30 d., ir nurodė, kad ji gali, remdamasi Nacionalinių ekspertų delegavimo taisyklių 23 straipsniu, pateikti skundą EFSA direktoriui.
Manydama, kad jos „pašalinimą“ lėmė personalo komitete įvykę incidentai ir aplinkybė, jog dėl D. atskleistos informacijos ji nenorom tapo su EFSA ir ILSI santykiais susijusio interesų konflikto liudininke, 2014 m. balandžio 24 d., remdamasi Nacionalinių ekspertų delegavimo taisyklių 23 straipsniu, ieškovė apskundė EFSA direktoriui minėtą 2014 m. balandžio 16 d. raštą; 2014 m. birželio 5 ir 10 d. ji pateikė skundą papildančių pastabų.
2014 m. gegužės 12 d. ieškovė paprašė EFSA suteikti galimybę susipažinti su visais elektroniniais laiškais, kuriais apsikeitė K. ir ILSI; 2014 m. birželio 5 d. šį prašymą EFSA atmetė, remdamasi 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (
OL L 145
, 2001, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331) 4 straipsnio 1 dalies b punktu.
2014 m. birželio 8 d. ieškovė pateikė EFSA pakartotinį prašymą suteikti galimybę susipažinti su nagrinėjamais dokumentais; 2014 m. birželio 15 d. raštu ji šį prašymą papildė.
2014 m. birželio 27 d. raštu EFSA atmetė pagal Nacionalinių ekspertų delegavimo taisyklių 23 straipsnį pateiktą ieškovės skundą dėl minėto 2014 m. balandžio 16 d. rašto, nurodžiusi, kad Nacionalinių ekspertų delegavimo taisyklių 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog „pradinis delegavimo terminas turi būti ne trumpesnis kaip šeši mėnesiai ir ne ilgesnis kaip dveji metai; jį galima pratęsti vieną ar kelis kartus, bet bendra delegavimo trukmė negali viršyti ketverių metų“. Taigi neegzistuoja jokia teisė į sutarties pratęsimą. Be to, EFSA nurodo, kad naudojasi diskrecija organizuodama savo skyrių veiklą, ir pateikia savo sprendimą nepratęsti sutarties grindžiančias priežastis bei šiame kontekste atmeta tam tikrus kaltinimus, kuriuos ieškovė nurodė savo įvairiuose EFSA pirmiau išsiųstuose raštuose.
Tuo pačiu 2014 m. birželio 27 d. raštu, remdamasi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta išimtimi, EFSA atmetė pakartotinį prašymą suteikti galimybę susipažinti su minėtais dokumentais. EFSA primena, kad, kai remiantis šiuo reglamentu pateikiamas prašymas suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, kuriuose yra asmens duomenų, tampa taikomos visos 2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (
OL L 8, 2001, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 26 t., p. 102) nuostatos. Reglamento Nr. 45/2001 8 straipsnio b punkte reikalaujama, kad asmens duomenų gavėjas įrodytų būtinybę juos gauti, pateikdamas teisėtus įrodymus arba įtikinamus argumentus. Anot EFSA, šio reikalavimo ieškovė neįvykdė. Be to, ji nurodo, kad savo sprendimą nepratęsti delegavimo pagrindė tik tuo, kad pasikeitė skyriaus, kuriame dirbo ieškovė, veiklos poreikiai ir jos profilis nebeatitiko tuometinių reikalavimų; šis sprendimas niekaip nesusijęs su elektroniniais laiškais, su kuriais ieškovė norėjo susipažinti. Galiausiai EFSA informuoja ieškovę, kad ji gali pagal SESV 263 straipsnį Bendrajame Teisme pareikšti ieškinį dėl dviejų 2014 m. birželio 27 d. rašte pateiktų sprendimų panaikinimo arba pagal SESV 228 straipsnį pateikti skundą Europos ombudsmenui.
Procesas ir šalių reikalavimai
2014 m. birželio 30 d. ieškovė Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė ieškinį, kuriame Bendrojo Teismo prašo:
—
pratęsti jos delegavimą iki 2015 m. birželio 30 d.;
—
pripažinti, kad jos sutarties nutraukimas, tiksliau – 2014 m. balandžio 16 d. EFSA sprendimas „Delegavimo sutarties pabaiga“, yra neteisėtas;
—
įpareigoti EFSA nerinkti naujo deleguotųjų nacionalinių ekspertų „stebėtojo“ personalo komitete;
—
pripažinti, kad ji neteisėtai pašalinta iš personalo komiteto šešių mėnesių laikotarpiui;
—
įpareigoti EFSA leisti jai susipažinti su visais elektroniniais laiškais, kuriais apsikeitė K. ir ILSI;
—
nepatenkinus šio reikalavimo, leisti susipažinti su šiais dokumentais Bendrojo Teismo skirtam trečiajam asmeniui;
—
priteisti iš EFSA bylinėjimosi išlaidas.
Atskiru dokumentu (jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2014 m. liepos 1 d.) ieškovė pateikė prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones.
2014 m. liepos 7 d. Nutartimi Mayer / EFSA (
T‑493/14 R
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2014:617
) prašymas taikyti laikinąsias apsaugos priemones buvo atmestas grindžiant, be kita ko, tuo, kad ieškinyje dėl panaikinimo, su kuriuo susijęs prašymas taikyti laikinąsias priemones, nėra jokio reikalavimo panaikinti sprendimą ir kad reikalavimai laikinai atskleisti ginčijamus dokumentus atitinka pagrindinio ieškinio reikalavimus, todėl prieštarauja nusistovėjusiai jurisprudencijai, pagal kurią laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo sprendimas negali lemti sprendimo dėl esmės ar panaikindamas jo veiksmingumą padaryti jį beprasmį.
Atskiru dokumentu (jį Bendrojo Teismo kanceliarija užregistravo 2014 m. rugsėjo 5 d.) ieškovė pateikė 2014 m. rugsėjo 4 d. rašytinį pareiškimą, kuriuo siekė „pakeisti“ pradinius reikalavimus nurodytais šiame dokumente (toliau – pareiškimas, kuriuo papildomas ieškinys).
Pareiškime, kuriuo papildomas ieškinys, (jo turinys vėliau visiškai pakartotas 2015 m. sausio 7 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktame dublike) ieškovė nurodė, kad atsisako ieškinio trečiojo ir ketvirtojo reikalavimų, susijusių su ginču dėl personalo komiteto, ir kad pradiniai reikalavimai „keičiami“ toliau pateikiamais reikalavimais; ji Bendrojo Teismo prašo:
—
pratęsti jos kaip deleguotosios nacionalinės ekspertės delegavimą į EFSA iki 2017 m. birželio 30 d. ir panaikinti sprendimą nepratęsti delegavimo,
—
nepatenkinus pirmesnio reikalavimo, įpareigoti EFSA priimti naują sprendimą dėl jos delegavimo, kuriame nebūtų vertinimo klaidų ir būtų atsižvelgta į Bendrojo Teismo pateiktą teisės aiškinimą,
—
panaikinti sprendimą nutraukti jos sutartį, konkrečiai – 2014 m. balandžio 16 d. sprendimą,
—
suteikti jai galimybę susipažinti su visais elektroniniais laiškais, kuriais K. ir ILSI apsikeitė jos sutarties galiojimo laikotarpiu,
—
nepatenkinus pirmesnio reikalavimo, suteikti jai galimybę susipažinti su minėtais elektroniniais laiškais, išskyrus informaciją, kuriai taikomas Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 8 straipsnis ir kurios atskleidimas labai pakenktų K. privatumui arba padarytų jai didelį poveikį,
—
panaikinti 2014 m. birželio 27 d. sprendimą atmesti prašymą suteikti galimybę susipažinti su minėtais dokumentais,
—
priteisti iš EFSA bylinėjimosi išlaidas, taip pat ir susijusias su reikalavimais, kurių atsisakyta.
2014 m. lapkričio 10 d. laišku (jį Bendrojo Teismo kanceliarija užregistravo 2014 m. lapkričio 20 d.) ieškovė perdavė Bendrajam Teismui daugiau papildomų dokumentų ir pastabų.
Dublike ieškovė pakartojo pareiškime, kuriuo papildomas ieškinys, išdėstytus reikalavimus, pažymėjo, kad ieškinio reikalavimai, išskyrus su ginču personalo komitete susijusius trečiąjį ir ketvirtąjį reikalavimus, kurių ji atsisakė, nėra „keičiami“, kaip ji klaidingai nurodė pareiškime, kuriuo papildomas ieškinys, bet turi būti „išaiškinti“, ir paprašė Bendrojo Teismo pripažinti 2014 m. birželio 27 d. EFSA sprendimą „negaliojančiu“.
Po to, kai buvo pateiktas triplikas, 2015 m. gegužės 13 d. ieškovė pateikė Bendrojo Teismo kanceliarijai 2015 m. gegužės 6 d. dokumentą, kuriame ji pakomentavo „naujai gautus rašytinius dokumentus“, būtent 2014 m. gegužės 16 d. jai skirtą personalo komiteto elektroninį laišką, 2014 m. lapkričio 19 d. EFSA elektroninį laišką, skirtą Saksonijos žemės vidaus reikalų ministerijai, ir 2013 m. rugsėjo 25 d. pateiktą pradinį
PAN Europe
prašymą leisti susipažinti su elektroniniais laiškais, kuriais apsikeitė K. ir ILSI.
Galiausiai 2016 m. birželio 29 d. raštu (jį Bendrojo Teismo kanceliarija užregistravo tą pačią dieną) ieškovė pateikė jam kelis „naujai gautus įrodymus“.
EFSA pirmiausia pateikė atsiliepimą į ieškinį, tada pastabas dėl pareiškimo, kuriuo papildomas ieškinys, paskui tripliką, ir galiausiai pastabas dėl minėtų 2015 m. gegužės 6 d. ieškovės pastabų, (juos Bendrojo Teismo kanceliarija užregistravo atitinkamai 2014 m. rugsėjo 11 d., 2014 m. spalio 22 d., 2015 m. vasario 26 d. ir 2015 m. birželio 12 d.).
EFSA Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti pareiškimą, kuriuo papildomas ieškinys, kaip nepriimtiną,
—
pripažinti 2015 m. gegužės 6 d. ieškovės pastabas nepriimtinomis,
—
atmesti ieškinį kaip nepriimtiną,
—
nepatenkinus pirmesnių reikalavimų, atmesti ieškinį kaip nepriimtiną, atsižvelgiant į pareiškimą, kuriuo papildomas ieškinys,
—
nepatenkinus ir šio reikalavimo, atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas, taip pat ir susijusias su trečiuoju ir ketvirtuoju reikalavimais, kurių ji atsisakė.
Dėl teisės
Dėl pareiškimo, kuriuo papildomas ieškinys, priimtinumo
EFSA ginčija pareiškimo, kuriuo papildomas ieškinys, priimtinumą, nes 1991 m. gegužės 2 d. Bendrojo Teismo procedūros reglamento 47 straipsnio 1 dalyje nenumatyta galimybė pateikti tokį papildymą. Be to, EFSA tvirtina, kad minėtame papildyme bet kuriuo atveju yra daug nepriimtinų naujų elementų, t. y. pateikta naujų reikalavimų, išplėsti pradiniai reikalavimai ir pateikta naujų faktinių arba teisinių ieškinio pagrindų.
Primintina, jog 1996 m. vasario 29 d. sprendime Lopes / Teisingumo Teismas (
T‑547/93
,
EU:T:1996:27
,
punktas) Teismas nusprendė, kad 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamente nenumatyta galimybė pateikti iš esmės pakeistą ieškinio versiją, todėl tokio dokumento negalima įtraukti į bylą.
Nors šiuo atveju neginčijama, kad pareiškimas, kuriuo papildomas ieškinys, pateiktas nepasibaigus ieškinio dėl 2014 m. birželio 27 d. EFSA sprendimo pareiškimo terminui, t. y. iki 2014 m. rugsėjo 8 d., tačiau šis papildymas keičia patį bylos dalyką, nes jame, pateikiant naujus reikalavimus, pirmą kartą suformuluotas ne tik prašymas iki 2017 m. birželio 30 d. pratęsti sutartį, bet ir prašymai panaikinti tariamą 2014 m. balandžio 16 d. sprendimą ir 2014 m. birželio 27 d. sprendimą, kuris nė nebuvo minimas ieškinio reikalavimuose. Todėl pareiškimą, kuriuo papildomas ieškinys, reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio ir 1991 m. gegužės 2 d. Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c ir d punktų negalima aiškinti taip, kad šiuo atveju pagal šias nuostatas ieškovė gali pateikti Bendrajam Teismui naujus reikalavimus ir taip akivaizdžiai nepriimtiną ieškinį, nes, kaip matyti iš šio sprendimo 32–50 punktų, jame nurodyti tik prašymai įpareigoti ir konstatuoti, pakeisti į priimtiną ieškinį, pakeitus ieškinyje, kuriuo pradėta byla, apibrėžtą bylos dalyką, net jei tai padaryta prieš baigiantis terminui pareikšti ieškinį.
Žinoma, 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalį, pagal kurią vykstant procesui galima pateikti naujų pagrindų, tik jei jie grindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui, tam tikrais atvejais galima taikyti pakeičiant reikalavimus (šiuo klausimu žr. 2009 m. balandžio 1 d. Sprendimo Valero Jordana / Komisija,
T‑385/04
,
EU:T:2009:97
,
ir
punktus). Taip yra būtent tada, kai vykstant procesui ginčijamas sprendimas pakeičiamas kitu sprendimu, kurio dalykas tas pats; tai turėtų būti laikoma nauju faktu, leidžiančiu ieškovui pritaikyti savo reikalavimus (2011 m. rugsėjo 21 d. Nutarties Internationaler Hilfsfonds / Komisija,
T‑141/05 RENV
,
EU:T:2011:503
,
punktas).
Nesant teisinių ir faktinių aplinkybių, kurios tapo žinomos per procesą, galima nagrinėti tik reikalavimus, suformuluotus ieškinyje, kuriuo pradėta byla, nes kitaip būtų pakeistas minėtame ieškinyje išsamiai apibrėžtas ieškinio dalykas, o ieškinio pagrįstumas turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant tik į ieškinyje, kuriuo pradėta byla, pateiktus reikalavimus (žr. 2010 m. spalio 26 d. Sprendimo Vokietija / Komisija,
T‑236/07
,
EU:T:2010:451
,
ir
punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
Šiuo atveju neginčijama, kad ieškovė nepagrindžia naujų reikalavimų teisinėmis ir faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos per procesą, t. y. laikotarpiu nuo ieškinio pateikimo 2014 m. birželio 30 d. iki pareiškimo, kuriuo papildomas ieškinys, pateikimo 2014 m. rugsėjo 4 d.
Todėl pareiškimą, kuriuo papildomas ieškinys, reikia pripažinti nepriimtinu.
Dėl ieškinio priimtinumo
EFSA tvirtina, kad ieškinyje, kuriuo pradėta byla, pateikti reikalavimai akivaizdžiai nepriimtini, nes Bendrojo Teismo prašoma konstatuoti faktus ir įpareigoti EFSA.
Pirmiausia reikia pripažinti, kad dublike ieškovė nurodė, jog atsisako ieškinio trečiojo ir ketvirtojo reikalavimų, susijusių su ginču personalo komitete, todėl reikia nagrinėti tik pirmąjį ir antrąjį reikalavimus, susijusius su delegavimo sutarties nepratęsimu, ir penktąjį ir šeštąjį reikalavimus, susijusius su prašymu suteikti galimybę susipažinti su dokumentais.
Dėl reikalavimų, susijusių su sutarties nepratęsimu, priimtinumo
– Dėl ieškinio pirmojo reikalavimo priimtinumo
Pateikdama pirmąjį reikalavimą, kaip jis suformuluotas ieškinyje, kuriuo pradėta byla, ieškovė prašo Bendrojo Teismo pratęsti jos sutartį iki 2015 m. birželio 30 d., dublike ieškovė prašo Bendrojo Teismo nuspręsti, kad jos sutartį reikia pratęsti iki 2017 m. birželio 30 d., ir, jei šis reikalavimas nebūtų patenkintas, įpareigoti EFSA priimti naują sprendimą dėl jos delegavimo, atsižvelgiant į Bendrojo Teismo išaiškinimą.
EFSA tvirtina, kad Bendrasis Teismas negali nustatyti jai įpareigojimo, taip pat ir tokio, kuris atitinkamu atveju kiltų iš teisės akto panaikinimo, šiuo atveju – tariamo 2014 m. balandžio 16 d. sprendimo panaikinimo, dėl kurio būtų pratęstas ieškovės delegavimas.
Užtenka pažymėti, kad pateikdama šį reikalavimą ieškovė prašo Bendrojo Teismo priimti sprendimą vietoj EFSA arba ją įpareigoti; tai akivaizdžiai viršija jo kompetenciją SESV 263 straipsniu grindžiamos teisėtumo kontrolės srityje. Šis teisėtumo kontrolės ribojimas taikomas visoms ginčų, kuriuos gali nagrinėti Bendrasis Teismas, sritims (šiuo klausimu žr. 2008 m. spalio 8 d. Sprendimo Agrar‑Invest‑-Tatschl / Komisija,
T‑51/07
,
EU:T:2008:420
,
ir
punktus ir nurodytą jurisprudenciją), taigi ir nacionalinių ekspertų delegavimo srityje.
Vadinasi, ieškovės reikalavimas, kad Bendrasis Teismas pratęstų jos sutartį iki 2015 m. birželio 30 d., yra nepriimtinas; juo labiau nepriimtinas dublike pateiktas reikalavimas pratęsti šią sutartį iki 2017 m. birželio 30 d.; taip pat ji negali reikalauti įpareigoti EFSA priimti sprendimą dėl tokio pratęsimo.
– Dėl ieškinio antrojo reikalavimo priimtinumo
Pateikdama antrąjį reikalavimą ieškovė Bendrojo Teismo prašo pripažinti, kad jos sutarties nutraukimas, „tiksliau – 2014 m. balandžio 16 d. EFSA sprendimas <…>“, yra neteisėtas. Dublike ieškovė pirmą kartą prašo Bendrojo Teismo „panaikinti“ minėtą „sprendimą“ ir pripažinti 2014 m. birželio 27 d. sprendimą „negaliojančiu“.
Pirmiausia reikia priminti, kad jau ne kartą nuspręsta, jog, kaip teisingai nurodė EFSA, vykdant SESV 263 straipsniu grindžiamą teisėtumo kontrolę pateikiami prašymai, kuriais siekiama tik teisinių ar faktinių aplinkybių konstatavimo, neprašant panaikinti akto, negali būti laikomi tinkamais (šiuo klausimu žr. 1996 m. liepos 11 d. Sprendimo Bernardi / Parlamentas,
T‑146/95
,
EU:T:1996:105
,
punktą).
Remdamasi ESS 2 straipsniu, kuriame nurodyta, kad Sąjunga grindžiama teisinės valstybės vertybėmis, ieškovė tvirtina, kad, kai egzistuoja teisė, turi būti ir priemonė ją ginti. Ieškovė mano turinti teisę į savo sutarties pratęsimą, pagrįstą „draudimu savavaliauti ir draudimu sudaryti viešąją tvarką pažeidžiančias sutartis pagal Vokietijos teisę“ ir ES sutarties ir
Bundesverfassungsgericht
(Vokietijos Federalinis Konstitucinis Teismas) praktikos garantuojamais lygybės ir teisinės valstybės principais. Iš šios tariamos subjektinės teisės į delegavimo pratęsimą
ipso jure
išplauktų ieškovės teisė kreiptis į Bendrąjį Teismą.
Todėl, ieškovės manymu, kadangi ši tariama teisė į jos sutarties pratęsimą egzistuoja, Bendrasis Teismas arba turi priimti jos „prašymą, kad būtų priimtas teismo sprendimas“, arba išaiškinti ir performuluoti antrąjį ieškinio reikalavimą taip, kad jis būtų priimtinas kaip SESV 263 straipsnyje numatytas ieškinys dėl panaikinimo.
Tačiau, prieštaraudama ieškovės išvadai, kad, kai egzistuoja teisė, turi būti ir priemonė ją ginti, EFSA tvirtina, jog negalima keisti Sutartyje nustatytos procedūrų sistemos teisinantis tuo, kad nėra teisės gynimo priemonės.
Reikia priminti, kad galimu teisės gynimo priemonės nebuvimu jokiu būdu negalima pateisini ESV Sutartyje įtvirtintos teisės gynimo būdų ir procedūrų sistemos pakeitimo teisminio aiškinimo būdu (šiuo klausimu žr. 2002 m. balandžio 29 d. Nutarties Bactria / Komisija,
T‑339/00
,
EU:T:2002:107
,
punktą). Be to, šiuo atveju niekas netrukdė ieškovei prašyti panaikinti ginčijamus sprendimus, taikant SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.
Be to, iš tiesų ieškovės pateiktus ieškinio pagrindus Sąjungos teismas turi aiškinti atsižvelgdamas veikiau į jų esmę, o ne į jų teisinį vertinimą, nepriklausomai nuo terminijos klausimų, tačiau jis tai daro, tik jei ieškinio pagrindai, kuriais remiamasi, iš ieškinio išryškėja pakankamai aiškiai, suprantamai ir tiksliai, kad atsakovas galėtų pasiruošti gynybai, o Bendrasis Teismas – priimti sprendimą dėl ieškinio (šiuo klausimu žr. 2000 m. vasario 24 d. Sprendimo ADT Projekt / Komisija,
T‑145/98
,
EU:T:2000:54
,
ir
punktus).
Pagrindinės teisinės ir faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiamas ieškinys, turi būti nuosekliai išdėstytos ir suprantamos iš paties ieškinio teksto ir jame pateikiamus reikalavimus reikia suformuluoti nedviprasmiškai, kad Sąjungos teismas nepriimtų sprendimo
ultra petita
arba apskritai nepaliktų kaltinimo nenagrinėto (2008 m. sausio 10 d. Sprendimo Komisija / Suomija,
C‑387/06
, nepaskelbtas Rink.,
EU:C:2008:5
,
punktas).
Kitaip tariant, ieškovė negali versti Bendrojo Teismo spėlioti, kokie yra tikslūs faktiniai ir teisiniai argumentai ir vertinimai, kuriais gali būti grindžiami jos prieštaravimai. Būtent tokios situacijos, kuri būtų teisinio nesaugumo šaltinis ir prieštarautų geram teisingumo vykdymui, siekiama išvengti 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalyje reikalaujant, kad ieškinyje, kuriuo pradėta byla, būtų nurodytas ginčo dalykas, reikalavimai ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka (šiuo klausimu žr. 2008 m. gegužės 19 d. Nutarties TFI / Komisija,
T‑144/04
,
EU:T:2008:155
,
ir
punktus).
Šiuo atveju, kaip teisingai tvirtina EFSA, ieškovės argumentai nenuoseklūs. Ieškovė išreiškia savo poziciją mažų mažiausiai netiksliai: ji remiasi SESV 263 straipsniu ir 2014 m. birželio 27 d. sprendimu, tačiau, kaip, be kita ko, nurodė Bendrojo Teismo pirmininkas 2014 m. liepos 7 d. Nutartyje Mayer / EFSA (
T‑493/14 R
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2014:617
,
punktas), pateikdama reikalavimus nesuformulavo jokio prašymo panaikinti tariamą 2014 m. balandžio 16 d. sprendimą arba 2014 m. birželio 27 d. sprendimą, nors jų dalyko nebegalima pakeisti pateikiant dubliką, jei nėra teisinių arba faktinių aplinkybių, kurios tampa žinomos vykstant procedūrai.
Vien dėl šių motyvų reikalavimus, susijusius su sutarties nepratęsimu, reikia atmesti kaip nepriimtinus.
Dėl reikalavimų suteikti galimybę susipažinti su dokumentais priimtinumo
Pateikdama ieškinio penktąjį ir šeštąjį reikalavimus ieškovė aiškiai prašo Bendrojo Teismo įpareigoti EFSA suteikti jai galimybę susipažinti su visais elektroniniais laiškais, kuriais pasikeitė K. ir ILSI, arba, nepatenkinus šio reikalavimo, suteikti galimybę susipažinti su minėtais elektroniniais laiškais Bendrojo Teismo paskirtam trečiajam asmeniui. Pateikdama penktąjį, šeštąjį ir dešimtąjį reikalavimus dublike, ieškovė taip pat prašo, nepatenkinus pirmesnio reikalavimo, suteikti jai galimybę susipažinti su dalimi minėtų elektroninių laiškų, panaikinti 2014 m. birželio 27 d. sprendimą, kiek jis susijęs su atsisakymu leisti susipažinti su dokumentais, ir suteikti galimybę Bendrajam Teismui ir jo paskirtam trečiajam asmeniui susipažinti su šiais elektroniniais laiškais.
EFSA tvirtina, kad šie reikalavimai nepriimtini, nes Bendrasis Teismas neturi kompetencijos ją įpareigoti, kai nagrinėja ieškinį dėl panaikinimo.
Kaip pažymėta šio sprendimo 34 punkte, vykdydamas teisėtumo kontrolę Bendrasis Teismas negali įpareigoti institucijų arba vietoj jų priimti sprendimo. Todėl vien dėl šių priežasčių reikia atmesti kaip nepriimtinus reikalavimus dėl galimybės susipažinti su minėtais dokumentais; be to, dubliko reikalavimus, kuriuose pirmą kartą suformuluotas prašymas panaikinti 2014 m. birželio 27 d. sprendimą atsisakyti patenkinti galimybės susipažinti su minėtais dokumentais prašymą, taip pat reikia atmesti, nes ieškinyje pateiktų reikalavimų nebegalima pakeisti pateikiant dubliką, jei nėra teisinių ar faktinių aplinkybių, kurios tapo žinomos vykstant procedūrai.
Atsižvelgiant į visus šiuos samprotavimus reikia atmesti visą ieškinį kaip nepriimtiną ir nereikia spręsti, ar priimtinos 2015 m. gegužės 6 d. ir 2016 m. birželio 29 d. ieškovės pastabos, kuriomis siekiama išplėsti ar pagrįsti skirtingų nepriimtinais pripažintų reikalavimų pagrindus.
Bylinėjimosi išlaidos
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Dėl ieškinio trečiojo ir ketvirtojo reikalavimų, susijusių su EFSA personalo komitetu, kurių buvo atsisakyta, reikia priminti, kad Procedūros reglamento 136 straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog šaliai, kuri atsisako ieškinio, nurodoma padengti išlaidas, jei kita šalis to reikalavo savo pastabose dėl ieškinio atsisakymo. Pagal šio straipsnio 2 dalį ieškinio atsisakiusios šalies prašymu išlaidas padengti gali būti nurodyta kitai šaliai, jei tai atrodo pateisinama, atsižvelgiant į pastarosios elgesį.
Ieškovė mano, kad EFSA turi padengti išlaidas, susijusias su reikalavimais, kurių ji atsisakė, dėl EFSA „kritikuotino elgesio“ su ja.
Tačiau Bendrasis Teismas mano, kad ieškinio, kuriuo pradėta byla, trečiasis ir ketvirtasis reikalavimai bet kuriuo atveju yra akivaizdžiai nepriimtini, nes juose nėra jokio prašymo panaikinti aktą; jais prašoma tik nustatyti įpareigojimus ir konstatuoti faktus, todėl negalima daryti išvados, kad dėl EFSA elgesio ji turėtų padengti su šiais reikalavimais susijusias išlaidas, taikant Procedūros reglamento 136 straipsnio 2 dalį.
Ieškovė, be kita ko, Bendrojo Teismo prašo tiesiogiai arba pagal analogiją taikyti 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 88 straipsnį, pagal kurį bylose tarp Sąjungos ir jos tarnautojų institucijos pačios padengia savo išlaidas. Ieškovė tvirtina, kad ši nuostata taip pat taikoma deleguotiesiems nacionaliniams ekspertams.
Šiuo klausimu užtenka priminti, jog iš jurisprudencijos matyti, kad į Sąjungos instituciją arba įstaigą deleguoti nacionaliniai ekspertai nėra „tarnautojai“, kaip jie suprantami pagal SESV 270 straipsnį (šiuo klausimu žr. 2006 m. spalio 9 d. Nutarties Gualtieri / Komisija,
F‑53/06
,
EU:F:2006:100
,
ir
punktus), ir kad jiems netaikoma 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 88 straipsnyje nustatyta speciali tvarka (šiuo klausimu žr. 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Gualtieri / Komisija,
T‑284/06
, nepaskelbtas Rink.,
EU:T:2008:335
,
punktą).
Kadangi EFSA reikalavo priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas, o ši bylą pralaimėjo, reikia priteisti iš jos padengti bylinėjimosi išlaidas, įskaitant tas, kurias šalys patyrė per laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrą.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį kaip nepriimtiną.

2.
Priteisti iš Ingrid Alice Mayer bylinėjimosi išlaidas, įskaitant susijusias su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra.

Kanninen
Pelikánová
Buttigieg
Paskelbta 2017 m. vasario 17 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
Turinys

Faktinės bylos aplinkybės

Procesas ir šalių reikalavimai

Dėl teisės

Dėl pareiškimo, kuriuo papildomas ieškinys, priimtinumo

Dėl ieškinio priimtinumo

Dėl reikalavimų, susijusių su sutarties nepratęsimu, priimtinumo

– Dėl ieškinio pirmojo reikalavimo priimtinumo

– Dėl ieškinio antrojo reikalavimo priimtinumo

Dėl reikalavimų suteikti galimybę susipažinti su dokumentais priimtinumo

Bylinėjimosi išlaidos
(
)	Proceso kalba: vokiečių.