CELEX: 62021CJ0277
Előzetes döntéshozatal
549/2013/EU rendelet
Az európai unióbeli nemzeti és regionális számlák európai rendszere
Az A. melléklet 20.15 pontja
Valamely statisztikai hivatal által a nonprofit intézmények formájában létrehozott oktatási intézmények iskolafenntartói felett gyakorolt ellenőrzés
Közfinanszírozásban részesülő és az alkotmányban biztosított oktatási szabadsággal rendelkező oktatási intézmények
Az A. melléklet 20.15 pontjának második mondata
»Az azonos tevékenységi területen működő valamennyi egységre vonatkozó általános szabályozások formájában megvalósuló állami beavatkozás« fogalma
Terjedelem
Az A. melléklet 20.15 pontjának első mondata
Az A. melléklet 2.39 pontjának b) alpontja, 20.15 pontjának b) alpontja és 20.309 pontjának h) alpontja
A »túlszabályozás« fogalma
Terjedelem

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az Európai Unió‑beli [helyesen: európai unióbeli] nemzeti és regionális számlák európai rendszeréről szóló, 2013. május 21‑i 549/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (
HL 2013. L 174., 1. o.
) A. melléklete 20.15 pontjának és 20.309 pontja h) alpontjának az értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Secrétariat général de l’enseignement catholique ASBL (SeGEC) és hat másik, Belgiumban az oktatási ágazatban tevékenykedő nonprofit szervezet (a továbbiakban együttesen: szóban forgó szervezetek), illetve az Institut des comptes nationaux (statisztikai hivatal, Belgium; a továbbiakban: ICN) és a Banque nationale de Belgique (nemzeti bank, Belgium) között a szóban forgó szervezeteknek a számlák 549/2013 rendelet által létrehozott 2010. évi európai rendszere (a továbbiakban: ESA 2010) alapján az államháztartási szektoron belüli „tartományi kormányzat” alszektorba való, ICN általi besorolása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az 549/2013 rendelet (1) és (3) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„(1)
Az uniós szakpolitikai döntéshozatal, valamint a tagállamok gazdaságának és a Gazdasági és Monetáris Uniónak (GMU) a figyelemmel kísérése összehasonlítható, naprakész és megbízható információkat kíván minden egyes tagállam vagy régió gazdasági szerkezetéről és gazdasági helyzetének fejlődéséről.
[…]
(3)
Valamely tagállam vagy régió gazdasági helyzetének elemzésére szolgáló alapvető eszközként az uniós polgároknak is szükségük van gazdasági számlákra. Az összehasonlíthatóság kedvéért az ilyen számlákat olyan egységes elvek alapján kell összeállítani, amelyek nem tesznek lehetővé különböző értelmezéseket. A megadott információknak a lehető legpontosabbnak, legteljesebbnek és legnaprakészebbnek kell lenniük ahhoz, hogy valamennyi ágazatot illetően biztosítani lehessen az elérhető legnagyobb átláthatóságot.”
E rendeletnek az ESA 2010 módszertanára vonatkozó A. melléklete tartalmazza az „Általános jellemzők és alapelvek” című 1. fejezetet, amelyben e melléklet 1.01, 1.19, 1.34–1.36 és 1.57 pontja található. E pontok a következőket mondják ki:
„1.01
[Az ESA 2010] olyan, nemzetközileg összehasonlítható elszámolási [helyesen: számviteli] rendszer, amely valamely teljes gazdaság (vagyis egy régió, egy ország vagy országcsoport gazdaságának), annak összetevőinek, illetve más teljes gazdaságokkal való kapcsolatának rendszerbe foglalt, részletes leírására szolgál.
[…]
1.19
Az [Európai Unió] és tagállamai számára az [ESA 2010] keretrendszerből származó adatok jelentős szerepet játszanak a társadalom‑ és gazdaságpolitika kialakításában és nyomon követésében.
[…]
1.34
A szektorszámlák a gazdasági egységek szektorokhoz történő besorolásával jönnek létre, ami lehetővé teszi a számlák gazdasági műveleteinek és egyenlegező tételeinek szektorok szerinti bemutatását. A szektoronkénti bemutatás sok gazdaság‑ és költségvetési politikai szempontból fontos mérőszám megállapítását teszi lehetővé. A fő szektorok a háztartások, a kormányzat, a (pénzügyi és nem pénzügyi) vállalatok, a háztartásokat segítő nonprofit intézmények, valamint a külföld.
Fontos sajátosság a piaci és nem piaci tevékenységek közötti különbségtétel. Egy kormányzati irányítás alatt álló egységet, amely kimutathatóan piaci vállalat, a kormányzati szektoron kívül, a vállalati szektorba kell besorolni. Így a vállalat hiány‑ és adósságszintje nem képezi részét a költségvetési hiánynak és az államadósságnak.
1.35
Fontos jellegzetesség, hogy a gazdasági egységek szektorokba történő besorolására egyértelmű és szilárd kritériumok vonatkoznak.
A közszektor az adott gazdaságban rezidens mindazon gazdasági egységekből áll, amelyek kormányzati irányítás alatt állnak. Minden más rezidens gazdasági egység a magánszektorhoz tartozik.
Az 1.1. táblázat meghatározza a köz‑ és a magánszektor közötti különbségtételhez használt kritériumokat, továbbá a közszektoron belül a kormányzati szektor és a közszolgáltatói szektor, illetve a magánszektoron belül a háztartásokat segítő nonprofit intézményi szektor és a magánvállalati szektor közötti különbségtétel kritériumait.
1.1. tábla
Kritériumok
A kormányzat irányítása alatt áll
(Közszektor)
Magánkézben van
(Magánszektor)
Nem piaci kibocsátás
Kormányzat
Háztartásokat segítő nonprofit intézmények
Piaci kibocsátás
Közszolgáltatók
Magánvállalatok
1.36
Az irányítás fogalma a valamely gazdasági egység általános politikájának vagy programjának a meghatározására való képességként értelmezendő. Az irányítás fogalommeghatározásával kapcsolatos további részleteket a 2.35–2.39. pont tartalmazza.
[…]
1.57
A gazdasági egységek olyan gazdasági alanyok, amelyek saját jogon képesek javak és eszközök tulajdonjogát megszerezni, kötelezettségeket vállalni, gazdasági tevékenységet végezni, valamint más egységekkel gazdasági műveleteket lebonyolítani. Az ESA 2010 rendszer alkalmazásában a gazdasági egységek öt egymást kölcsönösen kizáró belföldi gazdasági szektorba vannak sorolva:
a)
nem pénzügyi vállalatok;
b)
pénzügyi vállalatok;
c)
kormányzat;
d)
háztartások;
e)
háztartásokat segítő nonprofit intézmények.
Az öt szektor együttesen alkotja a belföldi gazdaság egészét. Az egyes szektorok alszektorokra tagolódnak. Az ESA 2010 rendszer minden szektorra, alszektorra, valamint a gazdaság egészére vonatkozóan is lehetővé teszi a teljes forgalmiszámla‑ és vagyonmérleg‑sorozatok összeállítását. A nem rezidens egységek ezzel az öt hazai szektorral lépnek kapcsolatba, és a számlák megjelenítik a hazai szektorok és egy hatodik intézményi szektor, a külföld szektor közötti interakciókat.”
Az említett mellékletnek „Az egységek és az egységek csoportosítása” című 2. fejezetében szereplő 2.12, 2.39, 2.113 és 2.130 pont szövege a következő:
„2.12
Fogalommeghatározás
: a gazdasági egység olyan gazdasági szervezet, amelyet fő funkciója gyakorlásában döntéshozatali önállóság jellemez. Egy rezidens egység abban az esetben alkot gazdasági egységet azon a gazdasági területen, ahol az elsődleges gazdasági érdekeltségeinek központja található, ha rendelkezik döntéshozatali önállósággal, továbbá vagy teljes számlasorozatot vezet, vagy képes teljes számlasorozatot összeállítani.
A szervezet fő funkcióját illetően akkor rendelkezik döntéshozatali önállósággal, ha:
a)
saját jogon tulajdonjoggal rendelkezhet javak és eszközök felett; a javak és eszközök tulajdonjogát más gazdasági egységekkel lebonyolított gazdasági műveletek során átruházhatja;
b)
gazdasági döntéseket hozhat, és olyan gazdasági tevékenységeket végezhet, amelyekért a törvény előtt felelős és elszámoltatható;
c)
saját nevében felelősséget, valamint további pénzügyi és egyéb kötelezettségeket vállalhat, valamint szerződéseket köthet; és
d)
képes teljes számlasorozatot készíteni, amely a elszámolási időszak alatt lebonyolított valamennyi gazdasági műveletét tartalmazza, valamint vagyonmérleget összeállítani az eszközeiről és a kötelezettségeiről.
[…]
2.39
A nonprofit intézmények önálló jogi személyiséggel rendelkező szervezetként való elismeréséhez az irányítás következő öt jellemzőjét kell megvizsgálni:
a)
tisztségviselők kinevezése;
b)
az eszközök biztosításáról szóló rendelkezések;
c)
szerződéses megállapodások;
d)
a finanszírozás mértéke;
e)
a kormányzati kockázatoknak való kitettség mértéke.
A vállalatokhoz hasonlóan akár egyetlen jellemző megléte is elegendő lehet az irányítás megállapításához, de adott esetben több jellemző együttesen utalhat az irányításra.
[…]
Kormányzat (S.13)
[…]
2.113
A kormányzat szektor négy alszektorból áll:
[…]
b)
Tartományi kormányzat (a társadalombiztosítási alapok kivételével) (S.1312);
[…]
Háztartásokat segítő nonprofit intézmények (S.15)
[…]
2.130
[…] Azok a nem piaci, háztartásokat segítő nonprofit intézmények, amelyek kormányzati irányítás alatt állnak, a kormányzati szektorba (S.13.) tartoznak.
[…]”
Ugyanezen melléklet 3. fejezete tartalmazza a 3.31 pontot, amelynek szövege a következő:
„Az egyéb magántermelők esetében meg kell különböztetni a nonprofit magánintézményeket és az egyéb magántermelőket.
Fogalommeghatározás
: A nonprofit magánintézmény olyan jogi személyiséggel rendelkező vagy társulás jellegű egység, amely javak és szolgáltatások előállítása céljából működik, de amelynek jogi státusa nem teszi lehetővé, hogy jövedelmet, nyereséget vagy más pénzügyi hasznot biztosítson azon egységek számára, amelyek alapították, irányítják vagy finanszírozzák. Amennyiben termelő tevékenységei többletet termelnek, az nem ruházható át más gazdasági egységre.
[…]
Egy nonprofit magánintézmény akkor tartozik a háztartásokat segítő nonprofit intézmények szektorba, ha nem piaci termelő, kivéve ha a kormányzat irányítja. Ha egy nonprofit magánintézményt a kormányzat irányít, akkor a kormányzati szektorba tartozik.
[…]”
Az 549/2013 rendelet A. mellékletének „A kormányzat számlái” című 20. fejezetében szerepel e melléklet 20.05, 20.13, 20.15, 20.18, 20.29, 20.306, 20.309 és 20.310 pontja, amelyek a következőképpen szólnak:
„20.05
Az államháztartási szektorhoz (S.13) tartozik az összes kormányzati egység és a kormányzati egységek által ellenőrzött összes nem piaci nonprofit intézmény (NPI). […]
[…]
Az államháztartási szektorba sorolt nonprofit intézmények
20.13
Azok [az NPI‑k], amelyek nem piaci termelők és amelyeket kormányzati egységek ellenőriznek, az államháztartási szektorba tartoznak.
[…]
20.15
Az NPI‑k esetében az ellenőrzés nem más, mint az NPI általános célkitűzéseinek [helyesen: politikájának] vagy programjának meghatározására vonatkozó képesség. Az azonos tevékenységi területen működő valamennyi egységre vonatkozó általános szabályozások formájában megvalósuló állami beavatkozásnak nincs jelentősége annak eldöntése szempontjából, hogy egy adott egység felett gyakorol‑e ellenőrzést a kormányzat. Az alábbi öt ellenőrzési indikátort kell megvizsgálni annak meghatározásához, hogy az érintett NPI a kormány ellenőrzése alatt áll‑e:
a)
tisztségviselők kinevezése;
b)
a jogi alap egyéb rendelkezései, például az NPI alapszabályában rögzített kötelezettségek;
c)
szerződéses megállapodások;
d)
a finanszírozás mértéke;
e)
kockázatnak való kitettség.
Bizonyos esetekben egyetlen indikátor is elég lehet az ellenőrzés megállapításához. Ha azonban egy NPI, amelyet főleg a kormányzat finanszíroz, az egyéb mutatóknál említett feltételek mellett is jelentős mértékben képes marad meghatározni saját célkitűzéseit [helyesen: politikáját] vagy programját, akkor nem minősül kormányzat által ellenőrzött egységnek. A legtöbb esetben több különálló indikátor együtt jelzi az ellenőrzés meglétét. Az indikátorokon alapuló döntés természeténél fogva egyfajta megítélést jelent.
[…]
Állami ellenőrzés
20.18
Egy egység feletti ellenőrzés nem más, mint az egység általános célkitűzéseinek [helyesen: politikájának] vagy programjának meghatározására vonatkozó képesség. […]
[…]
A piaci/nem piaci teszt
20.29
[…]
A piaci tevékenység végzésének képességét a szokásos mennyiségi kritérium (az 50%‑os kritérium), vagyis (a 20.30., illetve a 20.31. pontban meghatározott) árbevétel és termelési költségek aránya alapján vizsgálják. Ahhoz, hogy az állami egység piaci termelőnek minősüljön, költségeinek legalább 50%‑át folyamatosan, több éven keresztül árbevételéből kell tudnia fedezni.
[…]
20.306
A közszféránál szereplő összes gazdasági egység olyan rezidens egységeket takar, amelyeket összességében a közszférához tartozó egységek által közvetve vagy közvetlenül a kormányzat ellenőriz. Egy gazdálkodó egység feletti ellenőrzés az egység általános politikájának meghatározására vonatkozó képesség. Ez az alábbiakban kerül részletezésre.
[…]
A közszféra ellenőrzése
20.309
Egy rezidens közszférabeli egység esetében az ellenőrzés az egység általános politikájának meghatározására vonatkozó képesség. Ez történhet egyetlen közszférabeli egység közvetlen jogain vagy sok egység kollektív jogain keresztül. Az ellenőrzést illetően a következő mutatókat kell figyelembe venni:
a)
jogok a tisztségviselők, igazgatótanácsi tagok stb. többségének kinevezésére, kinevezésének megvétózására vagy visszahívására. Egy gazdálkodó egység vezetőségi tagjai többségének kinevezésére, visszahívására vagy kinevezésének megvétózására való jog elegendő az ellenőrzés megállapításához. Ezeket a jogokat birtokolhatja közvetlenül egy közszférabeli egység vagy közvetve több közszférabeli egység együttesen. Ha az első kinevezéseket a közszféra ellenőrzi, de a további kinevezések már nem tartoznak ezen ellenőrzés alá, akkor a gazdálkodó egység csak addig tartozik a közszférába, amíg az igazgatók többségét ellenőrzött kinevezéssel nevezték ki;
b)
jogok a kulcsfontosságú személyek kinevezésére, kinevezésének megvétózására vagy visszahívására. Ha az általános politikát ténylegesen a befolyásos igazgatótanácsi tagok, például a vezérigazgató, az elnök és a pénzügyi igazgató határozzák meg, akkor az ezen személyek kinevezéséhez, kinevezésének megvétózásához vagy visszahívásához szükséges hatáskör nagyobb jelentőséggel bír;
c)
jogok a gazdálkodó egység kulcsfontosságú bizottsági tagjai többségének kinevezésére, kinevezésének megvétózására vagy visszahívására. Ha az általános politika kulcstényezői – például a vezetői fizetések és üzleti stratégia – albizottságok hatáskörébe tartoznak, akkor az ellenőrzést meghatározó tényezőnek tekinthető az ilyen albizottságokban részt vevő igazgatók kinevezéséhez, kinevezésének megvétózásához vagy visszahívásához szükséges hatáskör;
[…]
g)
hitelfelvételi megállapodások/engedélyek által keletkeztetett ellenőrzési jogok. A hitelnyújtás feltételeként a hitelnyújtók gyakran írnak elő ellenőrzéseket. Ha a közszféra olyan ellenőrzéseket ír elő hitelnyújtáson keresztül vagy egy garancia miatti kockázatának a mérséklése érdekében, amelyek szigorúbbak, mint amelyeket egy magánszektorbeli gazdálkodó egység jellemzően egy bank részéről tapasztalna, akkor ez az ellenőrzés jele. Ha egy gazdálkodó egységnek a közszférától kell engedélyt kérnie hitelfelvételhez, akkor ez az ellenőrzés jele;
h)
ellenőrzés túlszabályozás útján. Ha olyan szigorú a szabályozás, hogy lényegében meghatározza az általános üzleti politikát, akkor ez az ellenőrzés egy formája. Egyes esetekben az állami hatóságok erős szabályozási környezetet teremthetnek, különösen a közösségi szolgáltatásokat érintő monopóliumok és privatizált közüzemi szolgáltatások terén. Fontos területeken – például az árképzésnél – úgy is ki lehet alakítani a szabályozási környezetet, hogy az adott gazdálkodó egységnek ne kelljen feladnia az általános politika feletti ellenőrzést. Egy erősen szabályozott környezetben való működés vállalása szintén annak a jele, hogy a gazdálkodó egység nem képezi ellenőrzés tárgyát;
i)
egyéb. Az ellenőrzés abból is származhat, hogy a gazdálkodó egység alapító okirata hatáskört vagy jogosultságot biztosít például a tevékenységek, célkitűzések és működési szempontok korlátozására, a költségvetés jóváhagyására, illetve annak megakadályozására, hogy az egység módosítsa alapító okiratát, feloszlassa magát, osztalékot hagyjon jóvá vagy megszüntesse kapcsolatát a közszférával. Egy teljesen vagy majdnem teljesen a közszféra által finanszírozott gazdálkodó egység akkor tekinthető ellenőrzöttnek, ha a finanszírozás ellenőrzése annyira korlátozó jellegű, hogy meghatározza az adott terület általános politikáját.
20.310
Minden egyes besorolási esetet külön kell megvizsgálni, mert nem biztos, hogy a fenti szempontok mind alkalmazhatók az adott esetre. Egyes fenti mutatók – például a 20.309. pont a), c) és d) alpontjában foglaltak – önmagukban is elegendők az ellenőrzés megállapításához. Egyéb esetekben több különálló mutató együtt jelezheti az ellenőrzés meglétét.”
A belga jog
A Constitution (alkotmány) 24. cikke a következőképpen rendelkezik:
„1. §   Az oktatás szabad; minden ezt korlátozó intézkedés tilos; a bűncselekmények üldözését csak szövetségi törvény vagy közösségi rendelet szabályozza.
A közösség biztosítja a szülők szabad választását.
A közösség semleges oktatást tart fenn. A semlegesség többek között magában foglalja a szülők és a tanulók világnézeti, ideológiai vagy vallási meggyőződésének tiszteletben tartását.
Az állami szervek által fenntartott iskolák a tankötelezettség végéig biztosítják a valamely elismert vallás szerinti oktatás és a nem felekezeti világi oktatás közötti választást.
2. §   Ha valamely közösség – mint iskolafenntartó – hatásköröket kíván átruházni egy vagy több önálló szervre, azt csak a leadott szavazatok kétharmados többségével elfogadott közösségi rendelettel teheti meg.
3. §   Mindenkinek joga van az alapvető szabadságokat és jogokat tiszteletben tartó oktatáshoz. Az oktatáshoz való hozzáférés a tankötelezettség végéig díjmentes.
Minden tanköteles tanuló, a közösség terhére, jogosult világi vagy vallási oktatásra.
4. §   Minden tanuló vagy diák, szülő, a személyzet bármely tagja és valamennyi oktatási intézmény egyenlő a szövetségi törvény vagy a közösségi rendelet előtt. A szövetségi törvény és a közösségi rendelet figyelembe veszi az objektív különbségeket, különösen az egyes iskolafenntartók sajátos jellemzőit, amelyek az ezeknek megfelelő bánásmódot igazolják.
5. §   Az oktatás közösség általi szervezését, elismerését és támogatását szövetségi törvény vagy közösségi rendelet szabályozza.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy Belgiumban az alkotmány 1831. évi közzététele óta előírja az oktatás szabadságának elvét. Az óvodai, általános iskolai, középfokú iskolai és felsőfokú iskolai oktatás szervezésére irányadó nemzeti szabályozás megkülönbözteti egymástól egyrészt azokat az oktatási intézményeket, amelyek az állam, a tartományok, az önkormányzatok, az önkormányzati társulások vagy bármely közjogi személy által fenntartott iskolák hálózatából álló „hivatalos oktatást” biztosítanak, másrészt pedig azokat, amelyek olyan – akár felekezeti, akár világi – „támogatásban részesülő független oktatást” nyújtanak, amelyet a hatáskörrel rendelkező szövetségi szerv, a jelen esetben a Francia Közösség támogatásában részesülő iskolák hálózata alkot, ezen iskolákat ugyanakkor egy, a magánjog hatálya alá tartozó jogi személy tartja fenn. A szóban forgó szervezetek – nevezetesen a katolikus oktatás iskolafenntartóit képviselő szövetség, a független világi oktatás iskolafenntartóit csoportosító szövetség, valamint a támogatásban részesülő független oktatást nyújtó, felekezeti jellegű oktatási intézményeket működtető öt iskolafenntartó – a támogatásban részesülő független oktatás hálózatához tartoznak.
Belgiumban az ICN feladata az ESA 2010 által előírt statisztikai adatok gyűjtése, és e célból a különböző gazdasági szereplők szektorok szerint az 549/2013 rendeletben meghatározott kategóriákba sorolása, ahol a fő szektorok: háztartások, kormányzat, (pénzügyi vagy nem pénzügyi) vállalatok, háztartásokat segítő nonprofit intézmények és külföld.
A 2018. március 28‑i határozatában az ICN igazgatótanácsa megállapította, hogy a szóban forgó szervezetek az e rendelet A. mellékletének 2.12 pontja értelmében vett „elkülönülő gazdasági egységek”, amelyek a kormányzat, közelebbről a Francia Közösség ellenőrzése alatt állnak. Következésképpen az ICN úgy vélte, hogy az iskolafenntartókat mint nem piaci egységeket az említett rendelet A. melléklete 2.113 pontjának b) alpontja értelmében vett regionális szintű kormányzati szektorba (S.1312 ágazat) kell besorolni. Az ICN többek között kifejtette, hogy a támogatásban részesülő független oktatást nyújtó intézményeknek az ESA 2010 értelmében vett kormányzati ellenőrzése többek között akkor állapítható meg, ha az oktatást teljesen vagy majdnem teljesen a közszféra finanszírozza, és e finanszírozás a szabályozási normák tiszteletben tartásához kötött.
2018. június 14‑én a szóban forgó szervezetek az e besorolásról szóló határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtottak be a kérdést előterjesztő bírósághoz, azaz a Conseil d’État‑hoz (államtanács, Belgium). Különösen az ICN azon értékelését vitatják, amely szerint a Francia Közösség ellenőrzése alatt állnak, és úgy vélik, hogy őket – mint a háztartásokat segítő nonprofit intézményeket – tévesen sorolták be a kormányzati szektorba.
A kérdést előterjesztő bíróság mindenekelőtt rámutat arra, hogy a támogatásban részesülő független oktatást nyújtó intézmények iskolafenntartói, amelyek jogi formájukat tekintve nonprofit szervezetekként működnek, az 549/2013 rendelet A. melléklete értelmében vett NPI‑knek tekinthetők, és hogy a szóban forgó szervezetek nem értenek egyet az ICN‑nel az e melléklet értelmében vett „kormányzati ellenőrzés” fogalmának értelmezését illetően, mivel a 2018. március 28‑i határozat e tekintetben az említett melléklet 20.15 pontjában szereplő öt ellenőrzési indikátor közül háromra helyezi a hangsúlyt, nevezetesen a finanszírozás mértékére, a „jogi alap egyéb rendelkezéseire” és a kockázatnak való kitettségre.
Ezt követően e bíróság megállapítja, hogy bár a támogatásban részesülő független oktatást elsősorban a Francia Közösség, vagyis egy kormányzati szerv finanszírozza, a finanszírozás szempontja önmagában nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy egy NPI kormányzati ellenőrzés alatt áll, amennyiben az NPI jelentős mértékben képes marad meghatározni saját politikáját vagy programját. Egyébiránt az említett bíróság – a 2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet (
C‑612/17 és C‑613/17
,
EU:C:2019:705
)
77.
pontjára támaszkodva – azon az állásponton van, hogy az NPI kormányzati szerv által történő ellenőrzésének kérdése nem attól függ, hogy a kormányzati szerv meghatározó befolyást gyakorol‑e a gazdasági egység irányítására vagy döntéshozatali képességére, amely gazdasági egység fogalmilag teljes körű önállósággal rendelkezik e téren, hanem annak meghatározásától függ, hogy e kormányzati szerv ezen autonómia fennállása ellenére képes‑e arra, hogy a gazdasági egységre a célkitűzéseinek, tevékenységeinek és stratégiai szempontjainak meghatározása és megvalósítása terén korlátokat szabjon.
Végül a kérdést előterjesztő bíróság szerint az ICN azon döntése, hogy a támogatásban részesülő független oktatást nyújtó intézmények iskolafenntartóit a kormányzati szektorba sorolja be, lényegében a Francia Közösség által nyújtott finanszírozás igénybevételének feltételeként rájuk rótt különböző kötelezettségeken alapul. Márpedig e kötelezettségeket az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.309 pontjának h) alpontjában előírt, „túlszabályozás útján [gyakorolt ellenőrzésre]” vonatkozó ellenőrzési indikátorra tekintettel kell elemezni. A jelen ügyben azonban e bíróság szerint – jóllehet az ICN által előadott különböző információkból kitűnik, hogy a szóban forgó szervezetek tevékenységére jelentős nemzeti szabályozás vonatkozik – a Bíróság ítélkezési gyakorlatának ilyen értelmű pontosítása hiányában nehéz e szabályozást az e rendelkezés értelmében vett „túlszabályozásnak” minősíteni. Az említett bíróság e kérdéskör tisztázása céljából fogalmazza meg az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdést.
Egyébiránt a kérdést előterjesztő bíróság a második kérdése keretében az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.15 pontjának terjedelmével kapcsolatos kérdést vet fel, amely pont az első mondatában lényegében előírja, hogy a kormányzati ellenőrzés az NPI‑k esetében nem más, mint az NPI általános politikájának vagy programjának meghatározására vonatkozó képesség, azonban a második mondatában úgy rendelkezik, hogy az azonos tevékenységi területen működő valamennyi egységre vonatkozó általános szabályozások formájában megvalósuló állami beavatkozásnak nincs jelentősége annak eldöntése szempontjából, hogy egy adott egység felett gyakorol‑e ellenőrzést a kormányzat. A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy az ICN döntése emellett azon a körülményen alapul, hogy a támogatásban részesülő független oktatás személyzetére alkalmazandó jogi szabályozás közel áll az állami oktatás személyzetének jogállásához, amely utóbbi maga a közszolgálati jogálláshoz hasonló. Meg kell tehát határozni, hogy a támogatásban részesülő független oktatás személyzetének „jogállása” tekinthető‑e „[a]z azonos tevékenységi területen működő valamennyi egységre vonatkozó általános szabályozás[nak]”. Igenlő válasz esetén az e rendelkezés második mondatában megállapított „negatív kritérium” alkalmazásával úgy kellene tekinteni, hogy e „jogállás” megléte nem releváns annak meghatározásakor, hogy a kormányzat „ellenőrzést gyakorol egy gazdasági egység felett”. A kérdést előterjesztő bíróság ugyanakkor pontosítja, hogy bár az említett második mondat értelmében vett „azonos tevékenységi terület” magának az oktatásnak a területe, figyelembe kell venni azt, hogy a személyzet szóban forgó két kategóriájára alkalmazandó két jogi szabályozás közötti hasonlóság ellenére bizonyos nemzeti szabályok kizárólag a támogatásban részesülő független oktatás személyzetére alkalmazandók, anélkül hogy e szabályok specifikusak lennének a különböző iskolafenntartók által alkotott egyes „egységekre”.
E körülmények között a Conseil d’État (államtanács, Belgium) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni az [549/2013 rendelet] A. melléklete 20.309 pontjának h) alpontját, hogy az olyan szabályozást, amellyel egy, az oktatás terén illetékes állami hatóság
–
jóváhagyja a tanulmányi programokat;
–
szabályozza mind a tanulmányok felépítését, mind az elsődleges és speciális feladatokat, kialakítja a tanulók felvételi és áthelyezési feltételei, az osztályértekezletek döntései és a pénzügyi hozzájárulás ellenőrzését, megszervezi az oktatási intézmények strukturált hálózatokon belüli csoportosítását, valamint megköveteli az oktatási, pedagógiai és intézményi projektek kidolgozását, továbbá a tevékenységi jelentés benyújtását;
–
ellenőrzést és felügyeletet szervez, különösen a tantárgyakra, a tanulmányok szintjére és a nyelvi törvények alkalmazására vonatkozóan, a pedagógiai módszerek kivételével;
–
a miniszter által engedélyezett eltérés hiányában előírja a tanulók minimális létszámát osztályonként, tagozatonként, fokozatonként vagy más felbontásban,
e rendelkezés értelmében »túlszabályozásnak« kell tekinteni, mivel az érintett tevékenységi terület egységeire vonatkozó általános politikát vagy programot ténylegesen meghatározza vagy rögzíti?
2)
Úgy kell‑e értelmezni ugyanezen rendelet A. mellékletének 20.15 pontját, hogy az általános szabályozás fogalma magában foglalja azokat az »alapszabályt« alkotó különös szabályokat, amelyek az oktatás területén tevékenykedő és állami hatóság által finanszírozott nonprofit intézmények személyi állományára irányadók?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.309 pontjának h) alpontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a „túlszabályozás” fogalma magában foglalja az oktatási ágazatban tevékenykedő azon NPI‑kre vonatkozó nemzeti szabályozást, amelyek – amellett, hogy a hatáskörrel rendelkező nemzeti kormányzat támogatásában részesülnek – az alkotmányban biztosított oktatási szabadsággal rendelkeznek, amennyiben e szabályozás az említett kormányzati szervre bízza azt a feladatot vagy jogot, hogy:
–
jóváhagyja a tanulmányi programokat;
–
szabályozza mind a tanulmányok felépítését, mind az elsődleges és speciális feladatokat, kialakítsa a tanulók felvételi és áthelyezési feltételeinek, az osztályértekezletek döntéseinek és a pénzügyi hozzájárulásnak az ellenőrzését, megszervezze az oktatási intézmények strukturált hálózatokon belüli csoportosítását, valamint megkövetelje az oktatási, pedagógiai és intézményi projektek kidolgozását, továbbá a tevékenységi jelentés benyújtását;
–
ellenőrzést és felügyeletet szervezzen, különösen a tantárgyakra, a tanulmányok szintjére és a nyelvi törvények alkalmazására vonatkozóan, a pedagógiai módszerek kivételével;
–
a miniszter által engedélyezett eltérés hiányában előírja a tanulók minimális létszámát osztályonként, tagozatonként, fokozatonként vagy más felbontásban.
Mindenekelőtt rá kell mutatni arra, hogy e kérdéssel az előterjesztő bíróság lényegében arra kéri a Bíróságot, hogy vizsgálja meg az említett azon kötelezettségek hatályát és terjedelmét, amelyek a belga jogszabályok értelmében a támogatásban részesülő független oktatás iskolafenntartóira vonatkoznak, és határozzon arról, hogy e kötelezettségeket az ESA 2010 által előírt kritériumokra és indikátorokra tekintettel „túlzottnak” kell‑e tekinteni, mivel azok az érintett tevékenységi terület egységeire vonatkozó általános politikát vagy programot ténylegesen meghatározzák vagy rögzítik.
Az előterjesztő bíróság kérelme ezáltal e tekintetben valójában arra irányul, hogy a Bíróság az alkalmazandó nemzeti jogszabályokat azon befolyás terjedelmére tekintettel vizsgálja meg, amelyet a Francia Közösség gyakorol a támogatott oktatás területe felett.
Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatával összhangban az EUMSZ 267. cikkben említett eljárás keretében, amely a nemzeti bíróságok és a Bíróság feladatainak világos szétválasztásán alapul, a Bíróságnak nincs hatásköre a nemzeti jog értelmezésére, és kizárólag a nemzeti bíróság feladata az alapügy tényállásának megállapítása és megítélése, valamint a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések konkrét hatályának meghatározása (2020. március 4‑iSchenker ítélet,
C‑655/18
,
EU:C:2020:157
,
19.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Mindazonáltal a Bíróság, amelynek az a feladata, hogy hasznos választ adjon a nemzeti bíróságnak, hatáskörrel rendelkezik arra, hogy az alapeljárás iratai, valamint az elé terjesztett írásbeli és szóbeli észrevételek alapján útmutatást adjon a nemzeti bíróságnak a döntéshez (2019. október 3‑iFonds du Logement de la Région de Bruxelles‑Capitale ítélet,
C‑632/18
,
EU:C:2019:833
,
49.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen esetben mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy amint az az 549/2013 rendelet (1) és (3) preambulumbekezdéséből, valamint az A. mellékletének 1.01 és 1.19 pontjából kitűnik, az ESA 2010 olyan keretrendszert hoz létre, amely mind az uniós polgárok, mind pedig maga az Unió szükségleteinek megfelelően a tagállamok számláinak kidolgozására szolgál. Az összehasonlíthatóság kedvéért ennek kidolgozását olyan egységes elvek alapján kell összeállítani, amelyek nem tesznek lehetővé különböző értelmezéseket (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet,
C‑612/17 és C‑613/17
,
EU:C:2019:705
,
32.
pont).
Az ESA 2010 számviteli szempontjai szerint a lényegében az 549/2013 rendelet A. mellékletének 1.57 és 2.12 pontja értelmében a fő funkciójának gyakorlásában döntéshozatali önállósággal rendelkező gazdasági egységnek minősülő gazdasági szervezetet az e rendelet A. mellékletének 1.34 pontjában meghatározott hat fő szektorba kell besorolni, mégpedig a háztartások, a kormányzat, a pénzügyi vállalatok, a nem pénzügyi vállalatok, a háztartásokat segítő nonprofit intézmények, valamint a külföld szektorába (2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet,
C‑612/17 és C‑613/17
,
EU:C:2019:705
,
33.
pont).
Az alapügyben szóban forgó szervezetek mindegyike az 549/2013 rendelet A. mellékletének 1.57 és 2.12 pontja értelmében vett „gazdasági egységet” alkot. Jóllehet az alapeljárásban részt vevő felek nem vitatják az 549/2013 rendelet A. mellékletének 3.31 és 20.29 pontja értelmében vett „nem piaci NPI” kategóriába való, a kérdést előterjesztő bíróság általi besorolásukat, nem értenek egyet abban a kérdésben, hogy a szóban forgó szervezetek kormányzati ellenőrzés alatt állnak‑e, vagy sem.
Amennyiben igen, az NPI‑t mint nem piaci egységet a kormányzati szektorba kell sorolni, ha pedig nem, akkor háztartásokat segítő nonprofit intézményként sorolandó be. Ez a besorolási módszer többek között az 549/2013 rendelet A. melléklete 1.35, 2.130, 20.05, 3.31, 20.05 és 20.13 pontjának együttes olvasatából következik (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet,
C‑612/17 és C‑613/17
,
EU:C:2019:705
,
34.
pont).
Az „ellenőrzés” általános fogalmát az 549/2013 rendelet A. mellékletének 1.36, 20.15, 20.18, 20.306 és 20.309 pontja hasonló módon határozza meg, mégpedig mint az egység vagy szervezet általános politikájának, stratégiájának vagy programjának meghatározására való képességet. E melléklet 20.309 pontja, amely a közszektorra, többek között a kormányzatra és az általa ellenőrzött egységekre vagy szervezetekre vonatkozó 20. fejezet részét képezi, kilenc olyan általános ellenőrzési indikátort említ, amelyek alapján megállapítható, hogy valamely rezidens egység a közszektorba történő besorolás szempontjából kormányzati ellenőrzés alatt állónak tekintendő‑e, mindamellett, hogy az említett melléklet 20.310 pontja értelmében ezen indikátorok némelyike az esettől függően nem feltétlenül releváns (2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet,
C‑612/17 és C‑613/17
,
EU:C:2019:705
,
35.
pont).
Az 549/2013 rendelet A. mellékletének 20.15 pontja konkrétabban az NPI‑k kormányzati ellenőrzésének kérdésére vonatkozik, és öt ellenőrzési indikátort sorol fel, amelyeket figyelembe kell venni annak meghatározásához, hogy az NPI kormányzati ellenőrzés alatt áll‑e. Ezen öt indikátort az 549/2013 rendelet A. mellékletének 2.39 pontja is megismétli, az egyes nyelvi változatok szerinti megfogalmazásbeli különbségekkel. Meg kell állapítani, hogy figyelembe véve, hogy ugyanarra a kérdésre vonatkoznak, és ugyanaz a céljuk, nevezetesen az NPI‑kre vonatkozó ellenőrzési indikátorok pontosítása, e melléklet 2.39 és 20.15 pontját – a megfogalmazásbeli eltérések ellenére – együttesen kell értelmezni, és azokat egy és ugyanazon rendelkezésnek kell tekinteni (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet,
C‑612/17 és C‑613/17
,
EU:C:2019:705
,
37.
pont).
Ezenkívül meg kell állapítani, hogy mivel az 549/2013 rendelet A. mellékletének 20.309 pontja a közszektor körvonalainak meghatározása céljából az ellenőrzés fogalmát általánosan határozza meg, míg e melléklet 2.39 és 20.15 pontjának egységes rendelkezése ugyanezt a fogalmat az NPI‑k közszektorba vagy nem közszektorba tartozásának elhatárolása érdekében határozza meg, e két fogalommeghatározás ugyanazt a célt szolgálja, és így – az NPI‑k szempontjából – ugyanazon szervezetekre alkalmazandók. Meg kell tehát állapítani, hogy e két rendelkezés kiegészíti egymást, éppen ezért azokat együttesen és egymással összhangban kell alkalmazni annak meghatározásához, hogy valamely egység a közszektorba vagy a magánszektorba tartozik‑e, és ezáltal – az NPI‑k vonatkozásában – az 549/2013 rendelet A. melléklete 3.31 és 20.13 pontjának együttesen értelmezett rendelkezéseivel összhangban a kormányzati szektorba sorolandó‑e, vagy pedig a háztartásokat segítő nonprofit intézményt képeznek‑e (2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet,
C‑612/17 és C‑613/17
,
EU:C:2019:705
,
38.
pont).
A jelen ügyben annak meghatározása érdekében, hogy a szóban forgó szervezetek kormányzati ellenőrzés alatt állnak‑e, a kérdést előterjesztő bíróság – annak hangsúlyozásával, hogy önmagában a finanszírozás kritériuma nem teszi lehetővé az ellenőrzés fennállásának megállapítását – úgy döntött, hogy kizárólag az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.309 pontja h) alpontjának értelmezésével és azzal a kérdéssel fordul a Bírósághoz, hogy a nemzeti jogalkotó által a Francia Közösségre bízott jogok és feladatok összességét az e rendelkezés értelmében vett, „túlszabályozás útján [történő ellenőrzésnek]” kell‑e tekinteni.
Ez utóbbi rendelkezés értelmében, „[h]a olyan szigorú a szabályozás, hogy lényegében meghatározza az általános üzleti politikát, akkor ez az ellenőrzés egy formája”. A Bíróság pontosította, hogy az említett rendelkezés az 549/2013 rendelet A. melléklete 2.39 pontjának b) alpontjában, illetve 20.15 pontjának b) alpontjában szereplő, „az eszközök biztosításáról szóló rendelkezések[re]”, illetve „a jogi alap egyéb rendelkezései[re], például az NPI alapszabályában rögzített kötelezettségek[re]” vonatkozó ellenőrzési indikátor keretébe illeszkedik, amennyiben az említett indikátor megfelel az e melléklet 20.309 pontjának a)–c) és g)–i) alpontjában említett különböző példáknak (2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet,
C‑612/17 és C‑613/17
,
EU:C:2019:705
,
64.
pont).
Ezenkívül a Bíróság megállapította, hogy az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.309 pontjának h) alpontjából kitűnik, hogy az olyan szabályozási beavatkozás, amely általános vagy részletes jellegétől függetlenül olyan befolyást gyakorol, hogy
de facto
meghatározza az azonos tevékenységi területen működő egységek valamelyikének vagy akár valamennyi egység általános politikáját vagy programját, az az ellenőrzés indikátora lehet (2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet,
C‑612/17 és C‑613/17
,
EU:C:2019:705
,
48.
pont).
Hangsúlyozni kell, hogy az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.15 pontjának első mondatában szereplő, az NPI „általános politikájának vagy programjának meghatározására vonatkozó képesség” fogalmát a Bíróság úgy határozta meg, mint a kormányzati szerv azon képességét, hogy tartósan és folyamatosan tényleges és meghatározó befolyást gyakoroljon magára az NPI célkitűzéseinek, tevékenységeinek és működési szempontjainak, valamint az NPI által e tevékenységek gyakorlása során követni kívánt stratégiai irány és iránymutatások meghatározására és megvalósítására (2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet,
C‑612/17 és C‑613/17
,
EU:C:2019:705
,
90.
pont).
Márpedig, figyelemmel az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.15 és 20.309 pontja rendelkezéseinek a jelen ítélet 28. és 29. pontjában hangsúlyozott, egymást kiegészítő jellegére, az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.15 pontja első mondatának ezen értelmezését, amint arra az Európai Bizottság az írásbeli észrevételeiben helyesen hivatkozik, analógia útján e rendelet A. melléklete 20.309 pontja h) alpontjának második mondatára is alkalmazni kell, amelynek előírása szerint „[h]a olyan szigorú a szabályozás, hogy lényegében meghatározza az általános üzleti politikát, akkor ez az ellenőrzés egy formája”.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.309 pontjának h) alpontját – az említett melléklet 2.39 pontjának b) alpontjával és 20.15 pontjának b) alpontjával összefüggésben – úgy kell értelmezni, hogy az oktatási ágazatban tevékenykedő azon NPI‑kre vonatkozó nemzeti szabályozást, amelyek – amellett, hogy a hatáskörrel rendelkező nemzeti kormányzat támogatásában részesülnek – az alkotmányban biztosított oktatási szabadsággal rendelkeznek, az ezen A. melléklet 20.309 pontjának h) alpontja értelmében vett „túlszabályozásnak” kell minősíteni, amennyiben az e szabályozás által az említett kormányzatra bízott feladatok és jogok elégséges mértékű beavatkozást jelentenek ahhoz, hogy ténylegesen meghatározzák az érintett oktatási intézmények általános politikáját vagy programját, lehetővé téve, hogy tartósan és folyamatosan tényleges és meghatározó befolyást gyakoroljanak magára az NPI célkitűzéseinek, tevékenységeinek és működési szempontjainak, valamint az NPI által e tevékenységek gyakorlása során követni kívánt stratégiai irány és iránymutatások meghatározására és megvalósítására.
Ennélfogva, mivel kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság rendelkezik az előtte folyamatban lévő jogvitáról közvetlen ismeretekkel, e bíróság feladata, hogy a releváns ténybeli és jogi körülmények összességére tekintettel elvégezze az annak meghatározásához szükséges vizsgálatokat, hogy azok a hatáskörök, amelyek a Francia Közösséget a nemzeti szabályozás révén a szóban forgó szervezetek tekintetében megilletik, elégséges mértékű beavatkozást jelentenek‑e ahhoz, hogy ténylegesen meghatározzák a szóban forgó szervezetek általános politikáját vagy programját, különösen mivel az említett kormányzat feladata a tanmenet és a tantervek, és következésképpen az oktatási célkitűzések meghatározása, vagy hogy e hatásköröknek – ahogyan azt a szóban forgó szervezetek az írásbeli észrevételeikben állítják – pusztán olyan utólagos ellenőrzésre korlátozódó hatásuk van‑e, amely nem befolyásolja döntő módon az általános politikát vagy a tanmenetet vagy az oktatási programot, mivel nem érinti a konkrét tananyagot, ugyanakkor e tananyag alapján állítják ki az iskolaév vagy a tanév sikeres elvégzését igazoló bizonyítványt.
Mindezzel együtt mindenesetre a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy elvégezze az indikátorok – köztük a finanszírozás mértékére vonatkozó indikátor – együttes értékelését, azzal, hogy ez az értékelés – természeténél fogva – az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.15 pontjának utolsó mondatával összhangban „egyfajta megítélést” jelent (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet,
C‑612/17 és C‑613/17
,
EU:C:2019:705
,
87.
és
88.
pont). E rendelet A. mellékletének 20.310 pontjával összhangban ugyanis minden egyes besorolási esetet külön kell megvizsgálni, és bizonyos esetekben nem feltétlenül van jelentősége az összes indikátornak, míg egyéb esetekben több különálló mutató együtt jelezheti az ellenőrzés meglétét. Az említett rendelet A. melléklete 2.39 pontjának utolsó mondata és 20.15 pontjának hatodik mondata ugyanezen elvet fogalmazza meg, amely szerint a legtöbb esetben az indikátorok együttes vizsgálata bizonyíthatja az ellenőrzés meglétét.
A fenti megfontolásokra tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.309 pontjának h) alpontját az e melléklet 2.39 pontjának b) alpontjával és 20.15 pontjának b) alpontjával összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy a „túlszabályozás” fogalma magában foglalja az oktatási ágazatban tevékenykedő azon NPI‑kre vonatkozó nemzeti szabályozást, amelyek – amellett, hogy a hatáskörrel rendelkező nemzeti kormányzat támogatásában részesülnek – az alkotmányban biztosított oktatási szabadsággal rendelkeznek, amennyiben e szabályozás az említett kormányzati szervre bízza azt a feladatot vagy jogot, hogy
–
jóváhagyja a tanulmányi programokat;
–
szabályozza mind a tanulmányok felépítését, mind az elsődleges és speciális feladatokat, kialakítsa a tanulók felvételi és áthelyezési feltételeinek, az osztályértekezletek döntéseinek és a pénzügyi hozzájárulásnak az ellenőrzését, megszervezze az oktatási intézmények strukturált hálózatokon belüli csoportosítását, valamint megkövetelje az oktatási, pedagógiai és intézményi projektek kidolgozását, továbbá a tevékenységi jelentés benyújtását;
–
ellenőrzést és felügyeletet szervezzen, különösen a tantárgyakra, a tanulmányok szintjére és a nyelvi törvények alkalmazására vonatkozóan, a pedagógiai módszerek kivételével;
–
a miniszter által engedélyezett eltérés hiányában előírja a tanulók minimális létszámát osztályonként, tagozatonként, fokozatonként vagy más felbontásban,
amennyiben e feladatok és jogok elégséges mértékű beavatkozást jelentenek ahhoz, hogy ténylegesen meghatározzák az érintett NPI‑k általános politikáját vagy programját, lehetővé téve, hogy tartósan és folyamatosan tényleges és meghatározó befolyást gyakoroljanak magára az ezen NPI‑k célkitűzéseinek, tevékenységeinek és működési szempontjainak, valamint az említett NPI‑k által e tevékenységek gyakorlása során követni kívánt stratégiai irány és iránymutatások meghatározására és megvalósítására, aminek a vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
A második kérdésről
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.15 pontjának második mondatát úgy kell‑e értelmezni, hogy az „azonos tevékenységi területen működő valamennyi egységre vonatkozó általános szabályozás” fogalma magában foglal egy olyan jogi rendszert képező nemzeti szabályozást, amely kizárólag az oktatási ágazatban tevékenykedő és kormányzati finanszírozásban részesülő NPI‑k személyzetének tagjaira alkalmazandó.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság kimondta, hogy e fogalmat úgy kell értelmezni, hogy az magában foglalja a közszektorba tartozó egység minden olyan beavatkozását, amelynek célja, hogy olyan szabályozást alakítson ki vagy alkalmazzon, amely megkülönböztetés nélkül és egységesen, az érintett tevékenységi terület valamennyi egységét átfogó, széles körű és absztrakt szabályoknak vagy iránymutatásoknak veti alá, anélkül hogy az ilyen szabályozás a természete vagy az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.309 pontjának h) alpontja értelmében vett „túlszabályozó” jellege folytán odáig menne, hogy az érintett tevékenységi terület egységeinek általános politikáját vagy programját ténylegesen irányítaná (2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet,
C‑612/17 és C‑613/17
,
EU:C:2019:705
,
54.
pont).
A Bíróság azt is pontosította, hogy az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.15 pontjának második mondata, amelynek értelmében „[a]z azonos tevékenységi területen működő valamennyi egységre vonatkozó általános szabályozások formájában megvalósuló állami beavatkozásnak nincs jelentősége annak eldöntése szempontjából, hogy egy adott egység felett gyakorol‑e ellenőrzést a kormányzat”, ki kívánja vonni az e rendelkezés értelmében vett „ellenőrzés” fogalma alól a közszektorba tartozó egység minden olyan beavatkozását, amelynek célja, hogy olyan szabályozást alakítson ki vagy alkalmazzon, amely megkülönböztetés nélkül és egységesen az érintett tevékenységi terület valamennyi egységét átfogó, széles körű és absztrakt szabályoknak vagy iránymutatásoknak veti alá (lásd ebben az értelemben: 2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet,
C‑612/17 és C‑613/17
,
EU:C:2019:705
,
42.
és
43.
pont).
A jelen ügyben nem vitatott, hogy az „alapszabály” a kormányzati finanszírozásban részesülő oktatás ágazatában tevékenykedő intézmények személyi állományának tagjaira alkalmazandó különös szabályokat ír elő. Amint arra ugyanis a Bizottság az írásbeli észrevételeiben helyesen rámutatott, a támogatásban részesülő független oktatást nyújtó intézményekre alkalmazandó szabályozás, ideértve a személyi állomány tagjaira irányadó „alapszabályt” is, nem alkalmazandó azokra a magániskolákra, amelyek nem részesülnek a Francia Közösség finanszírozásában. Ehhez hasonlóan a szóban forgó szervezetek az írásbeli észrevételeikben megjegyezték, hogy a „szóban forgó szabály” kizárólag a személyzet azon tagjaira alkalmazandó, akiknek az alkalmazására a támogatás kiterjed. A kérdést előterjesztő bíróság a maga részéről pontosítja, hogy „[b]ár a vizsgált tevékenységi terület maga az oktatás, meg kell állapítani, hogy bizonyos időszakos szabályok csak a támogatásban részesülő független oktatás személyi állományára vonatkoznak”.
Márpedig a jelen esetben a támogatásban részesülő független oktatás ágazata nem tekinthető a belgiumi közoktatástól vagy általában a belgiumi oktatástól elkülönülő ágazatnak. Ebből fakad, hogy – a kizárólag a támogatásban részesülő független oktatást nyújtó intézmények személyi állományának tagjaira alkalmazandó – „alapszabályt” alkotó különleges szabályok következésképpen nem az oktatási ágazat egészére, hanem kizárólag a támogatásban részesülő független hálózatból álló részére vonatkoznak. A szóban forgó szabályozás ezért nem alkalmazandó az azonos ágazat – azaz az oktatás – alá tartozó valamennyi egységre, és az „alapszabály” nem tartozhat az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.15 pontjának második mondata értelmében vett „általános szabályozás” fogalma alá.
A fenti megfontolásokra tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.15 pontjának második mondatát úgy kell értelmezni, hogy az „azonos tevékenységi területen működő valamennyi egységre vonatkozó általános szabályozás” fogalma nem foglalja magában az olyan jogi rendszert képező nemzeti szabályozást, amely kizárólag az oktatási ágazatban tevékenykedő és kormányzati finanszírozásban részesülő NPI‑k személyzetének tagjaira alkalmazandó.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:

1)
Az Európai Unió‑beli [helyesen: európai unióbeli] nemzeti és regionális számlák európai rendszeréről szóló, 2013. május 21‑i 549/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet A. melléklete 20.309 pontjának h) alpontját az e melléklet 2.39 pontjának b) alpontjával és 20.15 pontjának b) alpontjával összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy a „túlszabályozás” fogalma magában foglalja az oktatási ágazatban tevékenykedő azon nonprofit intézményekre (NPI‑kre) vonatkozó nemzeti szabályozást, amelyek – amellett, hogy a hatáskörrel rendelkező nemzeti kormányzat támogatásában részesülnek – az alkotmányban biztosított oktatási szabadsággal rendelkeznek, amennyiben e szabályozás az említett kormányzati szervre bízza azt a feladatot vagy jogot, hogy
–
jóváhagyja a tanulmányi programokat;
–
szabályozza mind a tanulmányok felépítését, mind az elsődleges és speciális feladatokat, kialakítsa a tanulók felvételi és áthelyezési feltételeinek, az osztályértekezletek döntéseinek és a pénzügyi hozzájárulásnak az ellenőrzését, megszervezze az oktatási intézmények strukturált hálózatokon belüli csoportosítását, valamint megkövetelje az oktatási, pedagógiai és intézményi projektek kidolgozását, továbbá a tevékenységi jelentés benyújtását;
–
ellenőrzést és felügyeletet szervezzen, különösen a tantárgyakra, a tanulmányok szintjére és a nyelvi törvények alkalmazására vonatkozóan, a pedagógiai módszerek kivételével;
–
a miniszter által engedélyezett eltérés hiányában előírja a tanulók minimális létszámát osztályonként, tagozatonként, fokozatonként vagy más felbontásban,
amennyiben e feladatok és jogok elégséges mértékű beavatkozást jelentenek ahhoz, hogy ténylegesen meghatározzák az érintett NPI‑k általános politikáját vagy programját, lehetővé téve, hogy tartósan és folyamatosan tényleges és meghatározó befolyást gyakoroljanak magára az ezen NPI‑k célkitűzéseinek, tevékenységeinek és működési szempontjainak, valamint az említett NPI‑k által e tevékenységek gyakorlása során követni kívánt stratégiai irány és iránymutatások meghatározására és megvalósítására, aminek a vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.

2)
Az 549/2013 rendelet A. melléklete 20.15 pontjának második mondatát úgy kell értelmezni, hogy az „azonos tevékenységi területen működő valamennyi egységre vonatkozó általános szabályozás” fogalma nem foglalja magában az olyan jogi rendszert képező nemzeti szabályozást, amely kizárólag az oktatási ágazatban tevékenykedő és kormányzati finanszírozásban részesülő nonprofit intézmények személyzetének tagjaira alkalmazandó.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.