CELEX: 62021CJ0385
Преюдициално запитване
Конкуренция
Картели
Член 101 ДФЕС
Санкция, наложена от националния орган по конкуренция
Определяне на размера на глобата
Отчитане на оборота, посочен в отчета за приходите и разходите
Искане до националния орган по конкуренция да вземе предвид различен оборот
Отказ от органа по конкуренция
Действително икономическо положение на съответното предприятие
Принцип на пропорционалност

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 4, параграф 3 ДЕС и член 101 ДФЕС, разгледани в светлината на принципа на пропорционалност.
Запитването е отправено в рамките на спор между Zenith Media Communications SRL и Consiliul Concurenţei (Съвет по конкуренцията, Румъния) относно решение, с което на това дружество е наложена имуществена санкция за нарушение на правилата на конкурентното право.
Правна уредба
Правото на Съюза
Регламент (ЕО) № 1/2003
Член 3, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101] и [102 ДФЕС] (
ОВ L 1, 2003 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167), гласи:
„Когато органите по конкуренция на държавите членки или националните съдилища прилагат националното право на конкуренция към споразумения, решения на сдружения на предприятия или съгласувани практики по смисъла на член [101], параграф 1 от [ДФЕС], които могат да засегнат търговията между държавите членки по смисъла на тази разпоредба, те също така прилагат и член [101 ДФЕС] към такива споразумения, решения или съгласувани практики. […]“.
Член 5 от този регламент гласи:
„Органите по конкуренция на държавите членки имат правомощието да прилагат членове [101] и [102 ДФЕС] в индивидуалните случаи. За тази цел, като действат по собствена инициатива или по внесена жалба, те могат да вземат следните решения:
–
да изискат прекратяване на нарушението;
–
да постановят временни мерки;
–
да приемат поемане на ангажименти;
–
да наложат глоби, периодични санкционни плащания или всякакви други санкции, предвидени в тяхното национално законодателство.
Когато въз основа на информацията, с която разполагат, условията за налагане на забрана не са изпълнени, те могат да решат и че няма основания за предприемане на действия от тяхна страна“.
Член 23, параграф 2 от посочения регламент предвижда възможността Европейската комисия да налага на предприятията санкции за нарушения на разпоредбите на правото на Европейския съюз в областта на конкуренцията. Тези санкции не могат да надвишават 10 % от общия размер на оборота на предприятието от предходната стопанска година.
Съгласно член 35, параграф 1 от същия регламент:
„Държавите членки определят органа или органите по конкуренция, отговорни за прилагането на членове [101] и [102 ДФЕС], по начин, с който се постига действително изпълнение на разпоредбите на настоящия регламент. […]“.
Четвъртата директива 78/660/ЕИО
Член 2, параграф 1, първа алинея от Четвъртата директива 78/660/ЕИО на Съвета от 25 юли 1978 година, приета на основание член [50, параграф 2, буква ж) ДФЕС] относно годишните счетоводни отчети на някои видове дружества (
OВ L 222, 1978 г., стр. 11
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 21), изменена с Директива 2003/51/ЕO на Европейския парламент и на Съвета от 18 юни 2003 година (
OВ L 178, 2003 г., стр. 16
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17 том 1, стр. 252), предвижда:
„Годишните счетоводни отчети се състоят от счетоводен баланс, отчет за приходите и разходите и приложение към отчета. Тези документи съставляват неразделно цяло“.
Както е видно от членове 22—26 от Четвъртата директива 78/660, изменена с Директива 2003/51, в отчета за приходите и разходите се посочва чистият оборот.
Румънското право
Член 2, параграф 3 от Legea concurenței nr. 21/1996 (Закон № 21/1996 за конкуренцията) от 10 април 1996 г. (
Monitorul Oficial al României
, част I, бр. 88 от 30 април 1996 г.) в редакцията му, приложима към спора по главното производство (наричан по-нататък „Законът за конкуренцията“), гласи:
„Когато предприятия […] участват в обединение, което няма юридическа правосубектност и е договорено въз основа на споразумение, картел, пакт, протокол, договор и други, независимо дали е изрично, публично, или скрито, и независимо от формата му — съюз, асоциация, група, блок, федерация и други — разпоредбите на настоящия закон се прилагат за всяко участващо предприятие при спазване на принципа на пропорционалност, по отношение на актовете и деянията, посочени в параграф 1, извършени във връзка с участието в такова обединение“.
Член 5, параграф 1 от Закона за конкуренцията гласи следното:
„1.   Забраняват се всички споразумения между предприятия, решения на сдружения на предприятия и съгласувани практики, които имат за своя цел или резултат предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията в целия или част от румънския пазар и които:
a)
пряко или косвено определят покупни или продажни цени или други условия на търговията;
b)
ограничават или контролират производството, пазарите, техническото развитие или инвестициите;
c)
осъществяват подялба на пазари или на доставчици;
d)
прилагат неравностойни условия по отношение на еквивалентни сделки с търговски партньори, като по този начин поставят някои от тях в неблагоприятно конкурентно положение;
e)
обвързват сключването на договорите с приемане от страна на партньорите на допълнителни задължения, които по своя характер или в съответствие с търговската практика нямат връзка с предмета на тези договори“.
Член 55, параграф 1, буква а) от Закона за конкуренцията предвижда:
„Съставляват нарушения и се наказват с имуществена санкция, която не надвишава 10 % от общия размер на световния оборот, реализиран от предприятието или от сдружението на предприятия през финансовата година, предхождаща санкцията, следните деяния, извършени умишлено или поради небрежност от предприятия или сдружения на предприятия:
a)
нарушение на членове 5 и 6 от настоящия закон, както и на членове 101 ДФЕС и 102 ДФЕС […]“.
Към Ordinul nr. 420, pentru punerea în aplicare a Instrucțiunilor privind individualizarea sancțiunilor pentru contravențiile prevăzute la articolul [55] din legea concurenței nr. 21/1996 (Решение № 420 относно прилагането на указанията за индивидуализиране на санкциите за административни нарушения, предвидени в член [55] от Закона за конкуренцията) от 2 септември 2010 г. (
Monitorul Oficial al României
, част I, бр. 638 от 10 септември 2010 г.) са приложени указанията към Съвета по конкуренция за изчисляване на имуществените санкции (наричани по-нататък „Указания за индивидуализиране на санкциите“), които в глава II, точка A предвиждат:
„A. Определяне на основния размер
1.   Основният размер се определя в зависимост от тежестта и продължителността на нарушението. Получава се чрез събиране на двете определени по-долу суми, в зависимост от тежестта и продължителността на нарушението:
х (тежест) + y (продължителност) = основен размер
2.   Общият размер на оборота, реализиран от нарушителя през финансовата година преди санкцията, установен в съответствие с действащите данъчни разпоредби, се приема за отправна точка при определянето на основния размер на имуществената санкция за нарушения по член [55] от закона“.
Ordinul nr. 3055, pentru aprobarea Reglementarilor contabile conforme cu directivele europene (Заповед № 3055 за одобряване на счетоводните правила в съответствие с европейските директиви) от 29 октомври 2009 г. (
Monitorul Oficial al României
, част I, бр. 766 от 10 ноември 2009 г., наричана по-нататък „Заповедта за одобряване на счетоводните правила“), в точки 33, 46 и 253 предвижда:
„33. (1) Нетният оборот включва сумите, получени от продажбата на стоки и доставката на услуги, които са част от обичайната дейност на предприятието, като се приспаднат търговските отстъпки и данъкът върху добавената стойност, както и други данъци, пряко свързани с оборота.
[…]
46. (1) Принцип на предимство на съдържанието пред формата. В позициите на счетоводния баланс и на отчета за приходите и разходите стойностите се отразяват счетоводно в съответствие с икономическото съдържание на сделката или регистрираната операция, а не само формално според правната ѝ форма.
(2) Спазването на този принцип служи за осчетоводяване и точно отразяване на икономическо-финансовите операции, в съответствие с икономическата реалност, като показва правата и задълженията, както и рисковете, свързани с тези операции.
[…]
(4) При осчетоводяването на икономическо-финансовите операции от предприятията се изисква да вземат предвид цялата налична информация, така че случаите, при които естеството на операцията, определено въз основа на принципа на предимство на съдържанието пред формата, се различава от това, което би било установено, ако този принцип не се прилагаше, да бъдат сведени до минимум.
[…]
253. […]
(2) Сумите, получени от дадено предприятие за сметка на трети лица, в това число при законно сключени договори за търговско представителство, комисионни договори или при търговско упълномощаване, не са приходи от обичайната дейност дори ако за целите на данъка върху добавената стойност лицата, действащи от свое име, се считат за купувачи-продавачи. В този случай приходите от обичайната дейност се състоят от дължимите комисиони“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
С решение от 3 декември 2014 г. Съветът по конкуренция констатира, че между 26 март и 17 октомври 2012 г. редица предприятия — в това число жалбоподателят в главното производство — които предлагат услуги по управление на реклама, са извършили единно продължено нарушение на член 5, параграф 1 от Закона за конкуренцията и на член 101, параграф 1 ДФЕС, участвайки в картел с цел да отстранят конкурентите от румънския пазар на такива услуги (наричано по-нататък „решението на Съвета по конкуренция“). На жалбоподателя в главното производство е наложена имуществена санкция в размер на 2146199 румънски леи (RON) (приблизително 484759 EUR), което представлява 2,52 % от оборота му, както произтича от отчета за неговите приходи и разходи за финансовата 2013 година.
Жалбоподателят в главното производство подава пред Curtea de Apel București (Апелативен съд Букурещ, Румъния) жалба за отмяна на решението на Съвета по конкуренция или, при условията на евентуалност, за намаляване на размера на имуществената санкция, като се вземе предвид максималният размер, който би се получил при правилно определяне на неговия оборот. Тази жалба е отхвърлена със съдебно решение от 8 юни 2016 г.
В подкрепа на касационната жалба, която подава срещу това съдебно решение пред запитващата юрисдикция — Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Върховен касационен съд, Румъния), жалбоподателят в главното производство изтъква, че като компания за управление на реклама, той действа като посредник между рекламодателите и доставчиците на рекламни услуги, каквито са телевизионните канали. Компаниите за управление на реклама плащали на доставчиците на рекламни услуги възнаграждението, което събирали от рекламодателите. Възнаграждението на компаниите за управление на реклама било под формата на комисиона, получавана от рекламодателя. В оборота на компанията за управление на реклама влизала само тази комисиона. Като основа за изчисляване на наложената имуществена санкция обаче Съветът по конкуренция взел предвид оборота, посочен в счетоводните сметки на жалбоподателя, оборот, който включвал не само получените комисиони, но и сумите, платени чрез жалбоподателя на доставчиците на рекламни услуги. Така Съветът по конкуренция нарушил точка 253 (2) от Заповедта за одобряване на счетоводните правила и отказал да приложи законовите разпоредби и съдебната практика, свързана с изчисляването на оборота на посредниците въз основа на точка 152 от своите Указания от 5 август 2010 г. относно приложимите правила в областта на контрола върху концентрациите. Така жалбоподателят бил санкциониран не за твърдяното нарушение на конкурентното право, а за начина, по който води счетоводната си отчетност. При тези условия, като отхвърлил жалбата срещу решението на Съвета по конкуренция, в нарушение на принципа на пропорционалност Curtea de Apel București (Апелативен съд Букурещ) не взел предвид действителните приходи на жалбоподателя в главното производство.
Запитващата юрисдикция уточнява, че преди приемането на това решение всички обвинени предприятия поддържат, че за да определи размера на имуществената санкция, Съветът по конкуренция трябва да вземе предвид не всичките, а само действителните им приходи. Както това решение, така и Законът за конкуренцията и Указанията за индивидуализиране на санкциите обаче сочели като основа за изчисляване на имуществената санкция общия размер на оборот, който произтича от годишните счетоводни отчети, без да се прави разграничение в зависимост от компонентите на оборота или дейността на съответното предприятие. Указанията за индивидуализиране на санкциите не оставяли на Съвета по конкуренция никаква свобода на преценка, за да се избегне рискът от произвол. Така обвинено предприятие не би могло да твърди, че посоченият в неговия отчет за приходите и разходите оборот не отговаря на съответните счетоводни правила, тъй като този оборот следва от собствените му счетоводни решения и документи.
Освен това запитващата юрисдикция посочва, че съгласно точка 253 (2) от Заповедта за одобряване на счетоводните правила приходите на търговския представител се състоят от комисионите, които той получава като възнаграждение за предлаганите от него посреднически услуги, и че по дело за концентрация Съветът по конкуренция е извършил собствена оценка на оборота на жалбоподателя в главното производство, за да вземе предвид само комисионите, получени от посредническата му дейност.
Запитващата юрисдикция счита, че при тези условия трябва да съпостави принципите на предвидимост и на пропорционалност с възпиращия характер на санкцията, за да определи дали Съветът по конкуренция е длъжен да вземе предвид единствено частта от оборота, която съответства на комисионите, получени от жалбоподателя в главното производство. Според нея това съпоставяне трябва да се извърши предвид задължението за лоялно сътрудничество и задължението на държавите членки да се въздържат от всякакви мерки, които биха могли да възпрепятстват ефективното прилагане на член 101 ДФЕС.
По-конкретно, запитващата юрисдикция иска да се установи дали подходът, според който Съветът по конкуренция е длъжен да определи основния размер на имуществената санкция въз основа на оборота, посочен в отчета за приходите и разходите на жалбоподателя в главното производство, който освен комисионите за посредническата дейност включва и сумите, получени от рекламодателите и платени на доставчиците на рекламни услуги, може да наруши принципа на пропорционалност. Да се приеме, че Съветът по конкуренция няма право да взема предвид различен оборот, би могло да доведе до налагане на имуществена санкция, която, макар и предвидима и възпираща, няма да отразява действителното икономическо положение на съответното предприятие и така би нарушила този принцип.
При тези обстоятелства Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Върховен касационен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„Следва ли член 4, параграф 3 ДЕС и член 101 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че:
1)
налагат на органа за защита на конкуренцията на държавата членка задължението да тълкува националната норма, уреждаща определянето на глобата, в съответствие с принципа на пропорционалност, в смисъл, че следва да се провери дали общият оборот, посочен в отчета за [приходите и разходите] в счетоводния баланс за предходната финансова година, отразява точно икономическите и финансовите операции в съответствие с икономическата действителност;
2)
с оглед на принципа на пропорционалност не допускат органът за защита на конкуренцията на държавата членка да налага глоба по отношение на оборота, посочен в отчета за [приходите и разходите] в счетоводния баланс за предходната финансова година, който включва сумите, фактурирани на крайните клиенти за услугите, за които е осъществено посредничество при покупката на пространство в медиите, а не само комисионните възнаграждения, свързани с посредническата дейност,
3)
не допускат норма от националното право да се тълкува в смисъл, че санкционираното предприятие носи отговорност за правилното осчетоводяване и за вярното представяне на икономическите и финансовите операции в съответствие с икономическата действителност, като органът за защита на конкуренцията на държавата членка е обвързан от начина, по който санкционираното предприятие изпълнява това задължение?“.
По преюдициалните въпроси
По допустимостта
Съветът по конкуренция твърди, на първо място, че преюдициалните въпроси са недопустими, тъй като запитващата юрисдикция всъщност иска от Съда да тълкува понятието „оборот“, съдържащо се в норма на националното право, и сам да се произнесе по фактите в главното производство.
Несъмнено в рамките на производството по член 267 ДФЕС функциите на Съда и функциите на запитващата юрисдикция са ясно разделени и именно от компетентност на последната е да тълкува националното законодателство и да преценява фактите по спора в главното производство (решение от 14 ноември 2019 г., Spedidam,
C‑484/18
,
EU:C:2019:970
, т.
и цитираната съдебна практика).
Противно на твърденията на Съвета по конкуренция обаче, запитващата юрисдикция не иска от Съда да тълкува националното право.
Всъщност поставените от тази юрисдикция преюдициални въпроси се отнасят до тълкуването на член 4, параграф 3 ДЕС и на член 101 ДФЕС, разгледани в светлината на принципа на пропорционалност, в контекста на спор относно законосъобразността на размера на имуществената санкция, наложена на жалбоподателя в главното производство от националния орган по конкуренция за нарушение както на националното право в областта на конкуренцията, така и на правото на Съюза в областта на конкуренцията. Посочената юрисдикция иска по-конкретно релевантни насоки за тълкуване на правото на Съюза, за да определи до каква степен оборотът, записан в счетоводните сметки, е обвързващ за изчисляването на размера на тази имуществена санкция.
На второ място, Съветът по конкуренция изтъква, че преюдициалните въпроси са хипотетични, тъй като жалбоподателят в главното производство не е оспорил в хода на административната процедура точността на счетоводните записвания, които той е извършил в своя отчет за приходите и разходите, а единствено е посочил, че при изчисляването на имуществената санкция е трябвало да се вземе предвид само част от оборота му.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Ето защо, след като поставените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (решение от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др.,
C‑377/20
,
EU:C:2022:379
, т.
и цитираната съдебна практика).
Оттук следва, че въпросите относно правото на Съюза се ползват с презумпция за релевантност. Така Съдът може да откаже да се произнесе по отправеното от национална юрисдикция преюдициално запитване само когато е съвсем очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора в главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (решение от 12 май 2022 г., Servizio Elettrico Nazionale и др.,
C‑377/20
,
EU:C:2022:379
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая е достатъчно да се отбележи, че както вече бе констатирано в точка 25 от настоящото решение, поставените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза. От една страна обаче, не изглежда исканото тълкуване на това право да няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство, тъй като всеки от поставените въпроси, изглежда, може да даде на запитващата юрисдикция яснота, която да ѝ позволи да се произнесе по законосъобразността на размера на имуществената санкция, наложена на жалбоподателя в главното производство, и следователно да разреши този спор. От друга страна, актът за преюдициално запитване съдържа всички необходими данни от фактическа и правна страна, за да се отговори на тези въпроси. При това положение не може да се приеме, че посочените въпроси са ирелевантни.
Ето защо поставените от Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Върховен касационен съд) въпроси са допустими.
По същество
С трите си въпроса, които следва да бъдат разгледани заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали член 4, параграф 3 ДЕС и член 101 ДФЕС, разгледани в светлината на принципа на пропорционалност, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба или практика, съгласно която, за да изчисли глобата, наложена на предприятие за нарушение на член 101 ДФЕС, националният орган по конкуренция е длъжен при всички обстоятелства да вземе предвид оборота, посочен в отчета за приходите и разходите на това предприятие, без да има възможност да разгледа доказателствата, които предприятието е представило, за да установи, че този оборот не отразява действителното му икономическо положение, и че поради това като оборот следва да се вземе предвид друга сума, която отразява това положение.
В съответствие с член 35, параграф 1 от Регламент № 1/2003 държавите членки определят органа или органите по конкуренция, отговорни за прилагането на член 101 ДФЕС, по начин, с който се постига действително изпълнение на разпоредбите на настоящия регламент. Съгласно последния така определените органи трябва да осигурят ефективното прилагане на тази разпоредба на ДФЕС в общ интерес (решение от 7 декември 2010 г., VEBIC,
C‑439/08
,
EU:C:2010:739
, т.
).
За тази цел в член 5 от Регламент № 1/2003 се предвижда, че националният орган по конкуренция, който е компетентен да прилага член 101 ДФЕС, може да налага по-специално глоби, периодични санкционни плащания или всякакви други санкции, предвидени в неговото национално законодателство.
Препращането в член 5 от Регламент № 1/2003 към разпоредбите на националното право, предвиждащи санкции за нарушение на член 101 ДФЕС, означава, че държавите членки са длъжни по силата на член 4, параграф 3, втора и трета алинея ДЕС да вземат всички мерки, които могат да гарантират обхвата и ефективността на тази разпоредба от Договора за функционирането на ЕС. Всъщност съгласно постоянната практика на Съда при липсата на правна уредба на Съюза в тази област държавите членки трябва да упражнят компетентността си при спазване на правото на Съюза, и по-специално на принципа на ефективност. В този смисъл те не следва да правят практически невъзможно или прекомерно трудно прилагането на правото на Съюза, а конкретно в областта на конкурентното право трябва да следят установяваните и прилаганите от тях норми да не възпрепятстват ефективното прилагане на членове 101 ДФЕС (вж. в този смисъл решение от 21 януари 2021 г., Whiteland Import Export,
C‑308/19
,
EU:C:2021:47
, т.
и
и цитираната съдебна практика). При това положение, като запазват избора на санкциите, държавите членки трябва по-специално да следят нарушенията на член 101 ДФЕС да бъдат санкционирани при материалноправни и процесуалноправни условия, които придават на санкцията ефективен, пропорционален и възпиращ характер (вж. в този смисъл решения от 14 септември 2017 г., Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra — Latvijas Autoru apvienība,
C‑177/16
,
EU:C:2017:689
, т.
и от 3 април 2019 г., Powszechny Zakład Ubezpieczeń na Życie,
C‑617/17
,
EU:C:2019:283
, т.
).
В това отношение следва да се припомни, че принципът на пропорционалност изисква по-специално при санкционирането, от една страна, наложеното наказание да съответства на тежестта на нарушението, и от друга страна, при определянето на размера на имуществената санкция да се отчитат конкретните обстоятелства по случая (вж. по аналогия решение от 4 октомври 2018 г., Link Logistik N&N,
C‑384/17
,
EU:C:2018:810
, т.
).
Освен това, що се отнася до налагането на глоба за нарушение на член 101 ДФЕС, както е видно от практиката на Съда относно правомощията на Комисията по член 23, параграф 2, втора алинея от Регламент № 1/2003, изискването глобата, наложена на нарушило член 101 ДФЕС предприятие, да не надвишава 10 % от общия размер на оборота му за предходната стопанска година, цели именно да гарантира, че в съответствие с принципа на пропорционалност необходимото въздействие върху съответното предприятие се преценява във всеки отделен случай, по-специално като се вземе предвид оборот, който отразява действителното икономическо положение на това предприятие в периода, през който е извършено нарушението (вж. в този смисъл решение от 23 април 2015 г., LG Display и LG Display Taiwan/Комисия,
C‑227/14 P
,
EU:C:2015:258
, т.
и
и цитираната съдебна практика). Всъщност понятието „оборот“ се отнася до стойността на извършените от съответното предприятие продажби на стоки и услуги, като по този начин отразява действителното му икономическо положение (вж. в този смисъл решение от 14 септември 2017 г., Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra — Latvijas Autoru apvienība,
C‑177/16
,
EU:C:2017:689
, т.
).
От това следва, че макар наистина държавите членки да са компетентни да предвидят санкциите, които национален орган по конкуренция може да наложи за нарушение на член 101 ДФЕС, национална правна уредба или практика на националния орган по конкуренция, която го задължава във всички случаи да изчислява размера на глобата, като вземе предвид само оборота, посочен в отчета за приходите и разходите, изключвайки възможността да се разгледа всеки довод или релевантна информация, наведена от обвиненото предприятие, за да докаже, че въпросният размер не отразява икономическата действителност, може да доведе до налагане на глоби, които надхвърлят границите на необходимото за постигане на целите на член 101 ДФЕС.
Всъщност, при условие че доводите, наведени в този смисъл от обвиненото предприятие, основани на достатъчно точни и документирани доказателства, са добре обосновани от правна и фактическа страна, наложената глоба може — макар да е под горната граница, установена в националната правна уредба и определена въз основа на оборота, посочен в отчета за приходите и разходите — на практика да надвиши тази горна граница, ако тя е определена въз основа на изчисление на оборота, отразяващ действителното икономическо положение на предприятието.
Следователно националният орган по конкуренция трябва да има възможност да провери дали е обосновано от правна и фактическа страна всяко доказателство, което може достоверно да установи, че размерът на оборота, посочен в отчета за приходите и разходите, не отразява действителното икономическо положение на обвиненото предприятие. Така в настоящия случай националният орган по конкуренция следва да провери дали жалбоподателят в главното производство наистина е действал, както твърди, като търговски представител, който е събирал суми от името на трети лица и чието възнаграждение е било под формата на комисиона, и да установи точните причини, поради които жалбоподателят не е счел за необходимо да коригира размера на оборота, посочен в неговия отчет за приходите и разходите. При това положение този орган следва да направи съответните изводи от дадените обяснения, за да гарантира както възпиращия характер на глобата, така и съответствието ѝ с принципа на пропорционалност.
Противно на поддържаното от Съвета по конкуренция, необходимостта глобата да се определи въз основа на обективни критерии, и необходимостта да се гарантира нейната предвидимост, не могат да обосноват различно тълкуване.
Всъщност, от една страна, всеки национален орган по конкуренция е длъжен да адаптира размера на глобата към особеностите на всеки конкретен случай, като вземе предвид обективни критерии, като тежестта и продължителността на нарушението, както и евентуалните отегчаващи и смекчаващи обстоятелства, за да гарантира ефективния, възпиращ и пропорционален характер на тази глоба.
От друга страна, относно предвидимостта на глобата следва да се отбележи, че тя е гарантирана от разпоредбите на националното право, които позволяват на съответните предприятия да определят предварително максималния размер на глобата, която може да им бъде наложена от националния орган по конкуренция, както и обективните фактори, които този орган взема предвид при нейното изчисляване, тъй като по своето естество тези разпоредби задават рамката, в която този орган упражнява правомощията си (вж. по аналогия решение от 23 април 2015 г., LG Display и LG Display Taiwan/Комисия,
C‑227/14 P
,
EU:C:2015:258
, т.
).
С оглед на изложените по-горе съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 4, параграф 3 ДЕС и член 101 ДФЕС, разгледани в светлината на принципа на пропорционалност, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба или практика, съгласно която, за да изчисли глобата, наложена на предприятие за нарушение на член 101 ДФЕС, националният орган по конкуренция е длъжен при всички обстоятелства да вземе предвид оборота на това предприятие, посочен в неговия отчет за приходите и разходите, без да има възможност да разгледа доказателствата, които предприятието е представило, за да установи, че този оборот не отразява действителното му икономическо положение, и че поради това като оборот следва да се вземе предвид друга сума, която отразява това положение, при условие че тези доказателства са точни и документирани.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

Член 4, параграф 3 ДЕС и член 101 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба или практика, съгласно която, за да изчисли глобата, наложена на предприятие за нарушение на член 101 ДФЕС, националният орган по конкуренция е длъжен при всички обстоятелства да вземе предвид оборота на това предприятие, посочен в неговия отчет за приходите и разходите, без да има възможност да разгледа доказателствата, които предприятието е представило, за да установи, че този оборот не отразява действителното му икономическо положение, и че поради това като оборот следва да се вземе предвид друга сума, която отразява това положение, при условие че тези доказателства са точни и документирани.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: румънски.