CELEX: 62020CJ0433
Ennakkoratkaisupyyntö
Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistaminen tietoyhteiskunnassa
Direktiivi 2001/29/EY
2 artikla
Kappaleen valmistaminen
5 artiklan 2 kohdan b alakohta
Yksityistä kopiointia koskeva poikkeus
Käsite ”mille tahansa välineelle”
Kolmansien osapuolten palvelimet, jotka annetaan luonnollisten henkilöiden käyttöön yksityistarkoituksiin
Sopiva hyvitys
Kansallinen säännöstö, jonka mukaan pilvipalvelujen tarjoajilta ei peritä yksityistä kopiointia koskevaa maksua

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY (
EYVL 2001, L 167, s. 10
) 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat tekijänoikeuksien yhteishallinnointiyhteisö Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH (jäljempänä Austro-Mechana) ja pilvitallennuspalvelun tarjoaja Strato AG ja jossa on kyse tekijänoikeuskorvauksesta, joka Strato AG:n on maksettava tämän palvelun tarjoamisesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivin 2001/29 johdanto-osan 2, 5, 21, 31, 35 ja 38 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)
Korfussa 24 ja 25 päivänä kesäkuuta 1994 kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti, että on tarpeen luoda yhteisön tasolla yleinen ja joustava oikeudellinen kehys tietoyhteiskunnan kehityksen edistämiseksi Euroopassa. Tämä edellyttää muun muassa uusien tuotteiden ja palvelujen sisämarkkinoita. Merkittävää yhteisön lainsäädäntöä, jolla varmistetaan tällainen sääntelykehys, on jo olemassa tai sen valmistelu on jo pitkällä. Tekijänoikeudella ja lähioikeuksilla on tässä yhteydessä tärkeä asema, koska niillä suojataan ja edistetään uusien tuotteiden ja palvelujen kehittämistä ja markkinointia sekä niiden luovan sisällön luomista ja hyödyntämistä.
– –
(5)
Tekninen kehitys on moninkertaistanut ja monipuolistanut luomisen, tuotannon ja hyödyntämisen välineitä. Vaikka henkisen omaisuuden suojaamiseksi ei tarvita uusia käsitteitä, nykyistä tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevaa oikeutta olisi mukautettava ja täydennettävä, jotta se vastaisi riittävästi taloudellisia tosiseikkoja kuten uusia hyödyntämismuotoja.
– –
(21)
Tässä direktiivissä olisi määriteltävä kappaleen valmistamista koskevan oikeuden kattamien toimien ala eri edunsaajien osalta. Tämä olisi tehtävä sopusoinnussa yhteisön säännöstön kanssa. Nämä toimet on tarpeen määritellä laajasti oikeusvarmuuden takaamiseksi sisämarkkinoilla.
– –
(31)
Eri oikeudenhaltijaryhmien välisten samoin kuin eri oikeudenhaltijaryhmien ja suojatun aineiston käyttäjien välisten oikeuksien ja etujen oikeudenmukainen tasapaino on turvattava. Jäsenvaltioissa säädettyjä nykyisiä poikkeuksia ja rajoituksia näihin oikeuksiin on arvioitava uudelleen uuden sähköisen ympäristön kannalta. Tiettyjä yksinoikeustoimia koskevien poikkeusten ja rajoitusten nykyisillä eroilla on välitön kielteinen vaikutus sisämarkkinoiden toimintaan tekijänoikeuden ja lähioikeuksien alalla. Nämä erot saattavat tulla näkyvämmiksi rajojen ylitse tapahtuvan teosten hyödyntämisen ja rajat ylittävien toimien edelleen lisääntyessä. Sisämarkkinoiden asianmukaisen toiminnan varmistamiseksi nämä poikkeukset ja rajoitukset olisi määriteltävä yhdenmukaisemmin. Yhdenmukaistamisen asteen olisi perustuttava vaikutukseen, joka poikkeuksilla ja rajoituksilla on sisämarkkinoiden moitteettomaan toimintaan.
– –
(35)
Tietyissä poikkeus- tai rajoitustapauksissa oikeudenhaltijoiden olisi saatava sopiva hyvitys suojattujen teostensa tai muun aineistonsa käytön korvaamiseksi heille riittävällä tavalla. Tällaisen sopivan hyvityksen muotoa, yksityiskohtaisia järjestelyjä ja mahdollista tasoa määritettäessä olisi otettava huomioon kunkin tapauksen erityisolosuhteet. Näitä olosuhteita arvioitaessa käyttökelpoinen peruste voi olla kyseisestä toimesta oikeudenhaltijoille mahdollisesti aiheutuva haitta. Mikäli oikeudenhaltijat ovat jo saaneet maksun jossakin muussa muodossa, esimerkiksi osana lisenssimaksua, mitään erityistä tai erillistä maksua ei voida edellyttää. Sopivan hyvityksen tason määrittämisessä olisi otettava täysin huomioon, missä määrin direktiivissä tarkoitettuja teknisiä suojaustoimenpiteitä on käytetty. Tietyissä tilanteissa, joissa oikeudenhaltijalle koituva haitta on vähäinen, ei velvoitetta maksun suorittamiseen voi syntyä.
– –
(38)
Jäsenvaltioilla olisi oltava oikeus säätää poikkeuksesta tai rajoituksesta kappaleen valmistamista koskevaan oikeuteen silloin, kun kyseessä on tietynlainen kappaleen valmistaminen äänite-, kuvatallenne- ja audiovisuaalisesta aineistosta yksityiseen käyttöön sopivaa hyvitystä vastaan. Tähän voi sisältyä oikeudenhaltijoiden menetysten korvausjärjestelmien käyttöönotto tai jatkaminen. Vaikka näiden korvausjärjestelmien erot vaikuttavat sisämarkkinoihin, eroilla ei pitäisi yksityiskäyttöön tapahtuvan analogisen kappaleen valmistamisen osalta olla merkittävää vaikutusta tietoyhteiskunnan kehitykseen. Yksityiskäyttöön tapahtuva digitaalinen kappaleen valmistaminen todennäköisesti yleistyy ja sen taloudellinen merkitys kasvaa. Tämän vuoksi olisi asiaankuuluvalla tavalla otettava huomioon yksityiskäyttöön tapahtuvan digitaalisen ja analogisen kappaleen valmistamisen väliset erot ja näiden valmistustapojen välillä olisi tietyiltä osin tehtävä ero.”
Direktiivin 2001/29 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Kappaleen valmistamista koskeva oikeus”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että yksinoikeus sallia tai kieltää suoraan tai välillisesti, tilapäisesti tai pysyvästi, millä keinolla ja missä muodossa tahansa kokonaan tai osittain tapahtuva kappaleen valmistaminen on:
a)
tekijöillä teostensa osalta;
b)
esittäjillä esitystensä tallenteiden osalta;
c)
äänitetuottajilla äänitteidensä osalta;
d)
elokuvien ensimmäisten tallenteiden tuottajilla elokuviensa alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden osalta; ja
e)
yleisradio-organisaatioilla lähetystensä tallenteiden osalta riippumatta siitä, onko kyseessä lähetysten langallinen tai langaton siirto, tai siirto kaapelin tai satelliitin välityksellä.”
Kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tekijöillä on yksinoikeus sallia tai kieltää teostensa langallinen tai langaton välittäminen yleisölle, mukaan lukien teosten saattaminen yleisön saataviin siten, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada teokset saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana.”
Mainitun direktiivin 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Poikkeukset ja rajoitukset”, säädetään seuraavaa:
”1.   Edellä 2 artiklassa säädetty kappaleen valmistamista koskeva oikeus ei koske sellaista 2 artiklassa tarkoitettua tilapäistä kappaleen valmistamista, joka on väliaikaista tai satunnaista sekä erottamaton ja välttämätön osa teknistä prosessia ja jonka ainoa tarkoitus on mahdollistaa
a)
välittäjän toimesta tapahtuva teoksen tai muun aineiston siirto verkossa kolmansien osapuolien välillä, tai
b)
sen laillinen käyttö,
ja jolla ei ole itsenäistä taloudellista merkitystä.
2.   Jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksista tai rajoituksista 2 artiklassa säädettyyn kappaleen valmistamista koskevaan oikeuteen seuraavissa tapauksissa:
a)
kun kyseessä ovat paperilla tai samankaltaisella alustalla olevat kappaleet, jotka on tehty käyttämällä mitä tahansa valokuvaustekniikkaa tai muuta menetelmää, jolla on samanlaiset vaikutukset, lukuun ottamatta nuottilehtien kopioita, ja edellyttäen, että oikeudenhaltijat saavat sopivan hyvityksen;
b)
kun kyseessä ovat luonnollisten henkilöiden mille tahansa välineelle valmistamat kappaleet, jotka on tehty yksityiseen käyttöön ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen, edellyttäen, että oikeudenhaltijat saavat sopivan hyvityksen, jonka osalta otetaan huomioon 6 artiklassa tarkoitettujen teknisten toimenpiteiden soveltaminen kyseiseen teokseen tai aineistoon taikka niiden soveltamatta jättäminen;
– –”
Itävallan oikeus
Tekijänoikeuslain (Urheberrechtsgesetz), joka on annettu 9.4.1936 (BGBl. 111/1936), 42b §:ssä, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian oikeusriitaan, säädetään seuraavaa:
”(1)   Jos teoksesta, joka on lähetetty radion kautta, asetettu saataville julkisesti tai tallennettu kaupallisessa tarkoituksessa valmistetulle tallennusvälineelle, on sen luonteen vuoksi odotettava, että siitä valmistetaan kappaleita henkilökohtaiseen tai yksityiseen käyttöön – – tallentamalla se tallennusvälineelle, tekijällä on oikeus kohtuulliseen korvaukseen (tallennusvälineeseen perustuva korvaus), kun mikä tahansa tallennusväline, joka soveltuu tällaiseen kappaleen valmistamiseen, saatetaan markkinoille Itävallassa kaupallisessa tarkoituksessa.
– –
(3)   Korvauksen ovat velvollisia maksamaan seuraavat henkilöt:
1.
tallennusvälineisiin ja laitteisiin perustuvan korvauksen osalta se, joka Itävallassa tai ulkomailla sijaitsevasta paikasta käsin saattaa ensimmäisenä markkinoille kaupallisessa tarkoituksessa tallennusvälineet tai kappaleen valmistamiseen käytettävän laitteen – –; korvauksen maksamisesta on kuitenkin vapautettu henkilö, joka ostaa puolen vuoden aikana tallennusvälineitä, joille voidaan tallentaa enintään 10000 tuntia esitystä tai joka on pienyritys – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Austro-Mechana on tekijänoikeuksien yhteishallinnointiyhteisö, joka hallinnoi muun muassa tekijänoikeuslain 42b §:n 1 momentissa, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiaan, tarkoitettua korvausta koskevia lakisääteisiä oikeuksia saamansa valtuutuksen perusteella omissa nimissään mutta edustamiensa edunsaajien lukuun ja niiden etujen mukaisesti.
Austro-Mechana vaati Handelsgericht Wienissä (Wienin kauppatuomioistuin, Itävalta) kirjanpitotietojen toimittamista ja maksua ”kaikista tallennusvälineistä” sillä perusteella, että Strato tarjoaa yritys- ja yksityisasiakkailleen HiDrive‑nimistä palvelua, jolla se asettaa asiakkaidensa saataville tallennustilaa pilvilaskennan yhteydessä (cloud computing).
Strato riitautti esitetyt vaatimukset sillä perusteella, että pilvipalveluista ei tarvinnut maksaa korvausta. Kyseinen yhtiö totesi jo maksaneensa Saksassa eli palvelimiensa sijaintijäsenvaltiossa tekijänoikeusmaksun, jonka näiden palvelimien valmistaja tai maahantuoja oli sisällyttänyt palvelimien hintaan. Lisäksi se väitti, että Itävallassa olevat käyttäjät olivat myös jo maksaneet tekijänoikeusmaksun yksityisten kopioiden valmistamisesta (jäljempänä yksityistä kopiointia koskeva maksu) päätelaitteilla, joita tarvittiin sisällön lataamiseen pilveen.
Handelsgericht Wien hylkäsi 25.2.2020 antamallaan tuomiolla Austro-Mechanan vaatimukset ja katsoi, ettei Strato tarjonnut asiakkailleen tallennusvälineitä vaan tallennuspalvelua verkossa.
Austro-Mechana valitti tästä tuomiosta Oberlandesgericht Wieniin (osavaltion ylioikeus, Wien, Itävalta), joka huomauttaa 29.11.2017 annettuun tuomioon VCAST (
C‑265/16
,
EU:C:2017:913
) viitaten, että kysymys siitä, kuuluuko sisällön tallentaminen pilvilaskennan yhteydessä direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamisalaan, ei ole täysin selvä.
Näissä olosuhteissa Oberlandesgericht Wien on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [direktiivin 2001/29] 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa olevaa käsitettä ’mille tahansa välineelle’ tulkittava siten, että sillä tarkoitetaan myös palvelimia, jotka ovat sellaisten kolmansien henkilöiden hallussa, jotka antavat kyseisillä palvelimilla luonnollisten henkilöiden (asiakkaiden) saataville yksityiseen käyttöön (eikä välittömästi tai välillisesti kaupalliseen käyttötarkoitukseen) tallennustilaa, jota asiakkaat käyttävät kappaleen valmistamiseen tallentamalla (’cloud computing’)?
2)
Jos näin on, onko kysymyksessä 1 mainittua säännöstä tulkittava siten, että sitä on sovellettava kansalliseen säännöstöön, jonka mukaan tekijällä on oikeus kohtuulliseen korvaukseen (tallennusvälineeseen perustuva korvaus),
–
jos teoksesta (joka on lähetetty radion kautta, asetettu saataville julkisesti tai tallennettu kaupallisessa tarkoituksessa valmistetulle tallennusvälineelle) on sen luonteen vuoksi odotettava, että siitä valmistetaan kappaleita henkilökohtaiseen tai yksityiseen käyttöön tallentamalla se ’mille tahansa tallennusvälineelle, joka soveltuu tällaiseen kappaleen valmistamiseen ja joka saatetaan markkinoille kyseisessä jäsenvaltiossa kaupallisessa tarkoituksessa’,
–
ja jos tässä yhteydessä käytetään kysymyksessä 1 kuvattua tallennusmenetelmää?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä oleva ilmaisu ”mille tahansa välineelle valmistamat kappaleet” kattaa tekijänoikeuksilla suojattujen teosten kappaleen valmistamisen, jossa kappale tallennetaan yksityisiin tarkoituksiin palvelimelle, jolla pilvipalvelun tarjoaja asettaa käyttäjän saataville tallennustilaa.
Aluksi on huomautettava, että direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksista tai rajoituksista kyseisen direktiivin 2 artiklassa säädettyyn kappaleen valmistamista koskevaan oikeuteen, ”kun kyseessä ovat luonnollisten henkilöiden mille tahansa välineelle valmistamat kappaleet, jotka on tehty yksityiseen käyttöön ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen, edellyttäen, että oikeudenhaltijat saavat sopivan hyvityksen”.
Ensinnäkin siitä, onko kappaleiden valmistaminen pilvitallennustilassa direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua kappaleen valmistamista, on todettava, että kappaleen valmistamisen käsite on ymmärrettävä laajasti, kun otetaan huomioon kyseisen direktiivin johdanto-osan 21 perustelukappaleessa ilmaistu vaatimus siitä, että kappaleen valmistamista koskevan oikeuden kattamat toimet on määriteltävä laajasti oikeusvarmuuden takaamiseksi sisämarkkinoilla, ja mainitun direktiivin 2 artiklan sanamuoto, jossa käytetään termejä kuten ”suoraan tai välillisesti”, ”tilapäisesti tai pysyvästi” ja ”millä keinolla ja missä muodossa tahansa”. Lisäksi kappaleen valmistamista koskevan oikeuden piiriin kuuluvien toimien suojan laajuus johtuu myös kyseisen direktiivin pääasiallisesta tavoitteesta, jona on taata suojan korkea taso erityisesti tekijöille (ks. vastaavasti tuomio 16.7.2009, Infopaq International,
C‑5/08
,
EU:C:2009:465
,
–
kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että teoksen lataaminen (upload) käyttäjän kytketyltä päätelaitteelta pilvitallennustilaan, joka on asetettu tämän käyttäjän saataville pilvipalvelussa, merkitsee kappaleen valmistamista kyseisestä teoksesta, koska tämä palvelu koostuu muun muassa teoksen kappaleen tallentamisesta pilveen. Lisäksi myös muita kappaleita kyseisestä teoksesta voidaan valmistaa muun muassa silloin, kun käyttäjä pääsee kytketyltä päätelaitteelta pilvipalveluun ladatakseen (download) tälle päätelaitteelle pilveen aiemmin ladatun teoksen.
Tästä seuraa, että teoksen kappaleen valmistaminen tallentamalla kappale käyttäjän saataville asetetussa pilvipalvelun tallennustilassa on direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua kappaleen valmistamista.
Toiseksi siitä kysymyksestä, kattaako kyseisessä säännöksessä tarkoitettu käsite ”mille tahansa välineelle” palvelimen, jolla pilvipalvelun tarjoaja asettaa käyttäjän saataville tallennustilan tekijänoikeuksilla suojattujen teosten kappaleiden valmistamista varten, on todettava, että tätä käsitettä ei ole määritelty kyseisessä direktiivissä eikä siinä viitata jäsenvaltioiden oikeuteen määritellä sen ulottuvuutta.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden yhtenäinen soveltaminen edellyttää, että kun unionin oikeuden säännös ei sisällä viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen tietyn käsitteen osalta, sitä on tavallisesti tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti ja että tässä tulkinnassa on otettava huomioon paitsi kyseessä olevan säännöksen sanamuoto, myös sen asiayhteys ja säännöstöllä, johon tämä säännös sisältyy, tavoiteltu päämäärä (tuomio 8.3.2018, DOCERAM,
C‑395/16
,
EU:C:2018:172
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ensinnäkin on todettava, että laajan merkityksensä vuoksi ilmaisulla ”mille tahansa välineelle” tarkoitetaan kaikkia välineitä, joille suojattu teos voidaan toisintaa, mukaan lukien pilvilaskennan yhteydessä käytettyjen kaltaiset palvelimet.
On nimittäin niin, että koska direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ei mitenkään täsmennetä niiden laitteiden ominaisuuksia, joista tai joiden avulla yksityiskäyttöön tarkoitetut kappaleet valmistetaan, on katsottava, että unionin lainsäätäjän näkemyksen mukaan näillä ominaisuuksilla ei ole merkitystä sen osittaisella yhdenmukaistamisella tavoitteleman päämäärän kannalta (ks. vastaavasti tuomio 5.3.2015, Copydan Båndkopi,
C‑463/12
,
EU:C:2015:144
,
ja
kohta).
Näin ollen tältä osin ei ole ratkaisevaa, että tallennustila asetetaan käyttäjän saataville kolmannen omistamalle palvelimelle (ks. vastaavasti tuomio 5.3.2015, Copydan Båndkopi,
C‑463/12
,
EU:C:2015:144
,
kohta). Tästä seuraa, että direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa voidaan soveltaa myös kappaleisiin, jotka luonnollinen henkilö on valmistanut kolmannelle kuuluvan laitteen avulla.
Toiseksi käsitteen ”mille tahansa välineelle” laajaa tulkintaa tukee asiayhteys, johon kyseinen säännös kuuluu, ja erityisesti direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun poikkeuksen, jossa ei millään tavoin täsmennetä niiden laitteiden ominaisuuksia, joista tai joiden avulla yksityiskäyttöön tarkoitetut kappaleet valmistetaan, sanamuodon vertaaminen direktiivin 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetyn kappaleen valmistamista koskevaa oikeutta koskevan poikkeuksen sanamuotoon. Kun viimeksi mainittua sovelletaan ”paperilla tai samankaltaisella alustalla oleviin kappaleisiin”, yksityistä kopiointia koskevaa poikkeusta sovelletaan ”mille tahansa välineelle valmistettuihin kappaleisiin” (ks. vastaavasti tuomio 27.6.2013, VG Wort ym.,
C‑457/11–C‑460/11
,
EU:C:2013:426
,
kohta ja tuomio 5.3.2015, Copydan Båndkopi,
C‑463/12
,
EU:C:2015:144
,
ja
kohta).
Kolmanneksi on todettava kyseessä olevan säännöstön tavoitteista, että direktiivin 2001/29 johdanto-osan toisesta ja viidennestä perustelukappaleesta ilmenee, että direktiivillä pyritään luomaan unionin tasolla yleinen ja joustava oikeudellinen kehys tietoyhteiskunnan kehityksen edistämiseksi sekä mukauttamaan ja täydentämään nykyistä tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevaa oikeutta, jotta voitaisiin ottaa huomioon teknologian kehitys, joka on tuonut mukanaan suojattujen teosten uusia hyödyntämismuotoja (tuomio 19.12.2019, Nederlands Uitgeversverbond ja Groep Algemene Uitgevers,
C‑263/18
,
EU:C:2019:1111
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tältä osin unionin tuomioistuin on jo korostanut direktiivin 2001/29 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta pakollisesta poikkeuksesta, että tässä säännöksessä säädetyn poikkeuksen on mahdollistettava ja taattava uusien teknologioiden kehittyminen ja toimivuus sekä säilytettävä yhtäältä oikeudenhaltijoiden oikeuksien ja etujen sekä toisaalta suojattujen teosten käyttäjien, jotka haluavat käyttää näitä uusia teknologioita, oikeuksien ja etujen välinen oikeudenmukainen tasapaino (tuomio 5.6.2014, Public Relations Consultants Association,
C‑360/13
,
EU:C:2014:1195
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tällaista tulkintaa, jossa otetaan huomioon teknologianeutraaliuden periaate, jonka mukaan laissa on säädettävä henkilöiden oikeuksista ja velvollisuuksista yleisesti, jotta tietyn teknologian käyttöä ei suosittaisi toisen teknologian vahingoksi (ks. vastaavasti tuomio 15.4.2021, Eutelsat,
C‑515/19
,
EU:C:2021:273
,
kohta), on noudatettava myös direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun valinnaiseen poikkeukseen nähden, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 36 kohdassa todennut.
Tämän tuomion 25 kohdassa mainittua päämäärää eli sen varmistamista, ettei tekijänoikeuksien suoja unionissa vanhene ja jää ajasta jälkeen teknisen kehityksen ja tekijänoikeudella suojatun sisällön uusien hyödyntämismuotojen syntymisen seurauksena, mikä käy ilmi direktiivin 2001/29 johdanto-osan viidennestä perustelukappaleesta, nimittäin heikennettäisiin, jos tekijänoikeussuojaan säädettyjä poikkeuksia ja rajoituksia, jotka tämän direktiivin johdanto-osan 31 perustelukappaleen mukaan otettiin käyttöön uuden sähköisen ympäristön valossa, tulkittaisiin tavalla, josta seuraisi, ettei tällaista teknistä kehitystä ja etenkin digitaalisen median ja pilvipalvelujen syntymistä otettaisi vastaavasti huomioon.
Näissä olosuhteissa ei ole syytä tehdä toiminnalliselta kannalta eroa direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamiseksi sen mukaan, valmistetaanko suojatusta teoksesta kappale palvelimelle, jolla pilvipalvelun tarjoaja asettaa tallennustilan käyttäjän saataville, vai valmistetaanko tällainen kappale kyseiselle käyttäjälle kuuluvalle fyysiselle tallennusvälineelle.
Näin ollen on katsottava, että direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu käsite ”mille tahansa välineelle” kattaa palvelimen, jolla pilvipalvelun tarjoaja asettaa käyttäjän saataville tallennustilan.
Tätä johtopäätöstä ei voida kyseenalaistaa Euroopan komission väitteellä, jonka mukaan kappaleen valmistaminen pilveen tallentamalla ei ole erillinen mahdollisista välittämistoimista, joten tällainen toimi kuuluisi 29.11.2017 annettuun tuomioon VCAST (
C‑265/16
,
EU:C:2017:913
) ja 19.12.2019 annettuun tuomioon Nederlands Uitgeversverbond ja Groep Algemene Uitgevers (
C‑263/18
,
EU:C:2019:1111
) perustuvan oikeuskäytännön perusteella direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Pääasia nimittäin eroaa asioista, jotka ovat johtaneet tuomioihin, joihin komissio tukeutuu. Yhtäältä 29.11.2017 annettuun tuomioon VCAST (
C‑265/16
,
EU:C:2017:913
) johtanut asia koski palvelua, jolla oli kaksi toimintoa eli paitsi kappaleenvalmistus pilvessä myös samanaikainen tai lähes samanaikainen välittäminen yleisölle. Toisaalta 19.12.2019 annettuun tuomioon Nederlands Uitgeversverbond ja Groep Algemene Uitgevers (
C‑263/18
,
EU:C:2019:1111
) johtanut asia koski sitä, että kerho tarjosi verkkopalvelua, joka perustui ”käytettyjen” e‑kirjojen virtuaalimarkkinoihin ja jossa tekijänoikeuksilla suojatut teokset saatettiin kunkin sellaisen henkilön saataviin, joka rekisteröityi tämän kerhon internetsivustolle, ja kyseisellä henkilöllä oli mahdollisuus saada ne saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana, joten tällaisen palvelun tarjoamista oli pidettävä direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna yleisölle välittämisenä.
Joka tapauksessa kaikenlainen välittäminen, joka seuraisi siitä, että pilvitallennuspalvelun käyttäjä jakaa teoksen, olisi direktiivin 2001/29 2 artiklan a alakohdassa tarkoitetusta kappaleen valmistamisesta erillinen hyödyntämistoimi, joka voi kuulua kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, jos kyseisen säännöksen soveltamisedellytykset täyttyvät.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä oleva ilmaisu ”mille tahansa välineelle valmistamat kappaleet” kattaa tekijänoikeuksilla suojattujen teosten kappaleen valmistamisen, jossa kappale tallennetaan yksityisiin tarkoituksiin palvelimelle, jolla pilvipalvelun tarjoaja asettaa käyttäjän saataville tallennustilaa.
Toinen kysymys
Aluksi on todettava, että vaikka toisen kysymyksen sanamuodosta ilmenee, että se koskee muodollisesti sitä, onko direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ”sovellettava” pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen kansalliseen säännöstöön, on ennakkoratkaisupyynnön perustelujen valossa todettava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii määrittämään, onko tämä säännös esteenä sille, että lainsäädännössä, jossa pannaan täytäntöön kyseisessä säännöksessä tarkoitettu yksityistä kopiointia koskeva poikkeus, ei velvoiteta toimijoita, jotka tarjoavat tallennuspalveluja pilvilaskennan yhteydessä, maksamaan sopivaa hyvitystä.
Näin ollen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy toisella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä kyseisessä säännöksessä tarkoitettu poikkeus ja jonka mukaan toimijat, jotka tarjoavat tallennuspalveluja pilvilaskennan yhteydessä, eivät ole velvollisia maksamaan sopivaa hyvitystä siitä, että luonnolliset henkilöt, jotka ovat näiden palvelujen käyttäjiä, valmistavat tekijänoikeuksilla suojatuista teoksista ilman lupaa tallentamalla kappaleita, jotka on tarkoitettu yksityiseen käyttöön ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen.
Tämän tuomion 15 kohdassa on huomautettu, että direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksista tai rajoituksista tämän direktiiviin 2 artiklassa säädettyyn kappaleen valmistamista koskevaan yksinoikeuteen, kun kyseessä ovat luonnollisten henkilöiden mille tahansa välineelle valmistamat kappaleet, jotka on tehty yksityiseen käyttöön ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen, edellyttäen, että tämän yksinoikeuden haltijat saavat sopivan hyvityksen, jonka osalta otetaan huomioon mainitun direktiivin 6 artiklassa tarkoitetut tekniset toimenpiteet.
Kuten direktiivin 2001/29 johdanto-osan 35 ja 38 perustelukappaleesta ilmenee, direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ilmaistaan unionin lainsäätäjän tahto perustaa erityinen hyvitysjärjestelmä, jonka täytäntöönpanon käynnistää oikeudenhaltijoille aiheutunut vahinko, joka aiheuttaa lähtökohtaisesti velvollisuuden korvata tai hyvittää se viimeksi mainituille (tuomio 22.9.2016, Microsoft Mobile Sales International ym.,
C‑110/15
,
EU:C:2016:717
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tästä seuraa, että kun jäsenvaltiot päättävät panna toimeen mainitussa säännöksessä säädetyn yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen kansallisessa lainsäädännössään, niillä on erityisesti velvollisuus säätää sopivan hyvityksen suorittamisesta oikeudenhaltijoille (tuomio 9.6.2016, EGEDA ym.,
C‑470/14
,
EU:C:2016:418
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy ilmi, jäsenvaltiolla, joka ottaa kansallisessa oikeudessaan käyttöön tällaisen poikkeuksen, on velvollisuus saavuttaa tietty tulos siinä mielessä, että kyseisen valtion on alueellisen toimivaltansa mukaisesti varmistettava sopivan hyvityksen tosiasiallinen periminen kappaleen valmistamista koskevan yksinoikeuden haltijoille mainitun valtion alueella asuvien loppukäyttäjien suorittamasta suojattujen teosten kappaleen valmistamisesta aiheutuneen vahingon korvaamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 21.4.2016, Austro-Mechana,
C‑572/14
,
EU:C:2016:286
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Siitä, että luonnollinen henkilö valmistaa kappaleen teoksesta yksityiseen käyttöönsä pyytämättä etukäteen lupaa kyseiseltä oikeudenhaltijalta, jolla on yksinoikeus valmistaa kappale suojatusta teoksesta, on nimittäin katsottava aiheutuvan vahinkoa mainitulle oikeudenhaltijalle (ks. vastaavasti tuomio 16.6.2011, Stichting de Thuiskopie,
C‑462/09
,
EU:C:2011:397
,
kohta ja tuomio 5.3.2015, Copydan Båndkopi,
C‑463/12
,
EU:C:2015:144
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen on niin, että koska yhtäältä – kuten ensimmäiseen kysymykseen annetusta vastauksesta käy ilmi – direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa oleva ilmaisu ’mille tahansa välineelle valmistamat kappaleet’ kattaa tekijänoikeuksilla suojattujen teosten kappaleen valmistamisen, jossa tallennetaan kappale yksityisiin tarkoituksiin palvelimelle, jolla pilvipalvelun tarjoaja asettaa käyttäjän saataville tallennustilaa, ja toisaalta luonnollinen henkilö on tehnyt kyseessä olevat valmistetut kappaleet yksityiseen käyttöön eikä niiden käyttötarkoitus ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava, on katsottava, että jäsenvaltioiden, jotka panevat täytäntöön tässä säännöksessä tarkoitetun poikkeuksen, on säädettävä sopivan hyvityksen järjestelmästä, jolla on tarkoitus korvata oikeudenhaltijoille aiheutunut vahinko, mainitun säännöksen mukaisesti.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että koska direktiivin 2001/29 säännöksissä ei tarkemmin täsmennetä sopivaa hyvitystä koskevan järjestelmän eri osatekijöitä, jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta niitä rajatessaan. Jäsenvaltioiden on muun muassa määritettävä tahot, joiden on maksettava kyseistä hyvitystä, sekä vahvistettava kyseisen hyvityksen muoto, ehdot ja taso (tuomio 21.4.2016, Austro-Mechana,
C‑572/14
,
EU:C:2016:286
,
kohta ja tuomio 22.9.2016, Microsoft Mobile Sales International ym.,
C‑110/15
,
EU:C:2016:717
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuten direktiivin 2001/29 johdanto-osan 35 perustelukappaleessa muistutetaan, jäsenvaltioiden on tässä määrittämisessä otettava huomioon kunkin tapauksen olosuhteet (tuomio 11.7.2013, Amazon.com International Sales ym.,
C‑521/11
,
EU:C:2013:515
,
kohta).
Unionin tuomioistuin on ensinnäkin jo todennut sopivan hyvityksen maksamisesta vastuussa olevan henkilön osalta, että yksityisen kopioinnin suorittavan henkilön on lähtökohtaisesti korvattava kyseiseen kappaleen valmistamiseen liittyvä vahinko rahoittamalla tekijänoikeuden haltijalle maksettava hyvitys (tuomio 21.10.2010, Padawan,
C‑467/08
,
EU:C:2010:620
,
kohta; tuomio 5.3.2015, Copydan Båndkopi,
C‑463/12
,
EU:C:2015:144
,
kohta ja tuomio 22.9.2016, Microsoft Mobile Sales International ym.,
C‑110/15
,
EU:C:2016:717
,
kohta). Kun siis on kyse tallennuspalvelujen tarjoamisesta pilvilaskennan yhteydessä, on lähtökohtaisesti näiden palvelujen käyttäjän velvollisuutena rahoittaa kyseiselle oikeudenhaltijalle maksettava hyvitys.
Unionin tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että kun otetaan huomioon ne käytännön vaikeudet, joita liittyy yksityisten käyttäjien yksilöintiin samoin kuin heidän velvoittamiseensa korvaamaan oikeudenhaltijoille aiheuttamansa vahinko, ja koska kustakin yksityisestä käytöstä aiheutuva vahinko erikseen arvioituna saattaa osoittautua vähäiseksi, jolloin velvoitetta maksun suorittamiseen ei voi syntyä, jäsenvaltiot voivat vahvistaa sopivan hyvityksen rahoittamiseksi yksityistä kopiointia koskevan maksun, jota ei peritä kyseisiltä yksityishenkilöiltä vaan niiltä, joilla on hallinnassaan digitaaliseen kappaleenvalmistamiseen tarkoitettuja koneita, laitteita ja välineitä ja jotka antavat tällä perusteella oikeudellisesti tai tosiasiallisesti näitä koneita yksityishenkilöiden käyttöön tai suorittavat heille kappaleenvalmistamispalvelun. Tällaisessa järjestelmässä henkilöiden, joilla on näitä kappaleen valmistamiseen tarkoitettuja koneita hallinnassaan, on suoritettava yksityistä kopiointia koskeva maksu (ks. vastaavasti tuomio 21.10.2010, Padawan,
C‑467/08
,
EU:C:2010:620
,
kohta; tuomio 5.3.2015, Copydan Båndkopi,
C‑463/12
,
EU:C:2015:144
,
kohta ja tuomio 22.9.2016, Microsoft Mobile Sales International ym.,
C‑110/15
,
EU:C:2016:717
,
kohta).
Unionin tuomioistuin on täsmentänyt tältä osin, että koska kyseisessä järjestelmässä mahdollistetaan se, että maksuvelvolliset voivat vyöryttää yksityistä kopiointia koskevan maksun määrän näiden samojen kappaleen valmistamiseen tarkoitettujen koneiden, laitteiden ja välineiden käyttöön antamisesta tai suorittamastaan kappaleenvalmistamispalvelusta perimäänsä hintaan, maksusta aiheutuvasta kustannuksesta vastaa lopullisesti yksityinen käyttäjä, joka maksaa tämän hinnan, ja tätä on pidettävä yhteensopivana kappaleen valmistamista koskevan yksinoikeuden haltijoiden ja suojatun aineiston käyttäjien etujen kesken vallitsevan direktiivin 2001/29 johdanto-osan 31 perustelukappaleessa tarkoitetun ”oikeudenmukaisen tasapainon” kanssa (tuomio 22.9.2016, Microsoft Mobile Sales International ym.,
C‑110/15
,
EU:C:2016:717
,
kohta).
Tästä seuraa, että unionin oikeuden nykytilassa sellaisen sopivan hyvityksen järjestelmän käyttöön ottaminen, jossa palvelimien, joiden välityksellä pilvipalveluja tarjotaan yksityishenkilöille, valmistaja tai maahantuoja on velvollinen maksamaan yksityistä kopiointia koskevan maksun, kun tämä maksu vyörytetään tällaisten palvelimien ostajille, yhdistettynä sellaisen maksun käyttöönottoon, joka koskee yksityistä kopiointia alustalle, joka sisältyy verkkoon liitettyihin laitteisiin, jotka mahdollistavat suojatun aineiston kopioinnin tallennustilaan pilvipalvelussa, kuten matkapuhelimiin, tietokoneisiin ja tablettilaitteisiin, kuuluu kansallisen lainsäätäjän laajaan harkintavaltaan sopivan hyvityksen järjestelmän eri osatekijöiden rajaamiseksi, kuten tämän tuomion 41 kohdassa on huomautettu.
Kansallisen tuomioistuimen on kuitenkin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti varmistettava kansallisen järjestelmän erityispiirteet ja direktiivissä 2001/29 asetetut rajoitukset huomioon ottaen, että tällaisen järjestelmän käyttöönotto on perusteltua loppukäyttäjien yksilöintiin liittyvien käytännön vaikeuksien tai muiden samankaltaisten vaikeuksien vuoksi ja että maksuvelvollisilla on oikeus maksun palautukseen silloin, kun sitä ei ole maksettava (ks. vastaavasti tuomio 22.9.2016, Microsoft Mobile Sales International ym.,
C‑110/15
,
EU:C:2016:717
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tallennuspalvelujen tarjoamisesta pilvilaskennan yhteydessä on tältä osin katsottava, kuten Tanskan hallitus on todennut, että tällaiset vaikeudet voivat johtua näiden palvelujen aineettomasta luonteesta; näitä palveluja voidaan tarjota kolmansista maista tai muista jäsenvaltioista kuin kyseessä olevasta jäsenvaltiosta, ja niissä annetaan yleensä käyttäjälle mahdollisuus muuttaa halutessaan kehittyvällä ja dynaamisella tavalla sen tallennustilan kokoa, jota voidaan käyttää yksityisten kopioiden tekemiseen.
Toiseksi unionin tuomioistuin on jo todennut sopivan hyvityksen muodosta, ehdoista ja tasosta, että tämän hyvityksen ja siis myös järjestelmän, johon se perustuu, sekä sopivan hyvityksen tason on oltava sidoksissa oikeudenhaltijoille yksityisestä kopioinnista aiheutuvaan vahinkoon (tuomio 5.3.2015, Copydan Båndkopi,
C‑463/12
,
EU:C:2015:144
,
kohta ja tuomio 22.9.2016, Microsoft Mobile Sales International ym.,
C‑110/15
,
EU:C:2016:717
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Sopiva hyvitys, joka ei liity oikeudenhaltijoille tällaisesta valmistamisesta aiheutuvaan vahinkoon, ei nimittäin olisi yhteensopiva direktiivin 2001/29 johdanto-osan 31 perustelukappaleessa mainitun sen vaatimuksen kanssa, jonka mukaan oikeudenhaltijoiden ja suojatun aineiston käyttäjien välillä on säilytettävä oikeudenmukainen tasapaino (tuomio 12.11.2015, Hewlett‑Packard Belgium,
C‑572/13
,
EU:C:2015:750
,
kohta ja tuomio 22.9.2016, Microsoft Mobile Sales International ym., C‑110/15, EU:2016:717, 54 kohta).
Kuten tämän tuomion 17 kohdassa on todettu, käsiteltävässä asiassa suojattujen teosten kappaleiden valmistaminen tallennustilassa pilvilaskennan yhteydessä edellyttää useita valmistamistoimia, jotka voidaan toteuttaa monilta kytketyiltä päätelaitteilta.
Kuten julkisasiamies on kuitenkin korostanut ratkaisuehdotuksensa 71 kohdassa, on niin, että koska tekijänoikeudella suojatun sisällön lataaminen pilveen ja pilvestä pilvilaskentaan liittyvää tallennuspalvelua käytettäessä voidaan luokitella yhtenäiseksi menetelmäksi yksityisen kopioinnin tarkoituksiin, jäsenvaltiot voivat laajan harkintavaltansa – josta on muistutettu tämän tuomion 41 ja 46 kohdassa – puitteissa ottaa tarvittaessa käyttöön järjestelmän, jossa sopiva hyvitys maksetaan yksinomaan laitteista tai välineistä, jotka ovat välttämätön osa tätä menetelmää, kunhan tällaisen hyvityksen voidaan kohtuudella katsoa vastaavan tekijänoikeuden haltijalle kyseisestä menetelmästä aiheutunutta haittaa (ks. vastaavasti tuomio 27.6.2013, VG Wort ym.,
C‑457/11–C‑460/11
,
EU:C:2013:426
,
kohta).
Tässä yhteydessä on todettava, että vaikka jäsenvaltiot voivat yksityistä kopiointia koskevaa maksua vahvistaessaan ottaa huomioon sen, että tiettyjä laitteita ja välineitä voidaan käyttää yksityiseen kopiointiin pilvilaskennan yhteydessä, niiden on varmistettava, ettei näin maksettu maksu, siltä osin kuin se kohdistuu useisiin laitteisiin ja välineisiin mainitun yhden menettelyn yhteydessä, ylitä tästä toimesta kyseessä olevan oikeuden haltijoille mahdollisesti aiheutuvaa vahinkoa, kuten 2001/29 johdanto-osan 35 perustelukappaleesta ilmenee.
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä kyseisessä säännöksessä tarkoitettu poikkeus ja jonka mukaan toimijat, jotka tarjoavat tallennuspalveluja pilvilaskennan yhteydessä, eivät ole velvollisia maksamaan sopivaa hyvitystä siitä, että luonnolliset henkilöt, jotka ovat näiden palvelujen käyttäjiä, valmistavat tekijänoikeuksilla suojatuista teoksista ilman lupaa tallentamalla kappaleita, jotka on tarkoitettu yksityiseen käyttöön ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen, edellyttäen, että tässä säännöstössä määrätään sopivan hyvityksen maksamisesta oikeudenhaltijoille.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä oleva ilmaisu ”mille tahansa välineelle valmistamat kappaleet” kattaa tekijänoikeuksilla suojattujen teosten kappaleen valmistamisen, jossa kappale tallennetaan yksityisiin tarkoituksiin palvelimelle, jolla pilvipalvelun tarjoaja asettaa käyttäjän saataville tallennustilaa.

2)
Direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä kyseisessä säännöksessä tarkoitettu poikkeus ja jonka mukaan toimijat, jotka tarjoavat tallennuspalveluja pilvilaskennan yhteydessä, eivät ole velvollisia maksamaan sopivaa hyvitystä siitä, että luonnolliset henkilöt, jotka ovat näiden palvelujen käyttäjiä, valmistavat tekijänoikeuksilla suojatuista teoksista ilman lupaa tallentamalla kappaleita, jotka on tarkoitettu yksityiseen käyttöön ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen, edellyttäen, että tässä säännöstössä määrätään sopivan hyvityksen maksamisesta oikeudenhaltijoille.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.