CELEX: 62017CJ0589
Eelotsusetaotlus
Tekstiiltoodete import, mis on vääralt deklareeritud Jamaicalt pärinevana
Imporditollimaksude tollivormistusjärgne sissenõudmine
Tollimaksu vähendamise taotlus
Määrus (EMÜ) nr 2913/92
Ühenduse tolliseadustik
Artikli 220 lõike 2 punkt b ja artikkel 239
Euroopa Komisjoni otsus tagasilükkamise kohta konkreetsel juhul
Kehtivus

Eelotsusetaotlus käsitleb esiteks komisjoni 3. novembri 2008. aasta otsuse KOM(2008) 6317 lõplik, mille kohaselt on imporditollimaksu järelarvestuskande tegemine põhjendatud ja nende tollimaksude vähendamine ei ole konkreetsel juhul põhjendatud (juhtum REM 03/07) (edaspidi „otsus REM 03/07“) kehtivust, ning teiseks küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (
EÜT 1992, L 302, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 2700/2000 (
EÜT 2000, L 311, lk 17
; ELT eriväljaanne 02/10, lk 239), (edaspidi „tolliseadustik“) artikli 220 lõike 2 punkti b ja artiklit 239 ning samuti komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted määrusele nr 2913/92 (
EÜT 1993, L 253, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3), mida on muudetud komisjoni 25. juuli 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1335/2003 (
ELT 2003, L 187, lk 16
; ELT eriväljaanne 02/13, lk 463), (edaspidi „rakendusmäärus“) artikli 905 lõiget 1.
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses Prenatal SA ja Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (TEARC) (Kataloonia piirkondlik majandus- ja haldusvaidluste lahendamise organ (TEARC), Hispaania) vahel Prenatal SA esitatud imporditollimaksu tagasimaksmise nõudes.
Õiguslik raamistik
Cotonou leping
Ühelt poolt Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikide rühma ning teiselt poolt Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide vaheline koostööleping kirjutati alla 23. juunil 2000 Cotonous (
EÜT 2000, L 317, lk 3
; ELT eriväljaanne 11/35, lk 3) ja kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu 19. detsembri 2002. aasta otsusega 2003/159/EÜ (
ELT 2003, L 65, lk 27
; ELT eriväljaanne 11/46, lk 121) (edaspidi „Cotonou leping“). 1. aprillil 2003 jõustunud Cotonou lepingu varasem kohaldamine alates 2. augustist 2000 nähti ette AKV-EÜ ministrite nõukogu 27. juuli 2000. aasta otsusega nr 1/2000 üleminekumeetmete kohta, mida kohaldatakse alates 2. augustist 2000 kuni AKV-EÜ koostöölepingu jõustumiseni (
EÜT 2000, L 195, lk 46
) (pikendatud AKV-EÜ ministrite nõukogu 31. mai 2002. aasta otsusega nr 1/2002 (
EÜT 2002, L 150, lk 55
)).
Cotonou lepingu artikli 3 kohaselt „[võtab] iga lepinguosaline […] kõik asjakohased üld- või erimeetmed, et tagada käesolevast lepingust tulenevate kohustuste täitmine ja hõlbustada lepingu eesmärkide saavutamist“.
Lepingu IV lisa artikli 36 lõikes 1 on sätestatud:
„Komisjoni esindab ühe või mitme asjaomase riigi heakskiidul igas [Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna (AKV)] riigis või seda selgesõnaliselt taotlevas AKV riikide piirkonnas esindus, mida juhib esinduse juht. Kui esinduse juht määratakse AKV riikide rühmale, võetakse vajalikud meetmed tagamaks, et igas sellises riigis, kus esinduse juht ei ela, esindab teda kohapeal elav asetäitja. Esinduse juht esindab komisjoni kõikides tema pädevusvaldkondades ja toimingutes.“
Nimetatud lepingu V lisa artiklis 1 on ette nähtud Euroopa Liitu importimisel tariifne sooduskohtlemine „AKV riikidest pärineva[te] too[dete] puhul“ selliselt, et neid tooteid saab liitu importida tollimaksuvabalt ja vabastatuna samaväärsetest maksudest.
Koostöölepingu V lisa protokollis nr 1 (edaspidi „protokoll nr 1“), mis on nimetatud lisa lahutamatu osa, käsitletakse mõiste „päritolustaatusega tooted“ määratlust ja halduskoostöö meetodeid. Protokoll sisaldab artiklit 15 „Liikumissertifikaadi EUR.1 väljaandmise kord“, milles on sätestatud:
„1.   Liikumissertifikaadi EUR.1 annab ekspordiriigi toll välja eksportija või tema vastutusel tegutseva volitatud esindaja kirjaliku taotluse alusel.
2.   Selleks täidab eksportija või tema volitatud esindaja nii liikumissertifikaadi EUR.1 kui ka taotluse vormi, mõlema näidised on esitatud IV lisas. Need vormid tuleb täita kooskõlas käesoleva protokolli sätetega. Käsitsi kirjutamisel tuleb kasutada tinti ja trükitähti. Tooteid tuleb kirjeldada selleks ettenähtud lahtris, jätmata tühje ridu. Kui lahtrisse jääb tühja ruumi, tuleb kirjelduse viimase rea alla tõmmata rõhtjoon ja tühi ruum läbi kriipsutada.
3.   Liikumissertifikaadi EUR.1 väljaandmist taotlev eksportija peab olema igal ajal valmis liikumissertifikaati EUR.1 väljaandva eksportiva AKV riigi tolli taotlusel esitama kõik vajalikud dokumendid, mis tõendavad asjakohaste toodete päritolustaatust ja muude käesoleva protokolli nõuete täitmist.
4.   Eksportiva AKV riigi toll annab liikumissertifikaadi EUR.1 välja, kui asjakohaseid tooteid saab käsitleda AKV riikidest või mõnest muust artiklis 6 osutatud riigist pärinevate toodetena ja need vastavad käesoleva protokolli muudele nõuetele.
5.   Sertifikaati väljaandev toll võtab vajalikud meetmed, et kontrollida toodete päritolustaatust ja muude käesoleva protokolli nõuete täitmist. Selleks on tollil õigus nõuda mis tahes tõendeid ja vaadata üle eksportija raamatupidamine või teha muid vajalikke kontrollimisi. […]“.
Nimetatud protokolli artikli 31 „Vastastikune abi“ lõikes 2 on sätestatud:
„Et tagada käesoleva protokolli õige kohaldamine, aitavad ühendus, [ülemeremaad ja -territooriumid ÜMT] ja AKV riigid üksteisel pädevate tolliasutuste kaudu kontrollida liikumissertifikaatide EUR.1, arvedeklaratsioonide ja tarnija deklaratsioonide ehtsust ning nendes dokumentides esitatud andmete õigsust.
Ametiasutused, kelle poole pöördutakse, esitavad vajaliku teabe tingimuste kohta, mille alusel toode on valmistatud, eelkõige tingimuste kohta, mille alusel on asjaomastes AKV riikides, liikmesriikides ja ÜMTs järgitud päritolureegleid.“
Nimetatud protokolli artikli 32 „Päritolutõendi õigsuse kontroll“ lõigetes 1, 3 ja 7 on sätestatud:
„1.   Päritolutõendite õigsust uuritakse tagantjärele pisteliselt või siis, kui impordiriigi tollil on põhjust kahelda nende dokumentide ehtsuses, asjakohaste toodete päritolustaatuses või käesoleva protokolli muude nõuete täitmises.
[…]
3.   Ekspordiriigi toll kontrollib päritolutõendite õigsust. Selleks on tollil õigus nõuda mis tahes tõendeid ja vaadata üle eksportija raamatupidamine või teha muid vajalikke kontrollimisi.
[…]
7.   Kui kontrollimisest või muust olemasolevast teabest nähtub, et käesoleva protokolli sätteid on rikutud, uurib AKV riik asja ise või ühenduse taotlusel või korraldab asja uurimise vajaliku kiirusega, et selliseid rikkumisi tuvastada ja ära hoida, kusjuures ta võib kutsuda ühendust osalema asja uurimises.“
Protokolli nr 1 artiklis 37 on sätestatud:
„1.   Asutatakse tollikoostöö komitee, edaspidi “komitee“, kes teeb halduskoostööd, et käesolevat protokolli kohaldataks õigesti ja ühtmoodi, ja täidab kõiki muid talle antavaid tollialaseid ülesandeid.
2.   Komitee uurib korrapäraselt päritolureeglite kohaldamise mõju AKV riikidele, eelkõige AKV vähim arenenud riikidele, ja soovitab ministrite nõukogule sobivaid meetmeid.
3.   Komitee otsustab päritolu kumulatsiooni üle artiklis 6 sätestatud tingimuste kohaselt.
4.   Komitee otsustab käesoleva protokolli erandite üle artiklis 38 sätestatud tingimuste kohaselt.
[…]
6.   Komiteesse kuuluvad ühelt poolt liikmesriikide asjatundjad ja tolliküsimuste eest vastutavad komisjoni ametnikud ning teiselt poolt AKV riike esindavad asjatundjad ja AKV riikide piirkondlike rühmade tolliküsimuste eest vastutavad ametnikud. Komitee võib vajaduse korral kasutada asjatundjate abi.“
Tolliseadustik
Tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punktis b on sätestatud:
„Välja arvatud artikli 217 lõike 1 teises ja kolmandas lõigus nimetatud juhtudel, ei tehta järelarvestuskannet, kui:
[…]
b)
tasumisele kuuluva tollimaksu summa kohta ei ole tehtud arvestuskannet tolli eksimuse tõttu, mida ei oleks olnud võimalik avastada tasumise eest vastutaval isikul, kes toimis heauskselt ja järgis kõiki kehtivaid sätteid tollideklaratsiooni kohta.
Kui sooduskohtlemine on kaubale määratud halduskoostöö süsteemi alusel, milles osalevad kolmanda riigi asutused, loetakse nende asutuste väljaantud ebaõigeks osutunud sertifikaat eksimuseks, mida ei oleks olnud võimalik esimese lõigu kohaselt avastada.
Ebaõige sertifikaadi väljaandmist ei loeta eksimuseks, kui sertifikaat põhineb eksportija esitatud ebaõigetel asjaoludel, välja arvatud juhul, kui on ilmne, et sertifikaadi väljaandnud asutused olid või oleksid pidanud olema teadlikud, et kaup ei vasta sooduskohtlemise kohaldamise tingimustele.
[…]“.
Nimetatud seadustiku artiklis 239 on sätestatud:
„1.   Impordi- või eksporditollimaksu võib tagasi maksta või vähendada muudes kui artiklites 236, 237 ja 238 nimetatud juhtudel:
–
mis määratakse kindlaks kooskõlas komiteemenetlusega,
–
mille on põhjustanud asjaolud, mille puhul asjaomast isikut ei saa süüdistada pettuses või ilmses hooletuses. Olukorrad, mille puhul seda sätet võib kohaldada, ja kord, mida tuleb järgida, määratakse kooskõlas komiteemenetlusega. Tollimaksu tagasimaksmiseks või vähendamiseks võib kehtestada eritingimused.
2.   Tollimaks makstakse tagasi või vähendatakse lõikes 1 ette nähtud põhjustel taotluse alusel, mis tuleb esitada asjakohasele tolliasutusele kaheteistkümne kuu jooksul arvestades kuupäevast, kui tollimaksu summa võlgnikule teatati.
[…]“.
Rakendusmäärus
Rakendusmääruse IV osas, mis käsitleb tollivõlga, on III jaotis „Tollivõla tasumine“ Selle jaotise artiklid 868–876a reguleerivad tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b alusel esitatavaid nõudeid. Määruse artiklis 871 on sätestatud:
„1.   Toll esitab komisjonile dokumendid juhu kohta, mis võidakse lahendada artiklites 872–876 sätestatud korras ja kui leitakse, et seadustiku artikli 220 lõike 2 punktis b sätestatud tingimused on täidetud ning kui:
–
leitakse, et komisjon on teinud vea seadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b tähenduses,
–
juhu asjaolud on seotud järeldustega, milleni on jõutud ühenduse uurimise käigus, mis on läbi viidud nõukogu 13. märtsi 1997. aasta määruse (EÜ) nr 515/97 (liikmesriikide haldusasutuste vastastikusest abist ning haldusasutuste ja komisjoni vahelisest koostööst tolli- ja põllumajandusküsimusi käsitlevate õigusaktide nõutava kohaldamise tagamiseks [(
EÜT 1997, L 82, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/08, lk 217)]) alusel, muude ühenduse õigusaktide alusel või kokkuleppe alusel, mille ühendus on sõlminud riigi või riikidega, kus on sätestatud kõnealuste ühenduse uurimiste läbiviimine või
[…]
2.   Lõikes 1 osutatud juhtude kohta ei esitata dokumente järgmistel juhtudel:
[…]
–
komisjon käsitleb juba faktide ja õiguslike asjaolude poolest samaväärset juhtu.
3.   Komisjonile esitatud toimik sisaldab kogu juhu käsitlemiseks vajalikku teavet. […]
[…]
6.   Kui tekib vähemalt üks järgmistest olukordadest, tagastab komisjon juhtu käsitleva toimiku tollile ja artiklites 872–876 osutatud menetlust käsitletakse mittealgatatuna:
[…]
–
toimikut ei ole vaja esitada lõigete 1 ja 2 alusel,
[…]“.
Rakendusmääruse artikli 873 esimeses lõigus on sätestatud:
„Pärast komitee raames kõnealuse juhu läbivaatamiseks kokkutulnud liikmesriikide esindajatest koosneva ekspertrühmaga konsulteerimist otsustab komisjon, kas nendel asjaoludel võib kõnealuste tollimaksude kohta jätta arvestuskande tegemata.“
Rakendusmääruse 3. peatüki „Seadustiku artikli 239 kohaldamisega seotud erisätted“, mis sisalduvad selle määruse IV osa IV jaotises artiklis 905 on sätestatud:
„1.   Kui koos seadustiku artikli 239 lõike 2 alusel esitatud tagasimaksmise või vähendamise taotlusega esitatakse tõendusmaterjal eriolukorra kohta, mille on põhjustanud asjaolud, mille puhul asjaomast isikut ei saa süüdistada pettuses või ilmses hoolimatuses, edastab liikmesriik, kus otsuseid tegev tolliasutus asub, komisjonile dokumendid juhu kohta, mis võidaks lahendada artiklites 906–909 sätestatud korras kui:
[…]
–
juhu asjaolud on seotud järeldustega, milleni on jõutud ühenduse uurimise käigus, mis on läbi viidud määruse (EÜ) nr 515/97 alusel, muude ühenduse õigusaktide alusel või kokkuleppe alusel, mille ühendus on sõlminud riigi või riikidega, kus on sätestatud kõnealuste ühenduse uurimiste läbiviimine või
[…]
2.   Lõikes 1 osutatud juhtude kohta ei esitata dokumente järgmistel juhtudel:
[…]
–
komisjon käsitleb juba faktide ja õiguslike asjaolude poolest samaväärset juhtu.
3.   Komisjonile esitatud toimik sisaldab kogu juhu käsitlemiseks vajalikku teavet. […]
[…]
6.   Kui tekib vähemalt üks järgmistest olukordadest, tagastab komisjon juhtu käsitleva toimiku tollile ja artiklites 906–909 osutatud menetlust käsitletakse mittealgatatuna:
[…]
–
toimikut ei ole vaja esitada lõigete 1 ja 2 alusel,
[…]“.
Rakendusmääruse artikli 907 esimeses lõigus on sätestatud:
„Pärast komitee raames kõnealuse juhu läbivaatamiseks kokkutulnud liikmesriikide esindajatest koosneva ekspertrühmaga konsulteerimist otsustab komisjon, kas läbivaadatud olukord on aluseks tollimaksude tagasimaksmisele või vähendamisele.“
Otsus REM 03/07
Otsus REM 03/07 käsitleb tollimaksu vähendamise nõuet seoses aastatel 2002–2005 Euroopa Liitu imporditud tekstiiltoodetega, mille kohta oli Jamaica toll välja andnud EUR.1 liikumissertifikaadid (edaspidi „sertifikaat EUR.1“).
Komisjon meenutab selles otsuses, et kõnealuseid tooteid lubati sündmuste toimumise ajal Euroopa Liitu importida imporditollimaksuvabalt, juhul kui nende kohta oli olemas Jamaica päritolu tõendav EUR.1 sertifikaat. Pärast 2005. aastal nende toodete päritolu tuvastamiseks korraldatud kontrollkäiku leidis komisjon, et see päritolu ning samuti sellest tulenev tariifne sooduskohtlemine sai toodetele osaks seetõttu, et Jamaica eksportijad esitasid asjaolusid vääralt.
Selles otsuses asus komisjon seisukohale, et esiteks ei olnud kõnealusel juhul tegemist Jamaica tolli eksimusega tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b tähenduses ja teiseks ei olnud tegemist eriolukorraga tolliseadustiku artikli 239 tähenduses. Seetõttu otsustas komisjon selles sättes ette nähtud muid tingimusi uurimata, et otsuses käsitletaval konkreetsel juhul on tollivormistusjärgne tollimaksu sissenõudmine õigustatud ja tollimaksu vähendamine ei ole õigustatud.
Otsuse REM 03/07 peale esitas Üldkohtule tühistamishagi äriühing, kes oli esitanud konkreetsel juhul tollimaksu vähendamise taotluse, mille kohta oli tehtud nimetatud otsus. Üldkohus kuulutas 9. detsembri 2013. aasta määrusega – El Corte Inglés vs. komisjon (
T‑38/09
, ei avaldata,
EU:T:2013:675
), et asjas ei ole vaja otsust teha, sest hagi ese on ära langenud asjaolu tõttu, et imporditollimaksu tollivormistusjärgse sissenõudmise otsus oli tühistatud ja otsus REM 03/07 ei avalda selle äriühingu õiguslikule olukorrale õiguslikku mõju.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Aastatel 2002–2004 importis Prenatal rõivaid, esitades Jamaica ametiasutuse välja antud sertifikaate EUR.1, milles oli märgitud „Jamaica“ sooduspäritolu. Neid sertifikaate arvesse võttes nõustus Hispaania toll nende toodete impordil tariifse sooduskohtlemisega Cotonou lepingu V lisa artikli 1 alusel.
2005. aasta märtsis korraldas Euroopa Pettustevastane Amet koos mitme liikmesriigi esindajaga uurimise, et kontrollida EUR.1 päritolusertifikaadi alusel liitu toodud rõivaste päritolu. Kontrollkäigu aruandes (edaspidi OLAFi 2005. aasta aruanne) tõdes OLAF, et Prenatali imporditud rõivad olid valmistatud Hiinast või Hongkongist imporditud detailidest ja seepärast ei ole need vaadeldavad Jamaica päritolu toodetena Cotonou lepingu sätete tähenduses.
Uurimise järeldused ajendasid Jamaica ametiasutust tühistama kõnealused sertifikaadid EUR.1 asjasse puutuva ajavahemiku ulatuses. Pärast sertifikaatide tühistamist asus Hispaania ametiasutus Prenatalilt selle impordi eest tasumisele kuuluvaid tollimakse tollivormistusjärgselt sisse nõudma.
Prenatal taotles 10. mail 2006 Dependencia Regional de Aduanas de la Delegación Especial de Cataluñalt (Kataloonia eriesinduse piirkondlik tolliameti allüksus, Hispaania) (edaspidi „piirkondlik tolliüksus“) tollimaksu tagasimaksmist tolliseadustiku artikli 239 alusel.
Leides, et Prenatal vaidlustas selle taotluse argumentatsioonis OLAFI 2005. aasta aruande järeldused, saatis piirkondlik tolliüksus toimiku vastavalt rakendusmääruse artikli 905 lõikele 1 komisjonile. Komisjon leidis, et Prenatali juhtum on õiguslikult ja asjaolude osas samaväärne teise juhtumiga, mida käsitleti juhtumis REM 03/07 ja tagastas toimiku vastavalt rakendusmääruse artikli 905 lõikele 6.
Pärast seda, kui komisjon oli vastu võtnud otsuse REM 03/07, lükkas piirkondlik tolliüksus tagasi Prenatali tagasimaksmise taotluse ning tagasi lükati ka tema seejärel TEARC‑le esitatud kaebus. Seepeale esitas Prenatal kaebuse Tribunal Superior de Justicia de Cataluñale (Kataloonia kõrgeim kohus, Hispaania).
Eelotsusetaotluse esitanud kohtus avaldas Prenatal kahtlust otsuse REM 03/07 kehtivuse kohta põhjusel, et komisjon rikkus õigusnormi, kui jõudis järeldusele, et Jamaica toll ei olnud eksinud tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b tähenduses ning kui ta leidis, et tegemist ei olnud eriolukorraga selle seadustiku artikli 239 tähenduses. TEARC vaidles sellele argumentatsioonile vastu.
Neil asjaoludel otsustas Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Kataloonia piirkonna kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [otsus REM 03/07], millega tuvastatakse, et tuleb teha imporditollimaksu järelarvestuskanne ja et selle tollimaksu vähendamine ei ole konkreetsel juhul Jamaicalt pärinevana deklareeritud tekstiiltoodete importimise suhtes põhjendatud, on vastuolus liidu õigusega, eriti [tolliseadustiku] artikli 220 lõike 2 punktiga b ja artikliga 239?
2.
Kui tollimaksu vähendamise taotlemise korral komisjon teatab otsusest, et juhtum on faktiliselt ja õiguslikult samaväärne tema poolt juba lahendatud varasema juhtumiga, või otsusest, et samaväärse juhtumi lahendamine on pooleli, kas siis tuleb pidada niisuguseid otsuseid selle liikmesriigi ametiasutuste jaoks, kus tollimaksu vähendamist taotletakse, juriidiliselt siduva sisuga aktiks, mille peale saab seega kaebuse esitada isik, kes taotleb tollimaksu vähendamist [millele on osutatud tolliseadustiku artiklis 239] või arvestuskande tegemata jätmist (millele on osutatud [tolliseadustiku] artikli 220 lõike 2 punktis b)?
3.
Juhul kui seda ei loeta komisjoni juriidiliselt siduva sisuga otsuseks, kas sel juhul on liikmesriigi ametiasutuse ülesanne hinnata, kas juhtumis esinevad faktiliselt ja õiguslikult samaväärsed asjaolud?
4.
Kui vastus on jaatav – ja niisugune analüüs on tehtud ja jõutud järeldusele, et niisuguseid asjaolusid ei esine –, kas siis tuleb kohaldada [rakendus]määruse artikli 905 lõiget 1 ja seega komisjon peab tegema niisuguse liikmesriigi ametiasutuste jaoks juriidiliselt siduva sisuga otsuse?“
Menetluse suulise osa uuendamise taotlus
Euroopa Kohtule 15. veebruaril 2019 esitatud dokumendis taotles Prenatal menetluse suulise osa uuendamist Euroopa Kohtu kodukorra artikli 83 kohaselt põhjusel, et kohtujuristi ettepanekus ei olnud arvesse võetud asjaolusid, mis selle äriühingu arvates on määravad otsuse REM 03/07 kehtivuse hindamisel.
Sellega seoses tuleb tõdeda, et ELTL artikli 252 teise lõigu kohaselt on kohtujuristi ülesanne avalikul kohtuistungil täiesti erapooletult ja sõltumatult teha põhjendatud ettepanekuid kohtuasjades, mis Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohaselt nõuavad tema osalemist. Euroopa Kohus ei ole seotud ei kohtujuristi ettepaneku ega selleni jõudmiseks läbitud põhjenduskäiguga. Seetõttu ei ole see, et pool ei nõustu kohtujuristi ettepanekuga – olenemata sellest, milliseid küsimusi selles ettepanekus on analüüsitud –, iseenesest põhjus, mis annaks aluse suulise menetluse uuendamiseks (21 märtsi 2019. aasta kohtuotsus Verkehrsbetrieb Hüttebräucker ja Rhenus Veniro,
C‑266/17 ja C‑267/17
,
EU:C:2019:241
, punkt
ning seal viidatud kohtupraktika).
Seevastu võib Euroopa Kohus kodukorra artikli 83 kohaselt igal ajal, olles kohtujuristi ära kuulanud, uuendada määrusega menetluse suulise osa, eelkõige kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teavet või kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mille üle pooled või Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikud ei ole vaielnud.
Menetluse suulise osa uuendamise taotluses piirdus Prenatal lahkarvamuse väljendamisega kohtujuristi ettepaneku suhtes ega esitanud ühtegi uut argumenti, millele tuginedes käesolevat kohtuasja lahendada. Seega leiab Euroopa Kohus pärast kohtujuristi ärakuulamist, et tal on käesoleval juhul olemas kogu vajalik teave talle esitatud küsimuste kohta eelotsuse tegemiseks ning et eelotsusetaotluse läbivaatamisel ei ole vaja tugineda argumendile, mille üle pooled ei ole vaielnud.
Järelikult tuleb suulise menetluse uuendamise taotlus rahuldamata jätta.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma esimese küsimusega sisuliselt Euroopa Kohtul hinnata otsuse REM 03/07 vastavust tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punktile b ja artiklile 239.
Alustuseks tuleb märkida, et komisjon jättis otsusega REM 03/07 rahuldamata konkreetsel juhul imporditollimaksu vähendamise taotluse tolliseadustiku ning rakendusmääruse alusel, täpsemalt esiteks seadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b alusel koostoimes rakendusmääruse artiklitega 871 ja 873 ning teiseks selle seadustiku artikli 239 alusel koostoimes rakendusmääruse artiklitega 905 ja 907. Loetletud sätete alusel sellise taotluse üle otsustades peab see institutsioon impordiliikmesriigi tolli asemel kontrollima teatava kauba importimise asjaolusid ja asjakohaste tollieeskirjade kohaldamist (vt selle kohta 25. juuli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Combaro,
C‑574/17 P
,
EU:C:2018:598
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Teiseks tuleb märkida, et Ühenduse tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b esimese lõigu kohaselt ei tehta tollivõlast tuleneva maksusumma kohta järelarvestuskannet, kui „tasumisele kuuluva tollimaksu summa kohta ei ole tehtud arvestuskannet tolli eksimuse tõttu, mida ei oleks olnud võimalik avastada tasumise eest vastutaval isikul, kes toimis heauskselt ja järgis kõiki kehtivaid sätteid tollideklaratsiooni kohta“. Nimetatud sättes ette nähtud tingimused on kumulatiivsed (vt selle kohta 18. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Agrover,
C‑173/06
,
EU:C:2007:612
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 15. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Afasia Knits Deutschland,
C‑409/10
,
EU:C:2011:843
, punkt
).
Mis puutub tolliseadustiku artiklisse 239, siis Euroopa Kohtu praktika kohaselt kujutab see säte endast õigluse üldklauslit, nähes ette, et imporditollimaksu vähendatakse, kui on täidetud kaks tingimust: nimelt esineb eriolukord ja asjaomast isikut ei saa süüdistada ilmses hooletuses või pettuses (25. juuli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Combaro,
C‑574/17 P
,
EU:C:2018:598
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul leidis komisjon esiteks, et Jamaica toll ei eksinud tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b tähenduses, kui ta kõnealused EUR.1 sertifikaadid välja andis, ja teiseks ei ole tegemist eriolukorraga nimetatud seadustiku artikli 239 tähenduses, millega saaks põhjendada juba makstud tollimaksu tagasimaksmist. Samuti otsustas komisjon ilma nimetatud sätetes ette nähtud muid tingimusi analüüsimata, et ei olnud põhjust nõustuda imporditollimaksu vähendamise taotlusega otsusega REM 03/07 hõlmatud juhul.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtus väitis Prenatal, et komisjon rikkus õigusnormi, kui jõudis selles otsuses järeldusele, et Jamaica toll ei eksinud tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b tähenduses, ning leidis, et tegemist ei olnud eriolukorraga selle seadustiku artikli 239 tähenduses. Sellest tulenevalt küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult, kas nimetatud otsus vastab nendes sätetes seatud tingimustele.
Eksimuse esinemine tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b tähenduses
Vastavalt tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b teisele lõigule loetakse kolmanda riigi pädeva tolliasutuse poolt ebaõige EUR.1 sertifikaadi väljaandmist põhimõtteliselt eksimuseks, mida ei oleks olnud võimalik selle sätte esimese lõigu kohaselt avastada. Selle sätte kolmandas lõigus on täpsustatud, et „ebaõige sertifikaadi väljaandmist ei loeta eksimuseks, kui sertifikaat põhineb eksportija esitatud ebaõigetel asjaoludel, välja arvatud juhul, kui on ilmne, et sertifikaadi väljaandnud asutused olid või oleksid pidanud olema teadlikud, et kaup ei vasta sooduskohtlemise kohaldamise tingimustele“.
Mis puutub eksimuse esinemisse selle sätte tähenduses, siis sellises olukorras nagu see, mis tingis otsuse REM 03/07 vastuvõtmise, on selge, et kõnealused Jamaica tolli välja antud EUR.1 sertifikaadid on ebaõiged, sest asjasse puutuvad tooted ei ole valmistatud Jamaical üksnes lõngast, vaid Hiinast tarnitud rõivastest ega vasta seetõttu tingimustele, mille alusel saaks neile kohaldada AKV riikidest pärit toodete tariifset sooduskohtlemist Cotonou lepingu alusel. Samuti on selge, et sertifikaadid põhinevad kõnealuste toodete Jamaica vabatsoonis asuvate eksportija ja tema tarnija vääralt esitatud asjaoludel.
Nendel asjaoludel, ja nagu seda näeb ette ka tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b kolmas lõik, on kohane kontrollida, kas on ilmne, et Jamaica toll teadis või pidi teadma, et kõnealused kaubad ei vasta tariifse sooduskohtlemise kohaldamiseks Cotonou lepingus ette nähtud tingimustele.
Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale peab see, kes soovib tugineda selles sätte lõpus olevale erandile, tõendama, et selle sätte kohaldamiseks vajalikud tingimused on täidetud (vt selle kohta, 9. märtsi 2006. aasta kohtuotsus Beemsterboer Coldstore Services,
C‑293/04
,
EU:C:2006:162
, punkt
, ja 1. juuli 2010. aasta kohtumäärus DSV Road vs. komisjon,
C‑358/09 P
, ei avaldata,
EU:C:2010:398
, punkt
). Seega peab iga komisjoni otsuse, mis põhineb tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b kolmandal lõigul, seaduslikkust või kehtivust vaidlustama õigustatud isik tõendama, et EUR.1 sertifikaadi välja andnud asutus teadis või pidi teadma, et asjaomased kaubad ei vasta tariifse sooduskohtlemise kohaldamise tingimustele.
Selleks peab komisjon temale esitatud tõendite alusel Euroopa Liidu seadusandja antud volitust kasutades hindama asjaomaste kaupade ekspordi tingimusi ning seda, kuidas sertifikaadi välja andnud asutused on asjakohaseid tollieeskirju rakendanud, et teha kindlaks, kas on ilmne, et need asutused olid või pidid olema sellest teadlikud. Selle hinnangu andmisel on komisjonil lai kaalutlusruum (siseriiklike tolliasutuste järelkontrolli kohta vt analoogia alusel 26. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Aqua-Pro,
C‑407/16
,
EU:C:2017:817
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Nendel tingimustel ei saa liidu kohus asendada komisjoni hinnangut enda hinnanguga, vaid peab piirduma uurimisega, kas nimetatud institutsioon ületas oma hindamispädevuse piire, kui ta temale esitatud tõendite põhjal jõudis järeldusele, et ei olnud ilmne, et sertifikaadi välja antud asutused teadsid või pidid teadma, et kaubad ei vastanud tariifse sooduskohtlemise kohaldamiseks nõutavatele tingimustele.
Sellega seoses olgu mainitud, et kuna komisjonil on lai hindamispädevus, peab liidu kohus kontrollima mitte üksnes esitatud tõendite tegelikkusele vastavust, usaldusväärsust ja sidusust, vaid ka seda, kas kogutud tõendid sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida keerulise olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta, ja kas kõnealused tõendid võivad toetada järeldusi, mis nende pinnalt on tehtud (vt selle kohta 15. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Stichting Woonlinie jt vs. komisjon,
C‑414/15 P
,
EU:C:2017:215
, punkt
, ning 14. detsembri 2017. aasta kohtuotsus EBMA vs. Giant (Hiina),
C‑61/16 P
,
EU:C:2017:968
, punktid
ja
).
Just neid kaalutlusi silmas pidades tuleb analüüsida, kas komisjon võis ilma õigusnormi rikkumata jõuda järeldusele, et Jamaica toll ei olnud eksinud tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b kolmanda lõigu tähenduses.
Prenatal väidab esiteks, et komisjon rikkus selles otsuses õigusnormi, kui asus seisukohale, et ei olnud ilmne, et Jamaica toll teadis, et asjaomased kaubad ei vastanud Cotonou lepingu alusel tariifse sooduskohtlemise kohaldamiseks nõutavatele tingimustele.
Et tõendada eelotsusetaotluse esitanud kohtus, et Jamaica toll seda teadis, viitab Prenatal komisjoni poolt otsuse REM 03/07 vastuvõtmiseni viinud menetluses esitatud tõenditele. Esiteks nähtub valitsusagentuuri Jamaica Promotions Corporation (edaspidi „Jampro“) aruandest, et see agentuur oli 1998. aastal ühes Jamaica vabatsoonis asuvas kahes vabrikus korraldatud kontrolli käigus teinud kindlaks märkimisväärse erinevuse nende vabrikute tootmisvõimsuse ja hiljem Euroopa Liitu eksporditud lõpptoodete koguse vahel. Teiseks teavitas OLAF 2004. aasta septembris saadetud kirjas Jamaica tolli asjaolust, et nendest vabatsoonidest eksporditud tooted ei vasta sooduspäritolureeglitele. Kolmandaks näitab Jamaica ametlik impordi- ja ekspordistatistika, et lõnga import Jamaicale ei olnud piisav, et toota Euroopa Liitu eksporditud kogust lõpptooteid. Neljandaks on Jamaica toll korduvalt märkinud, et impordideklaratsioonis märgitud Hiinast imporditud toodete kirjeldus ja konteinerite tegeliku sisu ei ole vastavuses. Viiendaks on nende vabatsoonide mõned ametnikud teatanud Hiinast imporditud kauba puhul asjakohaste toimingute tegemata jätmisest enne kauba edasist eksportimist Euroopa Liitu.
Olles uurinud neid tõendeid kogumis, jõudis komisjon otsuses REM 03/07 järeldusele, et need ei võimaldanud tuvastada, et Jamaica toll oleks rikkumistest teadnud.
Jampro aruande kohta leidis komisjon, et 1998. aastal esitatuna ei andnud see mingit teavet selle kohta, mida toll teadis või ei teadnud ajavahemikus 2002. aasta jaanuarist kuni 2005. aasta märtsini, mil kõnealune import toimus. 2004. aasta septembris tollile saadetud kirjas üksnes teavitati tolli kõnealuste EUR.1 sertifikaatide kehtivusega seotud kahtlustest, millesse oli vaja veel edasise uurimisega selgust tuua.
Seoses Jamaica ametliku impordi- ja ekspordistatistikaga märkis komisjon, et statistika ei hõlmanud Jamaica vabatsoonidesse paigutatud kaupa, mistõttu ei võimaldanud see ametlik statistika tuvastada, et Hiina lõnga import Jamaicale ei olnud piisav hiljem nendest vabatsoonidest Euroopa Liitu eksporditud lõpptoodete jaoks. Sellise tõdemuseni jõudmiseks pidanuks OLAF kasutama Hiina ametlikku statistikat, millest Jamaica toll aga midagi ei teadnud.
Jamaika tolli täheldatud eeskirjade eiramise kohta märgib komisjon, et kuigi see ametiasutus on teatud juhtudel leidnud, et impordideklaratsioonis kirjeldatud kaubad ei vasta konteineritesse paigutatud kaupadele, ei puuduta need eeskirjade rikkumised asjaomast importijat olukorras, mille kohta otsus REM 03/07 vastu võeti, ja pealegi on asjaomane importija andnud nende rikkumiste kohta oma kirjas usutavaid selgitusi.
Mis puutub viimaks Jamaica vabatsoonis töötavate ametnike ütlustesse, siis märgib komisjon, et need on andnud kaks turvatöötajat, kelle ülesandeks on kontroll vabatsooni sisenemisel ja sealt väljumisel ning kelle tunnistus ei võimalda komisjoni arvates teha järeldusi selle kohta, kas Jamaica toll tegelikult teadis asjaomaste ettevõtjate reaalsest tegevusest. Komisjon täpsustas ka, et üks vabatsooni eest vastutav isik vaidles nendele ütlustele vastu.
Seega tuleb kõigepealt tõdeda, et ükski dokument Euroopa Kohtule esitatud toimikus ei lükka ümber komisjoni hinnangut, mille kohaselt puudutab Jampro aruanne otsuse REM 03/07 vastuvõtmiseni viinud menetluses käsitletust erinevat ajavahemikku, kuivõrd 2004. aasta septembris saadetud kiri sisaldas üksnes kahtlusi ilmse eeskirjade eiramise kohta ja Jamaica ametlik impordi- ja ekspordistatistika ei hõlmanud Jamaica vabatsooni paigutatud kaupa.
Kuna Jampro aruanne puudutas otsuse REM 03/07 vastuvõtmiseni viinud menetluses käsitletust erinevat ajavahemikku, ei saa komisjonile ette heita, et ta on leidnud, et selle aruande tulemusi ei saanud kõnealuses menetluses käsitletud ajavahemikule üle kanda ja seetõttu ei andnud see aruanne iseenesest mingit tõendit, millest teha järeldusi selle kohta, mida Jamaica toll tegelikult teadis kõnealuses menetluses käsitletud ajavahemiku kohta.
Mis puutub järgmiseks komisjoni sedastustesse, mille kohaselt Jamaica tolli märgitud eeskirjade eiramise pani toime muu importija kui see, keda käsitletakse selle otsuse vastuvõtmiseni viinud menetluses ja mille kohta see importija on andnud usaldusväärseid selgitusi, siis ükski dokument kohtule esitatud toimikus ei lükka neid sedastusi ümber.
Lõpuks kehtib sama ka komisjoni sedastuse kohta, mille kohaselt vaidles ühes vabatsoonis töötava kahe turvatöötaja ütlustele vastu teise vabatsooni eest vastutav isik.
Nende komisjoni sedastuste ja hinnangute alusel tuleb asuda seisukohale, et ükski dokument Euroopa Kohtule esitatud toimikus ei kinnita, et komisjon oleks ületanud oma kaalutlusruumi, kui ta andis hinnangu, et otsuseni REM 03/07 viinud menetluses esitatud tõendid, nagu need on kokku võetud käesoleva kohtuotsuse punktis 49, ei ole ei ükshaaval ega kogumis sellised, mis kinnitaksid ilmselgelt, et Jamaica toll teadis, et kõnealuses otsuses käsitletavad kaubad ei vasta Cotonou lepingu alusel tariifse sooduskohtlemise kohaldamiseks nõutavatele tingimustele.
Seetõttu ei saa väita, et komisjon rikkus selles otsuses õigusnormi, kui asus seisukohale, et ei olnud ilmne, et Jamaica toll teadis, et otsuses REM 03/07 käsitletud kaubad ei vastanud Cotonou lepingu alusel tariifse sooduskohtlemise kohaldamiseks nõutavatele tingimustele.
Teiseks väidab Prenatal, et komisjon rikkus õigusnormi, kui ta ei tuvastanud, et Jamaica toll oleks pidanud teadma nendest eeskirjade eiramistest, kui ta ei oleks jätnud täitmata oma kohustust kaupa füüsiliselt kontrollida.
Selleks et tõendada eelotsusetaotluse esitanud kohtus, et Jamaica toll pidanuks seda teadma, tugineb Prenatal komisjoni otsuseni REM 03/07 viinud menetluses esitatud tõenditele, mille kohaselt Jamaica toll avas üksnes üksikjuhtudel nende konteinerite pitsereid, milles paiknes imporditud tooraine, või kontrollis Jamaica vabatsoonides tekstiili tootvates ettevõtetes, kas lõngast kudumine toimub tegelikult nendes vabatsoonides paiknevates ettevõtetes.
Jampro aruandes esitatud sedastused, EUR.1 sertifikaatide järelkontrolli taotluste suur arv ning Jamaica ametlik statistika lõnga impordi ja lõpptoodete ekspordi kohta pidanuks Prenatali arvates suunama tolli vastavalt protokolli nr 1 artikli 15 lõikele 5 ja artiklile 32 kaupa füüsiliselt kontrollima ning koostama aruandeid tegevuse kohta Jamaica vabatsoonides. Sedastused Jamaica kaubandusameti 2006. aasta jaanuaris toimunud koosoleku protokollides kinnitavad, et need asutused ei olnud alati paika pannud füüsiliste kontrollide süsteemi nendest vabatsoonidest eksporditud rõivaste päritolu tuvastamiseks.
Otsuses REM 03/07 jõudis komisjon pärast kõigi tõendite uurimist järeldusele, et need ei tõendanud, et Jamaica toll oleks jätnud täitmata oma kontrollialased kohustused, teostades põhiliselt dokumentide kontrolle ning füüsilisi kontrolle üksnes väga väikeses mahus.
Selleks et kontrollida, kas komisjon sai heas usus selle järelduseni jõuda, tuleb kõigepealt analüüsida tolli kohustusi, mis tulenevad protokollist nr 1.
Selle kohta on protokolli artikli 15 lõike 5 esimeses lauses sätestatud, et toll, kes annab EUR.1 sertifikaadi välja „võtab vajalikud meetmed, et kontrollida toodete päritolustaatust ja muude käesoleva protokolli nõuete täitmist“, jättes siiski määratlemata kontrollimise tingimused ja täpsemalt sel eesmärgil võetavad meetmed. Selle sätte teise lause kohaselt on tollil „õigus nõuda tõendeid ja vaadata üle eksportija raamatupidamine või teha muid vajalikke kontrollimisi.“ Seetõttu on tollil vajalike kontrollimeetmete kindlaksmääramisel lai hindamisruum.
Seega ei pane selle sätte sõnastus EUR.1 sertifikaate välja andvale tollile kohustust kontrollida kaupa süstemaatiliselt, nagu tuleneb ka selle sätte kontekstist. Vastavalt protokolli nr 1 artikli 15 lõigetele 1 ja 2 annab ekspordiriigi toll EUR.1 sertifikaadi välja eksportija või tema vastutusel tegutseva volitatud esindaja „kirjaliku taotluse alusel“, milles peab olema eksportija või tema vastutusel tegutseva volitatud esindaja poolt nõuetekohaselt täidetud liikumissertifikaat EUR.1 ja taotluse vorm, mille näidised on Cotonou lepingu IV lisas. Lisaks on artikli 15 lõikes 3 sätestatud, et liikumissertifikaadi EUR.1 väljaandmist taotlev eksportija peab olema igal ajal valmis selle tolli taotlusel „esitama kõik vajalikud dokumendid, mis tõendavad asjakohaste toodete päritolustaatust ja muude käesoleva protokolli nõuete täitmist.“
Nendest sätetest nähtub, et EUR.1 sertifikaatide väljaandmise menetlus on põhiolemuselt kirjalik menetlus, mis põhineb dokumentide esitamisel. Seetõttu tuleneb protokolli nr 1 artikli 15 lõigete 1–3 ja 5 koosmõjust, et EUR.1 sertifikaate välja andvad asutused võivad piirduda dokumentide kontrollimisega. kui nende hinnangul on neile esitatud dokumendid piisavad, et tõendada asjaomaste toodete päritolustaatust ja pidada kinni muudest protokolli tingimustest. Nii ei pidanud need asutused süstemaatiliselt kõiki EUR.1 sertifikaadi taotlusega hõlmatud kaupu füüsiliselt kontrollima.
Mis puutub protokolli artiklisse 32, siis selle lõikes 1 on sätestatud, et järelkontrolli päritolutõendite üle „tehakse pisteliselt või siis, kui importiva riigi tollil tekib põhjendatud kahtlus dokumentide ehtsuses, kõnealuste toodete päritolustaatuses või [selle] protokolli muude nõuete täitmises.“ Selles artiklis ei osutata siiski meetmetele, mida ekspordiriigi asutus peab sel eesmärgil võtma, vaid selle lõikes 3 on ette nähtud, et selleks on tollil „õigus nõuda mis tahes tõendeid ja vaadata üle eksportija raamatupidamine või teha muid vajalikke kontrollimisi.“ Nagu ka kohtujurist on oma ettepaneku punktis 51 märkinud, ei sea see säte seega asjaomasele asutusele kohustust kontrollida kaupa füüsiliselt ega teha seda teatud regulaarsusega, juhul kui ta leiab, et muud kontrollimeetmed nagu dokumentide kontroll on piisavad ja kohased asjaomaste toodete päritolustaatuse tõendamiseks ja muude protokollis nr 1 ette nähtud tingimuste järgimiseks.
Siiski on selle protokolli artikli 32 lõikes 7 ette nähtud, et „[k]ui kontrollimisest või muust olemasolevast teabest nähtub, et käesoleva protokolli sätteid on rikutud, uurib AKV riik asja ise või ühenduse taotlusel või korraldab asja uurimise vajaliku kiirusega, et selliseid rikkumisi tuvastada ja ära hoida, kusjuures ta võib kutsuda [liitu] osalema asja uurimises.“
Siit tuleneb, et eksportiv AKV riik peab läbi viima vajaliku uurimise, et tuvastada ja ära hoida protokolli nr 1 sätete rikkumisi kui on andmeid, mis viitavad sellele, et imporditud kaupade päritolu osas võib esineda eeskirjade eiramist (vt selle kohta 15. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Afasia Knits Deutschland,
C‑409/10
,
EU:C:2011:843
, punktid
ja
). Nende meetmete seas võivad olla füüsilised kontrollimised.
Seevastu võivad EUR.1 sertifikaate välja andvad asutused selliste andmete puudumisel sisuliselt piirduda dokumentide kontrolliga ja kontrollida kaupa füüsiliselt üksnes väga väikeses mahus.
Nimelt tuleb nendest kaalutlustest lähtudes uurida, kas komisjon võis otsuses REM 03/07 ilma õigusnormi rikkumata jõuda järeldusele, et Jamaica toll järgis talle protokolli nr 1 alusel pandud kohustusi.
Tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b kolmanda lõigu sõnastusest tuleneb, et komisjon kontrollib ainult seda, kas esitatud tõendid kinnitavad ilmseid viiteid nimetatud protokolli sätete võimalikule eiramisele Jamaica tolli poolt.
Mis puutub käesoleva kohtuotsuse punktides 62 ja 63 kokkuvõtlikult kirjeldatud tõendusmaterjali, siis komisjon on võtnud otsuses REM 03/07 arvesse Jampro aruandes tuvastatud silmapaistvat lahknevust ühes Jamaica vabatsoonidest paiknevate ettevõtete tootmisvõimsuse ja eksporditud valmisrõivaste mahu vahel. Ta märgib siiski, et lahknevus puudutab käesoleval juhul käsitletavast erinevat ajavahemikku ja seda lahknevust ei saa seega käesolevas asjas käsitletavale ajavahemikule üle kanda. Komisjon lisab, et see lahknevus tuleneb asjaolust, et tegelikku tööaega nendes ettevõtetes ei võetud selles aruandes arvesse.
Jamaica tollile esitatud järelkontrolli taotluste kohta märkis komisjon, et paljud neist taotlustest puudutasid EUR.1 sertifikaatidel olevate templijäljendite autentsust, mitte sooduspäritolu eeskirjade kohaldamist. Komisjon täpsustas, et tolli vastustes neile taotlustele on mainitud lahknevust Jamaica vabatsoonides paiknevate ettevõtete tootmisvõimsuse ja eksporditud valmisrõivaste mahu vahel, kusjuures need vastused puudutasid otsuse REM 03/07 vastuvõtmiseni viinud menetluses käsitletust varasemat ajavahemikku. Komisjon esitas otsuses REM 03/07 käesoleva kohtuotsuse punktis 52 meelde tuletatud põhjendused, mille kohaselt Jamaica ametlik impordi- ja ekspordistatistika ei võimalda tuvastada, et Hiina lõnga import Jamaicale ei olnud piisav hiljem nendest vabatsoonidest Euroopa Liitu eksporditud toodete valmistamiseks.
Nagu nähtub ka käesoleva kohtuotsuse punktist 55, tuleb eeskätt märkida, et ükski dokument Euroopa Kohtule esitatud toimikus ei väära asjaolu, et silmapaistev lahknevus Jampro aruandes ühes Jamaica vabatsoonis paiknevate asjaomaste ettevõtete tootmisvõimsuse ja sellest tsoonist Euroopa Liitu eksporditud valmisrõivaste koguse vahel puudutab otsuse REM 03/07 vastuvõtmiseni viinud menetluses käsitletust erinevat ajavahemikku ja seetõttu ei saa komisjonile ette heita, et komisjoni arvates ei saa seda lahknevust üle kanda käesolevas asjas käsitletavale ajavahemikule.
Lisaks ei või lahknevus tuleneda mitte sellest, et Hiinast Jamaicale imporditud valmisrõivad eksporditi pettusega viimati mainitud riigist Jamaica päritolu rõivastena, vaid asjaolust, et selles aruandes ei olnud arvesse võetud tegelikku tööaega nendes ettevõtetes.
Mis puutub seejärel Jamaica tollile saadetud järelkontrolli taotlustesse, siis tuleb märkida, et kuivõrd tolli vastused käsitlesid teatavate Jamaica ettevõtete tootmisvõimsust, ei väära ükski dokumentidest Euroopa Kohtule esitatud toimikus komisjoni sedastust, mille kohaselt vastused puudutasid otsuse REM 03/07 vastuvõtmiseni viinud menetluses käsitletust erinevat ajavahemikku.
Sama kehtib ka käesoleva kohtuotsuse punktides 52 ja 76 kokkuvõtlikult kirjeldatud sedastuste kohta, mille kohaselt Jamaica ametlik statistika ei saanud anda mingit teavet Jamaica vabatsoonidesse paigutatud kaupade kohta.
Mis puutub sellesse, et Prenatal väidab Euroopa Kohtus Jampro aruandes sedastatud lahknevuse kohta asjaomaste ettevõtete tootmisvõimsuse ja valmisrõivaste ekspordi mahu vahel, et nende ettevõtete tegeliku tööaja arvesse võtmata jätmisega ei saa selgitada seda lahknevust, siis tuleb tõdeda, et ettevõtja ei vaidlusta asjaolu, et see aruanne puudutab otsuse REM 03/07 vastuvõtmiseni viinud menetluses käsitletust erinevat ajavahemikku ja ta ei tõenda, et aruanne oleks põhikohtuasjas käsitletava ajavahemiku puhul siiski asjakohane. Järelikult tuleb see argument tulemusetuna tagasi lükata.
Mis puutub dokumentidesse, mille Prenatal esitas Jamaica tolli vastuste kohta järelkontrolli taotlustele, siis tuleb märkida, et nendes dokumentides ei olnud täpsustatud, milliste kaupade Jamaica päritolu see asutus oli kinnitanud, ja seega ei võimaldanud need teha asjakohaseid järeldusi otsuse REM 03/07 analüüsimisel.
Seega ei ole ei Prenatali argumentatsioon ega käesoleva kohtuotsuse punktides 62 ja 63 lühidalt kirjeldatud tõendid, millele Prenatal osutab, sellised, mis vääraksid komisjoni sedastusi ja hinnanguid otsuses REM 03/07 või kinnitaksid ükshaaval või kogumina ilmseid viiteid selle kohta, et otsuses REM 03/07 käsitletud vabatsoonides paiknevate ettevõtete tarnitud kaubad ei vasta sooduskohtlemise tingimustele Cotonou lepingu alusel.
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et Euroopa Kohtule esitatud toimikust ei ilmne, et komisjon oleks temale antud kaalutlusõigust kasutades rikkunud õigusnormi, kui ta järeldas, et ei olnud ilmne, et Jamaica toll oleks jätnud täitmata protokolli 1 artikli 15 lõikest 5 ja artiklist 32 tuleneva kontrollikohustuse.
Eeltoodud kaalutluste põhjal tuleb järeldada, et otsuse REM 03/07 analüüsimine, lähtudes tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punktist b, ei toonud esile ühtegi asjaolu, mis võiks mõjutada selle otsuse kehtivust.
Eriolukorra esinemine tolliseadustiku artikli 239 tähenduses
Eelotsusetaotluses esitatud selgituste kohaselt kinnitab Prenatal, et komisjon on rikkunud oma kohustust tagada Cotonou lepingu õige kohaldamine, kui ta jättis võtmata protokolli nr 1 artikli 31 lõikes 2 ning artikli 37 lõikes 2 selleks ette nähtud meetmed, milline rikkumine kujutab endast eriolukorda tolliseadustiku artikli 239 tähenduses, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 37.
Sellega seoses tuleb märkida, et komisjonipoolne puudulik kontroll Cotonou lepingu õige kohaldamise üle võib kujutada endast eriolukorda tolliseadustiku artikli 239 tähenduses. Nagu tuleneb ka EL lepingu artikli 17 lõikest 1, on komisjon aluslepingute ja nende alusel sõlmitud lepingute järelevalvajana kohustatud tagama, et kolmas riik täidab nõuetekohaselt kohustusi, mille ta on endale ELiga sõlmitud lepinguga võtnud, kasutades selleks kõnealuses lepingus või selle alusel vastu võetud otsustes sätestatud vahendeid (vt analoogia alusel 25. juuli 2008. aasta kohtuotsus C.A.S. vs. komisjon,
C‑204/07 P
,
EU:C:2008:446
, punktid
ja
).
Pealegi tuleneb see kohustus ka Cotonou lepingust. Selle lepingu artiklis 3 koostoimes EL lepingu artikli 17 lõikega 1 on sätestatud, et komisjon võtab kõik vajalikud üld- või erimeetmed, et tagada nimetatud lepingust tulenevate kohustuste täitmine. Samuti kuulub vastavalt Cotonou lepingu artikli 15 lõikele 1 komisjon liidu esindajana ministrite nõukogusse ja selles lepingus ette nähtud erinevatesse komiteedesse. Lisaks on vastavalt nimetatud lepingu IV lisa artikli 36 lõikele 1 see institutsioon esinduse kaudu esindatud ka igas AKV riigis või seda sõnaselgelt taotlenud riikide rühmas, mis võimaldab saada usaldusväärset teavet õigusliku arengu kohta nendes riikides ja eelkõige Cotonou lepingu rakendamise kohta (vt analoogia alusel 25. juuli 2008. aasta kohtuotsus C.A.S. vs. komisjon,
C‑204/07 P
,
EU:C:2008:446
, punktid
–
).
Mis puutub käesoleval juhul esiteks protokolli nr 1 artikli 31 lõikesse 2, siis tuleb silmas pidada, et see säte näeb ette, et nii Euroopa Liit kui ka AKV riigid „aitavad […] üksteisel pädevate tolliasutuste kaudu kontrollida liikumissertifikaatide EUR.1, arvedeklaratsioonide ja tarnija deklaratsioonide ehtsust ning nendes dokumentides esitatud andmete õigsust.“
Nagu ka kohtujurist on oma ettepaneku punktis 56 märkinud, peab komisjon tagama erilise tähelepanelikkusega, et AKV riigid täidaksid oma selle lepinguga kokku lepitud kohustusi nõuetekohaselt, sest nimetatud lepinguga kehtestatakse ühepoolne tariifne sooduskohtlemine üksnes nendest riikidest pärinevatele toodetele.
Samas tuleneb just protokolli nr 1 artikli 31 lõikest 2, et AKV riigid jagavad Euroopa Liiduga vastutust nende dokumentide autentsuse ja nendes esitatud teabe õigsuse kontrollimise eest. Päritolustaatuse kontrollimise eest protokolli nr 1 artikli 31 lõikes 2 ette nähtud dokumentides esitatud teabe õigsuse tõestamiseks vastutab eeskätt eksportiv AKV riik ja Euroopa Liidu puhul importiv liikmesriik vastavalt protokolli nr 1 artiklile 32. Siiski peab komisjon hankima teavet nende riikide olukorra muutuste kohta ja vajaduse korral võtma vajalikke meetmeid, et tagada Cotonou lepingu nõuetekohane täitmine.
Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust nähtub, et 2003. aastal juhtisid Saksa ametiasutused komisjoni tähelepanu asjaoludele, mis nende arvates osutasid sellele, et Jamaica tolli poolt rõivaste kohta välja antud EUR.1 sertifikaadid ei olnud ilmselt kooskõlas protokolliga nr 1. Seepeale algatas OLAF 2004. aasta märtsis uurimise, samas kui Jamaica tollile anti võimalike rikkumiste kohta hoiatus 2004. aasta septembris ning 2005. aasta veebruaris ja märtsis tehti Jamaica tolli kutsel kontrollkäike.
Seega ilmneb, et komisjon on sel teemal eksportiva AKV riigiga ja importiva liikmesriigiga suhelnud ja on võtnud õigel ajal meetmeid, mis on võimaldanud avastada OLAFi aruandes tuvastatud rikkumised. Lisaks on selge, et aruande tulemusel tühistas Jamaica toll vaatlusalusel ajavahemikul välja antud sertifikaadid, tehes niiviisi lõpu kõnealustele rikkumistele. Selles olukorras ei saa väita, et komisjon on jätnud täitmata temale protokolli nr 1 artikli 31 lõikega 2 pandud abistamiskohustuse.
Mis puutub teiseks protokolli nr 1 artiklisse 37, siis tuleb märkida, et kuigi komisjon on selles artiklis ette nähtud tollikoostöö komitee liige, tuleneb just sama artikli lõike 1 sõnastusest, et komitee on kohustatud tagama halduskoostöö, et protokolli kohaldataks õigesti ja ühtmoodi, aga mitte kontrollima ise selle kohaldamist.
Komitee ülesande sellist tõlgendust toetavad ka artikli 37 muud sätted. Vastavalt sama artikli lõikele 2 uurib komitee korrapäraselt päritolureeglite kohaldamise mõju AKV riikidele, eelkõige AKV vähim arenenud riikidele, ja uurimise järelmina ei võeta vastu komitee otsust, vaid ainult antakse ministrite nõukogule soovitused. Kuigi see komitee võib vastavalt artikli 37 lõikele 3 koostoimes protokolli nr 1 artikliga 6 otsustada selle protokolli päritolueeskirjade kohaldamise üle toodetele, mis koosnevad erinevat päritolu materjalidest, ning sama protokolli artikli 37 lõike 4 ja artikli 38 alusel protokollist nr 1 teatavate erandite tegemise üle, ei anna need sätted siiski koostöökomiteele õigust ise kontrollida, kas AKV riigid kohaldavad päritolueeskirju nõuetekohaselt, ega otsustada nende eeskirjade rikkumise järelmite üle. Protokolli nr 1 artikli 37 lõikele 1 ei saa seetõttu tulemuslikult tugineda, et tuvastada, et tingimustel, mis põhjustasid REM 03/07 vastuvõtmise, on komisjon jätnud täitmata oma kohustuse tagada Cotonou lepingu õige kohaldamine.
Seepärast ei saa komisjonile ette heita, et ta on jätnud täitmata oma kohustuse tagada Cotonou lepingu õige kohaldamine olukorras, mis põhjustas otsuse REM 03/07 vastuvõtmise. Seega ei ole Prenatal tõendanud, et komisjon rikkus õigusnormi, kui ta jõudis otsuses REM 03/07 järeldusele, et tegemist ei ole eriolukorraga tolliseadustiku artikli 239 tähenduses.
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esimesele küsimusele vastata, et selle otsuse analüüsimine tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b ja artikli 239 alusel ei toonud esile ühtegi asjaolu, mis võiks mõjutada selle otsuse kehtivust.
Teine, kolmas ja neljas küsimus
Teise, kolmanda ja neljanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas juhul, kui komisjon saadab riigi tollile tollimaksu tagasimaksmise taotluse toimiku, on see asutus seotud komisjoni hinnanguga, mille kohaselt selle taotluse tinginud olukorda iseloomustavad õiguslikud ja faktilised asjaolud, mis on samaväärsed olukorraga teises asjas, millega on juba komisjoni poole pöördutud, või kas see asutus võib vastupidi komisjoni antud hinnangule asuda seisukohale, et need olukorrad ei ole samaväärsed.
Komisjon väidab, et teine, kolmas ja neljas küsimus ei ole vastuvõetavad, sest Hispaania toll ja eelotsusetaotluse esitanud kohus leppisid kokku, et põhikohtuasjas käsitletavas tollimaksu tagastamise taotluses kirjeldatud olukorras ja olukorras taotluse puhul, mille kohta tehti otsus REM 03/07, esinevad samaväärsed õiguslikud ja faktilised asjaolud, millest tulenevalt ei ole vastus nendele küsimustele põhikohtuasja vaidluse lahendamisel vajalik. Prenatal leiab, et samal põhjusel on neljas küsimus hüpoteetiline ja seepärast vastuvõetamatu.
Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavust Euroopa Kohus ei pea kontrollima, on asjakohased. Euroopa Kohus saab keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletud liidu õiguse tõlgendamine ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (28. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Cogeco Communications,
C‑637/17
,
EU:C:2019:263
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eelotsusetaotluses esitatud asjaoludest nähtub, et riigi toll on juba teinud otsuse Prenatalile tollimaksu tagastamise taotluse kohta, järgides komisjoni hinnangut, mille kohaselt selle taotlusega hõlmatud olukorras on tegemist õiguslike ja faktiliste asjaoludega, mis on samaväärsed olukorraga, mida käsitleb otsusele REM 03/07 aluseks olnud taotlus, ja seda seisukohta jagavad nii eelotsusetaotluse esitanud kohus kui ka Prenatal. Pealegi ei selgu Euroopa Kohtule esitatud toimiku ühestki dokumendist, et riigi toll saaks põhikohtuasjas asuda seisukohale, et need olukorrad ei ole samaväärsed.
Neil tingimustel on ilmne, et vastus teisele, kolmandale ja neljandale küsimusele ei ole põhikohtuasja lahendamisel vajalik ja et seetõttu on taotletav liidu õiguse tõlgendus käesoleva kohtuotsuse punktis 100 meenutatud kohtupraktika tähenduses hüpoteetilist laadi.
Seetõttu tuleb teine, kolmas ja neljas küsimus tunnistada vastuvõetamatuks.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

Komisjoni 3. novembri 2008. aasta otsuse KOM(2008) 6317 lõplik, mille kohaselt on imporditollimaksu järelarvestuskande tegemine põhjendatud ja nende tollimaksude vähendamine ei ole konkreetsel juhul põhjendatud (juhtum REM 03/07), analüüsimisest, lähtudes nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 2700/2000, artikli 220 lõike 2 punktist b ja artiklist 239 ei ilmne ühtegi asjaolu, mis võiks selle otsuse kehtivust mõjutada.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.