CELEX: 62020CJ0597
Predhodno odločanje
Zračni prevoz
Uredba (ES) št. 261/2004
Člen 16
Odškodnina in pomoč potnikom
Naloga nacionalnega organa, pristojnega za izvajanje navedene uredbe
Nacionalna ureditev, s katero je temu organu podeljena pristojnost, da letalskemu prevozniku naloži plačilo odškodnine, ki pripada potniku
Listina Evropske unije o temeljnih pravicah
Člen 47
Pravica do pravnega sredstva pred sodiščem

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 16(1) in (2) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med letalskim prevoznikom Polskie Linie Lotnicze „LOT“ S.A. (v nadaljevanju: LOT) in Budapest Főváros Kormányhivatala (oddelek za varstvo potrošnikov prefekture Budimpešta, Madžarska) (v nadaljevanju: oddelek za varstvo potrošnikov) v zvezi z odločbo, s katero je ta oddelek družbi LOT naložil plačilo odškodnine iz člena 7 Uredbe št. 261/2004.
Pravni okvir
Pravo Unije
V uvodnih izjavah 1, 2, 4, 21 in 22 Uredbe št. 261/2004 je navedeno:
„(1)
Ukrepanje Skupnosti na področju zračnega prevoza mora med drugim zagotavljati visoko raven varstva potnikov. Poleg tega je treba na splošno v celoti upoštevati zahteve o varstvu potrošnikov.
(2)
Zavrnitev vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov povzročajo potnikom velike težave in nevšečnosti.
[…]
(4)
Zato mora Skupnost zvišati standarde varstva, ki jih določa navedena uredba, da okrepi pravice potnikov in zagotovi letalskim prevoznikom delovanje na liberaliziranem trgu pod usklajenimi pogoji.
[…]
(21)
Države članice naj določijo pravila o sankcijah, ki se uporabljajo za kršitve določil te uredbe, in zagotovijo, da se te sankcije uporabljajo. Sankcije morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne.
(22)
Države članice morajo zagotoviti, da njihovi letalski prevozniki uporabljajo to uredbo, nadzirati njeno uporabo in določiti ustrezni organ za izvajanje teh nalog. Nadzor ne sme prizadeti pravic potnikov in letalskih prevoznikov, da s pravnimi sredstvi na sodišču zahtevajo nadomestilo v skladu s postopki nacionalne zakonodaje.“
Člen 5 te uredbe, naslovljen „Odpoved leta“, v odstavkih 1 in 3 določa:
„1.   V primeru odpovedi leta:
[…]
(c)
imajo zadevni potniki pravico do odškodnine, ki jim jo mora plačati dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 7, razen če:
[…]
(iii)
so o odpovedi obveščeni manj kot sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ eno uro pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot dve uri po prihodu po voznem redu.
[…]
3.   Dejanski letalski prevoznik ni obvezan plačati odškodnine v skladu s členom 7, če lahko dokaže, da so za odpoved leta krive izredne razmere, katerim se ne bi bilo mogoče izogniti, tudi če bi bili sprejeti vsi ustrezni ukrepi.“
Člen 7 navedene uredbe, naslovljen „Pravica do odškodnine“, v odstavku 1 določa:
„Pri sklicevanju na ta člen potniki prejmejo odškodnino v višini:
(a)
250 EUR za lete do vključno 1500 kilometrov;
(b)
400 EUR za vse lete znotraj Skupnosti nad 1500 kilometrov in za vse druge lete med 1500 in 3500 kilometri;
(c)
600 EUR za lete, ki niso zajeti v točkah (a) ali (b).
Za določitev oddaljenosti, ki jo je treba upoštevati, se šteje zadnji kraj, na katerega bo potnik zaradi zavrnitve vkrcanja ali odpovedi leta prispel z zamudo glede na predvideni vozni red letov.“
Člen 12 navedene uredbe, naslovljen „Dodatna odškodnina“, v odstavku 1 določa:
„Ta uredba ne posega v pravice potnika do dodatne odškodnine. Odškodnina, ki je odobrena na podlagi te uredbe, se lahko odšteje od takšne odškodnine.“
Člen 16 Uredbe št. 261/2004, naslovljen „Kršitve“, določa:
„1.   Vsaka država članica določi organ, ki je pristojen za izvajanje te uredbe glede letov iz letališč na svojem ozemlju in letov na ta letališča iz tretjih držav. Kadar je to primerno, mora ta organ ustrezno ukrepati, da zagotovi spoštovanje pravic potnikov. Države članice obvestijo Komisijo o organu, ki so ga določile v skladu s tem odstavkom.
2.   Brez poseganja v člen 12 se vsak potnik lahko pritoži vsakemu pristojnemu organu iz odstavka 1 ali vsakemu drugemu pristojnemu organu, ki ga določi država članica, v zvezi z domnevno kršitvijo te uredbe, ki nastane na letališču, ki se nahaja na ozemlju države članice, ali v zvezi z vsakim letom iz tretje države na tisto letališče.
3.   Sankcije, ki jih določijo države članice za kršitve te uredbe, so učinkovite, sorazmerne in odvračilne.“
Madžarsko pravo
Člen 43/A(2) a fogyasztóvédelemről szóló 1997. évi CLV. Törvény (zakon št. CLV iz leta 1997 o varstvu potrošnikov) z dne 15. decembra 1997 (Magyar Közlöny 1997/119., str. 9558, v nadaljevanju: zakon o varstvu potrošnikov) določa:
„Organ za varstvo potrošnikov je – po potrebi po posvetovanju z organom za civilno letalstvo – pristojen za izvajanje [Uredbe (EU) 2017/2394 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2017 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov, in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 2006/2004 (
UL 2017, L 345, str. 1
)] glede kršitev določb Uredbe št. 261/2004 v Evropski uniji.“
Člen 47(1)(c) in (i) tega zakona o varstvu potrošnikov določa, da ima organ za varstvo potrošnikov pravico, da zadevnemu podjetju naloži, naj v določenem roku odpravi ugotovljene nepravilnosti in pomanjkljivosti, ter pristojnost, da naloži globo „za varstvo potrošnikov“.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Zaradi več kot triurne zamude leta iz New Yorka (Združene države Amerike) v Budimpešto (Madžarska) so se potniki obrnili na oddelek za varstvo potrošnikov, da bi ta družbi LOT naložil, naj jim zaradi kršitve člena 5(1)(c) Uredbe št. 261/2004 plača odškodnino iz člena 7 te uredbe.
Ta oddelek je z odločbo z dne 20. aprila 2020 med drugim ugotovil kršitev člena 7(1)(c) Uredbe št. 261/2004 in družbi LOT naložil, naj vsakemu zadevnemu potniku plača odškodnino v višini 600 EUR.
Ker je družba LOT menila, da oddelek za varstvo potrošnikov ni pristojen za naložitev plačila take odškodnine, je to odločbo izpodbijala pred Fővárosi Törvényszék (županijsko sodišče v Budimpešti, Madžarska), ki je predložitveno sodišče v tej zadevi.
Družba LOT se sklicuje na sklepne predloge generalnega pravobranilca v združenih zadevah Ruijssenaars in drugi (
C‑145/15 in C‑146/15
,
EU:C:2016:12
) in trdi, da je razmerje med letalskim prevoznikom in potnikom civilnopravno. V teh okoliščinah naj bi madžarska praksa, ki omogoča, da oddelek za varstvo potrošnikov letalskim prevoznikom naloži plačilo odškodnine na podlagi Uredbe št. 261/2004, madžarskim civilnim sodiščem odvzela njihovo pristojnost.
Oddelek za varstvo potrošnikov pa meni, da je pristojen na podlagi člena 16(1) in (2) te uredbe. Ta oddelek meni, da zakon o varstvu potrošnikov določa, da je on tisti, ki je pristojen za izvajanje Uredbe 2017/2394 v primeru kršitve določb Uredbe št. 261/2004. V tem okviru pa naj bi bil pristojen za naložitev globe „za varstvo potrošnikov“.
Predložitveno sodišče dvomi o tem, ali lahko oddelek za varstvo potrošnikov letalskemu prevozniku naloži plačilo odškodnine v smislu člena 7 Uredbe št. 261/2004 za kršitev določb te uredbe.
To sodišče meni, da iz izreka sodbe z dne 17. marca 2016, Ruijssenaars in drugi (
C‑145/15 in C‑146/15
,
EU:C:2016:187
), ni mogoče ugotoviti, ali je Sodišče odstopilo od razlage člena 16 Uredbe št. 261/2004, ki jo je predlagal generalni pravobranilec v sklepnih predlogih v zadevah, v katerih je bila izdana ta sodba. V skladu s to razlago nacionalni organ, ki je prejel posamično pritožbo letalskega potnika, ne more sprejeti prisilnih ukrepov proti zadevnemu letalskemu prevozniku, da bi ga prisilil k plačilu odškodnine, ki naj bi temu potniku pripadala v skladu s to uredbo.
Poleg tega predložitveno sodišče meni, da te sodbe ni mogoče neposredno uporabiti v okviru postopka v glavni stvari. Na Madžarskem namreč oddelek za varstvo potrošnikov – drugače kot v zadevnem položaju iz navedene sodbe – letalskim prevoznikom dosledno nalaga plačilo odškodnine, določene z Uredbo št. 261/2004, čeprav je mogoče pravno sredstvo vložiti tudi pri civilnem sodišču.
Vendar predložitveno sodišče pojasnjuje, da čeprav ima oddelek za varstvo potrošnikov splošno pristojnost za odločanje o kršitvah določb Uredbe št. 261/2004, naj v madžarski ureditvi ne bi bilo posebne določbe, ki bi temu oddelku omogočala sprejemanje prisilnih ukrepov za plačilo odškodnine potnikom v primeru nespoštovanja te uredbe.
V teh okoliščinah je Fővárosi Törvényszék (županijsko sodišče v Budimpešti) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 16(1) in (2) Uredbe [št. 261/2004] razlagati tako, da nacionalni organ, ki je odgovoren za izvajanje [te] uredbe in pri katerem je potnik vložil individualno pritožbo, zadevnemu letalskemu prevozniku ne more naložiti plačila odškodnine, ki potniku pripada v skladu z navedeno uredbo?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 16 Uredbe št. 261/2004 razlagati tako, da nacionalni organ, pristojen za izvajanje te uredbe, lahko letalskemu prevozniku naloži, naj plača odškodnino v smislu člena 7 navedene uredbe, ki potnikom pripada na podlagi iste uredbe, če je bila pri tem nacionalnem organu vložena individualna pritožba potnika.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njeno sobesedilo in cilje ureditve, katere del je.
Na prvem mestu, kar zadeva besedilo člena 16 Uredbe št. 261/2004, je iz odstavka 1 tega člena razvidno, da mora vsaka država članica določiti organ, ki je pristojen za izvajanje navedene uredbe glede letov z letališč na njenem ozemlju in letov na ta letališča iz tretjih držav, pri čemer mora ta organ, kadar je to primerno, ustrezno ukrepati, da zagotovi spoštovanje pravic potnikov.
Člen 16(2) Uredbe št. 261/2004 določa, da se vsak potnik lahko pritoži vsakemu pristojnemu organu iz odstavka 1 tega člena ali vsakemu drugemu pristojnemu organu, ki ga določi država članica, v zvezi z domnevno kršitvijo te uredbe, ki nastane na letališču, ki je na ozemlju države članice, ali v zvezi z vsakim letom iz tretje države na navedeno letališče.
Glede na besedilo teh določb je Sodišče razsodilo, da je pritožbe iz člena 16(2) Uredbe št. 261/2004 treba šteti za opozorila, ki prispevajo k ustreznemu izvajanju te uredbe na splošno, ne da bi moral pristojni organ ukrepati na podlagi takih pritožb za zagotovitev pravice vsakega posameznega potnika, da dobi odškodnino (sodba z dne 17. marca 2016, Ruijssenaars in drugi,
C‑145/15 in C‑146/15
,
EU:C:2016:187
, točka
).
Prav tako je Sodišče v zvezi s pojmom „sankcije“ iz člena 16(3) navedene uredbe ob upoštevanju uvodne izjave 21 iste uredbe ugotovilo, da ta pojem označuje ukrepe, sprejete kot odgovor na kršitve, ki jih je organ odkril pri splošnem nadzoru iz člena 16(1) Uredbe št. 261/2004, in ne upravnih prisilnih ukrepov, ki jih je treba sprejeti v vsakem posameznem primeru (sodba z dne 17. marca 2016, Ruijssenaars in drugi,
C‑145/15 in C‑146/15
,
EU:C:2016:187
, točka
).
Vendar je treba ugotoviti, da nič v besedilu člena 16 Uredbe št. 261/2004 državi članici ne prepoveduje podelitve take pristojnosti za sprejetje prisilnih ukrepov organu, pristojnemu za izvajanje te uredbe. Nasprotno, kot poudarja generalni pravobranilec v točki 36 sklepnih predlogov, iz besedila tega člena izhaja, da imajo države članice diskrecijsko pravico v zvezi s pristojnostmi, ki jih želijo podeliti svojim nacionalnim organom zaradi varstva pravic potnikov.
Poleg tega je Sodišče navedlo, da imajo države članice – ob upoštevanju med drugim diskrecijske pravice držav članic pri podeljevanju pristojnosti, ki jih želijo dati organom iz člena 16(1) Uredbe št. 261/2004 – zato da bi odpravile nezadostno varstvo pravic letalskih potnikov, možnost, da take organe pooblastijo za sprejemanje ukrepov na podlagi posamičnih pritožb (glej v tem smislu sodbo z dne 17. marca 2016, Ruijssenaars in drugi,
C‑145/15 in C‑146/15
,
EU:C:2016:187
, točka
).
Na drugem mestu, sobesedilo, v katero je umeščen člen 16 Uredbe št. 261/2004, prav tako govori v prid taki razlagi.
V zvezi s tem iz člena 12 in člena 16(2) te uredbe v povezavi z uvodno izjavo 22 navedene uredbe izhaja, da je edina omejitev pristojnosti organov, določenih za zagotavljanje izvajanja te uredbe, pravica letalskih potnikov, da pri sodišču zahtevajo dodatno odškodnino poleg pavšalne odškodnine iz člena 7 Uredbe št. 261/2004.
Medtem ko pavšalni zneski, določeni v členu 7(1) Uredbe št. 261/2004, pomenijo standardizirano in takojšnjo odškodnino, s katero se je mogoče izogniti nevšečnostim, povezanim z vlaganjem odškodninskih tožb pri pristojnih sodiščih, se dodatna odškodnina iz člena 12 te uredbe nanaša na škodo, lastno zadevnemu letalskemu potniku, ki jo je treba oceniti individualno in naknadno (glej v tem smislu sodbo z dne 29. julija 2019, Rusu,
C‑354/18
,
EU:C:2019:637
, točki
in
).
Namen pavšalnih zneskov iz člena 7(1) Uredbe št. 261/2004 pa je, nasprotno, povračilo samo za škodo, ki je skoraj enaka za vse zadevne potnike (glej v tem smislu sodbo z dne 29. julija 2019, Rusu,
C‑354/18
,
EU:C:2019:637
, točka
in navedena sodna praksa).
Za določitev teh zneskov ni potrebna posamična presoja obsega povzročene škode, saj se, po eni strani, znesek pavšalne odškodnine iz člena 7 Uredbe št. 261/2004 izračuna glede na dolžino zadevnega leta, ob upoštevanju zadnjega namembnega kraja potnika (glej v tem smislu sodbo z dne 7. septembra 2017, Bossen in drugi,
C‑559/16
,
EU:C:2017:644
, točka
), in se, po drugi strani, trajanje zamude ob prihodu, ki presega tri ure, pri izračunu tega zneska ne upošteva (glej v tem smislu sodbo z dne 23. oktobra 2012, Nelson in drugi,
C‑581/10 in C‑629/10
,
EU:C:2012:657
, točka
).
Kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 46 sklepnih predlogov, lahko tako potniki kot prevozniki zlahka ugotovijo znesek dolgovane odškodnine. To še toliko bolj velja za organe, določene na podlagi člena 16(1) Uredbe št. 261/2004.
Poleg tega, čeprav je s tem, da so spori v zvezi z odškodnino na podlagi člena 7(1) Uredbe št. 261/2004 pridržani le sodiščem, omogočeno, da se glede presoje enakega posameznega položaja preprečijo razhajanja pri presoji, ki bi posegala v pravice letalskih potnikov, med, na eni strani, organi iz člena 16(1) Uredbe št. 261/2004 in, na drugi strani, nacionalnimi sodišči, ki odločajo o posamičnih tožbah (glej v tem smislu sodbo z dne 17. marca 2016, Ruijssenaars in drugi,
C‑145/15 in C‑146/15
,
EU:C:2016:187
, točka
), je takšno tveganje mogoče omiliti tudi z ustrezno povezavo med upravnimi in sodnimi postopki.
Kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 51 sklepnih predlogov, ker na tem področju ne obstaja zakonodaja Unije, morajo biti ta postopkovna pravila, ki so potrebna za ta namen, urejena z internim pravnim redom vsake države članice.
Vendar se s priznanjem pristojnosti za sprejetje prisilnih ukrepov nacionalnemu organu iz člena 16(1) Uredbe št. 261/2004 nikakor ne sme niti potnikom niti letalskim prevoznikom odvzeti možnost vložitve pravnega sredstva pri pristojnem nacionalnem sodišču (glej v tem smislu v zvezi s potniki sodbo z dne 22. novembra 2012, Cuadrench Moré,
C‑139/11
,
EU:C:2012:741
, točka
).
Ker se z odškodninskim zahtevkom letalskega potnika na podlagi člena 7(1) Uredbe št. 261/2004 izvaja pravica, zagotovljena s pravom Unije, člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah takemu potniku priznava pravico do učinkovitega pravnega sredstva in dostopa do sodišča, ki ima možnost, da po potrebi Sodišču postavi vprašanje za predhodno odločanje na podlagi člena 267 PDEU. Prav tako mora letalski prevoznik imeti možnost vložiti tožbo zoper odločbo, s katero mu je nacionalni organ iz člena 16(1) Uredbe št. 261/2004, pri katerem je potnik vložil individualno pritožbo, naložil plačilo odškodnine, ki jo mora navedenemu potniku plačati na podlagi te uredbe.
Na tretjem mestu, razlaga člena 16 Uredbe št. 261/2004, ki je navedena v prejšnjih točkah, je potrjena s cilji te uredbe, kot so navedeni v uvodnih izjavah 1, 2 in 4 te uredbe. Na eni strani gre za cilj zagotavljanja visoke ravni varstva potnikov ob popolnem upoštevanju zahtev v zvezi z varstvom potrošnikov na splošno, na drugi strani pa za cilj okrepitve pravic potnikov z zmanjšanjem težav in nevšečnosti, ki jih povzročajo velike zamude ali odpovedi letov.
Poseben cilj pavšalne odškodnine, dodeljene na podlagi Uredbe št. 261/2004, pa je prav takojšnja in standardizirana odprava škode v obliki izgube časa treh ur ali več, do katere je prišlo zaradi take zamude, ki pomeni „nevšečnost“ v smislu te uredbe, ne da bi se zadevnim potnikom povzročale nevšečnosti, ki so povezane z vlaganjem odškodninskih tožb (glej v tem smislu sodbo z dne 29. julija 2019, Rusu,
C‑354/18
,
EU:C:2019:637
, točka
).
Podelitev pristojnosti za sprejetje prisilnih ukrepov nacionalnemu organu, določenemu na podlagi člena 16(1) navedene uredbe, zagotovo prispeva k temu, da se potnikom ne povzročajo nevšečnosti, povezane z vlaganjem tožb. S tako pristojnostjo se zaradi poenostavitve, hitrosti in učinkovitosti, ki jih je navedel generalni pravobranilec v točki 48 sklepnih predlogov, omogoča zagotavljanje visoke ravni varstva letalskih potnikov, hkrati pa se prepreči preobremenjenost sodišč zaradi potencialno velikega števila odškodninskih zahtevkov.
Glede na vse zgornje preudarke je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 16 Uredbe št. 261/2004 razlagati tako, da države članice lahko nacionalnemu organu, pristojnemu za izvajanje te uredbe, podelijo pristojnost, da letalskemu prevozniku naloži plačilo odškodnine v smislu člena 7 navedene uredbe, ki potnikom pripada na podlagi te uredbe, kadar je bila pri tem nacionalnem organu vložena individualna pritožba potnika, če imata ta potnik in ta letalski prevoznik na voljo možnost vložitve pravnega sredstva pred sodiščem.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

Člen 16 Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91

je treba razlagati tako, da

države članice lahko nacionalnemu organu, pristojnemu za izvajanje te uredbe, podelijo pristojnost, da letalskemu prevozniku naloži plačilo odškodnine v smislu člena 7 navedene uredbe, ki potnikom pripada na podlagi te uredbe, kadar je bila pri tem nacionalnem organu vložena individualna pritožba potnika, če imata ta potnik in ta letalski prevoznik na voljo možnost vložitve pravnega sredstva pred sodiščem.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: madžarščina.