CELEX: 62017CJ0329
Trimitere preliminară
Mediu
Directiva 2011/92/UE
Evaluarea efectelor anumitor proiecte asupra mediului
Anexa II
Punctul 1 litera (d)
Noțiunea «defrișări în vederea reconversiei solului»
Deschiderea unui coridor forestier legat de construirea și de exploatarea unei linii aeriene pentru transportul energiei electrice

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 4 alineatul (2) și a anexei II la Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (
JO 2012, L 26, p. 1
, denumită în continuare „Directiva EEM”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între domnul Gerhard Prenninger și alți opt reclamanți, pe de o parte, și Oberösterreichische Landesregierung (guvernul landului Austria Superioară), pe de altă parte, în legătură cu supunerea proiectului de construire a liniei electrice aeriene denumite „110 kV‑Leitung Vorchdorf‑Steinfeld‑Kirchdorf” unei evaluări prealabile a efectelor sale asupra mediului.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Considerentele (3), (7), (9) și (11) ale Directivei EEM au următorul cuprins:
„(3)
Principiile evaluării efectelor asupra mediului ar trebui armonizate, în special în ceea ce privește proiectele care ar trebui să facă obiectul evaluării, principalele obligații ale inițiatorilor proiectului și conținutul evaluării. Statele membre pot adopta norme mai stricte cu privire la protecția mediului.
[…]
(7)
Aprobarea de dezvoltare a proiectelor publice și private care pot avea efecte semnificative asupra mediului ar trebui acordată numai după ce s‑a efectuat o evaluare a posibilelor efecte semnificative ale acestor proiecte asupra mediului. Evaluarea respectivă ar trebui să se desfășoare pe baza informațiilor adecvate furnizate de către inițiatorul proiectului, care pot fi completate de către autorități și de către publicul care ar putea fi interesat de proiectul respectiv.
[…]
(9)
Alte tipuri de proiecte pot să nu prezinte efecte semnificative asupra mediului în orice situație și acele proiecte ar trebui evaluate dacă statele membre consideră că ar putea avea efecte semnificative asupra mediului.
[…]
(11)
Atunci când fixează aceste praguri sau criterii sau analizează proiectele de la caz la caz, cu scopul de a determina proiectele care ar trebui supuse evaluării în baza efectelor semnificative ale acestora asupra mediului, statele membre ar trebui să țină seama de criteriile de selecție relevante stabilite de prezenta directivă. În conformitate cu principiul subsidiarității, statele membre sunt cele mai în măsură să aplice acele criterii în situații concrete.”
Articolul 1 din această directivă prevede la alineatul (1):
„Prezenta directivă se aplică evaluării efectelor proiectelor publice și private care pot avea efecte importante asupra mediului.”
Articolul 2 alineatul (1) din directiva menționată prevede:
„Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a asigura că, înaintea acordării autorizației, proiectele care ar putea avea efecte semnificative asupra mediului, în temeiul, între altele, al naturii, al dimensiunii și al localizării lor, fac obiectul unei cereri de aprobare de dezvoltare și al unei evaluări a efectelor lor. Respectivele proiecte sunt definite la articolul 4.”
Articolul 4 alineatul (2) din Directiva EEM prevede:
„Sub rezerva articolului 2 alineatul (4), pentru proiectele enumerate în anexa II, statele membre stabilesc dacă proiectul trebuie supus unei evaluări în conformitate cu articolele 5-10. Statele membre stabilesc aceasta:
(a)
pe baza unei analize de caz
sau
(b)
pe baza pragurilor sau criteriilor fixate de statul membru.
Statele membre pot decide aplicarea ambelor proceduri menționate la literele (a) și (b).”
Anexa II la această directivă se referă la „[p]roiecte menționate la articolul 4 alineatul (2)”. La punctul 1 din aceasta, referitor la proiectele din domeniul agriculturii, silviculturii și acvaculturii, figurează, la litera (d), proiectele privind „[î]mpăduriri inițiale și defrișări în vederea reconversiei solului”.
Dreptul național
Articolul 3 din Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz 2000 – UVP‑G 2000 (Legea federală privind evaluarea efectelor asupra mediului 2000 – UVP‑G 2000) (BGBl. 697/1993), în versiunea publicată în BGBl. I, 4/2016, are ca obiect evaluarea efectelor asupra mediului. Acesta impune principiul potrivit căruia proiectele enumerate în anexa 1 la această lege trebuie supuse evaluării menționate și expune procedura, precum și condițiile care trebuie respectate în această privință.
Anexa 1 la legea menționată are următorul cuprins:
„Anexa conține proiectele care, în temeiul articolului 3, trebuie în mod obligatoriu să facă obiectul unei [evaluări a efectelor asupra mediului].
În cadrul coloanelor 1 și 2 figurează proiectele care, în orice caz, trebuie să facă în mod obligatoriu obiectul unei [evaluări a efectelor asupra mediului] și care trebuie supuse unei [asemenea proceduri de evaluare] (coloana 1) sau unei proceduri simplificate (coloana 2). […]
Coloana 3 enumeră proiectele care nu trebuie să facă în mod obligatoriu obiectul unei [evaluări a efectelor asupra mediului] decât dacă sunt întrunite anumite condiții. Începând cu pragul minim indicat, aceste proiecte trebuie să facă obiectul unei examinări de la caz la caz. Dacă din această examinare rezultă o obligație [de evaluare a efectelor asupra mediului], atunci trebuie procedat potrivit procedurii simplificate.
Punctul 46
a)
defrișare
l4a
) pe o suprafață de cel puțin 20 ha;
[…]”
[…]
Forstgesetz 1975 (Legea federală care reglementează pădurile) din 3 iulie 1975 (BGBl. 440/1975), în versiunea publicată în BGBl. I, 56/2016, conține un articol 13, intitulat „Reîmpădurirea”, care prevede:
„[…]
(10)   În măsura în care existența unei linii energetice exclude pe traseul său dezvoltarea completă a creșterii în înălțime și în măsura în care a fost acordată o autorizație excepțională în temeiul articolului 81 alineatul 1 litera b, titularul liniei trebuie să vegheze după fiecare tăiere la o reîmpădurire în timp util a suprafeței traseului.”
Articolul 17 din legea menționată, intitulat „Defrișarea”, prevede:
„(1)   Utilizarea solurilor forestiere în alte scopuri decât cultura forestieră (defrișarea) este interzisă.
[…]”
Secțiunea VI din legea respectivă, referitoare la „utilizarea pădurilor”, conține un articol 81, intitulat „Autorizarea excepțională”, care prevede:
„(1)   La cerere, autoritatea trebuie să acorde derogări de la interdicția prevăzută la articolul 80 alineatul 1, atunci când
[…]
b)
deschiderea unui coridor forestier este necesară în vederea instalării unei linii electrice și pe durata legală a existenței acesteia,
[…]”
Litigiul principal și întrebarea preliminară
Prin scrisoarea din 29 martie 2016, administratorul rețelei electrice Netz Oberösterreich GmbH a întrebat guvernul landului Austria Superioară dacă proiectul de construire a liniei electrice aeriene denumite „110 kV‑Leitung Vorchdorf‑Steinfeld‑Kirchdorf” pe care îl prezenta trebuia supus unei evaluări a efectelor sale asupra mediului.
Printr‑o decizie din 14 iunie 2016, acest guvern a decis că nu era necesar să se efectueze o asemenea evaluare pentru acest proiect.
Domnul Prenninger și alți opt reprezentanți au formulat o acțiune în fața Bundesverwaltungsgericht (Tribunalul Administrativ Federal, Austria) împotriva acestei decizii, care a fost respinsă ca nefondată.
Această instanță a constatat, în primul rând, că proiectul în cauză cuprindea construirea unei linii electrice cu o lungime totală de 23,482 km, construirea unei noi stații electrice și extinderea unei stații electrice existente.
În al doilea rând, ea a făcut distincție între suprafața forestieră care urma a fi „defrișată”, cu o suprafață de 0,4362 ha, și suprafața pe care trebuia să aibă loc deschiderea coridorului forestier – adică suprafața pe care arborii aflați sub liniile electrice ar trebui tăiați pentru a garanta o distanță minimă de siguranță până la cablurile electrice –, cu o întindere de 17,82 ha.
În al treilea rând, Bundesverwaltungsgericht (Tribunalul Administrativ Federal) a considerat că deschiderea coridorului respectiv nu poate fi calificată drept „defrișare”, în sensul dreptului intern, pentru motivul că această calificare presupune ca solurile forestiere vizate să înceteze a fi utilizate în scopuri de cultură forestieră. Or, din proiectul în discuție ar reieși că suprafața de tăiere vizată va continua să facă obiectul unei gestiuni forestiere normale, în măsura în care va fi posibil în continuare să se procedeze în mod regulat la tăierea, la înlăturarea și la replantarea arborilor.
Potrivit acestei instanțe, o asemenea interpretare ar fi confirmată de punctul 1 litera (d) din anexa II la Directiva 2011/92. Aceasta apreciază că noțiunea „defrișări în vederea reconversiei solului”, în sensul acestei dispoziții, trebuie interpretată în sensul că impune de asemenea transformarea suprafețelor forestiere în vederea unei alte utilizări a solurilor.
Domnul Prenninger și alți opt reclamanți au introdus un recurs împotriva acestei hotărâri în fața instanței de trimitere, Verwaltungsgerichtshof (Curtea Administrativă, Austria).
Această instanță apreciază, la fel ca Bundesverwaltungsgericht (Tribunalul Administrativ Federal), că deschiderea unui coridor forestier nu constituie o utilizare a solurilor forestiere în alte scopuri decât cultura forestieră și, prin urmare, nu poate fi considerată ca fiind o defrișare în sensul dreptului intern.
Cu toate acestea, instanța de trimitere ridică problema dacă o astfel de interpretare a noțiunii „defrișare” este conformă cu Directiva 2011/92. Desigur, din modul de formulare a punctului 1 litera (d) din anexa II la această directivă ar rezulta că sunt vizate doar defrișările care au drept obiectiv transformarea naturii utilizării solurilor. În consecință, ar fi posibil să se considere că deschiderea unui coridor forestier care nu produce o asemenea transformare, dar care este efectuată cu intenția declarată de a conserva pădurile nu poate fi calificată drept „[defrișare] în vederea reconversiei solului”, în sensul acestei dispoziții.
Cu toate acestea, în Hotărârea din 3 iulie 2008, Comisia/Irlanda (
C‑215/06
,
EU:C:2008:380
), Curtea a considerat că Irlanda, autorizând o despădurire fără ca aceasta să fi fost precedată de o evaluare a efectelor sale asupra mediului, nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dreptului Uniunii. Ea arată că, la punctul 109 din această hotărâre, Curtea a evidențiat sensibilitatea mediului în zona geografică vizată, care face parte dintre criteriile de selecție menționate în anexa III la Directiva 2011/92 și care trebuie luată în considerare având în vedere în special „capacitatea de încărcare a mediului natural”, o atenție specială trebuind acordată zonelor de munte și de pădure. Instanța de trimitere apreciază că asemenea considerații pot fi înțelese ca o extindere a noțiunii „defrișări în vederea reconversiei solului”, în sensul punctului 1 litera (d) din anexa II la Directiva 2011/92, sau chiar ca un indiciu că trebuie avută în vedere o altă interpretare a acestei noțiuni, diferită de cea evocată la punctul 22 din prezenta hotărâre.
În acest context, Verwaltungsgerichtshof (Curtea Administrativă) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„[Directiva EEM] trebuie interpretată în sensul că «operațiunile de realizare a unui coridor forestier» în vederea construirii și pe perioada exploatării legale a unei rețele electrice eficiente din punct de vedere energetic reprezintă «defrișări în vederea reconversiei solului» în sensul anexei II punctul 1 litera (d) la Directiva EEM?”
Cu privire la întrebarea preliminară
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă punctul 1 litera (d) din anexa II la Directiva EEM trebuie interpretat în sensul că intră în sfera noțiunii „defrișări în vederea reconversiei solului”, în sensul acestei dispoziții, deschiderea unui coridor forestier în scopul instalării și al exploatării unei linii electrice aeriene precum cea în discuție în litigiul principal, pe durata legală a existenței acesteia.
Cu titlu introductiv, este necesar să se arate că, în observațiile lor prezentate Curții, reclamanții din litigiul principal contestă întinderea suprafețelor vizate de deschiderea coridorului forestier în discuție în litigiul principal. Ei apreciază că suprafața afectată de această deschidere cuprinde 39 ha, iar nu 17,82 ha, cum a stabilit instanța de trimitere.
În această privință, trebuie amintit că, în temeiul articolului 267 din tratat, care se întemeiază pe o separare clară a funcțiilor între instanțele naționale și Curte, orice apreciere a situației de fapt este de competența instanței naționale. Curtea în special este abilitată să se pronunțe numai cu privire la interpretarea sau la validitatea unui text al Uniunii, pornind de la faptele care îi sunt indicate de instanța națională. Este de competența instanței naționale să stabilească, în acest context, faptele care au stat la baza litigiului și să le aprecieze în consecință în vederea deciziei pe care trebuie să o pronunțe (Hotărârea din 8 mai 2008, Danske Svineproducenter,
C‑491/06
,
EU:C:2008:263
, punctul
).
Trebuie amintit că, în temeiul articolului 4 alineatul (2) din Directiva EEM, statele membre stabilesc, fie pe baza unei analize de la caz la caz, fie pe baza pragurilor sau a criteriilor fixate de acestea, dacă proiectele enumerate în anexa II la această directivă trebuie supuse unei evaluări a efectelor asupra mediului.
Figurează printre aceste proiecte, la punctul 1 litera (d) din această anexă II, defrișările în vederea reconversiei solului.
În această privință, Curtea a apreciat deja că noțiunile cuprinse în această anexă sunt noțiuni de drept al Uniunii care trebuie interpretate autonom (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 iulie 2008, Ecologistas en Acción‑CODA,
C‑142/07
,
EU:C:2008:445
, punctul
).
Pe de altă parte, potrivit unei jurisprudențe constante, în vederea interpretării unei dispoziții de drept al Uniunii, trebuie să se țină seama nu numai de formularea acesteia, ci și de contextul său și de obiectivele urmărite de reglementarea din care face parte această dispoziție.
Din modul de formulare a punctului 1 litera (d) din anexa II menționată rezultă că acesta vizează nu orice defrișare, ci doar operațiunile de defrișare realizate pentru a conferi solurilor în cauză o nouă utilizare.
Or, este necesar să se constate că, în măsura în care deschiderea unui coridor forestier precum cel în discuție în litigiul principal este proiectată în vederea instalării și a exploatării unei linii aeriene pentru transportul energiei electrice, solurile respective sunt destinate unei noi utilizări. În consecință, o deschidere precum cea în discuție în litigiul principal intră în domeniul de aplicare al punctului 1 litera (d) din anexa II la Directiva EEM.
Această interpretare este confirmată, de altfel, de obiectivul urmărit de Directiva EEM.
Astfel, Curtea a considerat că obiectivul esențial al Directivei EEM, astfel cum rezultă din articolul 2 alineatul (1) din aceasta, este ca, înaintea acordării autorizației, proiectele care ar putea avea un efect semnificativ asupra mediului, în temeiul, între altele, al naturii, al dimensiunii și al localizării lor, să facă obiectul unei evaluări prealabile a efectelor lor (Hotărârea din 19 septembrie 2000, Linster,
C‑287/98
,
EU:C:2000:468
, punctul
).
În plus, Curtea a arătat în repetate rânduri că domeniul de aplicare al Directivei EEM este unul vast și că obiectivul acesteia este foarte amplu (Hotărârea din 24 octombrie 1996, Kraaijeveld și alții,
C‑72/95
,
EU:C:1996:404
, punctul
, precum și Hotărârea din 28 februarie 2008, Abraham și alții,
C‑2/07
,
EU:C:2008:133
, punctul
).
Or, excluderea din domeniul de aplicare al anexei II la această directivă a unor lucrări care constau în deschiderea unor coridoare forestiere, pentru motivul că asemenea lucrări nu figurează în mod expres în aceasta, ar fi contrară obiectivului esențial al Directivei EEM, precum și domeniului de aplicare extins care trebuie recunoscut acestei directive. O asemenea interpretare ar permite astfel statelor membre să se sustragă de la obligațiile care rezultă în sarcina lor din Directiva EEM atunci când autorizează deschiderea unui coridor forestier, indiferent de amploarea lui.
Rezultă că operațiunile de deschidere a unui coridor forestier în vederea instalării și a exploatării unei linii aeriene de transport electric intră în domeniul de aplicare al punctului 1 litera (d) din anexa II la Directiva EEM.
Această interpretare nu este nicidecum repusă în discuție de împrejurarea că legiuitorul austriac, autorizând practicarea unor asemenea deschideri de coridoare forestiere, ar fi înțeles să urmărească obiectivul conservării pădurii. Pe de o parte, Curtea a decis că urmărirea unor efecte benefice asupra mediului nu este relevantă în cadrul aprecierii necesității de a supune un proiect unei evaluări a efectelor sale asupra mediului (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 iulie 2008, Ecologistas en Acción‑CODA,
C‑142/07
,
EU:C:2008:445
, punctul
).
Pe de altă parte, faptul că arborii tăiați sunt imediat înlocuiți cu alte vegetații forestiere, fie în mod natural, fie în mod artificial, nu influențează faptul că solurile vizate de deschiderea unui coridor forestier au dobândit o nouă întrebuințare, și anume aceea de susținere a transportului energiei electrice.
Având în vedere considerațiile care precedă, este necesar să se răspundă la întrebarea adresată că punctul 1 litera (d) din anexa II la Directiva EEM trebuie interpretat în sensul că intră în sfera noțiunii „defrișări în vederea reconversiei solului”, în sensul acestei dispoziții, deschiderea unui coridor forestier în vederea instalării și a exploatării unei linii electrice aeriene precum cea în discuție în litigiul principal, pe durata legală a existenței acesteia.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) declară:

Punctul 1 litera (d) din anexa II la Directiva 2011/92/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului trebuie interpretat în sensul că intră în sfera noțiunii „defrișări în vederea reconversiei solului”, în sensul acestei dispoziții, deschiderea unui coridor forestier în vederea instalării și a exploatării unei linii electrice aeriene precum cea în discuție în litigiul principal, pe durata legală a existenței acesteia.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.