CELEX: 62016CJ0347
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
LESD 101. un 102. pants
Direktīva 2009/72/EK
9., 10., 13. un 14. pants
Regula (EK) Nr. 714/2009
3. pants
Regula (ES) Nr. 1227/2011
2. panta 3. punkts
Regula (ES) 2015/1222
1. panta 3. punkts
Neatkarīga pārvades sistēmas operatora sertifikācija un norīkošana
Ierobežojumu noteikšana attiecībā uz to personu skaitu, kurām konkrētā teritorijā tiek izsniegta elektroenerģijas pārvades licence

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt vairākas normas Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvā 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu (
OV 2009, L 211, 55. lpp.
), Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Regulā (EK) Nr. 714/2009 par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā un par Regulas (EK) Nr. 1228/2003 atcelšanu (
OV 2009, L 211, 15. lpp.
), Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 25. oktobra Regulā (ES) Nr. 1227/2011 par enerģijas vairumtirgus integritāti un pārredzamību (
OV 2011, L 326, 1. lpp.
) un Komisijas 2015. gada 24. jūlija Regulā (ES) 2015/1222, ar ko izveido jaudas piešķiršanas un pārslodzes vadības vadlīnijas (
OV 2015, L 197, 24. lpp.
), kā arī LESD 101. un 102. pantu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā, kurā
Balgarska energiyna borsa AD
(
BEB
) – atbilstoši Bulgārijas tiesībām dibināta sabiedrība – vērsās pret
Komisiyata za energiyno i vodno regulirane
(Elektroenerģijas un ūdens resursu regulatīvā komisija, Bulgārija) (turpmāk tekstā – “
KEVR
”) par
KEVR
atteikšanos izsniegt
BEB
elektroenerģijas pārvades, izlīdzināšanas grupas koordinēšanas un neatkarīgā pārvades sistēmas operatora licenci.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2009/72
Direktīvas 2009/72 preambulas 9., 11., 12., 16., 17. un 19. apsvērumā ir noteikts:
“(9)
Nenodalot tīklus no ražošanas un piegādes darbībām (efektīva nodalīšana), pastāv risks ne vien saskarties ar diskrimināciju tīkla vadīšanā, bet risks, ka vertikāli integrēti uzņēmumi zaudē stimulu veikt pienācīgus ieguldījumus tīklos.
[..]
(11)
Efektīvi nodalīt var tikai vienā veidā – likvidējot vertikāli integrētu uzņēmumu motivāciju diskriminēt konkurentus attiecībā uz piekļuvi tīkliem un ieguldījumiem. Vienkāršs un stabils risinājums dabiskā interešu konflikta novēršanai un piegādes drošuma panākšanai ir īpašumtiesību nodalīšana, kas paredz tīkla īpašnieku norīkot par sistēmas operatoru un viņa neatkarību no piegādes un ražošanas interesēm.
(12)
Visām nodalīšanas sistēmām būtu efektīvi jānovērš jebkāds interešu konflikts starp ražotājiem, piegādātājiem un pārvades sistēmu operatoriem, lai veicinātu vajadzīgos ieguldījumus un jaunienācējiem garantētu piekļuvi tirgum saskaņā ar pārredzamu un efektīvu regulējumu, un valsts regulatīvajām iestādēm tās nedrīkstētu kļūt par pārmērīgi apgrūtinošu regulatīvu kārtību.
[..]
(16)
Izveidojot sistēmas operatoru vai pārvades operatoru, kas ir neatkarīgs no piegādes un ražošanas interesēm, vertikāli integrētam uzņēmumam būtu jāvar paturēt savā īpašumā tīkla aktīvus, vienlaikus nodrošinot interešu efektīvu nodalīšanu, ar nosacījumu, ka neatkarīgais sistēmas operators vai neatkarīgais pārvades operators veic visas tīkla operatora funkcijas un ka tiek nodrošināts sīki izstrādāts regulējums un aptveroši regulatīvās kontroles mehānismi.
(17)
Ja 2009. gada 3. septembrī uzņēmums, kam pieder pārvades sistēma, ir daļa no vertikāli integrēta uzņēmuma, dalībvalstīm būtu jādod iespēja izvēlēties starp īpašumtiesību nodalīšanu un sistēmas operatora vai pārvades operatora izveidi, kas ir neatkarīgs no piegādes un ražošanas interesēm.
[..]
(19)
Neatkarīga sistēmas operatora vai neatkarīga pārvades operatora risinājuma pilnīga efektivitāte būtu jānodrošina ar īpašiem papildu noteikumiem. Neatkarīga pārvades sistēmas operatora noteikumi nodrošina piemērotu regulatīvo sistēmu, lai garantētu taisnīgu konkurenci, pietiekamas investīcijas, jaunu tirgus dalībnieku piekļuvi un elektroenerģijas tirgu integrāciju. Efektīvas nodalīšanas pamatā, ko veic ar neatkarīga pārvades sistēmas operatora noteikumu palīdzību, ir jābūt organizatorisku pasākumu un pārvades sistēmu operatoru pārvaldības pasākumu kopumam, kā arī pasākumu kopumam saistībā ar investīcijām, jaunu ražošanas jaudu pieslēgšanu tīklam un tirgus integrāciju ar reģionālās sadarbības palīdzību. Pārvades sistēmas operatora neatkarība,
inter alia
, būtu jānodrošina, izmantojot arī dažus “miera periodus”, kad vertikāli integrētajā uzņēmumā nenotiek nekāda pārvaldes vai cita atbilstīga darbība, kas nodrošinātu piekļuvi informācijai, kādu varētu iegūt arī ieņemot amatu pārvaldē [..].”
Saskaņā ar Direktīvas 2009/72 2. pantu “Definīcijas”:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
[..]
4)
“pārvades sistēmas operators” ir fiziska vai juridiska persona, kas ir atbildīga par pārvades sistēmas darbību, uzturēšanas nodrošināšanu un, attiecīgā gadījumā, attīstību noteiktā teritorijā un – attiecīgā gadījumā – par tās starpsavienošanu ar citām sistēmām un par sistēmas spēju ilgtermiņā atbilst pamatotām elektroenerģijas pārvades prasībām;
[..].”
Saskaņā ar Direktīvas 2009/72 9. pantu “Pārvades sistēmas un pārvades sistēmu operatoru nodalīšana”:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka no 2012. gada 3. marta:
a)
visi uzņēmumi, kam pieder pārvades sistēma, darbojas kā pārvades sistēmu operatori;
b)
viena un tā pati persona vai personas nevar:
i)
tieši vai netieši kontrolēt uzņēmumu, kas veic kādu no ražošanas vai piegādes funkcijām, un tieši vai netieši kontrolēt pārvades sistēmas operatoru vai pārvades sistēmu vai izmantot tiesības šajos uzņēmumos; vai
ii)
tieši vai netieši kontrolēt pārvades sistēmas operatoru vai pārvades sistēmu un tieši vai netieši kontrolēt uzņēmumu, kas veic kādu no ražošanas vai piegādes funkcijām, vai izmantot tiesības šādā uzņēmumā;
c)
viena un tā pati persona vai personas nevar iecelt Uzraudzības padomes, Administratīvās valdes vai tādu struktūru locekļus, kas juridiski pārstāv pārvades sistēmas operatoru vai pārvades sistēmu, nedz arī tieši vai netieši kontrolēt uzņēmumu, kas veic kādu no ražošanas vai piegādes funkcijām, vai izmantot tiesības šādā uzņēmumā; un
d)
viena un tā pati persona nav tiesīga kļūt par Uzraudzības padomes, Administratīvās valdes vai to struktūru locekli, kas juridiski pārstāv uzņēmumu, ne uzņēmumā, kas veic kādu no ražošanas vai piegādes funkcijām, ne pārvades sistēmas operatorā vai pārvades sistēmā.
[..]
8.   Ja 2009. gada 3. septembrī pārvades sistēma pieder vertikāli integrētam uzņēmumam, dalībvalsts var pieņemt lēmumu nepiemērot 1. punktu.
Šādā gadījumā attiecīgā dalībvalsts vai nu:
a)
ieceļ neatkarīgu sistēmas operatoru atbilstīgi 13. pantam, vai arī
b)
ievēro V nodaļas noteikumus.
[..]”
Direktīvas 2009/72 10. pantā “Pārvades sistēmu operatoru norīkošana un sertifikācija” ir noteikts:
“1.   Pirms uzņēmumu apstiprina un norīko par pārvades sistēmas operatoru, to sertificē saskaņā ar kārtību, kas noteikta šā panta 4., 5. un 6. punktā un [Regulas Nr. 714/2009] 3. pantā.
2.   Uzņēmumus, kam pieder pārvades sistēma un ko valsts regulatīvā iestāde saskaņā ar turpmāk izklāstīto sertifikācijas procedūru sertificējusi kā atbilstošus 9. panta prasībām, dalībvalstis apstiprina un norīko par pārvades sistēmu operatoriem. Pārvades sistēmu operatoru norīkošanu dara zināmu Komisijai un publicē
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
.
[..]”
Šīs direktīvas 13. panta “Neatkarīgi sistēmu operatori” 1. punktā ir noteikts:
“Ja 2009. gada 3. septembrī pārvades sistēma pieder vertikāli integrētam uzņēmumam, dalībvalstis var pieņemt lēmumu nepiemērot 9. panta 1. punktu un pēc pārvades sistēmas īpašnieka priekšlikuma norīkot neatkarīgu pārvades sistēmas operatoru. Šādu norīkošanu apstiprina Komisija.”
Šīs direktīvas 14. panta “Pārvades sistēmu īpašnieku nodalīšana” 1. punktā ir noteikts:
“Ja ir norīkots neatkarīgs sistēmas operators, [pārvades sistēmas īpašnieks, kas ir daļa no vertikāli integrēta uzņēmuma,] vismaz juridiskās formas, organizācijas un lēmumu pieņemšanas aspektā ir neatkarīgs no citām darbībām, kas nav saistītas ar pārvadi.”
Direktīvas 2009/72 V nodaļā “Neatkarīgs pārvades operators” ietilpst šīs direktīvas 17.–23. pants.
Šīs direktīvas 47. panta “Ziņojumi” 3. punktā ir noteikts:
“Komisija līdz 2013. gada 3. martam kā daļu no vispārējas pārskatīšanas iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei sīki izstrādātu konkrētu ziņojumu, kurā izvērtēts, cik iedarbīgas ir bijušas V nodaļā paredzētās prasības par nodalīšanu, nodrošinot pārvades sistēmu operatoru pilnīgu un efektīvu neatkarību, kā kritēriju izmantojot efektīvu un iedarbīgu nodalīšanu.”
Regula Nr. 714/2009
Regulas Nr. 714/2009 3. pantā “Pārvades sistēmu operatoru sertifikācija” ir noteikts:
“1.   Komisija tūlīt pēc tā saņemšanas pārbauda ikvienu paziņojumu attiecībā uz lēmumu par pārvades sistēmas operatora sertifikāciju, kā paredzēts [Direktīvas 2009/72] 10. panta 6. punktā. Divos mēnešos pēc šāda paziņojuma saņemšanas dienas Komisija attiecīgajai valsts regulatīvajai iestādei sniedz savu atzinumu par tā atbilstību [Direktīvas 2009/72] 10. panta 2. punktam vai 11. pantam un 9. pantam.
Gatavojot šā punkta pirmajā daļā minēto atzinumu, Komisija var lūgt Aģentūru sniegt atzinumu par valsts regulatīvās iestādes lēmumu. Šādā gadījumā pirmajā daļā minēto divu mēnešu termiņu pagarina vēl par diviem mēnešiem.
Ja Komisija šā punkta pirmajā un otrajā daļā minētajos termiņos nav sniegusi atzinumu, uzskata, ka tai nav iebildumu pret regulatīvās iestādes lēmumu.
2.   Pēc Komisijas atzinuma saņemšanas valsts regulatīvā iestāde divos mēnešos pieņem galīgo lēmumu par pārvades sistēmas operatora sertifikāciju, pilnībā ņemot vērā minēto atzinumu. Regulatīvās iestādes lēmumu un Komisijas atzinumu publicē kopā.
[..]”
Regula Nr. 1227/2011
Regulas Nr. 1227/2011 preambulas 3. apsvērumā ir noteikts:
“Eiropas Vērtspapīru regulatoru komiteja un Eiropas Elektroenerģijas un gāzes regulatoru grupa konsultācijās apstiprināja, ka esošo tiesību aktu darbības joma varētu pienācīgi nerisināt tirgus integritātes jautājumus elektroenerģijas un gāzes tirgos, un ieteica apsvērt tieši enerģētikas nozarei paredzēta atbilstīga tiesiskā pamata izstrādāšanu, kurš novērstu tirgus ļaunprātīgu izmantošanu un kurā būtu ņemti vērā nozares īpašie apstākļi, kas nav minēti citās direktīvās un regulās.”
Regulas Nr. 1227/2011 2. pantā “Definīcijas” ir noteikts:
“Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
[..]
3)
“mēģinājums veikt tirgus manipulācijas” ir:
a)
jebkurš darījums, jebkura tirdzniecības rīkojuma izdošana vai jebkuras citas darbības attiecībā uz vairumtirdzniecības energoproduktiem, lai:
i)
sniegtu nepareizas vai maldinošas norādes attiecībā uz vairumtirdzniecības energoproduktu piedāvājumu, pieprasījumu vai cenu;
ii)
noteiktu mākslīgu cenu vienam vai vairākiem vairumtirdzniecības energoproduktiem, ja vien persona, kas veikusi darījumu vai izdevusi tirdzniecības rīkojumu, nepierāda, ka šādas rīcības motīvi ir likumīgi un ka minētais darījums vai tirdzniecības rīkojums atbilst pieņemtajai tirgus praksei attiecīgajā enerģijas vairumtirgū; vai
iii)
izmantotu fiktīvas procedūras vai cita veida krāpšanu vai viltu, kas sniedz vai var sniegt nepareizas vai maldinošas norādes attiecībā uz vairumtirdzniecības energoproduktu piedāvājumu, pieprasījumu vai cenu;
vai
b)
informācijas izplatīšana, izmantojot plašsaziņas līdzekļus, tostarp internetu, vai arī kādus citus līdzekļus ar nolūku sniegt nepareizas vai maldinošas norādes attiecībā uz vairumtirdzniecības energoproduktu piedāvājumu un pieprasījumu vai cenu;
[..].”
Regula 2015/1222
Regulas 2015/1222 1. panta “Priekšmets un piemērošanas joma” 3. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstīs, kur ir vairāk nekā viens [pārvades sistēmu operators, turpmāk tekstā –] PSO, šo regulu piemēro visiem PSO konkrētajā dalībvalstī. Ja PSO nav funkcijas, ko paredz viens vai daži no pienākumiem, kuri minēti šajā regulā, dalībvalstis var noteikt, ka atbildība par šo pienākumu izpildi tiek uzticēta citam vai citiem konkrētiem PSO.”
Bulgārijas tiesības
Atbilstoši
Zakon na Energetikata
(Elektroenerģijas likums, turpmāk tekstā – “
ZE
”), 21. panta 1. punkta 1. apakšpunktam
KEVR
izsniedz elektroenerģijas pārvades licences.
Saskaņā ar
ZE
21. panta 1. punkta 27. apakšpunktu
KEVR
sertificē elektroenerģijas pārvades sistēmu operatorus attiecībā uz neatkarības prasību ievērošanu, uzrauga atbilstību šīm prasībām un iesniedz attiecīgus ziņojumus Eiropas Komisijai.
ZE
39. panta 1. punkta 2. apakšpunktā ir noteikts, ka elektroenerģijas pārvades darbība ir jālicencē.
Saskaņā ar
ZE
43. panta 1. punkta 1. apakšpunktu valsts teritorijā tiek izsniegta tikai viena elektroenerģijas pārvades licence.
ZE
8. nodaļā “a” ir paredzēti noteikumi par elektroenerģijas pārvades sistēmu operatoru sertifikāciju un investīcijām.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
No lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka 2013. gada 27. decembrī
BEB
iesniedza
KEVR
pieteikumu, lūdzot izsniegt licenci “Elektroenerģijas pārvades un izlīdzināšanas grupas koordinators, neatkarīgais pārvades sistēmas operators”.
Minēto pieteikumu ar netiešu lēmumu noraidīja, tāpēc
BEB
2014. gada 24. aprīlī vērsās
Varhoven administrativen sad
(Augstākā administratīvā tiesa, Bulgārija), lūdzot atcelt šo lēmumu.
Ar 2015. gada 9. jūnija nolēmumu
Varhoven administrativen sad
(Augstākā administratīvā tiesa) atcēla minēto lēmumu tādēļ, ka tajā nebija norādīts pamatojums.
Izpildot šo nolēmumu,
KEVR
ar 2015. gada 6. oktobra lēmumu noraidīja
BEB
2013. gada 27. decembrī iesniegto pieteikumu kā pilnībā nepieņemamu.
KEVR
būtībā uzskatīja, ka atbilstoši
ZE
43. panta 1. punkta 1. apakšpunktam Bulgārijā var izsniegt tikai vienu elektroenerģijas pārvades darbības veikšanas licenci. Un tieši šādu licenci
KEVR
ar 2013. gada 18. decembra lēmumu uz 35 gadiem izsniedza
Elektroenergien sistemen operator EAD
(turpmāk tekstā – “
ESO
”). Attiecībā uz izlīdzināšanas grupas koordinatora darbību
KEVR
uzskatīja, ka ar šo darbību saistīto tiesību un pienākumu priekšnoteikums ir elektroenerģijas pārvades darbības veikšana. Visbeidzot, saistībā ar neatkarīgā pārvades sistēmas operatora darbību
KEVR
norādīja, ka vienīgi elektroenerģijas pārvades sistēmas operatoru, kurš konkrētajā gadījumā bija
ESO
, ar minēto licenci varēja sertificēt un norīkot veikt šo darbību.
KEVR
2015. gada 6. oktobra lēmumu
BEB
pārsūdzēja iesniedzējtiesā.
Iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, pirmkārt, vai Bulgārijā tiek ievēroti atsevišķi Direktīvas 2009/72 9. panta 1. punkta nosacījumi un, otrkārt, vai ierobežojums attiecībā uz to personu skaitu, kurām konkrētā teritorijā tiek izsniegta elektroenerģijas pārvades licence, ir saderīgs ar Eiropas Savienības mērķi izveidot konkurētspējīgu elektroenerģijas tirgu Eiropā.
Šādos apstākļos iesniedzējtiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai atbilstoši [Direktīvas 2009/72] 9. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) un ii) punktam ir atļauta situācija, kad viena un tā pati persona ir vienīgais neatkarīgā pārvades sistēmas operatora un tādas sabiedrības akcionārs, kura galvenokārt nodarbojas ar elektroenerģijas ražošanu un pārvadi?
2)
Vai atbilstoši [Direktīvas 2009/72] 9. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) un ii) punktam ir atļauta situācija, kad viena un tā pati persona tieši vai netieši kontrolē neatkarīgo pārvades sistēmas operatoru un uzņēmumu, kas ražo un piegādā elektroenerģiju?
3)
Vai atbilstoši [Direktīvas 2009/72] 9. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktam ir atļauta situācija, kad viena un tā pati persona ieceļ neatkarīgā pārvades sistēmas operatora Uzraudzības padomes (kas savukārt ievēl tā valdi) locekļus un uzņēmuma, kas ražo un piegādā elektroenerģiju, direktoru padomes locekļus?
4)
Vai atbilstoši [Direktīvai 2009/72], [Regulai Nr. 714/2009], [Regulai Nr. 1227/2011], kā arī [Regulai 2015/1222] ir atļauts ierobežot to personu skaitu, kurām konkrētā teritorijā tiek izsniegta elektroenerģijas pārvades licence?
5)
Ja uz iepriekšējiem jautājumiem tiek atbildēts apstiprinoši un, ņemot vērā to, ka saskaņā ar [
ZE
] 43. panta 1. punkta 1. apakšpunktu Bulgārijas teritorijā ir izsniegta tikai viena licence, vai ir jāpieņem, ka ir konstatējams interešu konflikts [Direktīvas 2009/72] preambulas 12. apsvēruma izpratnē?
6)
Vai ir jāpieņem, ka [
ZE
] 43. panta 1. punkta 1. apakšpunktā ietvertā valsts tiesību norma, kurā ir paredzēts, ka valsts teritorijā var tikt izsniegta tikai viena elektroenerģijas pārvades licence, LESD 101. panta un 102. panta izpratnē ierobežo konkurenci?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo, trešo un piekto jautājumu
Uzdodama pirmo, trešo un piekto prejudiciālo jautājumu, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā lūdz interpretēt Direktīvas 2009/72 9. panta 1. punkta b)–d) apakšpunktu, lasot to kopsakarā ar minētās direktīvas preambulas 12. apsvērumu.
No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka šie jautājumi būtībā tiek uzdoti tāpēc, ka iesniedzējtiesai ir šaubas par to, vai
ESO
sertifikācija un norīkošana par Bulgārijas elektroenerģijas pārvades sistēmas neatkarīgo pārvades sistēmas operatoru atbilst minētajos noteikumos paredzētajām prasībām.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru LESD 267. pantā iedibinātās sadarbības starp Tiesu un valsts tiesām ietvaros tikai valsts tiesai, kas iztiesā lietu un kas ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpatnības, ir jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī tas, vai Tiesai uzdotajiem jautājumiem ir nozīme lietā. Tādēļ, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir jālemj (spriedums, 2016. gada 22. septembris, Microsoft Mobile Sales International u.c.,
C‑110/15
,
EU:C:2016:717
,
18.
punkts).
Pieņēmums, ka valsts tiesas uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem ir nozīme lietā, var tikt noraidīts tikai izņēmuma gadījumos, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska vai ja Tiesai nav zināmi faktiskie vai tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2015. gada 17. decembris, Tall,
C‑239/14
,
EU:C:2015:824
,
34.
punkts). Prejudiciālu jautājumu uzdod nevis tāpēc, lai saņemtu konsultatīvu viedokli par vispārīgiem vai hipotētiskiem jautājumiem, bet lai apmierinātu vajadzību faktiski iztiesāt lietu, kas saistīta ar Savienības tiesībām (spriedums, 2016. gada 10. novembris, Private Equity Insurance Group,
C‑156/15
,
EU:C:2016:851
,
56.
punkts).
Šajā lietā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem – tostarp no iesniedzējtiesas atbildes uz Tiesas lūgumu sniegt informāciju – skaidri izriet, ka, lai nodalītu elektroenerģijas pārvades sistēmas vadību no elektroenerģijas ražošanas un piegādes darbībām Bulgārijā, tika izveidots neatkarīgs pārvades sistēmas operators.
Dalībvalstu tiesības izšķirties par šāda neatkarīgu pārvades sistēmas operatora ieviešanu ir noteiktas Direktīvas 2009/72 9. panta 8. punkta b) apakšpunktā. Saskaņā ar šo noteikumu, ja 2009. gada 3. septembrī pārvades sistēma pieder vertikāli integrētam uzņēmumam, dalībvalsts var pieņemt lēmumu nepiemērot šīs direktīvas 9. panta 1. punktu par īpašumtiesību nodalīšanu. Šādas izvēles gadījumā attiecīgajai dalībvalstij ir pienākums ievērot minētās direktīvas V nodaļā paredzētās prasības, tostarp šīs direktīvas 17.–23. pantu, kas attiecas uz neatkarīgo pārvades sistēmas operatoru.
Ņemot vērā iesniedzējtiesas šaubas par
ESO
neatkarību, ir jānorāda, ka gan Direktīvas 2009/72 preambulas 16., 17. un 19. apsvērumā, gan tās 47. panta 3. punktā ir noteikts, ka šīs direktīvas V nodaļā paredzēto nodalīšanas prasību mērķis ir panākt pārvades sistēmas operatoru pilnīgu un faktisku neatkarību no piegādes un ražošanas darbībām.
Līdz ar to šajā lietā
ESO
sertifikācija un norīkošana par Bulgārijas elektroenerģijas pārvades sistēmas neatkarīgo pārvades sistēmas operatoru notika atbilstoši Direktīvas 2009/72 17.–23. pantā paredzētajām prasībām, nevis tām, kas noteiktas šīs direktīvas 9. panta 1. punkta b)–d) apakšpunktā.
Šādos apstākļos Tiesai uzdotajiem jautājumiem par Direktīvas 2009/72 9. panta 1. punkta b)–d) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar minētās direktīvas preambulas 12. apsvērumu, pareizu interpretāciju acīmredzami nav nozīmes pamatlietas atrisināšanā.
No iepriekš minētā izriet, ka pirmais, trešais un piektais prejudiciālais jautājums ir nepieņemams.
Par ceturto jautājumu
Ar savu ceturto prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai ar Direktīvu 2009/72, Regulu Nr. 714/2009, Regulu Nr. 1227/2011 un Regulu 2015/1222 dalībvalstij ir atļauts ierobežot to personu skaitu, kurām konkrētā teritorijā tiek izsniegta elektroenerģijas pārvades licence.
Atbildot uz Tiesas lūgumu sniegt informāciju, iesniedzējtiesa precizēja, ka šis jautājums it īpaši attiecas uz Direktīvas 2009/72 9., 10., 13. un 14. pantu, Regulas Nr. 714/2009 3. pantu, Regulas Nr. 1227/2011 2. panta 3. punktu, lasot to kopsakarā ar šīs regulas preambulas 3. apsvērumu, kā arī uz Regulas 2015/1222 1. panta 3. punktu.
Vispirms, Direktīvas 2009/72 13. un 14. pants attiecas uz gadījumu, kad 2009. gada 3. septembrī pārvades sistēma ir piederējusi vertikāli integrētam uzņēmumam un attiecīgā dalībvalsts, pamatojoties uz šīs direktīvas 9. panta 8. punkta a) apakšpunktu, ir nolēmusi norīkot neatkarīgu sistēmas operatoru.
Tomēr, kā izriet no šā sprieduma 32. un 33. punkta, Bulgārijā elektroenerģijas pārvades sistēmas vadību no elektroenerģijas ražošanas un piegādes darbībām nodalīja, atsaucoties uz Direktīvas 2009/72 9. panta 8. punkta b) apakšpunktā paredzēto alternatīvo iespēju izveidot neatkarīgu pārvades sistēmas operatoru.
Attiecībā uz Regulas Nr. 1227/2011 2. panta 3. punktu, lasot to kopsakarā ar šīs regulas preambulas 3. apsvērumu – lai gan minētajā normā ir noteikts, kā jāsaprot jēdziens “mēģinājums veikt tirgus manipulācijas”, no lēmumā lūgt prejudiciālu nolēmumu ietvertās informācijas nevar secināt, ka iesniedzējtiesa pamatlietā būtu saskārusies ar šādu gadījumu.
Turpinot – saistībā ar Direktīvas 2009/72 9. un 10. pantu, kā arī Regulas Nr. 714/2009 3. pantu ir jākonstatē, ka šīs normas attiecas uz pārvades sistēmu un pārvades sistēmas operatoru nodalīšanu, kā arī to sertifikāciju un norīkošanu un tajās nav ietverti noteikumi par licenču izsniegšanu elektroenerģijas pārvades darbības veikšanai dalībvalstu teritorijā.
Protams šķiet, ka, ņemot vērā šā sprieduma 24. punktā minētos apsvērumus, Bulgārijas tiesību aktos ir rezervēta iespēja sertificēt un norīkot par pārvades sistēmas operatoru Bulgārijā to personu, kurai ir izsniegta vienīgā elektroenerģijas pārvades darbības veikšanas licence.
Šajā sakarā ir jānorāda uz Direktīvas 2009/72 10. panta 2. punktā noteikto, ka uzņēmumus, kam pieder elektroenerģijas pārvades sistēma un ko valsts regulatīvā iestāde ir sertificējusi kā atbilstošus 9. panta prasībām, dalībvalstis apstiprina un norīko par pārvades sistēmu operatoriem.
Arī no minētās direktīvas preambulas 11. apsvēruma izriet, ka īpašumtiesību nodalīšana nozīmē to, ka tīkla īpašnieks tiek norīkots par sistēmas operatoru un ka viņš ir neatkarīgs no piegādes un ražošanas interesēm.
Tomēr konkrētajā gadījumā no Tiesā iesniegtajiem materiāliem izriet, pirmkārt, ka Bulgārijā ir tikai viena vienīga elektroenerģijas pārvades sistēma un, otrkārt, ka šī sistēma, kura 2009. gada 3. septembrī ir piederējusi vertikāli integrētam uzņēmumam
Natsionalna elektricheska kompaniya
, pa šo laiku ir nonākusi
ESO
īpašumā.
Tāpat, ņemot vērā Tiesas rīcībā esošos materiālus, nekas neliecina par to, ka pamatlietā iesniegtais
BEB
pieteikums ietilptu Direktīvas 2009/72 10. panta 2. punkta tvērumā attiecībā uz uzņēmumu, kam pieder elektroenerģijas pārvades sistēma, sertifikāciju un norīkošanu par pārvades sistēmas operatoriem.
Attiecībā uz Regulas 2015/1222 1. panta 3. punktu – šī norma vispārēji attiecas tikai uz tiem gadījumiem, kad dalībvalstī ir vairāk nekā viens pārvades sistēmas operators.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz ceturto prejudiciālo jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka Direktīvas 2009/72 9., 10., 13. un 14. pants, Regulas Nr. 714/2009 3. pants, Regulas Nr. 1227/2011 2. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas preambulas 3. apsvērumu, kā arī Regulas 2015/1222 1. panta 3. punkts tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, pieļauj tiesisko regulējumu, ar ko ierobežo to personu skaitu, kurām konkrētā teritorijā tiek izsniegta elektroenerģijas pārvades licence.
Par sesto jautājumu
Ar savu sesto prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai dalībvalsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts, ka valsts teritorijā tiek izsniegta tikai viena elektroenerģijas pārvades darbības veikšanas licence, LESD 101. panta un 102. panta izpratnē ierobežo konkurenci.
Šajā sakarā, lai arī LESD 101. un 102. pants patiešām attiecas tikai uz uzņēmumu rīcību un neskar dalībvalstu normatīvos vai administratīvos pasākumus, šie panti, lasot tos kopsakarā ar sadarbības pienākumu nosakošo LES 4. panta 3. punktu, uzliek pienākumu dalībvalstīm nepieņemt un nepaturēt spēkā tādus pasākumus, kas – pat būdami normatīva vai administratīva rakstura – spēj apdraudēt uzņēmumiem piemērojamo konkurences normu lietderīgo iedarbību (spriedums, 2016. gada 8. decembris, Eurosaneamientos u.c.,
C‑532/15 un C‑538/15
,
EU:C:2016:932
,
34.
punkts).
Turklāt LESD 101. pants un LES 4. panta 3. punkts ir pārkāpts, ja dalībvalsts nosaka pienākumu noslēgt tādu vienošanos vai atbalsta tādas vienošanās noslēgšanu, kas ir pretrunā LESD 101. pantam, vai ja tā nostiprina šādu vienošanos ietekmi, vai atņem savam tiesiskajam regulējumam likuma spēku, deleģējot privātiem saimnieciskās darbības subjektiem atbildību par tādu lēmumu pieņemšanu, kas ietekmē ekonomiskās intereses (spriedums, 2016. gada 8. decembris, Eurosaneamientos u.c.,
C‑532/15 un C‑538/15
,
EU:C:2016:932
,
35.
punkts).
Turklāt no Tiesas judikatūras izriet, ka dalībvalsts pārkāpj LESD 102. pantā un 106. panta 1. punktā paredzētos aizliegumus tad, ja uzņēmums, kam dalībvalsts ir piešķīrusi īpašas vai ekskluzīvas tiesības, vienkārši īstenojot tam piešķirtās tiesības, sāk ļaunprātīgi izmantot savu dominējošo stāvokli vai ja šīs tiesības var radīt situāciju, kad šis uzņēmums sāktu to ļaunprātīgi izmantot. Savukārt tikai tas vien, ka tiek izveidots dominējošs stāvoklis, piešķirot īpašas vai ekskluzīvas tiesības LESD 106. panta 1. punkta izpratnē, pats par sevi nav neatbilstoši LESD 102. pantam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 2. jūlijs, Gullotta un Farmacia di Gullotta Davide & C.,
C‑497/12
,
EU:C:2015:436
,
23.
punkts).
Šādos apstākļos atbilstoši Tiesas judikatūrā noteiktajam, ka Tiesai, ja nepieciešams, ir jāpārformulē tai uzdotie jautājumi tā, lai valsts tiesai tiktu sniegta noderīga atbilde, kas tai ļautu izspriest izskatāmo lietu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 12. septembris, Konstantinides,
C‑475/11
,
EU:C:2013:542
,
42.
punkts), sestais prejudiciālais jautājums ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz LESD 101. un 102. pantu, lasot to kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu un LESD 106. panta 1. punktu.
Vienlaikus vajadzība sniegt valsts tiesai noderīgu Savienības tiesību interpretāciju prasa, lai valsts tiesa izklāstītu lietas faktiskos un tiesiskos apstākļus, uz ko attiecas tās uzdotie jautājumi, vai vismaz paskaidrotu šo jautājumu pamatā esošos faktu pieņēmumus (spriedums, 2013. gada 5. decembris, Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken,
C‑514/12
,
EU:C:2013:799
,
17.
punkts). LESD 267. pantā paredzētajā procedūrā Tiesa ir tiesīga lemt par Savienības tiesību akta interpretāciju, ievērojot vienīgi faktus, kurus tai ir norādījusi valsts tiesa (spriedums, 2013. gada 5. decembris, Nordecon un Ramboll Eesti,
C‑561/12
,
EU:C:2013:793
,
28.
punkts).
Atbilstoši Tiesas judikatūrai šāda precizitātes prasība ir īpaši svarīga konkurences jomā, ko raksturo sarežģītas faktiskās un tiesiskās situācijas (rīkojums, 2015. gada 16. jūlijs, Striani u.c.,
C‑299/15
, nav publicēts,
EU:C:2015:519
,
25.
punkts).
Ir jāuzsver, ka informācija lēmumos par prejudiciālu jautājumu uzdošanu ne tikai ļauj Tiesai sniegt noderīgas atbildes, bet arī sniedz dalībvalstu valdībām, kā arī citiem ieinteresētajiem lietas dalībniekiem iespēju lietderīgi sniegt apsvērumus saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23. pantu (spriedums, 2012. gada 27. novembris, Pringle,
C‑370/12
,
EU:C:2012:756
,
85.
punkts).
Prasības attiecībā uz lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu saturu ir skaidri noteiktas Tiesas Reglamenta 94. pantā, kam LESD 267. pantā paredzētās sadarbības ietvaros iesniedzējtiesai ir jābūt zināmam un kas tai ir stingri jāievēro (spriedums, 2016. gada 5. jūlijs, Ognyanov,
C‑614/14
,
EU:C:2016:514
,
19.
punkts).
Tomēr šajā lietā ir jākonstatē, ka lēmumā lūgt sniegt prejudiciālu nolēmumu ir minēta vienīgi vajadzība izveidot konkurētspējīgu elektroenerģijas tirgu Eiropā un tajā nav ietverti paskaidrojumi par iemesliem, kuru dēļ iesniedzējtiesa uzskata, ka ar pamatlietā aplūkotajiem tiesību aktiem tiktu apdraudēts LESD 101. un 102. pants, lasot to kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu un LESD 106. panta 1. punktu.
Šādos apstākļos, ņemot vērā, ka Tiesai nav zināmi apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz sesto jautājumu, tas ir jāatzīst par nepieņemamu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvas 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu 9., 10., 13. un 14. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Regulas (EK) Nr. 714/2009 par nosacījumiem attiecībā uz piekļuvi tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā un par Regulas (EK) Nr. 1228/2003 atcelšanu 3. pants, Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 25. oktobra Regulas (ES) Nr. 1227/2011 par enerģijas vairumtirgus integritāti un pārredzamību 2. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas preambulas 3. apsvērumu, kā arī Komisijas 2015. gada 24. jūlija Regulas (ES) 2015/1222, ar ko izveido jaudas piešķiršanas un pārslodzes vadības vadlīnijas, 1. panta 3. punkts tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, pieļauj valsts tiesisko regulējumu, ar ko ierobežo to personu skaitu, kurām konkrētā teritorijā tiek izsniegta elektroenerģijas pārvades licence.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – bulgāru.