CELEX: 62019CJ0508
Eelotsusetaotlus
ELTL artikkel 267
Taotletud tõlgenduse vajalikkus eelotsusetaotluse esitanud kohtu otsuse tegemiseks
Mõiste
Üldkohtu kohtuniku suhtes algatatud distsiplinaarmenetlus
Selle menetluse läbiviimiseks pädeva distsiplinaarkohtu määramine Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumi esimehe poolt
Tsiviilhagi, milles palutakse tuvastada, et distsiplinaarkolleegiumi esimehe ja kõrgeima kohtu vahel puudub teenistussuhe
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevuse puudumine kontrollida kõrgeima kohtu kohtuniku ametisse nimetamise kehtivust ja sellise hagi vastuvõetamatus riigisisese õiguse alusel
Eelotsusetaotluse vastuvõetamatus

Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada ELL artiklit 2, artikli 4 lõiget 3, artikli 6 lõiget 3 ja artikli 19 lõike 1 teist lõiku, ELTL artiklit 267 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 47.
Taotlus on esitatud M. F-i ja J. M-i vahelises kohtuvaidluses, milles palutakse tuvastada, et J. M-i ja Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) vahel puudub teenistussuhe.
Riigisisene õiguslik raamistik
Põhiseadus
Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Poola Vabariigi põhiseadus, edaspidi „põhiseadus“) artikli 144 lõiked 2 ja 3 on sõnastatud järgmiselt:
„2.   Poola Vabariigi Presidendi ametlikud aktid peavad kehtimiseks olema peaministri kaasallkirjaga, kes aktile alla kirjutades vastutab Sejmi [(Poola seim)] ees.
3.   Lõiget 2 ei kohaldata järgmistel juhtudel:
[…]
17) kohtunike ametisse nimetamine;
[…]“.
Põhiseaduse artikli 179 kohaselt nimetab kohtunikud määramata ajaks ametisse Poola Vabariigi President (edaspidi „vabariigi president“) Krajowa Rada Sądownictwa (riiklik kohtute nõukoda, Poola) (edaspidi „KRS“) ettepanekul.
Tsiviilkohtumenetluse seadustik
Tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Kodeks postępowania cywilnego) artiklis 189 on sätestatud:
„Hageja võib esitada kohtule hagi õigussuhte või õiguse olemasolu või puudumise tuvastamiseks, kui tal on põhjendatud huvi hagi esitamiseks.“
Kõrgeima kohtu seadus
8. detsembri 2017. aasta kõrgeima kohtu seadus (ustawa o Sądzie Najwyższym,
Dz. U
. 2018, jrk nr 5) jõustus 3. aprillil 2018. Seda seadust on korduvalt muudetud.
Kõrgeima kohtu seadusega loodi selles kohtus uus kolleegium nimega Izba Dyscyplinarna (distsiplinaarkolleegium).
Selle seaduse artikli 27 lõikes 1 on sätestatud:
„Distsiplinaarkolleegiumi pädevusse kuuluvad:
1)
distsiplinaarasjad:
a)
mis puudutavad [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtunikke,
b)
mida [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] vaatab läbi seoses distsiplinaarmenetlustega, mis toimuvad järgmiste seaduste alusel:
[…]
–
üldkohtute korralduse seadus […],
[…]
[…]
2)
tööõiguse ja sotsiaalkindlustuse asjad, mis puudutavad [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtunikke;
[…]“.
Kõrgeima kohtu seaduse artikli 31 lõikes 1 on sätestatud:
„Pärast konsulteerimist [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] esimese esimehega avaldab vabariigi president
Monitor Polskis
[(Poola Vabariigi ametlik väljaanne)] teate vabade kohtunikukohtade kohta [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] eri kolleegiumides.“
Selle seaduse artikli 33 lõikes 1 on ette nähtud:
„[Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtuniku teenistussuhe tekib ametisse nimetamise akti üleandmisel. […]“.
Üldkohtute seadus
27. juuli 2001. aasta üldkohtute korralduse seaduse (ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych), mida on muudetud (
Dz. U
. 2018, jrk nr 23, edaspidi „üldkohtute seadus“), artiklis 110 on sätestatud:
„1.   Kohtunike distsiplinaarasju lahendavad:
1)
esimeses astmes:
a)
apellatsioonikohtute juures tegutsevad distsiplinaarkohtud kolmest kohtunikust koosnevas kohtukoosseisus,
[…].
3.   Distsiplinaarkohtul, kelle tööpiirkonnas töötab kohtunik, kelle suhtes toimub distsiplinaarmenetlus, ei ole lubatud lahendada lõike 1 punkti 1 alapunktis a nimetatud asju. Distsiplinaarkohtu, kes on pädev asja lahendama, määrab distsiplinaarametniku taotlusel [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] esimees, kes juhib distsiplinaarkolleegiumi tööd.“
KRSi seadus
KRSi tegevust reguleerib 12. mai 2011. aasta riikliku kohtute nõukoja seadus (ustawa o Krajowej Radzie Sądownictwa) (
Dz. U
. 2011, nr 126, jrk nr 714), mida on muu hulgas muudetud 8. detsembri 2017. aasta seadusega, millega muudetakse riikliku kohtute nõukoja seadust ja teatavaid teisi seadusi (ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz niektórych innych ustaw) (
Dz. U
. 2018, jrk nr 3), ning 20. juuli 2018. aasta seadusega, millega muudetakse üldkohtute korralduse seadust ja teatavaid teisi seadusi (ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych oraz niektórych innych ustaw) (
Dz. U
. 2018, jrk nr 1443) (edaspidi „KRSi seadus“).
KRSi seaduse artikli 37 lõikes 1 on sätestatud:
„Kui kohtuniku ametikohale on kandideerinud rohkem kui üks kandidaat, analüüsib ja hindab [KRS] kõiki kandideerimistaotlusi koos. Sellisel juhul võtab [KRS] vastu kõiki kandidaate puudutava resolutsiooni, mis hõlmab otsuseid kohtuniku ametisse nimetamise ettepaneku esitamise kohta.“
Selle seaduse artikli 43 lõikes 2 on sätestatud:
„Kui kõik menetlusosalised ei ole artikli 37 lõikes 1 osutatud resolutsiooni vaidlustanud, jõustub see osas, mis hõlmab otsust jätta esitamata kohtuniku ametisse nimetamise ettepanek menetlusosaliste puhul, kes ei ole kaebust esitanud, juhul kui artikli 44 lõikes 1b ei ole ette nähtud teisiti.“
Nimetatud seaduse artiklis 44 on sätestatud:
„1.   Menetlusosaline võib pöörduda kaebusega [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] poole põhjendusel, et [KRSi] resolutsioon on õigusvastane, kui muudes normides ei ole sätestatud teisiti. […]
1a.   [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtuniku ametisse nimetamise üksikjuhtudel võib kaebuse esitada [Naczelny Sąd Administracyjnyle (Poola kõrgeim halduskohus)]. Sellistel juhtudel ei ole võimalik kaebust esitada [Sąd Najwyższyle (kõrgeim kohus)]. [Naczelny Sąd Administracyjnyle (kõrgeim halduskohus)] esitatud kaebuse aluseks ei tohi olla väide, et kandidaadi kriteeriumidele vastavust, mida võetakse arvesse [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtuniku ametisse nimetamise ettepaneku esitamise kohta otsuse tegemisel, on hinnatud valesti.
1b.   Kui kõik menetlusosalised ei ole [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtuniku ametisse nimetamise üksikjuhtudel artikli 37 lõikes 1 osutatud resolutsiooni vaidlustanud, jõustub see osas, mis hõlmab otsust teha [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtuniku ametisse nimetamise ettepanek, ja osas, mis hõlmab otsust jätta esitamata sama kohtu kohtunikuks nimetamise ettepanek menetlusosaliste puhul, kes ei ole kaebust esitanud.
[…]
4.   Konkreetsetel [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtuniku ametisse nimetamise üksikjuhtudel võrdub see, kui [Naczelny Sąd Administracyjny (kõrgeim halduskohus)] tühistab [KRSi] resolutsiooni [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtuniku ametisse nimetamise ettepaneku esitamata jätmise kohta, sellega, et vastu on võetud kaebuse esitanud menetlusosalise kandidatuur vabale [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtuniku ametikohale, mille suhtes on [KRSi] menetlus [Naczelny Sąd Administracyjny (kõrgeim halduskohus)] otsuse tegemise kuupäeva seisuga pooleli, või sellise menetluse puudumise korral tulevasele vabale [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] kohtuniku ametikohale, mis välja kuulutatakse.“
KRSi seaduse artikli 44 lõige 1a lisati sellesse artiklisse 8. detsembri 2017. aasta seadusega, millega muudetakse riikliku kohtute nõukoja seadust ja teatavaid teisi seadusi ning mis jõustus 17. jaanuaril 2018, ning lõiked 1b ja 4 lisati sellesse artiklisse 20. juuli 2018. aasta seadusega, millega muudetakse üldkohtute korralduse seadust ja teatavaid teisi seadusi ning mis jõustus 27. juulil 2018. Enne nende muudatuste tegemist tuli lõikes 1a nimetatud kaebused esitada Sąd Najwyższyle (kõrgeim kohus) vastavalt sama artikli 44 lõikele 1.
Trybunał Konstytucyjny (Poola konstitutsioonikohus) tunnistas 25. märtsi 2019. aasta kohtuotsusega KRSi seaduse artikli 44 lõike 1a põhiseaduse artikliga 184 vastuolus olevaks sisuliselt põhjendusel, et pädevus, mis on Naczelny Sąd Administracyjnyle (kõrgeim halduskohus) selle lõikega 1a antud, ei ole põhjendatud ei asjaomaste kohtuasjade laadiga, ei selle kohtu korraldusega ega kohtu kohaldatava menetlusega. Selles kohtuotsuses märkis Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) samuti, et see põhiseadusega vastuolus olevaks tunnistamine „toob tingimata kaasa kõigi kehtetuks tunnistatud õigusnormil põhinevate pooleliolevate kohtumenetluste lõpetamise“.
KRSi seaduse artiklit 44 muudeti seejärel 26. aprilli 2019. aasta seadusega, millega muudetakse riikliku kohtute nõukoja seadust ja halduskohtute korralduse seadust (ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz ustawy – Prawo o ustroju sądów administracyjnych) (
Dz. U
. 2019, jrk nr 914) (edaspidi „26. aprilli 2019. aasta seadus“), mis jõustus 23. mail 2019. Selle artikli 44 lõige 1 on nüüd sõnastatud järgmiselt:
„Menetlusosaline võib pöörduda kaebusega [Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus)] poole põhjendusel, et [KRSi] resolutsioon on õigusvastane, kui muudes normides ei ole sätestatud teisiti. Kaebust ei ole võimalik esitada üksikjuhul, mis puudutab kohtuniku ametisse nimetamist [Sąd Najwyższysse (kõrgeim kohus)].“
Lisaks on 26. aprilli 2019. aasta seaduse artiklis 3 ette nähtud, et „[e]nne käesoleva seaduse jõustumise kuupäeva esitatud ja lahendamata kaebust, millega vaidlustatakse [KRSi] resolutsioon üksikjuhul, mis puudutab kohtuniku ametisse nimetamist [Sąd Najwyższysse (kõrgeim kohus)], ei ole seadusest tulenevalt vaja läbi vaadata“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
M. F. täidab kohtuniku ülesandeid Sąd Rejonowy w P-s (P. rajoonikohus, Poola). Üldkohtute kohtunikke puudutavate kohtuasjadega tegeleva distsiplinaarametniku asetäitja otsustas 17. jaanuaril 2019 algatada M. F-i suhtes distsiplinaarmenetluse, heites talle ette menetluste venimise lubamist ja otsuste põhjenduste koostamisega viivitamist. J. M. kui Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) esimees, kes juhib selle kohtu distsiplinaarkolleegiumi tööd, tegi 28. jaanuaril 2019 üldkohtute seaduse artikli 110 lõike 3 alusel määruse, milles tunnistas Sąd Dyscyplinarny przy Sądzie Apelacyjnym w […] ([…] apellatsioonikohtu distsiplinaarkohus, Poola) pädevaks seda distsiplinaarmenetlust esimeses kohtuastmes läbi viima.
Pärast selle määruse tegemist esitas M. F. Sąd Najwyższyle (kõrgeim kohus) tsiviilmenetluse seadustiku artikli 189 alusel hagi, paludes tuvastada, et J. M-i ja Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) vahel ei ole teenistussuhet kõrgeima kohtu seaduse artikli 33 lõike 1 tähenduses, sest tema ametisse nimetamisel Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumi kohtunikuks esines menetluslikke rikkumisi. M. F. nõudis veel, et kõik sellesse distsiplinaarkolleegiumi nimetatud kohtunikud taandataks ning et seda hagi määrataks lahendama Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznych (töövaidluste ja sotsiaalkindlustuse kolleegium). Viimaseks nõudis M. F., et esialgse õiguskaitse korras peatataks tema suhtes algatatud distsiplinaarmenetlus kogu põhikohtuasja menetluse ajaks.
Oma hagi põhjendamiseks väitis M. F., et J. M-i ametisse nimetamine Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtuniku ametikohale on kehtetu, sest asjaomasele isikule anti 20. septembril 2018 üle akt vabariigi presidendi poolt tema ametisse nimetamiseks, samas kui KRSi 23. augusti 2018. aasta resolutsiooni peale, millega tehti ettepanek nimetada sellele ametikohale J. M., oli KRSi seaduse artikli 44 lõike 1a alusel esitanud Naczelny Sąd Administracyjnyle (kõrgeim halduskohus) 17. septembril 2018 kaebuse kandidaat, kelle ametisse nimetamiseks selles resolutsioonis ettepanekut ei tehtud. Lisaks oli kõnealune konkursimenetlus läbi viidud vastavalt kõrgeima kohtu seaduse artikli 31 lõike 1 alusel vastu võetud ja 29. juunil 2018 avaldatud vabariigi presidendi teadaandele, millel ei olnud nõutavat ministri kaasallkirja.
Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) esimene esimees määras 6. mai 2019. aasta otsusega M. F-i esitatud hagi ja esialgse õiguskaitse taotlust läbi vaatama selle kohtu Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznychi (töövaidluste ja sotsiaalkindlustuse kolleegium).
Sellel kolleegiumil, kes on ühtlasi käesolevas kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohus, on esialgse õiguskaitse taotluse läbivaatamisel tekkinud kahtlusi liidu õiguse tõlgendamise osas. Nimetatud kohus leiab kõigepealt, et käesoleva põhikohtuasja seos liidu õigusega tuleneb sellest, et liidu õiguses ette nähtud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte ei ole kohaldatav mitte üksnes liikmesriikide kohtute menetlustele, milles kohtud kohaldavad liidu materiaalõigust. See põhimõte on nimelt kohaldatav ka juhtudel, kui tuleb hinnata, kas liikmesriik täidab ELL artikli 4 lõikest 3 ja artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevat kohustust tagada, et organid, kes liidu õiguse tähenduses kohtuna võivad teha lahendi liidu õigusega hõlmatud valdkondades, vastaksid sellest põhimõttest tulenevatele nõuetele, eelkõige nõudele, et sellised organid peavad olema sõltumatud ja erapooletud seaduse alusel moodustatud kohtud. Niisugust nõuet tuleb seega järgida siis, kui liikmesriik annab sellisele organile nagu põhikohtuasja kostja õiguse määrata kohus, kes on pädev lahendama kohtunike suhtes algatatud distsiplinaarasju.
Seoses sellega märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, et kuigi halduslikku seost kohtuniku ja selle kohtu vahel, kuhu talle on antud mandaat, võib samastada teenistussuhtega, mille olemasolu saab tuvastada tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklis 189 ette nähtud menetluses, nähtub Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtupraktikast, et kohtuniku mandaat, mis annab õiguse teostada kohtuvõimu, väljendab õigussuhet, mida reguleerib avalik õigus, mitte tsiviilõigus. Hagi, mille ese on sarnaselt põhikohtuasjas esitatud hagiga kohtuniku mandaadi puudumise tuvastamine, ei ole seetõttu tsiviilasi, mis võiks kuuluda tsiviilkohtumenetluse seadustiku, eelkõige selle artikli 189 kohaldamisalasse. Riigisiseses õiguses puudub siiski menetlus, mis võimaldaks vaidlustada akti, millega vabariigi president on kohtuniku ametisse nimetanud.
Neil asjaoludel leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et sellise hagi vastuvõetavus, nagu on esitatud põhikohtuasjas, sõltub sellest, kas niisuguses riigisiseses õiguslikus kontekstis tuleb liidu õigust tõlgendada nii, et see annab talle pädevuse – mida tal riigisisese õiguse kohaselt ei ole – sellises menetluses nagu põhikohtuasjas tuvastada, et kostjal puudub kohtuniku mandaat. Eelotsusetaotluse esitanud kohtule esitatud esialgse õiguskaitse taotluse vastuvõetavus ja kohtu pädevus seda menetleda sõltuvad omakorda põhikohtuasja hagi vastuvõetavusest.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul võib see pädevus ja vastuvõetavus tuleneda otse liidu õigusest, kui asjaomase kohtuniku ametisse nimetamise akt on – nagu käesoleval juhul – tehtud tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet rikkudes, sest Poola ametiasutused on nimelt soovinud välistada võimaluse kohtulikult kontrollida kohtunike ametisse nimetamist puudutavate riigisiseste õigusnormide või menetluste kooskõla liidu õigusega staadiumis, mis eelneb kohtunikuks nimetamise akti üleandmisele.
Sellega seoses rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et varem oli KRSi seaduse artikli 43 ja artikli 44 lõike 1 alusel ning seejärel artikli 43 ja artikli 44 lõigete 1 ja 1a alusel olemas kohtuliku kontrolli võimalus resolutsiooni üle, millega KRS teeb ettepaneku isiku nimetamiseks Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtunikuks. Ent kuigi oli algatatud menetlus, et nimetada ametisse kohtunikud, kes pidid moodustama Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) uue distsiplinaarkolleegiumi, ja selle menetluse tulemusel muu hulgas nimetatud ametisse põhikohtuasja kostja, ning kuigi mitu kandidaati selle uue kolleegiumi kohtuniku ametikohale oli teatanud oma kavatsusest esitada viimati nimetatud sätete alusel kaebus, lisas Poola seadusandja teadlikult KRSi seaduse artiklisse 44 lõike 1b, mis näeb ette, et niisugused kaebused ei ole enam takistuseks kavandatud ametisse nimetamistele.
Pärast seda, kui Naczelny Sąd Administracyjny (kõrgeim halduskohus) oli 21. novembri 2018. aasta otsusega esitanud Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse kohtuasjas, milles on vahepeal tehtud 2. märtsi 2021. aasta kohtuotsus A.B. jt (kohtunike nimetamine kõrgeimasse kohtusse – kaebused) (C‑824/18, edaspidi „kohtuotsus A.B. jt,
EU:C:2021:153
), paludes selgitada, kas liidu õigusega on vastuolus sellised muudatused nagu need, mis mõjutasid KRSi seaduse artiklit 44, võttis Poola seadusandja, pidades silmas käesoleva kohtuotsuse punktis 17 viidatud Trybunał Konstytucyjny (konstitutsioonikohus) 25. märtsi 2019. aasta otsust, vastu 26. aprilli 2019. aasta seaduse, millega nähti ühelt poolt ette, et lahendi tegemise vajadus on ära langenud sellistes Naczelny Sąd Administracyjnys (kõrgeim halduskohus) pooleliolevates kohtuasjades nagu kõnealuse eelotsusetaotluse aluseks olnud kohtuasi. Teiselt poolt muudeti sama seadusega uuesti KRSi seaduse artiklit 44, et välistada tulevikus igasugune võimalus esitada kaebus KRSi resolutsiooni peale, millega tehakse ettepanek nimetada kandidaat Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtuniku ametikohale.
Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et liidetud kohtuasjades, milles on vahepeal tehtud 19. novembri 2019. aasta kohtuotsus A. K. jt (kõrgeima kohtu distsiplinaarkolleegiumi sõltumatus) (C‑585/18, C‑624/18 ja C‑625/18, edaspidi „kohtuotsus A. K. jt,
EU:C:2019:982
), esitati Euroopa Kohtule eelotsuse küsimused selle kohta, kas riigisisesed sätted, mis käsitlevad Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumi loomist ja selle liikmete ametisse nimetamise viisi, on kooskõlas liidu õigusega. Sellises kontekstis oleks täitevvõim pidanud ametisse nimetamistest hoiduma seni, kuni Euroopa Kohus ja Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse esitanud liikmesriigi kohus on teinud oma otsuse.
Kolmandaks on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas asjaolu, et J. M. nimetati Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumi kohtunikuks vaatamata sellele, et KRSi resolutsiooni peale, milles tehti ettepanek selliseks ametisse nimetamiseks, oli esitatud kaebus, ning asjaolu, et ametisse nimetamise menetlus algatati vabariigi presidendi aktiga, millel ei olnud põhiseaduse artikli 144 lõike 3 kohaselt nõutavat ministri kaasallkirja, toovad kaasa tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte rikkumise, täpsemalt harta artikli 47 tähenduses „seaduse alusel moodustatud“ kohut puudutava nõude rikkumise.
Neljandaks on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas on võimalik vaidlustada isiku kohtunikustaatus ainuüksi seetõttu, et organ, millesse isik nimetati, st käesoleval juhul Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegium, ei ole sõltumatuse nõude rikkumise tõttu kohus liidu õiguse tähenduses.
Viiendaks, võttes arvesse kaalutlusi, mis on analoogsed nendega, millega põhjendati Euroopa Kohtule esitatud küsimusi liidetud kohtuasjades, milles on vahepeal tehtud kohtuotsus A. K. jt, on eelotsusetaotluse esitanud kohus seisukohal, et kuna Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegium, kellele riigisisene õigus annab pädevuse lahendada niisugust vaidlust nagu põhikohtuasjas, ei ole liidu õiguse tähenduses kohus, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus võtma endale pädevuse see vaidlus lahendada.
Neil asjaoludel otsustas Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznych (töövaidluste ja sotsiaalkindlustuse kolleegium) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku, artiklit 2, artikli 4 lõiget 3 ja artikli 6 lõiget 3 koostoimes [harta] artikliga 47 ja ELTL artikli 267 kolmanda lõiguga tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kõrgeima astme kohus võib teenistussuhte puudumise tuvastamise menetluses otsustada, et kohtuniku staatus puudub isikul, kellele on üle antud akt selles kohtus kohtuniku ametisse nimetamise kohta, mis on välja antud sätete alusel, mis rikuvad tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet, või viisil, mis on selle põhimõttega vastuolus, kui nende küsimuste analüüsimist on enne akti üleandmist tahtlikult takistatud?
2.
Kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku, artiklit 2, artikli 4 lõiget 3 ja harta artiklit 47 koostoimes ELTL artikliga 267 tuleb tõlgendada nii, et tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet rikub see, kui kohtuniku ametisse nimetamise akt antakse üle pärast seda, kui liikmesriik on esitanud eelotsusetaotluse liidu õiguse tõlgendamise küsimuses, mille vastusest sõltub hinnang nende liikmesriigi õigusnormide kooskõla kohta liidu õigusega, mille kohaldamine võimaldas selle akti üle anda?
3.
Kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku, artiklit 2, artikli 4 lõiget 3, artikli 6 lõiget 3 ja harta artiklit 47 tuleb tõlgendada nii, et tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet rikub see, kui ei ole tagatud õigus pöörduda kohtusse olukorras, kus kohtuniku ametisse nimetamise akt antakse üle sellise ametisse nimetamise menetluse tulemusel, mis viidi läbi selle liikmesriigi kohtunike ametisse nimetamise õigusnorme jämedalt rikkudes?
4.
Kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku, artiklit 2, artikli 4 lõiget 3 ja harta artiklit 47 koostoimes ELTL artikli 267 kolmanda lõiguga tuleb tõlgendada nii, et tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet rikub see, kui liikmesriigi seadusandja loob liikmesriigi kõrgeima astme kohtu juurde organisatsioonilise üksuse, mis ei ole kohus liidu õiguse tähenduses?
5.
Kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku, artiklit 2, artikli 4 lõiget 3 ja harta artiklit 47 koostoimes ELTL artikli 267 kolmanda lõiguga tuleb tõlgendada nii, et küsimust, kas isikul, kellele on üle antud liikmesriigi kõrgeima kohtu kohtunikuks nimetamise akt, on kohtuniku teenistussuhe ja staatus, ei peaks lahendama liikmesriigi õiguse alusel mitte selle kohtu organisatsiooniline üksus, kuhu see isik on nimetatud ja mis eranditult koosneb isikutest, kelle ametisse nimetamise aktid sisaldavad teises, kolmandas ja neljandas küsimuses viidatud vigu, ning mis nendel põhjustel ei ole kohus liidu õiguse tähenduses, vaid selle [küsimuse peab lahendama] selle kohtu mõni teine organisatsiooniline üksus, mis vastab liidu õiguses kohtule seatud tingimustele?“
Menetlus Euroopa Kohtus
Kiirendatud menetluse kohaldamise taotlus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palus, et käesolev eelotsusetaotlus vaadataks läbi kiirendatud menetluses vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 105. Kohus põhjendas oma taotlust sellega, et niisuguse menetluse kohaldamine on põhjendatud esiteks vajadusega lahendada talle esitatud esialgse õiguskaitse taotlus liikmesriigi õiguses ette nähtud seitsmepäevase tähtaja jooksul. Teiseks on Euroopa Kohtule esitatud eelotsuse küsimuste vastustel lisaks käesolevale kohtuasjale määrav tähtsus võimalusele esitada tulevikus hagi, et tuvastada teenistussuhte puudumine teatud hulga kohtunike puhul, kes on hiljuti määratud Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) eri kolleegiumidesse ja kelle ametisse nimetamine toimus tingimustel, mis olid osaliselt või täielikult analoogsed põhikohtuasja kostja ametisse nimetamise asjaoludega. Kolmandaks võimaldaksid need vastused vajaduse korral takistada niisuguste ametisse nimetamiste toimumist tulevikus.
Kodukorra artikli 105 lõikes 1 on sätestatud, et kui kohtuasja laad nõuab asja lahendamist lühikese aja jooksul, võib Euroopa Kohtu president eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlusel või erandkorras omal algatusel otsustada, olles ettekandja-kohtuniku ja kohtujuristi ära kuulanud, lahendada eelotsusetaotluse kiirendatud menetluses.
Olgu meenutatud, et selline kiirendatud menetlus on menetluslik vahend, mille eesmärk on reageerida erakordselt kiireloomulisele olukorrale (21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Randstad Italia,
C‑497/20
,
EU:C:2021:1037
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul otsustas Euroopa Kohtu president 20. augustil 2019, olles ettekandja-kohtuniku ja kohtujuristi ära kuulanud, et käesoleva kohtuotsuse punktis 35 nimetatud taotlust ei ole vaja rahuldada.
Selle kohta nähtub eelotsusetaotluses esitatud asjaoludest, et tsiviilhagiga J. M-i ja Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) vahelise teenistussuhte puudumise tuvastamiseks soovib M. F. sisuliselt saavutada seda, et otsuse, millega J. M. kui Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumi esimees määras distsiplinaarkohtu, mis on pädev läbi viima M. F-i suhtes algatatud distsiplinaarmenetlust, täitmine kõigepealt ajutiselt peatatakse ja seejärel leitakse, et sellel puuduvad õiguslikud tagajärjed.
Mis puudutab kõigepealt seda, et eelotsusetaotluse esitanud kohtule esitati muu hulgas ajutiste meetmete kohaldamise taotlus, siis tuleb meenutada, et asjaolu, et eelotsusetaotlus on esitatud riigisiseses menetluses, mis võimaldab selliseid meetmeid võtta, ei tõenda iseenesest, et kohtuasja laad nõuaks asja lahendamist lühikese aja jooksul (vt selle kohta Euroopa Kohtu presidendi 18. oktoobri 2017. aasta kohtumäärus Weiss jt,
C‑493/17
, ei avaldata,
EU:C:2017:792
, punkt
ning seal viidatud kohtupraktika).
Järgmiseks ei saa ka selle väljaselgitamine, kas otsus, millega J. M. määras distsiplinaarkohtu, mis on pädev läbi viima M. F‑i suhtes algatatud distsiplinaarmenetlust, on liidu õigusega vastuolus, tekitada erakordselt kiireloomulist olukorda, mis võiks õigustada kiirendatud menetluse kasutamist.
Lõpuks ei saa käesoleva kohtuasja suhtes kiirendatud menetluse kohaldamist õigustada ka ainuüksi võimalik väljavaade, et Euroopa Kohtu vastus talle käesolevas kohtuasjas esitatud küsimustele võiks lisaks põhikohtuasja lahendusele avada ka muid õiguskaitsevahendeid tuvastamaks teenistussuhte puudumist teiste hiljuti Sąd Najwyższysse (kõrgeim kohus) nimetatud kohtunike puhul või aidata takistada analoogseid ametisse nimetamisi tulevikus.
Pealegi on käesoleval juhul arvesse võetud ka seda, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 29, 30 ja 33, oli eelotsusetaotluse esitanud kohtu mitu küsimust, millel põhinevad käesolevas kohtuasjas esitatud küsimused, nende Euroopa Kohtule esitamise ajal sisuliselt juba teiste eelotsusetaotluste ese, mille menetlusstaadium oli üsna kaugele jõudnud.
Menetluse suulise osa uuendamise taotlus
Pärast menetluse kirjalikku osa kuulati huvitatud isikute, sealhulgas Poola valitsuse suulised argumendid ära 22. septembri 2020. aasta kohtuistungil. Kohtujurist esitas oma ettepaneku 15. aprillil 2021, mis on kuupäev, mil menetluse suuline osa ka lõpetati.
Euroopa Kohtu kantseleisse 7. mail 2021 saabunud dokumendiga palus Poola valitsus uuendada menetluse suulist osa.
Poola valitsus põhjendas seda taotlust asjaoluga, et ühelt poolt käesolevas kohtuasjas kohtujuristi esitatud ettepanek ning teiselt poolt kohtujurist Hogani ettepanek kohtuasjas Repubblika (
C‑896/19
,
EU:C:2020:1055
) ja 20. aprilli 2021. aasta kohtuotsus Repubblika (
C‑896/19
,
EU:C:2021:311
) erinevad lähenemise poolest, kuidas hinnata eri liikmesriikides liikmesriigi kohtunike ametisse nimetamist lähtuvalt liidu õigusest.
Poola valitsus on ka seisukohal, et menetluse suulise osa uuendamine on käesoleval juhul põhjendatud asjaoluga, et kohtujurist ei võtnud käesolevas asjas esitatud ettepanekus, millega see valitsus ei nõustu, tema argumente piisavalt arvesse, mistõttu ei ole see ettepanek objektiivne.
Seoses sellega tuleb märkida, et ühelt poolt ei ole Euroopa Liidu Kohtu põhikirjas ega kodukorras ette nähtud võimalust, et põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikud võiksid vastuseks kohtujuristi ettepanekule esitada seisukohti (6. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Achmea,
C‑284/16
,
EU:C:2018:158
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Teiselt poolt on ELTL artikli 252 teise lõigu kohaselt kohtujuristi ülesanne avalikul kohtuistungil täiesti erapooletult ja sõltumatult teha põhjendatud ettepanekuid kohtuasjades, mis Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohaselt nõuavad tema osalust. Kohtujuristi ettepanek ega selleni jõudmiseks läbitud põhjenduskäik ei ole Euroopa Kohtule siduvad. Seetõttu ei saa asjaolu, et huvitatud isik ei nõustu kohtujuristi ettepanekuga, olenemata sellest, milliseid küsimusi ettepanekus analüüsiti, iseenesest olla põhjus, mis annaks alust suulise menetluse uuendamiseks (6. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Achmea,
C‑284/16
,
EU:C:2018:158
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Mis puudutab Poola valitsuse väiteid, et käesolevas kohtuasjas esitatud kohtujuristi ettepanek ei ole objektiivne, siis piisab, kui märkida, et asjaolu, et nimetatud valitsus leiab, et tema argumente ei ole võetud piisavalt arvesse selles ettepanekus või seal ulatuslikult viidatud ettepanekus, mille kohtujurist esitas kohtuasjas, mida käsitleti koordineeritult käesoleva kohtuasjaga ja milles tehti 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus W.Ż. (Poola kõrgeima kohtu erakorralise kontrolli ja avalike asjade kolleegium – ametisse nimetamine) (
C‑487/19
,
EU:C:2021:798
), ei tõenda igal juhul objektiivsuse puudumist.
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 83 võib Euroopa Kohus igal ajal, olles kohtujuristi ära kuulanud, määrusega uuendada menetluse suulise osa, eelkõige kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teavet, või kui pool on pärast menetluse suulise osa lõpetamist esitanud uue asjaolu, millel on otsustav tähtsus Euroopa Kohtu lahendile.
Käesoleval juhul leiab Euroopa Kohus pärast kohtujuristi ärakuulamist siiski, et pärast kirjalikku menetlust ja Euroopa Kohtus toimunud kohtuistungit on tal kogu vajalik teave käesoleva eelotsusetaotluse lahendamiseks. Veel märgib ta, et Poola valitsuse esitatud menetluse suulise osa uuendamise taotlusest ei ilmne ühtegi uut asjaolu, mis võiks mõjutada otsust, mis tal tuleb teha.
Seetõttu ei ole menetluse suulist osa vaja uuendada.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Euroopa Kohtu pädevus
Prokurator Generalny (Poola peaprokurör) sõnul kuulub menetlus, mille eesmärk on tuvastada, et isikul ei ole kohtunikuna teenistussuhet ja et ta ei saanud seega õiguspäraselt määrata distsiplinaarkohut, mis on pädev läbi viima teise kohtuniku vastu algatatud distsiplinaarmenetlust, riigisisese õiguse kohaldamisalasse ja üksnes liikmesriikide pädevusse, mistõttu see jääb liidu õiguse kohaldamisalast välja. Järelikult puudub Euroopa Kohtul pädevus käesolevale eelotsusetaotlusele vastata.
Mis puudutab täpsemalt ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku, siis Euroopa Kohtul on peaprokuröri väitel tõlgendamispädevus ainult juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tema menetluses olevas kohtuasjas tõepoolest konkreetselt liidu õigust kohaldama, millega käesoleval juhul tegemist ei ole. Isegi kui seda sätet laiemalt tõlgendada, ei ole see säte käesolevas asjas igal juhul asjakohane, sest ühelt poolt ei tee Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumi esimees distsiplinaarkohtu pädevusega organit määrates otsust individuaalse kohtuasja sisu üle võistleva menetluse tulemusel. Teiselt poolt ei ole see esimees pädev tegema muid otsuseid liidu õiguse küsimuste kohta.
Seoses sellega olgu meenutatud, et väljakujunenud kohtupraktikast selgub, et kuigi kohtukorraldus liikmesriikides kuulub tõepoolest liikmesriikide pädevusse, on nad siiski kohustatud selle pädevuse teostamisel täitma kohustusi, mis tulenevad neile liidu õigusest, ning et see võib nii olla muu hulgas seoses riigisiseste normidega, mis reguleerivad kohtunike ametisse nimetamise otsuste vastuvõtmist, ja olenevalt olukorrast normidega, mida selliste ametisse nimetamise menetluste kontekstis kohaldatakse kohtulikule kontrollile, ning kohtunike suhtes kohaldatavat distsiplinaarkorda reguleerivate normidega (vt selle kohta 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike distsiplinaarkord),
C‑791/19
,
EU:C:2021:596
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika, ja 16. novembri 2021. aasta kohtuotsus Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim jt,
C‑748/19–C‑754/19
,
EU:C:2021:931
, punkt
ning seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks käsitlevad peaprokuröri argumendid sisuliselt eelotsuse küsimustes viidatud liidu õiguse sätete ulatust ja seega nende sätete tõlgendamist. Niisugune tõlgendamine kuulub ELTL artikli 267 alusel ilmselgelt Euroopa Kohtu pädevusse (vt analoogia alusel 16. novembri 2021. aasta kohtuotsus Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim jt,
C‑748/19–C‑754/19
,
EU:C:2021:931
, punkt
ning seal viidatud kohtupraktika).
Sellest tuleneb, et Euroopa Kohus on pädev lahendama käesolevat eelotsusetaotlust.
Vastuvõetavus
Sõltumata J. M-i, peaprokuröri ja Poola valitsuse esitatud erinevatest vastuväidetest eelotsusetaotluse vastuvõetavusele, tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on Euroopa Kohtul omaenda pädevuse või talle esitatud eelotsusetaotluse vastuvõetavuse hindamiseks kohustus kontrollida asjaolusid, mille alusel liikmesriigi kohus tema poole pöördus (vt selle kohta 24. aprilli 2012. aasta kohtuotsus Kamberaj,
C‑571/10
,
EU:C:2012:233
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika, ning 6. septembri 2018. aasta kohtumäärus Di Girolamo,
C‑472/17
, ei avaldata,
EU:C:2018:684
, punkt
).
Euroopa Kohus on sellega seoses järjekindlalt rõhutanud, et ELTL artikliga 267 kehtestatud menetlus on Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö vahend, mille kaudu annab Euroopa Kohus liikmesriikide kohtutele liidu õiguse tõlgendamise juhiseid, mida need kohtud nende menetluses olevate vaidluste lahendamiseks vajavad, ning et eelotsusetaotluse esitamise mõte ei ole nõuandvate arvamuste saamine üldiste või hüpoteetiliste küsimuste kohta, vaid see peab olema vajalik kohtuvaidluse tegelikuks lahendamiseks (vt selle kohta 26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Miasto Łowicz ja Prokurator Generalny,
C‑558/18 ja C‑563/18
,
EU:C:2020:234
, punkt
ning seal viidatud kohtupraktika).
Nagu ELTL artikli 267 sõnastusestki ilmneb, peab taotletavat eelotsust olema eelotsusetaotluse esitanud kohtul „vaja“ tema menetluses olevas kohtuasjas „otsuse tegemiseks“ (26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Miasto Łowicz ja Prokurator Generalny,
C‑558/18 ja C‑563/18
,
EU:C:2020:234
, punkt
ning seal viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohus on korduvalt tõdenud, et nii ELTL artikli 267 sõnastusest kui ka ülesehitusest tuleneb, et eelotsusemenetlus eeldab liikmesriigi kohtus tegelikult pooleli olevat menetlust, mille raames palutakse sellel kohtul teha otsus, milles saab arvesse võtta eelotsust (26. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Miasto Łowicz ja Prokurator Generalny,
C‑558/18 ja C‑563/18
,
EU:C:2020:234
, punkt
ning seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul tuleb aga kõigepealt rõhutada, et nagu nähtub eelotsusetaotlusest, on põhikohtuasja hageja esitatud tsiviilhagi eesmärk, et formaalselt tuvastataks J. M-i ja Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) vahelise teenistussuhte puudumine. Eelotsusetaotluses esitatud põhikohtuasja kirjeldusest ilmneb siiski, et M. F. ei vaidlusta mitte niivõrd seda, et J. M-i ja Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) vahel on lepinguline või teenistusõiguslik suhe vastavalt töötaja ja tööandjana või seoses sellisest teenistussuhtest selle pooltele tulenevate õiguste või kohustustega, vaid ta vaidlustab pigem J. M-i selle kohtu distsiplinaarkolleegiumi kohtunikuks nimetamise tingimused. Nagu nähtub sellest kirjeldusest, soovib M. F. tegelikult selle hagi esitamisega vaidlustada peamiselt otsuse, millega J. M. kui Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumi kohtunik ja esimees määras üldkohtute seaduse artikli 110 lõike 3 alusel distsiplinaarkohtu, mis on pädev viima esimeses kohtuastmes läbi M. F-i suhtes algatatud distsiplinaarmenetlust.
Põhikohtuasja hagi põhjendamiseks väidab M. F. sisuliselt, et arvestades J. M‑i ametisse nimetamise tingimusi, tegi pädeva distsiplinaarkohtu määramise otsuse isik, kes ei ole sõltumatu, erapooletu ja seaduse alusel moodustatud kohus, ning seetõttu ei ole distsiplinaarmenetluses, mis M. F-i suhtes selles distsiplinaarkohtus algatati, tagatud tema põhiõigus õiglasele kohtulikule arutamisele.
Lisaks tuleb märkida, et põhikohtuasjas palub M. F. esialgse õiguskaitse tagamiseks selle distsiplinaarmenetluse peatada. Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus just selle esialgse õiguskaitse taotluse läbivaatamisel menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule käesoleva eelotsusetaotluse.
Seoses sellega, et põhikohtuasjas esitatud hagi eesmärk on saada deklaratiivne otsus, et ära hoida tõsiselt ohustatud õiguse rikkumist, olgu märgitud, et kui sellist liiki hagi on riigisisese õigusega lubatud ja kui eelotsusetaotluse esitanud kohus on tunnistanud talle esitatud hagi riigisisese õiguse alusel vastuvõetavaks, siis ei ole Euroopa Kohtu ülesanne seda hinnangut kahtluse alla seada, mistõttu võivad liikmesriigi kohtu esitatud küsimused olla objektiivselt vajalikud, et lahendada vaidlus, millega on tema poole õiguspäraselt pöördutud (vt selle kohta 15. detsembri 1995. aasta otsus Bosman,
C‑415/93
,
EU:C:1995:463
, punktid
ja
).
Käesoleval juhul tuleb siiski märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab oma eelotsusetaotluses, et kui talle on esitatud selline tsiviilhagi õigussuhte puudumise tuvastamise nõudes nagu põhikohtuasjas, ei ole tal kohaldatava riigisisese õiguse alusel pädevust, mis võimaldaks tal otsustada selle akti õiguspärasuse üle, millega asjaomane isik on nimetatud kohtunikuks, ning et riigisisese õiguse alusel ei saa seda hagi ka vastuvõetavaks tunnistada.
Selle kohta olgu märgitud, et ELTL artiklis 267 sätestatud Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö eeldab põhimõtteliselt, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on pädevus lahendada põhikohtuasja, selleks et seda ei peetaks puhthüpoteetiliseks (6. septembri 2018. aasta kohtumäärus Di Girolamo,
C‑472/17
, ei avaldata,
EU:C:2018:684
, punkt
).
Kuigi teatavatel erandlikel asjaoludel võib see olla teisiti (vt selle kohta kohtuotsus A. K. jt, punkt 166 ning seal viidatud kohtupraktika, ja kohtuotsus A.B. jt, punkt 150), ei saa sellist lahendust käesolevas kohtuasjas siiski kasutada.
Esimesena, nagu on rõhutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 63–65, nähtub eelotsusetaotluses esitatud põhikohtuasja kirjeldusest nimelt, et kuigi formaalselt taotleb põhikohtuasja hageja oma hagiga selle tuvastamist, et J. M-i ja Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) vahel puudub teenistussuhe, millega põhikohtuasja hageja kuidagi seotud ei ole, on tema hagi lõppeesmärk seada kahtluse alla J. M-i Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtuniku ametikohale nimetamise kehtivus ning lahendada seeläbi õiguslik küsimus, mis on üles kerkinud tema enda vastu teises kohtus algatatud distsiplinaarmenetluses ehk kohtumenetluses, mis on erinev põhikohtuasjas algatatud menetlusest ja mille ta pealegi palub eelotsusetaotluse esitanud kohtul esialgse õiguskaitse tagamiseks peatada.
Sellest järeldub, et käesolevas kohtuasjas Euroopa Kohtule esitatud küsimused on olemuslikult seotud põhikohtuasjast erineva vaidlusega, mille suhtes on põhikohtuasi tegelikult üksnes aktsessoorne, sest nende küsimustega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada saada, kas J. M-i nimetamine Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumi esimeheks ja tema poolt distsiplinaarkohtu määramine, mis peab läbi viima niisuguse distsiplinaarmenetluse nagu põhikohtuasja hageja suhtes algatatud menetlus, on kooskõlas liidu õigusega, ning lõppkokkuvõttes teada seda, kas distsiplinaarkohus, mille J. M. on niimoodi määranud põhikohtuasja hageja suhtes algatatud distsiplinaarmenetlust läbi viima, on sõltumatu, erapooletu ja seaduse alusel moodustatud kohus harta artikli 47 teise lõigu tähenduses. Neil asjaoludel peaks Euroopa Kohus nende küsimuste ulatuse täielikuks hindamiseks ja neile sobiva vastuse andmiseks võtma arvesse pigem seda teist kohtuvaidlust iseloomustavaid asjaolusid, selle asemel et piirduda põhikohtuasja asjaoludega, nagu nõuab ELTL artikkel 267.
Teisena näib, et kuivõrd M. F-il ei olnud õigust esitada kaebus otse J. M-i nimetamise peale Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumi esimeheks või J. M-i akti peale seda kohtuvaidlust läbi vaatava distsiplinaarkohtu määramise kohta, oleks M. F. saanud esitada nimetatud kohtus vastuväite, et sellest aktist tulenevalt võidakse rikkuda tema õigust selle vaidluse lahendamisele sõltumatus ja erapooletus seaduse alusel moodustatud kohtus.
Seoses sellega olgu märgitud, et pärast käesoleva eelotsusetaotluse esitamist on Euroopa Kohus otsustanud, et kuna üldkohtute seaduse artikli 110 lõikega 3 ja artikli 114 lõikega 7 on Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) distsiplinaarkolleegiumi esimehele antud kaalutlusõigus määrata distsiplinaarkohus, kellel on territoriaalne pädevus lahendada üldkohtute kohtunike ehk liidu õigust tõlgendama ja kohaldama pidavate kohtunike suhtes toimuvaid distsiplinaarasju, ei vasta need sätted ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust tulenevalt nõudele, mille kohaselt peab selliseid kohtuasju saama läbi vaadata „seaduse alusel moodustatud“ kohus (15. juuli 2021. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (kohtunike distsiplinaarkord),
C‑791/19
,
EU:C:2021:596
, punkt
).
Kuna selline nõue tuleneb ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust, siis on sellel sättel ka vahetu õigusmõju (vt analoogia alusel kohtuotsus A.B. jt, punkt 146), mistõttu kohustab liidu õiguse esimuse põhimõte niimoodi määratud distsiplinaarkohut jätma kohaldamata eelmises punktis mainitud riigisisesed sätted, mille alusel see määramine toimus, ning sellest tulenevalt asuma seisukohale, et ta ei ole pädev talle esitatud vaidlust lahendama.
Kolmandana nähtub eelotsusetaotluses toodud selgitustest, mis on kokkuvõtlikult esitatud käesoleva kohtuotsuse punktides 27–29, ning esimese eelotsuse küsimuse sõnastusest endast, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt käesolevas kohtuasjas esitatud küsimused on eelkõige seotud asjaoluga, et Poola seadusandja on tahtlikult muutnud riigisisest õiguskorda, et takistada edaspidi Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtunike ametisse nimetamise protsessi suhtes tõhusa kohtuliku kontrolli teostamist. Selles kontekstis tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas sellise õigusaktide muutmise eesmärki ja toimet arvestades võib ta pidada ennast liidu õiguse alusel pädevaks teostama sellist kontrolli põhikohtuasjas.
Esiteks, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 22, oli KRSi 23. augusti 2018. aasta resolutsiooni peale, millega tehti ettepanek nimetada Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtuniku ametikohale J. M., esitanud KRSi seaduse artikli 44 lõike 1a alusel Naczelny Sąd Administracyjnyle (kõrgeim halduskohus) kaebuse kandidaat, kelle ametisse nimetamiseks selles resolutsioonis ettepanekut ei tehtud.
Teiseks, mis puudutab üksteise järel KRSi seaduse artiklit 44 mõjutanud seadusemuudatusi, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus kritiseerib ja millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktides 28 ja 29, siis tuleb rõhutada, et pärast käesoleva eelotsusetaotluse esitamist on Euroopa Kohus kohtuotsuse A.B. jt resolutsioonis otsustanud, et ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus õigusnormid, millega muudetakse kehtivat riigisisest õigust ja mille kohaselt:
–
ühelt poolt, vaatamata sellele, et sellise kohtu nagu Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtuniku ametikohale kandideerija esitas kaebuse niisuguse organi nagu KRS otsuse peale mitte toetada tema kandidatuuri, vaid tegi vabariigi presidendile ettepaneku nimetada ametisse teised kandidaadid, on see otsus jõustunud osas, milles tehakse ettepanek ametisse nimetada need teised kandidaadid, mistõttu ei takista see kaebus vabariigi presidendil ametisse nimetada viimati nimetatuid ning otsuse võimalik tühistamine osas, milles ei tehtud ettepanekut hageja ametisse nimetamiseks, ei too kaasa viimase olukorra uut hindamist, selleks et olenevalt olukorrast ta sellele ametikohale nimetada, ning
–
teiselt poolt ei saa sellist kaebust rajada väitele, et nõuetekohaselt ei ole hinnatud, kas kandidaadid vastasid kriteeriumidele, mida võeti arvesse otsuse tegemisel ametisse nimetamise ettepaneku kohta,
kui ilmneb – mida Euroopa Kohus palus hinnata selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohtul kõigi asjasse puutuvate asjaolude põhjal –, et need sätted võivad õigussubjektides tekitada põhjendatud kahtlusi selle suhtes, kas kohtunikud, kelle nimetas KRSi otsuste alusel ametisse vabariigi president, on väljaspool väliste tegurite, eelkõige seadusandliku ja täidesaatva võimu otsese või kaudse mõju haardeulatust ja kas nad on vastanduvaid huvisid arvestades neutraalsed, ning seega viia selleni, et kõnealused kohtunikud ei näi enam sõltumatud või erapooletud, ning see võib nõrgendada usaldust, mida kohtud peavad õigussubjektidele demokraatlikus ühiskonnas ja õigusriigis sisendama.
Veel otsustas Euroopa Kohus selles resolutsioonis, et kuna riigisiseses õiguskorras on tehtud muudatused, millega esiteks võetakse liikmesriigi kohtult tema pädevus esimese ja viimase astmena lahendada kaebusi, mille on esitanud sellise kohtu nagu Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtuniku ametikohale kandideerijad sellise organi nagu KRSi otsuse peale mitte esitada vabariigi presidendile vastavale ametikohale nimetamiseks nende kandidatuur, vaid teiste kandidaatide oma; millega teiseks nähakse ette, et selliste kaebuste puhul on seadusest tulenevalt lahendi tegemise vajadus ära langenud, kui nende läbivaatamine on veel pooleli, välistades, et nende kaebuste läbivaatamist saab jätkata või neid uuesti esitada, ning millega kolmandaks võetakse seeläbi liikmesriigi kohtult võimalus saada vastus eelotsuse küsimustele, mille ta on esitanud Euroopa Kohtule, siis:
–
ELTL artiklit 267 ja ELL artikli 4 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus niisugused muudatused, kui ilmneb – mida Euroopa Kohus palus hinnata kohtuotsuse A.B. jt aluseks olnud kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohtul kõigi asjasse puutuvate asjaolude põhjal –, et nende muudatuste erimõju on takistada Euroopa Kohut tegemast otsust selliste eelotsuse küsimuste kohta nagu need, mille on talle esitanud see kohus, ning välistada võimalus, et liikmesriigi kohus saaks tulevikus analoogseid küsimusi uuesti esitada;
–
ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku tuleb tõlgendada nii, et selle sättega on vastuolus niisugused muudatused, kui ilmneb – mida pidi hindama seesama eelotsusetaotluse esitanud kohus kõigi asjasse puutuvate asjaolude põhjal –, et need muudatused võivad õigussubjektidel tekitada põhjendatud kahtlusi selle suhtes, kas KRSi otsuste alusel vabariigi presidendi poolt ametisse nimetatud kohtunikud on väljaspool väliste tegurite, eelkõige seadusandliku ja täidesaatva võimu otsese või kaudse mõju haardeulatust, ja kas nad on vastanduvaid huvisid arvestades neutraalsed, ning seega viia selleni, et kõnealused kohtunikud ei tundu enam sõltumatud või erapooletud, mis võib nõrgendada usaldust, mida kohtud peavad õigussubjektidele demokraatlikus ühiskonnas ja õigusriigis sisendama.
Lõpuks täpsustas Euroopa Kohus selles resolutsioonis, et kui tuvastatakse niisugused liidu õiguse rikkumised, siis tuleb liidu õiguse esimuse põhimõtet tõlgendada nii, et kohtuotsuse A.B. jt aluseks olnud kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohus peab jätma asjasse puutuvad riigisisesed sätted kohaldamata ja selle asemel kohaldama varem kehtinud riigisiseseid sätteid, viies viimati nimetatud sätetes ette nähtud kohtuliku kontrolli ise läbi.
Kolmandaks olgu meenutatud, et kohtuotsuse A.B. jt punktides 129 ja 156 rõhutas Euroopa Kohus eelkõige, et niisugused ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu rikkumised võivad aset leida olukorras, kus kõik tähtsust omavad asjaolud, mis konkreetses riigisiseses õiguslik-faktilises kontekstis iseloomustavad liikmesriigi kõrgeima kohtu kohtunike ametisse nimetamise protsessi, ja eelkõige olukord, kus äkitselt kaotatakse õiguskaitsevahendid, mida on seni sellises ametisse nimetamise protsessis olnud võimalik kasutada, või kaotatakse selliste õiguskaitsevahendite toime, võivad õigussubjektidel tekitada süsteemi puudutavaid kahtlusi sellise protsessi tulemusel ametisse nimetatud kohtunike sõltumatuses ja erapooletuses.
Euroopa Kohus on nendes punktides 129 ja 156 siiski samuti sõnaselgelt rõhutanud, et sellises ametisse nimetamise protsessis kohtuliku kaitse teostamise võimaluse puudumine võib teatud juhtudel mitte osutuda probleemseks seoses nõuetega, mis tulenevad liidu õigusest, eelkõige ELL artikli 19 lõike 1 teisest lõigust. Sellega seoses tuleb aga tõdeda, et niisuguse hagi nagu põhikohtuasjas esitatud hagi eesmärk on sisuliselt saavutada see, et Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kohtuniku ametikohale põhikohtuasja kostja nimetamine tunnistataks kehtetuks
erga omnes
, kuigi riigisisene õigus ei anna ega ole kunagi andnud kõigile õigussubjektidele õigust vaidlustada kohtunike ametisse nimetamist otsese tühistamiskaebusega või sellise ametisse nimetamise kehtetuks tunnistamist puudutava kaebusega.
Arvestades kõike eeltoodut ja asjaolu, et Euroopa Kohtule ELTL artikliga 267 pandud ülesanne on anda igale liidu kohtule liidu õiguse tõlgendamiseks juhised, mida see kohus vajab tema menetluses olevate tegelike vaidluste lahendamiseks, ning võttes seejuures muu hulgas arvesse isikutele kättesaadavate õiguskaitsevahendite süsteemi, tuleb asuda seisukohale, et käesolevas eelotsusetaotluses Euroopa Kohtule esitatud küsimused ületavad Euroopa Kohtule ELTL artikliga 267 pandud ülesande piirid (vt analoogia alusel 11. märtsi 1980. aasta otsus kohtuasjas Foglia,
104/79
,
EU:C:1980:73
, punkt
).
Neil asjaoludel tuleb käesolev eelotsusetaotlus tunnistada vastuvõetamatuks.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:

Tunnistada Sąd Najwyższy (Izba Pracy i Ubezpieczeń Społecznych) (Poola kõrgeim kohus (töövaidluste ja sotsiaalkindlustuse kolleegium)) eelotsusetaotlus vastuvõetamatuks.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: poola.