CELEX: 62020CJ0347
Begäran om förhandsavgörande
Strukturfonder
Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf)
Förordning (EU) nr 1303/2013
Medfinansieringsprogram
Statligt stöd
Förordning (EU) nr 651/2014
Tillämpningsområde
Gränser
Begreppen ’det tecknade aktiekapitalet’ och ’företag i svårigheter’
Företag i svårigheter utesluts från stöd från Eruf
Villkor för att en ökning av det tecknade aktiekapitalet ska få verkan
Dagen då bevisen för denna ökning ska ges in
Principerna om icke-diskriminering och öppenhet

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 125.3 a ii i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (
EUT L 347, 2013, s. 320
), och av artikel 2 led 18 a i kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av den 17 juni 2014 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 [FEUF] (
EUT L 187, 2014, s. 1
).
Begäran har framställts i ett mål mellan SIA ”Zinātnes parks” och Finanšu ministrija (finansministeriet, Lettland) angående ministeriets beslut av den 4 november 2019 att avslå SIA Zinātnes parks projektförslag inom ramen för ett program för medfinansiering från Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf) (nedan kallat avslagsbeslutet).
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Förordning (EU) nr 1301/2013
I skäl 1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1301/2013 av den 17 december 2013 om Europeiska regionala utvecklingsfonden och om särskilda bestämmelser för målet Investering för tillväxt och sysselsättning samt om upphävande av förordning (EG) nr 1080/2006 (
EUT L 347, 2013, s. 289
) anges följande.
”Enligt artikel 176 [FEUF] är syftet med [Eruf] att bidra till att avhjälpa de viktigaste regionala obalanserna i unionen. …”
Artikel 3 i förordningen har rubriken ”Tillämpningsområde för stödet från Eruf”. I punkt 3 i den artikeln föreskrivs följande:
”Eruf ska inte stödja
…
d)
Företag i svårigheter enligt definitionen i unionens regler för statligt stöd.
…”
Förordning nr 1303/2013
I förordning nr 1303/2013 fastställs gemensamma regler och allmänna bestämmelser för Eruf, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, allmänt kallade europeiska struktur- och investeringsfonder (nedan kallade ESI‑fonderna).
Enligt artikel 4.7 i denna förordning ska den del av unionens budget som anslås till ESI‑fonderna i princip genomföras inom ramen för delad förvaltning mellan medlemsstaterna och kommissionen
Artikel 26.1 och 26.2 i nämnda förordning har följande lydelse:
”1.   [ESI‑fonderna] ska genomföras genom program i enlighet med partnerskapsöverenskommelserna. Varje program ska omfatta perioden 1 januari 2014–31 december 2020.
2.   Programmen ska upprättas av medlemsstaterna eller av en myndighet de utser, i samarbete med de parter som avses i artikel 5. Medlemsstaterna ska utarbeta programmen på grundval av förfaranden som är öppna för allmänheten, och i enlighet med sina institutionella och rättsliga ramar.”
Enligt artikel 123 i samma förordning är varje medlemsstat skyldig att för varje operativt program utse en förvaltande myndighet, en attesterande myndighet och en revisionsmyndighet.
I artikel 125 i förordning nr 1303/2013 definieras den förvaltande myndighetens uppgifter. Enligt punkt 1 i denna artikel 1 ska denna myndighet ansvara för att det operativa programmet förvaltas i enlighet med principen om sund ekonomisk förvaltning.
Vad beträffar urvalet av insatser föreskrivs i artikel 125.3 i denna förordning att nämnda myndighet ska
”a)
Utarbeta och, när de är godkända, tillämpa lämpliga urvalsförfaranden och kriterier som
i)
säkerställer att verksamheterna bidrar till att uppnå de specifika målen och resultaten för den relevanta prioriteringen,
ii)
är icke-diskriminerande och öppna,
iii)
tar hänsyn till de allmänna principerna i artiklarna 7 och 8.
…
d)
Försäkra sig om att stödmottagaren har den administrativa, ekonomiska och operativa förmågan att uppfylla de villkor som avses i led c innan verksamheten godkänns.
…”
Förordning nr 651/2014
I skäl 14 i förordning nr 651/2014 anges följande:
”Stöd som beviljas företag i svårigheter bör uteslutas från tillämpningsområdet för denna förordning, eftersom sådant stöd bör bedömas enligt gemenskapens riktlinjer av den 1 oktober 2004 för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter [
EUT C 244, 2004, s. 2
], förlängda genom meddelandet från kommissionen om förlängd giltighet för gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter av den 1 oktober 2004 [
EUT C 296, 2012, s. 3
] eller riktlinjer som ersätter dessa, i syfte att undvika att de kringgås. Undantaget är stödordningar för att avhjälpa skador som orsakats av vissa naturkatastrofer. För att skapa rättslig säkerhet bör tydliga kriterier inrättas som inte kräver en bedömning av alla omständigheter kring ett företags situation för att avgöra huruvida det anses vara i svårigheter vid tillämpningen av denna förordning.”
I artikel 1.4 i förordningen, med rubriken ”Tillämpningsområde”, föreskrivs följande:
”Denna förordning ska inte tillämpas på följande:
…
c)
Stöd till företag i svårigheter, med undantag för stödordningar för att avhjälpa skador som orsakats av vissa naturkatastrofer.”
Artikel 2 i förordningen, med rubriken ”Definitioner”, har följande lydelse:
”I denna förordning gäller följande definitioner:
…
18.
företag i svårigheter
: företag för vilka minst en av följande omständigheter råder:
a)
I fallet med aktiebolag … om över hälften av det tecknade aktiekapitalet har försvunnit på grund av ackumulerade förluster. Detta är fallet om avdrag för ackumulerade förluster från reserver (och alla andra element som vanligtvis betraktas som en del av företagets egna medel) leder till ett negativt ackumulerat belopp som överstiger hälften av det tecknade aktiekapitalet. Vid tillämpningen av denna bestämmelse avses med ”aktiebolag” särskilt de typer av företag som nämns i bilaga I till Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/34/EU [av den 26 juni 2013 om årsbokslut, koncernredovisning och rapporter i vissa typer av företag, om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/43/EG och om upphävande av rådets direktiv 78/660/EEG och 83/349/EEG], och ”aktiekapital” omfattar överkurs om så är relevant.
…
c)
Om företaget är föremål för ett kollektivt insolvensförfarande eller uppfyller kriterierna i nationell lagstiftning för att försättas i kollektiv insolvens på sina fordringsägares begäran.
…”
Direktiv (EU) 2017/1132
Skälen 7 och 8 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2017/1132 av den 14 juni 2017 om vissa aspekter av bolagsrätt (
EUT L 169, 2017, s. 46
) har följande lydelse:
”(7)
Det är särskilt viktigt att samordna medlemsstaternas bestämmelser om offentlighet, om giltigheten av förpliktelser för aktiebolag och andra bolag med begränsat ansvar och om bolagens ogiltighet, framför allt för att skydda tredje mans intressen.
(8)
Offentligheten bör ge tredje man möjlighet att ta del av viktiga handlingar om ett bolag och att få vissa upplysningar om detta, särskilt personuppgifter om dem som företräder bolaget.”
I artikel 4 i direktivet, med rubriken ”Uppgifter som ska tillhandahållas i bolagsordningen eller stiftelseurkunden eller i särskild handling”, föreskrivs följande:
”Minst följande uppgifter ska finnas antingen i bolagsordningen eller stiftelseurkunden eller i en särskild handling som ska offentliggöras enligt varje medlemsstats lagstiftning i överensstämmelse med artikel 16:
…
b)
De tecknade aktiernas nominella belopp och, minst en gång om året, dessas antal.
…
g)
Hur stor del av det tecknade kapitalet som är betalt då bolaget bildas eller då det får tillstånd att börja sin verksamhet.”
I artikel 14 i samma direktiv, med rubriken ”Handlingar och uppgifter som ska offentliggöras av bolag”, föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna ska se till att minst följande handlingar och uppgifter om ett bolag alltid offentliggörs:
a)
Stiftelseurkunden och, om den har tagits in i en särskild handling, bolagsordningen.
b)
Ändringar i de handlingar som avses i a, däribland förlängning av tiden för bolagets bestånd.
…
e)
Under förutsättning att stiftelseurkunden eller bolagsordningen anger ett bolagskapital, minst en gång om året det tecknade kapitalets storlek, om inte varje ökning av detta kapital kräver ändring av bolagsordningen.
…”
Artikel 16 i direktiv 2017/1132 har rubriken ”Offentliggörande i registret”. I punkterna 3 och 5–7 i den artikeln föreskrivs följande:
”3.   Alla handlingar och uppgifter som är offentliga enligt artikel 14 ska förvaras i akten eller föras in i registret; av akten ska alltid framgå vad som har förts in i registret.
…
5.   De i punkt 3 avsedda handlingarna och uppgifterna ska offentliggöras i den av medlemsstaten utsedda nationella tidningen, antingen genom att de helt eller delvis återges eller genom hänvisning till den handling som tagits in i akten eller förts in i registret. Den utsedda nationella tidningen kan vara en tidning i elektronisk form.
…
6.   Bolaget får åberopa handlingar och uppgifter mot tredje man först sedan de har offentliggjorts enligt punkt 5, om inte bolaget visar att tredje man kände till handlingen eller uppgiften.
När det gäller åtgärder som vidtas före den sextonde dagen efter offentliggörandet får en handling eller en uppgift dock inte åberopas mot en tredje man som visar att det var omöjligt för honom att känna till handlingen eller uppgiften.
7.   Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som behövs för att hindra bristande överensstämmelse mellan vad som offentliggörs i enlighet med punkt 5 och vad som framgår av registret eller akten.
Vid bristande överensstämmelse får den i enlighet med punkt 5 offentliggjorda texten inte åberopas mot tredje man. Denne får emellertid åberopa den sistnämnda texten, om inte bolaget visar att tredje man kände till den i registret eller akten intagna texten.
Dessutom får tredje man alltid åberopa sådana handlingar och uppgifter i fråga om vilka formaliteterna för offentliggörandet ännu inte har fullföljts, om inte handlingarna eller uppgifterna saknar rättsverkan på grund av det bristfälliga offentliggörandet.”
Enligt bilaga II till detta direktiv omfattar de aktuella bolagsformerna i Lettland bland annat ”sabiedrība ar ierobežotu atbildību” (aktiebolag), som är den rättsliga form som sökanden i det nationella målet har.
Lettisk rätt
Lagen om fondförvaltning
Utbetalning av unionens medel i Lettland regleras i Eiropas Savienības struktūrfondu un Kohēzijas fonda 2014.-2020. gada plānošanas perioda vadības likums (lagen om förvaltning av Europeiska unionens strukturfonder och sammanhållningsfond för programperioden 2014–2020) (nedan kallad lagen om fondförvaltning). I artikel 21 i nämnda lag, med rubriken ”Urval av projektförslag”, föreskrivs följande:
”1.   Urval av projektförslag ska vara
1)
offentligt, när anbudsgivarna konkurrerar på lika villkor med avseende på godkännande av projektförslag och finansiering från en av Europeiska unionens fonder. …
…
2.   Kontaktmyndigheten ska välja ut projektförslagen enligt urvalsmetoderna och föreskrifterna om urval av projektförslag. Föreskrifterna om urval av projektförslag ska utarbetas och, i överenskommelse med den ansvariga myndigheten och den förvaltande myndigheten, godkännas av kontaktmyndigheten.
…
5.   Anbudsgivarna ska upprätta och lägga fram sina förslag i enlighet med föreskrifterna om urval av projektförslag.
…”
Artikel 25 i lagen om fondförvaltning har rubriken ”Godkännande, villkorligt godkännande eller avslag på förslag vid offentlig infordran av projektförslag”. I punkterna 3 och 4 i den artikeln föreskrivs följande:
”3.   Beslut om avslag på projektförslaget ska meddelas om åtminstone en av följande omständigheter föreligger:
…
2)
Projektet uppfyller inte kriterierna för utvärdering och det avhjälpande av brister som avses i punkt 4 i denna artikel påverkar förslaget i sak. …
…
4.   Kontaktmyndigheten ska meddela ett beslut om villkorat godkännande av projektet om anbudsgivaren ska vidta vissa specifika åtgärder för att förslaget ska uppfylla alla utvärderingskriterier och för att projektet ska kunna genomföras på ett lämpligt sätt. Fastställandet av dessa villkor och kontrollen av att de uppfylls ska göras enligt föreskrifterna om urval av projektförslag. Förslaget ska anses ha avslagits om något av villkoren i nämnda beslut inte är uppfyllt eller inte uppfylls inom den tid som har fastställts i beslutet.”
I artikel 30 i samma lag, med rubriken ”Precisering av projektförslagen”, föreskrivs följande:
”Projektförslagen får inte omfattas av kompletterande preciseringar efter det att de har lagts fram och före ett beslut om enkelt godkännande, villkorat godkännande eller avslag.”
Genomförandedekretet
Den stödåtgärd som är aktuell i det nationella målet regleras av Ministru kabineta noteikumi Nr. 612 ”Darbības programmas ’Izaugsme un nodarbinātība’ 3.1.1. specifiskā atbalsta mērķa ’Sekmēt MVK izveidi un attīstību, īpaši apstrādes rūpniecībā un RIS3 prioritārajās nozarēs’ 3.1.1.5. pasākuma ’Atbalsts ieguldījumiem ražošanas telpu un infrastruktūras izveidei vai rekonstrukcijai’ otrās projektu iesniegumu atlases kārtas īstenošanas noteikumi” (ministerrådets dekret nr 612 om genomförandebestämmelser för den andra fasen för urval av projekt i samband med det operativa programmet ”Tillväxt och sysselsättning”, specifikt mål 3.1.1 ”Bidra till bildande och utveckling av små och medelstora företag, i synnerhet inom tillverkningsindustrin och de prioriterade områdena regionala innovationsstrategier för smart specialisering (RIS3)”, åtgärd 3.1.1.5 ”Investeringsstöd för uppförande eller ombyggnad av lokaler och infrastruktur för produktion”) av den 25 september 2018 (
Latvijas Vēstnesis
, 2018, nr 101) (nedan kallat genomförandedekretet). Artikel 7 i detta genomförandedekret har följande lydelse:
”Den andra fasen i urvalet av projekten avseende åtgärden ska slutföras genom offentlig infordran av förslag.”
Artikel 15 i nämnda genomförandedekret har följande lydelse:
”Projektet kommer inte att berättiga till finansiering om
…
15.3. anbudsgivaren är ett företag i svårigheter enligt artikel 2 led 18 i förordning nr 651/2014.
…”
Föreskrifterna om urval av projektförslag
Bestämmelser om de praktiska aspekterna av urval av förslag finns i föreskrifterna om urval av projektförslag, som har utarbetats av Centrālā Finanšu un līgumu aģentūra (den centrala finansierings- och kontraktsbyrån) (nedan kallad den behöriga nationella byrån), och i bilagorna till dessa föreskrifter.
I avsnitt II.6 i bilaga 5 till dessa föreskrifter, med rubriken ”Metoder för tillämpning av kriterier för utvärdering av förslag”, föreskrivs följande:
”En ’enkel positiv’ utvärdering ska medges om anbudsgivaren inte är en ekonomisk aktör i svårigheter. Ett fastställande av att det rör sig om ett företag i svårigheter vid den tidpunkt då beslutet om beviljande av stöd meddelas ska ha en objektiv grund och baseras på kontrollerbara och trovärdiga uppgifter om anbudsgivaren och de företag som har koppling till anbudsgivaren enligt följande:
a)
Informationen ska kontrolleras mot den senaste slutliga årsrapport som finns tillgänglig för allmänheten.
b)
Om en mellanliggande verksamhetsrapport som godkänts av en auktoriserad revisor har ingetts, ska uppgifterna i rapporten beaktas för att fastställa huruvida det rör sig om ett företag i svårigheter.
c)
Om anbudsgivaren hänvisar till information som finns tillgänglig för allmänheten ([det vill säga] är kontrollerbar) och hänför sig till en ökning av kapitalet enligt bolagsordningen efter den senaste slutliga årsrapporten, ska sådan information beaktas, när den getts in tillsammans med en mellanliggande verksamhetsrapport som godkänts av en auktoriserad revisor.
…
En ’villkorad positiv’ utvärdering ska göras om den information som har getts in är ofullständig eller inte tillräckligt detaljerad. Anbudsgivaren ska då uppmanas att precisera den information som redan har getts in. En sådan precisering får endast avse tekniska, aritmetiska och redaktionella aspekter. …”
Handelslagen
I artikel 12 i komerclikums (handelslagen), med rubriken ”Offentliggörande i registret”, anges följande:
”1.   Uppgifter som förs in i handelsregistret ska få verkan i förhållande till tredje man från den tidpunkt då de offentliggörs. …
2.   Om uppgifter som ska föras in i handelsregistret inte har registrerats, eller om de har registrerats men ännu inte offentliggjorts, kan den person till förmån för vilken uppgifterna skulle ha registrerats inte göra gällande dessa mot tredje man, såvida inte denna tredje man redan kände till uppgifterna.
…”
I artikel 196 i handelslagen, med rubriken ”Godkännande av ändring av kapitalet enligt bolagsordningen”, föreskrivs följande:
”1.   Kapitalet enligt bolagsordningen får endast ökas eller minskas genom beslut av bolagsstämman i vilket formerna för nämnda ökning eller minskning fastställts.
…
3.   För det fall ändringen av kapitalet enligt bolagsordningen godkänns, ska motsvarande ändring av bolagsordningen göras samtidigt.”
Artikel 202.3 i denna lag, med rubriken ”Ansökningar i handelsregistret om ökning av kapitalet enligt bolagsordningen”, har följande lydelse:
”En ökning av kapitalet enligt bolagsordningen anses ha skett den dag då uppgift om det nya beloppet avseende kapitalet har förts in i handelsregistret.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Zinātnes parks, ett aktiebolag bildat enligt lettisk rätt, lade – i samband med en offentlig infordran för urval av projekt för beviljande av finansiering inom ramen för programmet för medfinansiering från Eruf ”Tillväxt och sysselsättning” – fram ett projektförslag till den behöriga nationella byrån den 30 april 2019, som var sista dag för att lämna in förslag till projekt. Tillsammans med ansökan gav sökanden in ett godkännande från sin bolagsstämma av den 29 april 2019 om ändring av sin bolagsordning och om ökning av sitt kapital enligt bolagsordningen genom att en viss delägare, inom en bestämd frist, skulle verkställa betalning för nya bolagsandelar, jämte överkurs vid emission.
Under utvärderingsperioden informerade nämnda sökande den behöriga nationella byrån om att ökningen av kapitalet enligt bolagsordningen hade skrivits in i handelsregistret den 24 juli 2019, och därefter gav den, som komplettering, in en mellanliggande verksamhetsrapport som godkänts av en auktoriserad revisor.
I avslagsbeslutet förkastade finansministeriet Zinātnes parks förslag med motiveringen att detta bolag, vid den tidpunkt då dess förslag lades fram, skulle betraktas som ett ”företag i svårigheter”, i den mening som avses i artikel 2 led 18 a i förordning nr 651/2014.
Talan om ogiltigförklaring av detta beslut har väckts vid Administratīvā rajona tiesa (Förvaltningsdomstolen i första instans, Lettland), den hänskjutande domstolen, som har påpekat att det är ostridigt mellan parterna att om uppgifterna i Zinātnes parks senaste finansiella rapport, motsvarande år 2018, skulle beaktas, så har bolaget ställning som ”företag i svårigheter”, i den mening som avses i artikel 2 led 18 a i den förordningen. Det har inte heller ifrågasatts att nämnda bolag, efter ökningen av bolagskapitalet och införandet av respektive ändringar i handelsregistret, inte längre uppfyllde kriteriet i artikel 2 led 18 a i förordning nr 651/2014 för att kvalificeras som ”företag i svårigheter”. Parterna är däremot oense om i vilken mån inskrivningen av den ovannämnda ökningen av bolagskapitalet i handelsregistret och Zinātnes parks bevisning under förfarandet för prövning av förslagen borde ha beaktats av den behöriga nationella byrån.
I detta sammanhang hyser den hänskjutande domstolen tvivel om, för det första, huruvida finansministeriet, vid antagandet av avslagsbeslutet, gjorde en riktig bedömning när det tolkade begreppet ”det tecknade aktiekapitalet”, i artikel 2 led 18 a i förordning nr 651/2014, mot bakgrund av begreppet ”kapitalet enligt bolagsordningen” i den nationella lettiska lagstiftningen, på så sätt att det endast avser det bolagskapital som har offentliggjorts, i enlighet med de förfaranden som har angetts i den nationella lagstiftningen.
Enligt den lettiska rättsordningen anses nämligen kapitalet enligt bolagsordningen, enligt artikel 202.3 i handelslagen, ökas den dag då uppgift om det nya bolagskapitalet registreras i handelsregistret och det är först från och med detta datum som en sådan ökning kan göras gällande mot tredje man. Den hänskjutande domstolen har emellertid för det första påpekat att artikel 2 led 18 a i förordning nr 651/2014 inte innehåller någon uttrycklig hänvisning till medlemsstaternas rättsordningar för definitionen av begreppet ”bolagskapital”. För det andra innehåller direktiv 2017/1132, särskilt artiklarna 14 och 16, inte något villkor för giltigheten av beslut om ökning av bolagskapitalet och ger inte heller medlemsstaterna någon uttrycklig befogenhet att reglera denna fråga.
Den hänskjutande domstolen vill även få klarhet i huruvida de krav som gäller i samband med urvalsförfarandet i fråga om de handlingar som ska inges, och särskilt den dag då dessa handlingar ska inges, är relevanta för bedömningen av sökandens ekonomiska situation och huruvida eventuella brister i ett förslag i bevishänseende avseende anbudsgivarens ekonomiska situation kan korrigeras under urvalsförfarandet. Den hänskjutande domstolen har bland annat påpekat att enligt artikel 125.3 a ii i förordning nr 1303/2013 ska urvalsförfarandena och urvalskriterierna vara öppna och icke-diskriminerande.
Nämnda domstol anser att dessa principer vid första anblicken ligger till grund för den princip som slås fast i artikel 30 i lagen om fondförvaltning och som utvecklats i föreskrifterna om urval av förslag, enligt vilken projektförslag inte kan preciseras eller kompletteras efter det att de har lagts fram. Följaktligen måste den behöriga nationella byrån iaktta de kriterier som den själv har fastställt, vilket innebär att myndigheten var skyldig att från urvalet av projekt utesluta anbudsgivare som inte bifogat en handling eller lämnat en uppgift som krävdes enligt de bestämmelser som gällde för detta urval. Den hänskjutande domstolen har emellertid påpekat att även om EU-domstolen i samband med offentlig upphandling redan har slagit fast att det även föreligger en skyldighet att iaktta liknande principer vid urval av anbud, framgår detta inte uttryckligen av EU-domstolens praxis på området för statligt stöd.
Mot denna bakgrund beslutade Administratīvā rajona tiesa (Förvaltningsdomstolen i första instans) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)
Ska begreppet ’det tecknade aktiekapitalet’ i artikel 2 led 18 a i förordning nr 651/2014, jämförd med andra unionsbestämmelser om bolags verksamhet, tolkas på så sätt att ett fastställande av det tecknade aktiekapitalet endast ska grundas på de uppgifter som har offentliggjorts på det sätt som föreskrivs i den nationella lagstiftningen i varje medlemsstat, med beaktande av att sådana uppgifter därmed ska anses få verkan först från tidpunkten för offentliggörandet?
2)
Ska det vid bedömningen av begreppet ’företag i svårigheter’ i artikel 2 led 18 i förordning nr 651/2014 fästas vikt vid villkoren – som fastställts inom ramen för förfarandet för urval av projekt avseende de europeiska fonderna – för vilka handlingar som ska ges in för att styrka den finansiella ställningen hos det företag som det rör sig om?
3)
För det fall den andra frågan besvaras jakande, är då en nationell bestämmelse om urval av projekt i vilken det fastställs att projektförslag inte får preciseras efter det att de har lagts fram förenlig med principerna om icke-diskriminering och öppenhet och, vilka slås fast i artikel 125.3 a ii i förordning nr 1303/2013?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin första fråga för att få klarhet i huruvida artikel 2 led 18 a i förordning nr 651/2014 ska tolkas på så sätt att uttrycket ”det tecknade aktiekapitalet”, vid bedömningen av huruvida ett bolag är ”i svårigheter”, i den mening som avses i denna bestämmelse, ska förstås så, att det endast avser tillskott som offentliggjorts på det sätt som föreskrivs i den nationella lagstiftningen i den medlemsstat där bolaget har bildats.
EU-domstolen erinrar inledningsvis om att enligt artikel 3 i förordning nr 1301/2013 är företag i svårigheter enligt definitionen i unionens regler för statligt stöd helt uteslutna från stöd från Eruf.
Vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i det nationella målet definierades begreppet ”företag i svårigheter” i unionens regler för statligt stöd i artikel 2 led 18 i förordning nr 651/2014. I stället för att använda sig av en enda definition av begreppet företag i svårigheter, anges i denna bestämmelse flera alternativa kriterier, däribland, under punkt a, det som består i att ett aktiebolag har ackumulerade förluster som överstiger hälften av det tecknade aktiekapitalet.
Vad beträffar begreppet ”det tecknade aktiekapitalet”, som används i artikel 2 led 18 i förordning nr 651/2014, anges i denna bestämmelse endast att detta begrepp omfattar överkurs om så är relevant. Däremot innehåller varken nämnda bestämmelse eller någon annan bestämmelse i denna förordning någon definition av begreppet eller uppgift om vid vilken tidpunkt en ökning av detta kapital ska anses få verkan.
Enligt fast rättspraxis följer det såväl av kravet på en enhetlig tillämpning av unionsrätten som av likhetsprincipen, att ordalydelsen i en unionsbestämmelse som inte innehåller någon uttrycklig hänvisning till medlemsstaternas rättsordningar för fastställandet av bestämmelsens innebörd och tillämpningsområde, i regel ska ges en självständig och enhetlig tolkning inom hela Europeiska unionen. Fastställandet av betydelsen av och räckvidden för sådana uttryck som inte definierats i unionsrätten ska vidare ske i enlighet med deras normala betydelse, med beaktande av det sammanhang i vilket de används och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som uttrycken ingår i (se, för ett liknande resonemang, dom av den 17 december 2020, BAKATI PLUS,
C‑656/19
,
EU:C:2020:1045
, punkterna
och
och där angiven rättspraxis).
Domstolen konstaterar härvidlag att när det gäller aktiebolag avser uttrycket ”aktiekapital”, i dess normala betydelse, värdet på de tillskott som delägarna eller aktieägarna i ett bolag har lämnat eller förbundit sig att lämna till bolaget mot att de får bolagsandelar eller aktier. Begreppet ”tecknade” används i allmänhet för att beteckna det belopp som de nuvarande eller framtida delägarna eller aktieägarna oåterkalleligen har förbundit sig att lämna till bolaget, oberoende av om tillskotten redan har inbetalats eller inte. Det är först när detta begrepp i sin tur följs av adjektivet ”inbetalda” som uttrycket ”det tecknade aktiekapitalet” undantagsvis används för att hänvisa till det aktiekapital som faktiskt har betalats av delägarna eller aktieägarna.
Av detta följer att eftersom begreppet ”det tecknade aktiekapitalet” används i artikel 2 led 18 a i förordning nr 651/2014 utan närmare specificering, ska detta begrepp förstås så, att det avser samtliga tillskott som de nuvarande eller framtida delägarna eller aktieägarna redan har lämnat eller oåterkalleligen har förbundit sig att lämna.
Denna slutsats bekräftas av de mål som eftersträvas med förordning nr 651/2014, sedd i sitt sammanhang.
Det ska i detta hänseende erinras om att de alternativa kriterierna för definitionen av begreppet ”företag i svårigheter” i artikel 2 led 18 i förordning nr 651/2014 syftar till att klargöra räckvidden av artikel 1.4 i denna förordning, enligt vilken nämnda förordning inte ska tillämpas på stöd som beviljas företag i svårigheter, med undantag av stödordningar för att avhjälpa skador som orsakats av visa naturkatastrofer.
Enligt skäl 14 i denna förordning är det mål som i sin tur eftersträvas med artikel 1.4, och följaktligen med begreppet ”företag i svårigheter”, att se till att stöd som beviljas de berörda företagen bedöms enligt riktlinjerna för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter, i syfte att undvika att dessa kringgås.
Det hänvisas uttryckligen i skäl 14 i förordning nr 651/2014 till kommissionens meddelande om riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av icke-finansiella företag i svårigheter (
EUT C 249, 2014, s. 1
). I punkterna 20 och 23 i det meddelandet anges följande: ”… ett företag [anses] vara i svårigheter om det utan statligt ingripande är nästan säkert att det kommer att lägga ned sin verksamhet på kort eller medellång sikt. … Eftersom dess fortlevnad är i fara kan ett företag i svårigheter inte anses vara ett lämpligt medel för att främja andra allmänpolitiska mål förrän dess lönsamhet har säkerställts.”
Mot bakgrund av uppgifterna i detta meddelande från kommissionen ska det mål som anges i skäl 14 i förordning nr 651/2014 och det därmed sammanhängande kriteriet i artikel 2 led 18 a i förordning nr 651/2014 tolkas så, att det syftar till att bedöma det berörda bolagets förmåga att upprätthålla sin verksamhet på kort eller medellång sikt.
Prövningen av detta kriterium förutsätter således att samtliga tillskott som delägarna eller aktieägarna oåterkalleligen har förbundit sig att lämna beaktas. Även om tillskotten ännu inte har inbetalats utgör de, på samma sätt som de inbetalade tillskotten, en relevant information vad avser det berörda bolagets förmåga att upprätthålla sin verksamhet under en sådan tidsrymd.
Begreppet ”det tecknade aktiekapitalet”, i den mening som avses i artikel 2 led 18 a i förordning nr 651/2014 ska följaktligen tolkas så, att det utgör ett självständigt begrepp som avser samtliga tillskott som bolagets nuvarande eller framtida delägare eller aktieägare har lämnat eller oåterkalleligen har förbundit sig att lämna.
I förevarande fall framgår det av de handlingar som ingetts till domstolen, vilka det erinrats om i punkt 29 ovan, att Zinātnes parks bolagsstämma, innan bolagets förslag lades fram för den behöriga nationella byrån i syfte att utverka finansiering inom ramen för programmet för medfinansiering från Eruf, godkände ökningen av bolagets kapital enligt bolagsordningen genom att en viss delägare, inom en bestämd frist, skulle verkställa betalning för nya bolagsandelar, jämte överkurs vid emission. Mot bakgrund av den självständiga och enhetliga tolkning av begreppet ”det tecknade aktiekapitalet” som avses i föregående punkt, ankommer det på den hänskjutande domstolen att bedöma huruvida dessa omständigheter, som fastställts vid den tidpunkt då förslaget avseende detta projekt lades fram, styrker att denna delägare oåterkalleligen hade förbundit sig att genomföra nämnda kapitalökning, på grundval av de kriterier som för detta ändamål föreskrivs i den nationella rätt enligt vilken det berörda bolaget bildats.
Det ska i detta hänseende understrykas att unionsrätten, i kapitlen III och IV i avdelning I i direktiv 2017/1132, visserligen innebär en samordning av nationella bestämmelser om offentlighet i fråga om ökning av kapital när det gäller bolag som omfattas av tillämpningsområdet för dessa kapitel. Det framgår emellertid av skälen 7 och 8 i detta direktiv och av artikel 1 första strecksatsen i direktivet att denna samordning syftar till att ge framför allt tredje man möjlighet att ta del av viktiga handlingar om det berörda bolaget. Det framgår däremot varken av skälen i direktivet eller av någon bestämmelse i direktivet att dessa regler om offentlighet är villkor som ska iakttas för att ett åtagande att genomföra ett tillskott ska anses vara oåterkalleligt.
Mot bakgrund av det ovan anförda ska den första frågan besvaras enligt följande. Artikel 2 led 18 a i förordning nr 651/2014 ska tolkas på så sätt att vid bedömningen av huruvida ett bolag är ”i svårigheter”, i den mening som avses i denna bestämmelse, ska uttrycket ”det tecknade aktiekapitalet” förstås så, att det avser samtliga tillskott som bolagets nuvarande eller framtida delägare eller aktieägare har lämnat eller oåterkalleligen har förbundit sig att lämna.
Den andra frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin andra fråga för att få klarhet i huruvida artikel 3.3 i förordning nr 1301/2013 ska tolkas på så sätt att den behöriga förvaltningsmyndigheten, vid bedömningen av huruvida en anbudsgivare inte ska anses vara ”i svårigheter”, i den mening som avses i artikel 2 led 18 i förordning nr 651/2014, endast ska beakta bevisning som uppfyller de krav som gäller vid fastställandet av förfarandet för urval av projekt.
EU-domstolen påpekar härvidlag att det i artikel 3.3 i förordning nr 1301/2013 endast anges att Eruf inte ska stödja företag i svårigheter enligt definitionen i unionens regler för statligt stöd. Det kan således konstateras att denna bestämmelse inte innehåller någon uppgift om vilken typ av bevisning som kan beaktas för att fastställa att ett företag inte befinner sig i svårigheter.
Det framgår emellertid av lydelsen av artikel 125.3 i förordning nr 1303/2013, i vilken det anges vilken roll de förvaltningsmyndigheter som ansvarar för förvaltningen av de operativa programmen ska ha, att dessa myndigheter är skyldiga att utarbeta och, när de är godkända, tillämpa lämpliga urvalsförfaranden och kriterier och bland annat försäkra sig om att stödmottagarna har den ekonomiska förmågan att uppfylla villkoren för stöd och således, vad gäller stöd från Eruf, att stödmottagarna inte är ”i svårigheter”, i den mening som avses i artikel 2 led 18 i förordning nr 651/2014.
För att uppfylla denna skyldighet ska förvaltningsmyndigheterna med nödvändighet grunda sig på uppgifter som är tillräckligt tillförlitliga för att skingra varje rimligt tvivel om de berörda bolagens ekonomiska situation.
Fastställandet av den exakta arten av den bevisning som kan beaktas omfattas av medlemsstaternas processuella autonomi, eftersom unionslagstiftningen inte innehåller några uppgifter i detta avseende. I detta hänseende har de behöriga nationella myndigheterna ett utrymme för skönsmässig bedömning vid fastställandet av förfarandet för urval av projekt.
I enlighet med likvärdighetsprincipen och effektivitetsprincipen får dessa beviskrav emellertid varken vara strängare än dem som avser liknande situationer som omfattas av nationell rätt, i den mån sådana krav, om de tillämpades, skulle göra det möjligt att bevara den ändamålsenliga verkan av artikel 3.3 i förordning nr 1301/2013, eller medföra att det i praktiken blir omöjligt eller orimligt svårt att utöva de rättigheter som följer av unionsrätten, däribland rätten för varje projektledare att på ett ändamålsenligt sätt kunna hänvisa till denna för att erhålla stöd från Eruf (se, analogt, dom av den 21 januari 2016, Eturas m.fl.,
C‑74/14
,
EU:C:2016:42
, punkt
, och dom av den 3 juni 2021, Instituto Madrileño de Investigación y Desarrollo Rural, Agrario y Alimentario,
C‑726/19
,
EU:C:2021:439
, punkt
).
Eftersom förfarandet i det nationella målet rör beviljande inom ramen för Eruf-programmen av finansiering som härrör från unionens budget och därför utgör en åtgärd för genomförande av unionsrätten, ska förfarandet även vara förenligt med unionsrättens allmänna principer, däribland principerna om likabehandling, öppenhet och proportionalitet, vilka är av grundläggande betydelse när det rör sig om ett förfarande i vilket ekonomiska aktörer konkurrerar med varandra (se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 april 2017, Farkas,
C‑564/15
,
EU:C:2017:302
, punkterna
och
).
I synnerhet kräver principerna om likabehandling och öppenhet att samma beviskrav gäller för samtliga anbudsgivare avseende ett och samma program och att dessa krav offentliggörs (se, analogt, dom av den 2 juni 2016, Pizzo,
C‑27/15
,
EU:C:2016:404
, punkt
, och dom av den 11 maj 2017, Archus och Gama,
C‑131/16
,
EU:C:2017:358
, punkt
). Vad gäller proportionalitetsprincipen kräver denna att dessa krav inte går utöver vad som är nödvändigt för kontrollen av de materiella villkor som ställs genom unionsrätten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 juni 2021, Rad Service m.fl.,
C‑210/20
,
EU:C:2021:445
, punkt
).
Det ankommer på den hänskjutande domstolen att bedöma huruvida samtliga dessa villkor är uppfyllda i förevarande fall. För att vägleda den hänskjutande domstolen vid denna bedömning kan EU-domstolen emellertid tillhandahålla den domstolen alla uppgifter om unionsrättens tolkning som kan vara användbara för den (se, bland annat, dom av den 16 juli 2015, CHEZ Razpredelenie Bulgaria,
C‑83/14
,
EU:C:2015:480
, punkt
, och dom av den 6 oktober 2021, A (Gränspassage med en fritidsbåt),
C‑35/20
,
EU:C:2021:813
, punkt
).
Det framgår av den nationella lagstiftning som den hänskjutande domstolen har angett att kvalificeringen som ”företag i svårigheter”, enligt de krav som fastställts i denna lagstiftning med avseende på urvalsförfarandet, ska göras enbart mot bakgrund av uppgifterna i den senaste slutliga årsrapport som ställts till allmänhetens förfogande eller, om en mellanliggande verksamhetsrapport som godkänts av en auktoriserad revisor getts in av anbudsgivaren, mot bakgrund av uppgifterna i sistnämnda rapport. Om anbudsgivaren hänvisar till information som finns tillgänglig för allmänheten och hänför sig till en ökning av kapitalet enligt bolagsordningen efter den senaste slutliga årsrapporten, ska sådan information beaktas, när den getts in tillsammans med en mellanliggande verksamhetsrapport som godkänts av en auktoriserad revisor.
Först och främst kan sådana regler i princip inte anses strida mot effektivitetsprincipen, eftersom ett bolag i princip vid varje tillfälle kan låta en mellankommande verksamhetsrapport upprättas av en auktoriserad revisor, utan att detta innebär en så överdriven kostnad för bolaget att ett sådant krav i praktiken skulle medföra att det blev omöjligt eller orimligt svårt för ett bolag, som, när dess senaste slutliga årsrapport fastställdes, var ”i svårigheter”, i den mening som avses i artikel 2 led 18 i förordning nr 651/2014, att visa att det inte längre är det.
Vad därefter gäller iakttagandet av principerna om likabehandling och öppenhet framgår det inte av handlingarna i målet att den hänskjutande domstolen hyser tvivel om att de krav som är aktuella i det nationella målet har offentliggjorts i vederbörlig ordning eller att de är tillämpliga utan åtskillnad.
Vad slutligen avser proportionalitetsprincipen – mot bakgrund av de krav som ställs i samband med upprättandet av årsrapporterna, vilka bidrar till tillförlitligheten av de uppgifter som anges däri, samt de garantier som en auktoriserad revisors godkännande av de mellanliggande verksamhetsrapporterna ger – framgår det inte att den omständigheten att en förvaltningsmyndighet åläggs att grunda sig uteslutande på dessa typer av handlingar går utöver vad som är nödvändigt för kontrollen av det villkoret som ställs i artikel 2 led 18 i förordning nr 651/2014.
Under dessa omständigheter utgör unionsrätten i princip inte hinder för att det i en nationell lagstiftning, såsom den som är aktuell i det nationella målet, krävs att en förvaltningsmyndighet bedömer ett företags ekonomiska situation enbart mot bakgrund av de uppgifter som finns i den senaste slutliga årsrapport för det bolag som är anbudsgivare som ställts till allmänhetens förfogande samt, i förekommande fall, i en mellanliggande verksamhetsrapport som godkänts av en auktoriserad revisor, under förutsättning att denna verksamhetsrapport har getts in till denna myndighet, såvida det inte visar sig att dessa krav strider mot likvärdighetsprincipen, vilket det ankommer på förvaltningsmyndigheten att fastställa.
Av det ovan anförda följer att den andra frågan ska besvaras enligt följande. Artikel 3.3 i förordning nr 1301/2013 ska tolkas på så sätt att den behöriga förvaltningsmyndigheten, vid bedömningen av huruvida en anbudsgivare inte ska anses vara ”i svårigheter”, i den mening som avses i artikel 2 led 18 i förordning nr 651/2014, endast ska beakta bevisning som uppfyller de krav som gäller vid fastställandet av förfarandet för urval av projekt, under förutsättning att dessa krav är förenliga med principerna om effektivitet och likvärdighet samt unionsrättens allmänna principer, däribland principerna om likabehandling, öppenhet och proportionalitet.
Den tredje frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin tredje fråga för att få klarhet i huruvida artikel 125.3 i förordning nr 1303/2013 samt principerna om icke-diskriminering och öppenhet, som denna bestämmelse hänvisar till, ska tolkas på så sätt att de utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken projektförslag inte får preciseras efter det att de har lagts fram.
Det ska först och främst påpekas att den hänskjutande domstolen inte har preciserat huruvida den, när den i sin fråga hänvisar till framläggandet av projekt, avser fristen för att lämna in projektförslag enligt den nationella rätten eller den dag då en berörd anbudsgivares projektförslag lämnades in. Det framgår emellertid av handlingarna i målet att Zinātnes parks ingav sina handlingar i det aktuella ärendet vid utgången av den frist som föreskrivs i den nationella rätten för att lämna in projektförslag. Det framstår därmed inte som nödvändigt att pröva huruvida medlemsstaterna enligt unionsrätten är skyldiga att låta anbudsgivarna göra preciseringar efter det att de har lämnat in sitt projektförslag, men före utgången av fristen för inlämnande. Denna fråga uppkommer däremot när det gäller preciseringar som kan göras efter denna frist.
Det ska vidare påpekas att det i artikel 125.3 d i förordning nr 1303/2013 endast anges att den behöriga förvaltningsmyndigheten ska försäkra sig om att varje mottagare av stöd från Eruf har den administrativa, ekonomiska och operativa förmågan att uppfylla villkoren för stöd för varje insats, innan varje verksamhet godkänns, utan att det anges vid vilken tidpunkt denna förmåga ska bedömas eller vid vilken tidpunkt anbudsgivarna ska tillhandahålla myndigheten de uppgifter som är nödvändiga för att kontrollera nämnda förmåga.
Eftersom det i unionsrätten inte föreskrivs vilken frist som ska gälla för att tillhandahålla förvaltningsmyndigheterna nödvändig bevisning, ankommer det på medlemsstaterna att besluta om detta inom de gränser som följer av principerna om effektivitet och likvärdighet samt av skyldigheten, som åligger varje förvaltningsmyndighet, att noggrant se till att de allmänna rättsprinciperna iakttas, däribland principerna om likabehandling och öppenhet, vilka det erinras om i artikel 125.3 i förordning nr 1303/2013, samt proportionalitetsprincipen.
Vad särskilt avser principerna om öppenhet och likabehandling, ska det erinras om att när en medlemsstat har fastställt en sista dag inom vilken anbudsgivarna ska komplettera sina handlingar i ärendet, är förvaltningsmyndigheterna enligt dessa principer skyldiga att från urvalsförfarandet utesluta varje förslag som den dagen inte har åtföljts av nödvändiga uppgifter (se, analogt, dom av den 6 november 2014, Cartiera dell’Adda,
C‑42/13
,
EU:C:2014:2345
, punkt
, och dom av den 2 juni 2016, Pizzo,
C‑27/15
,
EU:C:2016:404
, punkterna
–
).
I det nationella målet framgår det av de uppgifter som den hänskjutande domstolen har lämnat att den berörda medlemsstaten, samtidigt som den anser att villkoret i artikel 3.3 i förordning nr 1301/2013 ska bedömas vid tidpunkten för godkännande av projektförslagen, har valt att förbjuda dessa anbudsgivare att komplettera sina handlingar i ärendet efter det att fristen för att lämna in dessa förslag har löpt ut.
Med beaktande av att de nationella förvaltningsmyndigheterna behöver kunna förfoga över den tid som krävs för att handlägga de ärenden som de ska avgöra (se, för ett liknande resonemang och analogt, dom av den 10 februari 1998, Tyskland/kommissionen,
C‑263/95
,
EU:C:1998:47
, punkt
, och dom av den 25 mars 2010, kommissionen/Spanien,
C‑392/08
,
EU:C:2010:164
, punkt
), kan medlemsstaten emellertid inte kritiseras för att ha fastställt en frist inom vilken anbudsgivarna ska tillhandahålla den behöriga förvaltningsmyndigheten alla uppgifter som är nödvändiga före dagen för godkännande av projektförslagen.
Såsom generaladvokaten har understrukit i punkt 80 i sitt förslag till avgörande skulle den behöriga förvaltningsmyndigheten, om det var tillåtet för anbudsgivarna att komplettera sina handlingar i ärendet efter utgången av fristen för att lämna in projektförslag, kunna bli tvungen att vid upprepade tillfällen ompröva samma handlingar, bland annat med risk för att datumet för godkännande av förslagen måste skjutas upp, vilket skulle äventyra finansieringsprogrammens mål, eller för att principerna om likabehandling och öppenhet inte längre skulle iakttas. En sådan möjlighet skulle även kunna medföra merkostnader för den behöriga förvaltningsmyndigheten, vilka en medlemsstat legitimt kan vilja avstå från att bära, i enlighet med principen om god förvaltningssed.
Det kan således konstateras att en medlemsstat kan besluta att anbudsgivarna inte har rätt att komplettera sina handlingar i ärendet efter det att fristen för att lämna in projektförslag har löpt ut, även om det i den nationella lagstiftningen föreskrivs att det nämnda villkoret i artikel 3.3 i förordning nr 1301/2013 ska bedömas vid en senare tidpunkt.
I enlighet med likvärdighetsprincipen är det viktigt att i nationell rätt identifiera de förfaranden som med hänsyn till deras föremål, bakgrund och väsentliga beståndsdelar är jämförbara med det förfarande som föreskrivs för att erhålla stöd från Eruf och att försäkra sig om att dessa förfaranden inte är mer förmånliga än det som är aktuellt i det nationella målet genom att de ger anbudsgivarna möjlighet att komplettera sina handlingar i ärendet efter utgången av fristen för att lämna in projektförslag (se, analogt, dom av den 26 september 2018, Belastingdienst/Toeslagen (överklagandets suspensiva verkan),
C‑175/17
,
EU:C:2018:776
, punkterna
–
).
Mot bakgrund av det ovan anförda ska den tredje frågan besvaras enligt följande. Artikel 125.3 i förordning nr 1303/2013 samt principerna om icke-diskriminering och öppenhet, som denna bestämmelse hänvisar till, ska tolkas på så sätt att de inte utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken projektförslag inte får preciseras efter utgången av fristen för att lämna in nämnda förslag. I enlighet med likvärdighetsprincipen ska den omständigheten att det inte är möjligt för sökandena att komplettera sina handlingar i ärendet efter utgången av fristen för att lämna in förslag till projekt emellertid avse alla förfaranden som, i förekommande fall, med hänsyn till deras föremål, bakgrund och väsentliga beståndsdelar kan anses jämförbara med det förfarande som föreskrivs för att erhålla stöd från Eruf.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (femte avdelningen) följande:

1)
Artikel 2 led 18 a i kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av den 17 juni 2014 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 [FEUF] ska tolkas på så sätt att vid bedömningen av huruvida ett bolag är ”i svårigheter”, i den mening som avses i denna bestämmelse, ska uttrycket ”det tecknade aktiekapitalet” förstås så, att det avser samtliga tillskott som bolagets nuvarande eller framtida delägare eller aktieägare har lämnat eller oåterkalleligen har förbundit sig att lämna.

2)
Artikel 3.3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1301/2013 av den 17 december 2013 om Europeiska regionala utvecklingsfonden och om särskilda bestämmelser för målet Investering för tillväxt och sysselsättning samt om upphävande av förordning (EG) nr 1080/2006 ska tolkas på så sätt att den behöriga förvaltningsmyndigheten, vid bedömningen av huruvida en anbudsgivare inte ska anses vara ”i svårigheter”, i den mening som avses i artikel 2 led 18 i förordning nr 651/2014, endast ska beakta bevisning som uppfyller de krav som gäller vid fastställandet av förfarandet för urval av projekt, under förutsättning att dessa krav är förenliga med principerna om effektivitet och likvärdighet samt unionsrättens allmänna principer, däribland principerna om likabehandling, öppenhet och proportionalitet.

3)
Artikel 125.3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006, samt principerna om icke-diskriminering och öppenhet, som denna bestämmelse hänvisar till, ska tolkas på så sätt att de inte utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken projektförslag inte får preciseras efter utgången av fristen för att lämna in nämnda förslag. I enlighet med likvärdighetsprincipen ska den omständigheten att det inte är möjligt för sökandena att komplettera sina handlingar i ärendet efter utgången av fristen för att lämna in förslag till projekt emellertid avse alla förfaranden som, i förekommande fall, med hänsyn till deras föremål, bakgrund och väsentliga beståndsdelar kan anses jämförbara med det förfarande som föreskrivs för att erhålla stöd från Europeiska regionala utvecklingsfonden.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: lettiska.