CELEX: 62015TJ0772
Tržišno natjecanje
Zabranjeni sporazumi
Tržište čitača optičkih diskova
Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u
Koluzivni sporazumi koji se odnose na nadmetanje u pogledu čitača optičkih diskova za prijenosna i stolna računala
Prava obrane
Obveza obrazlaganja
Načelo dobre uprave
Kazne
Jedinstvena i trajna povreda
Smjernice iz 2006. za izračun iznosa kazni

)
Okolnosti spora
U skladu s Odlukom C(2015) 7135
final
o postupku na temelju članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u (predmet AT.39639 – Optical Disk Drives) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) o koluzivnim sporazumima koji se odnose na pozive na podnošenje ponuda za čitače optičkih diskova za prijenosna i stolna računala i koje su organizirala dva proizvođača računala, društvo Quanta Storage, Inc. je dionik u sektoru informatičkih uređaja za skladištenje i bavi se aktivnostima istraživanja i razvoja, dizajna te proizvodnje i dobavljanja čitača optičkih diskova (u daljnjem tekstu: ODD‑ovi). Osnovano je u veljači 1999. Riječ je o dioničkom društvu koje kotira na burzi u Taipeiju na Tajvanu (Narodna Republika Kina) (pobijana odluka, uvodna izjava 23.).
Dotična povreda odnosi se na ODD‑ove koji se koriste u osobnim računalima (stolnim i prijenosnim) (u daljnjem tekstu: PC‑i) koje proizvode Dell i Hewlett Packard (u daljnjem tekstu: HP). ODD‑ovi se također koriste u brojnim drugim uređajima koje koriste potrošači, kao što su čitači kompaktnih diskova (u daljnjem tekstu: CD‑ovi) ili optičkih digitalnih diskova (u daljnjem tekstu: DVD‑ovi), igraće konzole i drugi periferni elektronički uređaji (pobijana odluka, uvodna izjava 28.).
ODD‑ovi koji se koriste u PC‑ima razlikuju se u veličini, mehanizmima za utovar (otvor ili ploče) i vrstama diskova koje mogu pročitati ili na koje mogu snimati. ODD‑ovi se mogu podijeliti u dvije skupine: poluvisoke čitače („half‑height”, u daljnjem tekstu: HH) za stolna računala i tanke čitače za prijenosna računala. Podskupina tankih čitača sastoji se od čitača različitih veličina. Postoje različite vrste čitača HH i tankih čitača prema njihovoj tehničkoj funkcionalnosti (pobijana odluka, uvodna izjava 29.).
Dell i HP dva su glavna proizvođača izvornih proizvoda na svjetskom tržištu PC‑a. Koriste klasične postupke nadmetanja na svjetskoj razini, koji među ostalim podrazumijevaju tromjesečne pregovore o cijenama na svjetskoj razini i o količini globalnih prodaja s malim brojem prethodno odabranih dobavljača ODD‑ova. U pravilu regionalna pitanja ne igraju nikakvu ulogu u nadmetanjima u pogledu ODD‑ova, osim onih vezanih za potražnju u regijama koje utječu na količine globalnih prodaja (pobijana odluka, uvodna izjava 32.).
Postupci nadmetanja podrazumijevaju zahtjeve za ponude, elektroničke zahtjeve za ponude, internetske pregovore, elektroničke dražbe i bilateralne pregovore (izvan interneta). Na kraju postupka nadmetanja klijenti dodjeljuju količine dobavljačima ODD‑ova koji sudjeluju (svima ili barem većini njih, osim ako je uspostavljen mehanizam za isključenje) prema cijenama koje su ponudili. Primjerice, najuspješnija je ponuda dobila 35 do 45 % ukupnih dodjela tržišta za dotično tromjesečje, druga po uspješnosti 25 do 30 %, treća 20 % itd. Tim su se klasičnim postupcima nadmetanja koristile skupine klijenta zadužene za nadmetanja da bi ostvarile učinkovite natječaje po konkurentnim cijenama. U tu svrhu koristile su se svim mogućim praksama da bi potaknule nadmetanje u cijenama među dobavljačima ODD‑ova (pobijana odluka, uvodna izjava 33.).
U pogledu Della, on se uglavnom nadmetao putem pregovora na internetu. Oni mogu imati određeno trajanje ili završiti nakon predviđenog razdoblja, npr. 10 minuta nakon posljednje ponude ako nijedan dobavljač ODD‑a nije podnio novu ponudu. U nekim slučajevima pregovori na internetu mogu trajati više sati ako je nadmetanje aktivnije ili ako je trajanje pregovora na internetu bilo produljeno kako bi se dobavljače ODD‑a potaknulo da nastave davati ponude. S druge strane, čak i kada su pregovori na internetu trajali neograničeno i ovisili o konačnim ponudama, Dell je u određenom trenutku mogao objaviti završetak pregovora na internetu. Mogao je odlučiti prijeći s postupka „samog razvrstavanja” na „neselektivni” postupak. On je, osim toga, mogao poništiti pregovore na internetu ako je utvrđeno da su poziv na nadmetanje ili njegov rezultat nezadovoljavajući i mogao je, umjesto toga, provesti bilateralne pregovore. Postupak pregovora na internetu nadzirali su svjetski upravljači nabavom koje je za te transakcije zadužio Dell (pobijana odluka, uvodna izjava 37.).
Što se tiče HP‑a, u glavnim su se postupcima nadmetanja koristili zahtjevi za ponude i elektronički zahtjevi za ponude. Oba postupka su ostvarena putem interneta korištenjem iste platforme. Što se tiče, kao prvo, zahtjeva za ponude, oni su bili tromjesečni. Kombinirali su pregovore na internetu i bilateralne pregovore izvan interneta raspodijeljene u određenom razdoblju, obično dva tjedna. Dobavljači ODD‑ova su u jednom krugu nadmetanja otvorenom tijekom određenog razdoblja bili pozvani da podnesu ponude na internetskoj platformi ili elektroničkom poštom. Nakon prvog kruga nadmetanja HP se sastajao sa svakim pojedinačnim sudionikom i započinjao pregovore na temelju ponude dobavljača ODD‑ova kako bi dobio najbolju ponudu svakog dobavljača bez otkrivanja identiteta ili ponude koju su podnijeli drugi dobavljači ODD‑ova. Što se tiče, s druge strane, elektroničkih zahtjeva za ponude, oni su obično organizirani u obliku obrnutog nadmetanja. Ponuditelji su se dakle spajali na internetsku platformu u naznačeno vrijeme i aukcija je počinjala po cijeni koju je utvrdio HP. Ponuditelji, koji su davali ponude koje su se postupno smanjivale, obaviješteni su o svojoj klasifikaciji svaki put kad bi se podnijela nova ponuda. Na kraju zadanog vremena dobavljači ODD‑ova koji su podnijeli najnižu ponudu pobjeđuju u aukciji, a drugi dobavljači se razvrstavaju na drugo i treće mjesto, prema njihovim ponudama (pobijana odluka, uvodne izjave 41. do 44.).
Upravni postupak
Komisija je 14. siječnja 2009. od društva Philips zaprimila zahtjev za oslobađanje od kazne na temelju Obavijesti Komisije o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela (
SL 2006., C 298, str. 17
.; u daljnjem tekstu: Obavijest o suradnji iz 2006.). Taj je zahtjev upotpunjen 29. siječnja i 2. ožujka 2009. da bi se njime uz društvo Philips obuhvatilo i društvo Lite‑On i njihovo zajedničko poduzeće Philips & Lite‑On Digital Solutions Corporation (u daljnjem tekstu: PLDS) (pobijana odluka, uvodna izjava 54.).
Komisija je 29. lipnja 2009. poslala zahtjev za pružanje informacija poduzetnicima aktivnima u području ODD‑ova (pobijana odluka, uvodna izjava 55.).
Komisija je 30. lipnja 2009. društvima Philips, Lite‑On i PLDS dodijelila uvjetno oslobađanje (pobijana odluka, uvodna izjava 56.).
Komisija je 18. srpnja 2012. uputila obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku 13-orici dobavljača ODD‑ova, među kojima je i tužitelj (u daljnjem tekstu: obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama). Navela je da su ta društva povrijedila članak 101. UFEU‑a i članak 53. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (EGP) sudjelujući u zabranjenom sporazumu koji se odnosio na ODD‑ove od 5. veljače 2004. do 29. lipnja 2009., koji se sastojao od usklađivanja njihovih ponašanja u pogledu nadmetanja koja su organizirala dva proizvođača računala, Dell i HP.
Tužitelj je 26. listopada 2012. u svojem odgovoru na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku podnio svoja pisana očitovanja.
Dell je 23. studenoga 2012. odgovorio na zahtjev za pružanje informacija koji mu je uputila Komisija (pobijana odluka, uvodna izjava 61.).
Saslušanje je održano 29. i 30. studenoga 2012. i na njemu su sudjelovali svi adresati obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (pobijana odluka, uvodna izjava 60.).
Komisija je 14. prosinca 2012. od svih adresata obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku zatražila relevantne dokumente koje su primili od društava Dell i HP. Sve su stranke odgovorile na te zahtjeve i svaka od njih je imala pristup odgovorima koje su dostavili drugi dobavljači ODD‑ova (pobijana odluka, uvodna izjava 62.).
Komisija je 13. ožujka 2015. tužitelju dostavila određene dokumente koje je primila od Della i HP‑a i zatražila da se očituje, što je tužitelj i učinio dopisom od 27. ožujka 2015.
Tužitelj je 9. lipnja 2015. pisanim putem od Komisijina službenika za usmene rasprave zatražio da potvrdi da je Komisija od Della i HP‑a zatražila dokaze kojima se dokazuje da su ta društva svojim dobavljačima dostavila informacije o njihovim konkurentima. U odgovoru od 23. lipnja on je naveo da Komisija nije podnijela takav zahtjev dotičnim poduzetnicima.
Komisija je 3. lipnja 2015. tužitelju poslala dopis o činjenicama u kojem se objašnjava kako namjerava iskoristiti te dokumente.
Komisija je 21. listopada 2015. donijela pobijanu odluku.
Pobijana odluka
U pobijanoj odluci Komisija je smatrala da su sudionici zabranjenog sporazuma uskladili svoje konkurentno ponašanje, barem od 23. lipnja 2004. do 25. studenoga 2008. Pojasnila je da je takvo usklađivanje provedeno na temelju mreža usporednih bilateralnih kontakata. Navela je da su sudionici u zabranjenom sporazumu nastojali prilagoditi količine na tržištu kako bi se osiguralo da cijene i dalje budu više nego što bi bile da nije bilo tih bilateralnih kontakata (pobijana odluka, uvodna izjava 67.).
Komisija je u pobijanoj odluci navela da se usklađivanje između sudionika u zabranjenom sporazumu odnosilo na račune klijenata Della i HP‑a, dva najvažnija proizvođača izvornih proizvoda na svjetskom tržištu PC‑a. Prema Komisijinu mišljenju, uz bilateralne pregovore s dobavljačima ODD‑ova Dell i HP su sudjelovali u standardiziranim nadmetanjima koja su se održavala najmanje svaka tri mjeseca. Istaknula je da su sudionici u zabranjenom sporazumu koristili svoju mrežu bilateralnih kontakata da bi manipulirali tim postupcima nadmetanja, sprečavajući time pokušaje svojih klijenata da potaknu konkurenciju cijenama (pobijana odluka, uvodna izjava 68.).
Prema Komisijinu mišljenju, redovite razmjene informacija posebno su omogućile članovima zabranjenog sporazuma da precizno znaju za namjere konkurenata prije nego što se upuste u postupak nadmetanja i stoga da utvrde svoju strategiju tržišnog natjecanja (pobijana odluka, uvodna izjava 69.).
Komisija je dodala da su, u redovitim vremenskim razmacima, sudionici u zabranjenom sporazumu razmjenjivali informacije o cijenama koje su se odnosile na pojedinačne račune klijenata te informacije koje nisu povezane s cijenom, kao što su postojeća proizvodnja i kapacitet opskrbe, stanje zaliha, stanje u pogledu kvalifikacija, vrijeme uvođenja novih proizvoda ili poboljšanja. Istaknula je, nadalje, da su dobavljači ODD‑ova pratili konačne rezultate okončanih postupaka nadmetanja, odnosno klasifikaciju, cijenu i količine (pobijana odluka, uvodna izjava 70.).
Komisija je također navela da su dobavljači, imajući na umu da njihovi kontakti trebaju ostati tajni u odnosu na klijente, za kontakt koristili načine koje su smatrali dovoljno prikladnima za postizanje željenog rezultata. Navela je da je, osim toga, pokušaj sazivanja prvog sastanka za pokretanje redovitih multilateralnih sastanaka između dobavljača ODD‑ova propao u 2003. nakon što je otkriven klijentu. Prema Komisijinu mišljenju, bilateralni su se kontakti većinom ostvarivali u obliku telefonskih razgovora i, ponekad, također putem elektroničke pošte, uključujući privatne adrese elektroničke pošte (Hotmaila) i instantne poruke, odnosno na sastancima, uglavnom na razini voditelja svjetskih računa (pobijana odluka, uvodna izjava 71.).
Komisija je utvrdila da su sudionici zabranjenog sporazuma bili u redovitom kontaktu, uglavnom putem telefona, te da su ti kontakti postajali češći u trenutku postupaka nadmetanja, tijekom kojih su neki sudionici u zabranjenom sporazumu razgovarali nekoliko puta dnevno. Pojasnila je da su općenito kontakti između određenih sudionika u zabranjenom sporazumu bili češći nego kontakti između nekih drugih sudionika (pobijana odluka, uvodna izjava 72.).
U odnosu na izračun iznosa novčane kazne izrečene tužiteljima Komisija se oslonila na Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni koje se propisuju u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 (
SL 2006., C 210, str. 2
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 58., u daljnjem tekstu: Smjernice za izračun kazni).
Najprije, da bi se odredio osnovni iznos novčane kazne, Komisija je smatrala da je, s obzirom na znatne razlike u trajanju sudjelovanja dobavljača i kako bi se bolje odrazio stvarni učinak zabranjenog sporazuma, bilo primjereno upotrijebiti godišnji prosjek koji se izračunava na temelju stvarne vrijednosti prodaje koju su poduzetnici ostvarili tijekom punih kalendarskih mjeseci njihova sudjelovanja u povredi (pobijana odluka, uvodna izjava 527.).
Komisija je dakle objasnila da je vrijednost prodaje izračunana na temelju prodaje ODD‑ova namijenjenih prijenosnim i kućnim računalima za koje su izdani računi društvima HP i Dell, koji se nalaze u EGP‑u. Precizirala je da su, što se tiče tužitelja, godišnje prodaje koje se uzimaju u obzir uključivale i prodaje ODD‑ova Sony Optiarcu, namijenjenih HP‑ovim i Dellovim prijenosnim i stolnim računalima (pobijana odluka, uvodne izjave 528. i 529.).
Nadalje, Komisija je smatrala da se, s obzirom na to da je protutržišno ponašanje u odnosu na HP započelo kasnije i kako bi se uzeo u obzir razvoj zabranjenog sporazuma, vrijednost relevantne prodaje treba zasebno izračunati za Dell i za HP i da se trebaju primijeniti dva koeficijenta na temelju trajanja (pobijana odluka, uvodna izjava 530.).
Komisija je zatim odlučila da, budući da se sporazumi o usklađivanju cijena po svojoj naravi ubrajaju u najteže povrede članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u i da zabranjeni sporazum obuhvaća barem cijeli EGP, postotak koji se primjenjuje na temelju težine u ovom slučaju je 16 % u odnosu na sve adresate pobijane odluke (pobijana odluka, uvodna izjava 544.).
Konačno, Komisija je navela da je s obzirom na okolnosti slučaja odlučila dodati odvraćajući iznos od 16 % (pobijana odluka, uvodne izjave 554. i 555.).
Izreka pobijane odluke, u dijelu koji se odnosi na tužitelja, glasi kako slijedi:
„Članak 1.
Sljedeći poduzetnici povrijedili su članak 101. UFEU‑a i članak 53. Sporazuma o EGP‑u sudjelujući tijekom navedenih razdoblja u jedinstvenoj i trajnoj povredi koja se sastoji od više odvojenih povreda u sektoru čitača optičkih diskova, koja obuhvaća cijeli EGP i koja se sastojala od dogovora o usklađivanju cijena:
[…]
(h)
[tužitelj] od 14. veljače 2008. do 28. listopada 2008., za usklađivanje u pogledu Della i HP‑a.
Članak 2.
Za povrede iz članka 1. izriču se sljedeće novčane kazne:
[…]
(h)
[tužitelj]: 7146000 eura”.
Postupak i zahtjevi stranaka
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 29. prosinca 2015. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak.
Komisija je svoj odgovor na tužbu podnijela 29. travnja 2016.
Na temelju izvješća suca izvjestitelja Opći sud (peto vijeće) odlučio je otvoriti usmeni dio postupka.
Izlaganja stranaka i njihovi odgovori na pitanja koja je postavio Opći sud saslušani su na raspravi 2. svibnja 2018.
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na njega,
–
podredno, smanji iznos novčane kazne koja mu je izrečena;
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije tužbu;
–
utvrdi iznos novčane kazne izrečene tužitelju na 7186000 eura;
–
naloži tužitelju snošenje troškova.
Pravo
U prilog osnovanosti svoje tužbe tužitelj ističe pet tužbenih razloga. Prvi se temelji na povredi prava na obranu, obveze obrazlaganja i prava na dobru upravu, drugi na očitoj pogrešci koja se tiče prava i na povredi obveze obrazlaganja zbog odstupanja između izreke pobijane odluke i obrazloženja Komisije o trajanju povrede u dijelu koji se odnosi na HP, treći na nedostatku dokaza i na nedostatnosti obrazloženja u pogledu sudjelovanja tužitelja u jedinstvenoj i trajnoj povredi, četvrti na Komisijinoj nenadležnosti za primjenu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u i peti na pogreškama koje se tiču činjenica i prava prilikom izračuna iznosa novčane kazne i povredi obveze obrazlaganja.
Najprije valja ispitati četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinoj nenadležnosti za primjenu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u, a potom ostale tužbene razloge redoslijedom kojim su navedeni.
[
omissis
]
Peti tužbeni razlog, koji se temelji na očitim pogreškama koje se tiču činjenica i prava prilikom izračuna iznosa novčane kazne i na povredi obveze obrazlaganja
[
omissis
]
Zahtjev Europske komisije za povećanje iznosa novčane kazne
U svojem odgovoru na tužbu Komisija je objasnila da je, radi izračuna iznosa novčane kazne koju treba izreći tužitelju, odlučila isključiti svu prodaju ODD‑ova ugrađenih u poslužitelje Dellu i HP‑u. Radi izračunavanja tog odbitka Komisija se temeljila na procjenama koje je dostavio tužitelj, prema kojima je najmanje 10 % njegove prodaje ODD‑ova bilo uključeno u Dellove poslužitelje. Međutim, odmah nakon donošenja pobijane odluke Dell je Komisiji dostavio točne podatke prema kojima je manje od 1 % ODD‑ova bilo predmet takvog uključivanja. U konačnici, novčana kazna izrečena tužitelju u pobijanoj odluci bila je 40000 eura manja od novčane kazne koja mu je trebala biti izrečena na temelju pravilne vrijednosti prometa. Kako bi sankcionirala tužitelja na odgovarajući način za počinjenu povredu i osigurala jednakost postupanja među adresatima pobijane odluke, Komisija stoga poziva Opći sud da iskoristi svoju neograničenu nadležnost i odredi iznos novčane kazne izrečene tužitelju na 7186000 eura.
Tužitelj osporava Komisijine argumente.
Valja podsjetiti na to da Opći sud ima ovlast ocijeniti, u okviru neograničene nadležnosti koja mu je priznata člankom 261. UFEU‑a i člankom 31. Uredbe br. 1/2003, primjerenost iznosa novčanih kazni. Naime, u okviru neograničene nadležnosti ovlast suda Unije nije ograničena, kako se predviđa člankom 264. UFEU‑a, na poništenje pobijane odluke, već mu omogućuje da preinači sankciju koja se njome izriče (vidjeti presudu od 8. listopada 2008., Schunk i Schunk Kohlenstoff‑Technik/Komisija,
T‑69/04
,
EU:T:2008:415
, t.
242.
i navedenu sudsku praksu).
Dakle, kao što ističe Komisija, sud Unije može, uz jednostavni nadzor zakonitosti sankcije svojom ocjenom zamijeniti onu Komisije i, slijedom toga, ukinuti, smanjiti ili uvećati izrečenu kaznu (vidjeti presudu od 8. listopada 2008., Schunk i Schunk Kohlenstoff‑Technik/Komisija,
T‑69/04
,
EU:T:2008:415
, t.
243.
i navedenu sudsku praksu).
U tim okolnostima, iako izvršavanje neograničene nadležnosti najčešće traže tužitelji u smislu smanjenja iznosa novčane kazne, ništa se ne protivi tomu da Komisija podnese sudu Unije pitanje iznosa novčane kazne i podnese zahtjev za povećanje tog iznosa (presuda od 8. listopada 2008., Schunk i Schunk Kohlenstoff‑Technik/Komisija,
T‑69/04
,
EU:T:2008:415
, t.
244.
).
Dakle, na Općem je sudu da u okviru svoje neograničene nadležnosti na dan donošenja odluke ocijeni je li tuženiku izrečena kazna čiji iznos pravilno odražava težinu dotične povrede (vidjeti presudu od 27. rujna 2012., Shell Petroleum i dr./Komisija,
T‑343/06
,
EU:T:2012:478
, t.
117.
i navedenu sudsku praksu).
Napokon, kao što Komisija napominje u svojem odgovoru na tužbu, iznos kazne ne može se održati ako je određen uzimanjem u obzir materijalno netočnih činjenica (vidjeti presudu od 7. lipnja 2011., Arkema France i dr./Komisija,
T‑217/06
,
EU:T:2011:251
, t.
274.
i navedenu sudsku praksu).
U ovom slučaju tužitelj je Komisiji dostavio svoju procjenu porukom elektroničke pošte od 28. rujna 2015. Dell je dostavio svoju procjenu porukom elektroničke pošte od 21. listopada 2015., odnosno na dan tijekom kojeg je Komisija donijela pobijanu odluku.
U tom pogledu, valja podsjetiti na to da, prema pravilima koja se općenito primjenjuju u području dokazivanja, vjerodostojnost i time dokazna vrijednost dokumenta ovise o njegovu podrijetlu, okolnostima njegova sastavljanja, njegovu adresatu i njegovu sadržaju (presuda od 12. prosinca 2014., Eni/Komisija,
T‑558/08
,
EU:T:2014:1080
, t.
39.
i navedena sudska praksa).
Potrebno je najprije utvrditi da su i tužitelj i Dell procjenu dostavili običnom elektroničkom porukom, kao odgovor na poruke elektroničke pošte Komisije, koja nije sadržavala ni potpis ni imena osoba odgovornih za procjene.
Nadalje, valja istaknuti da, iako se u prilog zaključku prema kojem je manje od 1 % ODD‑ova bilo integrirano u Dellove poslužitelje u poruci elektroničke pošte tog društva pojašnjava da je taj udio iznosio 0,4 % na temelju prihoda, 0,5 % na temelju troškova i 0,7 % na temelju količine, ne daje se nikakvo objašnjenje u pogledu metode izračuna koji mu je omogućio da dođe do tog postotka.
Što se tiče tužiteljeve elektroničke poruke, ona upućuje samo na to da je najmanje 10 % njegovih ODD‑ova bilo uključeno u Dellove poslužitelje, ali ni u njoj se ne daje objašnjenje u pogledu primijenjene metode.
Prema tome, iako se procjena koju je dostavio Dell možda doima bolje potkrijepljenom, ona nije, međutim, dovoljno pouzdana da bi se sa sigurnošću utvrdilo da je procjena koju je tužitelj prvotno podnio sadržavala materijalno netočne činjenice u smislu presude od 7. lipnja 2011., Arkema France i dr./Komisija (
T‑217/06
,
EU:T:2011:251
, t.
274.
). Valja dakle, u skladu s načelom
in dubio pro reo
, odlučiti u tužiteljevu korist.
Stoga valja odbiti zahtjev Europske komisije za povećanje iznosa novčane kazne.
[
omissis
]

Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (peto vijeće)
proglašava i presuđuje:

1.
Tužba se odbija.

2.
Odbija se zahtjev Europske komisije za povećanje iznosa kazne društvu Quanta Storage, Inc.

3.
Quanta Storage snosit će vlastite troškove kao i četiri petine Komisijinih troškova.

Gratsias
Labucka
Ulloa Rubio
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 12. srpnja 2019.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski
(
)	Objavljuju se samo one točke presude čije objavljivanje Opći sud smatra potrebnim.