CELEX: 62019CJ0184
Řízení o předběžné otázce
Směrnice 92/83/EHS a směrnice 92/84/EHS
Sazba spotřební daně z vína a z jiných nešumivých kvašených nápojů než víno a pivo
Odlišné sazby spotřební daně
Zásada právní jistoty a zásada ochrany legitimního čekávání

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článků 7, 11 a 15 směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů (
Úř. věst. 1992, L 316, s. 21
; Zvl. vyd. 09/01, s. 206), článku 5 směrnice Rady 92/84/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřební daně z alkoholu a alkoholických nápojů (
Úř. věst. 1992, L 316, s. 29
; Zvl. vyd. 09/01, s. 213), jakož i zásady právní jistoty a zásady ochrany legitimního očekávání.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Hecta Viticol SRL na straně jedné a Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor (Národní agentura pro správu daní – Generální ředitelství pro vyřizování stížností, Rumunsko) (dále jen „ANAF“), Biroul Vamal de Interior Buzău (vnitřní celní úřad v Buzău, Rumunsko) a Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi (Regionální ředitelství pro veřejné finance v Galaţi, Rumunsko) na straně druhé, jehož předmětem je daňový výměr, jímž se vyměřuje společnosti SC Principal Company SA, jejímž právním nástupcem je společnost Hecta Viticol, dlužná spotřební daň.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 92/83
Třetí bod odůvodnění směrnice 92/83 stanoví, že „pro řádné fungování vnitřního trhu je důležité formulovat společné definice všech [výrobků, na které se tato směrnice vztahuje]“.
Desátý bod odůvodnění této směrnice uvádí, že „členské státy by měly v zásadě uplatňovat jedinou sazbu na hektolitr hotového výrobku u veškerého tichého vína a ostatních nešumivých kvašených nápojů a také jedinou daňovou sazbu za hektolitr hotového výrobku u veškerých šumivých vín a šumivých kvašených nápojů“.
V tomto ohledu směrnice 92/83 stanoví pět kategorií výrobků, pro které se použijí, v uvedeném pořadí, ustanovení oddílu I této směrnice, pokud jde o „pivo“, oddílu II, pokud jde o „víno“, oddílu III, pokud jde o „jiné kvašené nápoje než víno a pivo“, oddílu IV, pokud jde o „meziprodukty“, a oddílu V, pokud jde o „líh“.
Články 7 a 9 směrnice 92/83 jsou obsaženy v jejím oddíle II, nadepsaném „víno“.
Článek 7 této směrnice stanoví:
„1.   Členské státy uplatňují spotřební daň z vína v souladu s touto směrnicí.
2.   Členské státy stanoví své sazby spotřební daně v souladu se směrnicí 92/84/EHS.“
Podle článku 8 směrnice 92/83 je třeba, pokud jde o víno, rozlišovat mezi „tichým vínem“ a „šumivým vínem“.
Článek 9 odst. 2 této směrnice stanoví:
„Nestanoví-li odstavce 3 a 4 jinak, stanoví členské státy stejnou sazbu daně na všechny výrobky podléhající spotřební dani z tichého vína. Obdobně stanoví stejnou sazbu daně na všechny výrobky podléhající spotřební dani z šumivého vína. Mohou rovněž uplatňovat stejnou daňovou sazbu na tiché i šumivé víno.“
Články 11, 13 a 15 uvedené směrnice jsou součástí jejího oddílu III, jenž se týká „jiných kvašených nápojů než vína a piva“.
Znění článku 11 téže směrnice je následující:
„1.   Členské státy uplatňují spotřební daň z jiných kvašených nápojů než piva a vína (dále jen ‚ostatní kvašené nápoje‘) v souladu s touto směrnicí.
2.   Členské státy stanoví své sazby spotřební daně v souladu se směrnicí 92/84/EHS.“
Podle článku 12 směrnice 92/83 je třeba, pokud jde o jiné kvašené nápoje než víno a pivo, rozlišovat mezi „ostatními nešumivými kvašenými nápoji“ a „ostatními šumivými kvašenými nápoji“.
Článek 13 odst. 2 této směrnice upřesňuje:
„Nestanoví-li odstavec 3 jinak, stanoví členské státy stejnou sazbu spotřební daně na všechny výrobky podléhající dani z ostatních nešumivých kvašených nápojů. Obdobně stanoví stejnou sazbu spotřební daně na výrobky podléhající dani z ostatních šumivých kvašených nápojů. Mohou rovněž uplatňovat stejnou daňovou sazbu na ostatní nešumivé kvašené nápoje i na ostatní šumivé kvašené nápoje.“
Článek 15 směrnice 92/83 stanoví:
„Pro účely uplatňování směrnice 92/84/EHS a směrnice [Rady] 92/12/EHS [ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (
Úř. věst. 1992, L 76, s. 1
; Zvl. vyd. 09/01, s. 179)] se odkazy na ‚víno‘ použijí přiměřeně na ostatní kvašené nápoje, jak jsou vymezeny v tomto oddílu.“
Směrnice 92/84
Článek 5 směrnice 92/84 stanoví:
„Od 1. ledna 1993 se minimální sazba spotřební daně z vína stanoví takto:
–
z tichého vína na 0 [eur] a
–
ze šumivého vína na 0 [eur]
na hektolitr výrobku.“
Rumunské právo
Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal (zákon č. 571/2003 o daňovém zákoníku), ze dne 22. prosince 2003 (
Monitorul Oficial al României
, část I, č. 927 ze dne 23. prosince 2003), ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „daňový zákoník“), v článku 206j, jenž se týká „vína“, stanoví:
„1.   Pro účely této kapitoly se ‚vínem‘ rozumí:
a)
tichá vína, včetně všech výrobků kódů KN 2204 a 2205, s výjimkou šumivého vína, jak je vymezeno v písm. b),
1.
jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 1,2 % objemových, ale nepřesahuje 15 % objemových, je-li alkohol obsažený v hotovém výrobku plně kvasného původu,
2.
jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 15 % objemových, ale nepřesahuje 18 % objemových, pokud byly vyrobeny bez jakéhokoli obohacování a je-li alkohol obsažený v hotovém výrobku plně kvasného původu;
b)
šumivá vína, včetně všech výrobků kódů KN 220410, 22042110, 22042910 a 2205, a
1.
které jsou plněny do lahví s ‚hřibovitou zátkou‘, jež je upevněna sponou nebo vázáním, nebo které mají díky obsahu oxidu uhličitého v roztoku přetlak tři bary nebo větší,
2.
jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 1,2 % objemových, ale nepřesahuje 15 % objemových, je-li alkohol obsažený v hotovém výrobku plně kvasného původu.
[…]“
Článek 206k daňového zákoníku, jenž se týká „jiných kvašených nápojů než pivo a víno“, stanoví:
„1.   Pro účely této kapitoly se ‚jinými kvašenými nápoji než víno a pivo‘ rozumí:
a)
nešumivé kvašené nápoje kódů KN 2204 a 2205, které nejsou zmíněny výše v článku 206j, a dále všechny výrobky kódu KN 220600, s výjimkou ostatních šumivých kvašených nápojů, jak jsou vymezeny v písm. b), a každého výrobku, na nějž se vztahuje článek 206i a
1.
jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 1,2 % objemových, ale nepřesahuje 10 % objemových, nebo
2.
jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 10 % objemových, ale nepřesahuje 15 % objemových, je-li alkohol obsažený ve výrobku plně kvasného původu.
b)
šumivé kvašené nápoje kódů KN 22060031, 22060039, 220410, 22042110, 22042910 a 2205, které nejsou zmíněny v článku 206j a které jsou plněny do lahví s ‚hřibovitou zátkou‘, jež je upevněna sponou nebo vázáním, nebo které mají díky obsahu oxidu uhličitého v roztoku přetlak tři bary nebo větší,
1.
jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 1,2 % objemových, ale nepřesahuje 13 % objemových, nebo
2.
jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 13 % objemových, ale nepřesahuje 15 % objemových, je-li alkohol obsažený ve výrobku plně kvasného původu.
[…]“
V článku 206bb odst. 1 daňového zákoníku se stanoví:
„Každá osoba povinná ke spotřební dani je povinna správně vypočítat a uhradit spotřební daň státu ve lhůtě stanovené zákonem, jakož i podat prohlášení o spotřební dani příslušnému orgánu ve lhůtě stanovené zákonem, v souladu s ustanoveními této kapitoly a platných celních předpisů.“
Příloha I hlavy VII daňového zákoníku ve znění před 1. červencem 2010 stanovila v podbodě 3.1. pro „tiché“ nápoje kategorie „Jiné kvašené nápoje než pivo a víno“ nulovou sazbu spotřební daně.
Článek I bod 21 Ordonanţa de urgenţă a Guvernului nr. 54/2010, privind unele măsuri pentru combaterea evaziunii fiscale (mimořádné nařízení vlády č. 54/2010 o opatřeních k boji proti daňovým podvodům), ze dne 23. června 2010 (
Monitorul Oficial al României
, část I, č. 421 ze dne 23. června 2010, dále jen „OUG č. 54/2010“), stanoví sazbu spotřební daně z jiných nešumivých kvašených nápojů než víno a pivo ve výši 100 eur na hektolitr výrobku.
Článek IV odst. 1 OUG č. 54/2010 stanoví, že toto ustanovení vstoupí v platnost dne 1. července 2010.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Po provedení daňové kontroly bylo dne 29. dubna 2011 konstatováno, že společnost SC Principal Company prodala od 1. července 201013 929342 litrů jiných nešumivých kvašených nápojů než víno a pivo.
Vzhledem k tomu, že výše uvedená společnost uplatnila na toto množství nulovou spotřební daň, vydaly daňové orgány dne 3. května 2011 na základě sazby spotřební daně definované v čl. I bodě 21 OUG č. 54/2010 dodatečný daňový výměr na částku ve výši 59461575 rumunských lei (RON) (přibližně 12339419 eur).
Společnost SC Principal Company podala proti tomuto výměru odvolání, které bylo zamítnuto rozhodnutím ANAF ze dne 25. července 2017 poté, co Curtea Constituţională (Ústavní soud, Rumunsko) potvrdil ústavnost OUG č. 54/2010.
Společnost Hecta Viticol, která se od 14. června 2013 stala právní nástupkyní společnosti SC Principal Company, podala žalobu k předkládajícímu soudu znějící na zrušení výše uvedeného rozhodnutí ANAF, dodatečného daňového výměru ze dne 3. května 2011 a kontrolní zprávy ze dne 29. dubna 2011.
Společnost Hecta Viticol zdůrazňuje, že do 1. července 2010 podléhaly tichá vína a jiné nešumivé kvašené nápoje než víno a pivo nulové sazbě spotřební daně. Od tohoto data podléhaly sazbě spotřební daně ve výši 100 eur na hektolitr výrobku pouze jiné nešumivé kvašené nápoje než víno a pivo. Takto zavedené odlišné zacházení je přitom v rozporu s ustanoveními směrnic 92/83 a 92/84.
Předkládající soud kromě toho uvádí, že daňový zákoník zakotvuje zásady daňové neutrality, daňové jistoty a právní jistoty. Neexistence přechodného režimu a nabytí účinnosti OUG č. 54/2010 osm dnů po zveřejnění tohoto nařízení by přitom mohly být v rozporu s těmito zásadami.
Za těchto podmínek se Curtea de Apel București (odvolací soud v Bukurešti, Rumunsko) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Brání články 7, 11 a 15 [směrnice 92/83] a článek 5 [směrnice 92/84] čl. I bodu 21 a čl. IV odst. 1 [OUG č. 54/2010]?
2)
Brání zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání čl. I bodu 21 a čl. IV odst. 1 [OUG č. 54/2010] v rozsahu, v němž mění sazbu spotřební daně z jiných nešumivých kvašených nápojů než pivo a víno?“
K příslušnosti Soudního dvora
Rumunská vláda tvrdí, že Soudnímu dvoru nepřísluší posuzovat slučitelnost vnitrostátního práva s unijním právem a že ustanovení unijního práva neupravují procesní opatření, jimiž se mění sazby spotřební daně z alkoholických nápojů, takže stanovení těchto sazeb přísluší pouze členským státům.
V tomto ohledu je třeba zaprvé připomenout, že i když v rámci řízení zahájeného na základě článku 267 SFEU Soudnímu dvoru nepřísluší rozhodovat o slučitelnosti vnitrostátního opatření s unijním právem, může nicméně ze znění otázek formulovaných vnitrostátním soudem, s ohledem na údaje, které tento soud předložil, vytěžit prvky, které jsou věcí výkladu unijního práva, za tím účelem, aby vnitrostátnímu soudu umožnil vyřešit právní problém, který mu byl předložen (rozsudek ze dne 17. července 2008, ASM Brescia,
C‑347/06
,
EU:C:2008:416
, bod
).
Předkládací rozhodnutí obsahuje dostatečné informace pro splnění těchto požadavků, přičemž předkládající soud uvedl, že výklad článků 7, 11 a 15 směrnice 92/83, článku 5 směrnice 92/84, jakož i zásad právní jistoty a ochrany legitimního očekávání potřebuje k tomu, aby mohl rozhodnout o slučitelnosti čl. I bodu 21 a čl. IV odst. 1 OUG č. 54/2010 s unijním právem.
Zadruhé zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání jsou součástí právního řádu Evropské unie. Z tohoto titulu je musí dodržovat nejen unijní orgány, ale také členské státy při výkonu pravomocí, které jim svěřují unijní směrnice (rozsudek ze dne 9. června 2016, Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, bod
a citovaná judikatura)
Vzhledem k tomu, že předkládající soud zpochybňuje slučitelnost vnitrostátních ustanovení, o která se jedná ve věci v původním řízení, s ustanoveními směrnic 92/83 a 92/84, jakož i se zásadami právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, přísluší tudíž Soudnímu dvoru provést výklad těchto ustanovení a zásad, aby vnitrostátnímu soudu poskytl užitečnou odpověď, jež mu umožní vyřešit spor, který mu byl předložen.
Soudnímu dvoru tudíž přísluší odpovědět na otázky položené předkládajícím soudem.
K předběžným otázkám
K první otázce
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda musí být články 7, 11 a 15 směrnice 92/83 a článek 5 směrnice 92/84 vykládány v tom smyslu, že ukládají stanovení totožných sazeb spotřební daně z alkoholických nápojů spadajících do kategorie „víno“ ve smyslu směrnice 92/83 a z alkoholických nápojů spadajících do kategorie „jiné kvašené nápoje než víno a pivo“ ve smyslu této směrnice.
Úvodem je třeba připomenout, že cílem směrnice 92/83 je harmonizace struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů.
Za tímto účelem směrnice 92/83 v souladu s jejím třetím bodem odůvodnění stanoví společné definice těchto výrobků.
V tomto ohledu tato směrnice rozlišuje mezi různými kategoriemi alkoholu a alkoholických nápojů odkazem na kódy kombinované nomenklatury, včetně „vína“ v oddíle II a „jiných kvašených nápojů než víno a pivo“ v oddíle III.
Podle čl. 9 odst. 2 směrnice 92/83 musí být na všechny výrobky spadající do podkategorie „tiché víno“ použita jediná sazba spotřební daně a stejně tak musí být jediná sazba spotřební daně použita na všechny výrobky spadající do podkategorie „šumivé víno“, ačkoli na tyto dvě podkategorie mohou členské státy uplatňovat stejnou sazbu.
Článek 13 odst. 2 směrnice 92/83 stanoví, že na všechny výrobky spadající do podkategorie „ostatní nešumivé kvašené nápoje“ musí být použita jediná sazba spotřební daně, stejně jako se jediná sazba spotřební daně použije na všechny výrobky v podkategorii „ostatní šumivé kvašené nápoje“; členské státy přitom mohou na obě tyto podkategorie uplatňovat stejnou sazbu.
Z toho vyplývá, že unijní zákonodárce chtěl jasně rozlišovat mezi kategoriemi „víno“ a „ostatní kvašené nápoje“, přičemž od členských států vyžaduje, aby v každé z podkategorií uvedených kategorií v zásadě stanovily totožnou sazbu spotřební daně, ale neukládá jim uplatňovat totožnou sazbu na nápoje spadající do všech těchto kategorií.
Takový výklad, jenž vyplývá ze samotného znění těchto ustanovení směrnice 92/83, nemůže být zpochybněn výkladem článku 15 této směrnice ve spojení s čl. 5 první odrážkou směrnice 92/84, který zastává společnost Hecta Viticol.
I když totiž článek 15 směrnice 92/83 stanoví, že zejména pro účely uplatňování směrnice 92/84 a směrnice 92/12 se ustanovení odkazující na „víno“ použijí přiměřeně na ostatní kvašené nápoje, jak jsou vymezeny v oddílu III této směrnice, takové sémantické zjednodušení je třeba chápat tak, že se použije pouze v souvislosti s těmito směrnicemi, pokud tyto směrnice nestanoví zvláštní pravidla pro jiné kvašené nápoje než víno a pivo.
To se týká zejména čl. 5 první odrážky směrnice 92/84, která stanoví minimální sazbu spotřební daně z tichého vína, tj. nulovou sazbu, a minimální sazbu spotřební daně ze šumivého víno, tj. nulovou sazbu, aniž je stanovena minimální sazba spotřební daně z jiných kvašených nápojů než víno a pivo.
Toto ustanovení, jež pouze stanoví minimální sazbu spotřební daně, ovšem nepředepisuje povinnost uvalit na vína a jiné kvašené nápoje než víno a pivo stejnou sazbu.
Výklad uvedený v bodě 41 tohoto rozsudku nezpochybňuje ani skutečnost, že podle desátého bodu odůvodnění směrnice 92/83 by členské státy měly v zásadě uplatňovat jedinou sazbu spotřební daně u veškerého tichého vína a ostatních nešumivých kvašených nápojů a také jedinou daňovou sazbu u veškerých šumivých vín a šumivých kvašených nápojů. Z tohoto bodu odůvodnění totiž nevyplývá, že by členským státům bylo v tomto ohledu bráněno v uplatňování různých sazeb.
Ostatně tomuto výkladu nemůže bránit ani rozsudek ze dne 4. března 1986, Komise v. Dánsko (
106/84
,
EU:C:1986:99
), jehož se dovolává společnost Hecta Viticol.
Je totiž třeba připomenout, že ve věci, ve které byl vydán uvedený rozsudek, se žaloba pro nesplnění povinnosti podaná Evropskou komisí proti Dánskému království zakládala na porušení článku 95 Smlouvy o EHS, který zakotvuje zákaz členských států zdanit dovážené výrobky více než podobné domácí výrobky.
V této souvislosti Soudní dvůr uvedl v bodě 20 rozsudku ze dne 4. března 1986, Komise v. Dánsko (
106/84
,
EU:C:1986:99
), že členské státy v zásadě mohou zavést systém diferencovaného zdanění pro některé, dokonce i podobné výrobky na základě objektivních kritérií.
Z výše uvedeného vyplývá, že na první otázku je třeba odpovědět tak, že články 7, 11 a 15 směrnice 92/83 a článek 5 směrnice 92/84 musí být vykládány v tom smyslu, že neukládají stanovení totožných sazeb spotřební daně z alkoholických nápojů spadajících do kategorie „víno“ ve smyslu směrnice 92/83 a z alkoholických nápojů spadajících do kategorie „jiné kvašené nápoje než víno a pivo“ ve smyslu této směrnice.
K druhé otázce
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda musí být zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, kterou se mění sazba spotřební daně z jiných kvašených nápojů než víno a pivo bez stanovení přechodného režimu, pokud taková změna nabude účinnosti osm dnů po zveřejnění aktu, kterým byla tato úprava přijata.
Úvodem je třeba připomenout, že zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání vyžadují, aby právní pravidla byla jasná a přesná a jejich uplatnění bylo pro jednotlivce předvídatelné (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. září 2019, Călin,
C‑676/17
,
EU:C:2019:700
, bod
a citovaná judikatura).
Stejně tak v oblastech, na které se vztahuje unijní právo, musí být právní předpisy členských států formulovány jednoznačným způsobem, který umožňuje dotčeným osobám seznámit se jasně a přesně se svými právy a povinnostmi a vnitrostátním soudům zajistit jejich dodržování (rozsudek ze dne 9. července 2015, Salomie a Oltean,
C‑183/14
,
EU:C:2015:454
, bod
, jakož i citovaná judikatura).
Mimoto je třeba připomenout, že nová právní norma, která se použije od okamžiku, kdy vstoupil v platnost akt, kterým byla zavedena, je v zásadě slučitelná s unijním právem, takže zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání v zásadě nebrání tomu, aby členský stát s okamžitou účinností změnil starší právní předpis bez přijetí přechodných ustanovení (rozsudek ze dne 9. června 2016, Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, bod
).
V konkrétních situacích, kdy to zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání vyžadují, však může být zavedení takového přechodného režimu odpovídajícího okolnostem nezbytné.
Vnitrostátní zákonodárce tedy může porušit zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, pokud náhle a nepředvídatelně přijme nový právní předpis, kterým se ruší právo, jež do té doby svědčilo osobám povinným k dani, a neponechá jim čas nezbytný k přizpůsobení se, ačkoli to nebylo s ohledem na sledovaný cíl nezbytné (rozsudek ze dne 9. června 2016, Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, bod
).
Osobám povinným k dani musí být poskytnut čas k přizpůsobení se, zejména pokud v důsledku zrušení práva, které jim až do té doby svědčilo, musí přijmout rozsáhlá ekonomická opatření (rozsudek ze dne 9. června 2016, Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, bod
).
Přitom, i kdyby zvýšení sazby spotřební daně z jiných nešumivých kvašených nápojů než víno a pivo na 100 eur na hektolitr podle OUG č. 54/2010, které se stalo účinným osm dnů po zveřejnění tohoto aktu v
Monitorul Oficial al României
(rumunská sbírka zákonů) ze dne 23. června 2010, mohlo být považováno za náhlé a nepředvídatelné, nezdá se, že by výše uvedené podmínky odůvodňující přijetí vhodného přechodného režimu, připomenuté ve dvou předchozích bodech tohoto rozsudku, byly splněny za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení.
Zvýšení sporné sazby spotřební daně nemůže být v projednávaném případě považováno za zrušení práva na nulovou sazbu.
Kromě toho se nezdá, že by takové zvýšení samo o sobě znamenalo, že by osoby povinné k dani musely přijmout rozsáhlá ekonomická opatření k přizpůsobení se, což však přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
Z výše uvedeného vyplývá, že na druhou otázku je třeba odpovědět tak, že zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, kterou se mění sazba spotřební daně z jiných kvašených nápojů než víno a pivo bez stanovení přechodného režimu, pokud taková změna nabude účinnosti osm dnů po zveřejnění aktu, kterým byla tato úprava přijata, a neobnáší, že osoby povinné k dani musejí přijmout rozsáhlá ekonomická opatření k přizpůsobení se, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:

1)
Články 7, 11 a 15 směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů a článek 5 směrnice Rady 92/84/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřební daně z alkoholu a alkoholických nápojů musí být vykládány v tom smyslu, že neukládají stanovení totožných sazeb spotřební daně z alkoholických nápojů spadajících do kategorie „víno“ ve smyslu směrnice 92/83 a z alkoholických nápojů spadajících do kategorie „jiné kvašené nápoje než víno a pivo“ ve smyslu této směrnice.

2)
Zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, kterou se mění sazba spotřební daně z jiných kvašených nápojů než víno a pivo bez stanovení přechodného režimu, pokud taková změna nabude účinnosti osm dnů po zveřejnění aktu, kterým byla tato úprava přijata, a neobnáší, že osoby povinné k dani musejí přijmout rozsáhlá ekonomická opatření k přizpůsobení se, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: rumunština.