CELEX: 62018CJ0009
Řízení o předběžné otázce
Doprava
Směrnice 2006/126/ES
Vzájemné uznávání řidičských průkazů
Odmítnutí uznat řidičský průkaz vydaný v jiném členském státě
Řidičské oprávnění prokázané na základě řidičského průkazu

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 2 odst. 1 a čl. 11 odst. 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (
Úř. věst. 2006, L 403, s. 18
).
Tato žádost byla předložena v rámci trestního řízení vedeného proti Detlefu Meynovi ve věci řízení motorového vozidla bez řidičského oprávnění.
Právní rámec
Směrnice 2006/126
Osmý bod odůvodnění směrnice 2006/126 zní takto:
„Z důvodu bezpečnosti silničního provozu je třeba stanovit minimální požadavky pro vydávání řidičských průkazů. Je zapotřebí sblížit normy pro řidičské zkoušky a pro vydávání řidičských průkazů. Za tímto účelem je třeba vymezit znalosti, dovednosti a chování související s řízením motorových vozidel, vypracovat řidičské zkoušky na základě těchto kritérií a nově stanovit minimální normy pro tělesnou a duševní způsobilost k řízení těchto vozidel.“
Článek 1 odst. 1 této směrnice stanoví:
„Členské státy zavedou vnitrostátní řidičský průkaz podle vzoru Společenství uvedeného v příloze I v souladu s ustanoveními této směrnice. Znak na první straně řidičských průkazů podle vzoru Společenství obsahuje rozlišovací značku členského státu, který průkaz vydává.“
Článek 2, nadepsaný „Vzájemné uznávání“, uvedené směrnice v odstavci 1 stanoví:
„Řidičské průkazy vydané členskými státy jsou vzájemně uznávány.“
Článek 7 odst. 1 téže směrnice stanoví podmínky pro vydání řidičského průkazu a v bodě e) upřesňuje zejména to, že řidičské průkazy se vydávají pouze žadatelům, kteří mají obvyklé bydliště na území členského státu vydávajícího řidičský průkaz.
Článek 11 směrnice 2006/126 stanoví:
„1.   Pokud držitel platného řidičského průkazu vydaného jedním členským státem převede obvyklé bydliště do jiného členského státu, může požádat o výměnu svého řidičského průkazu za rovnocenný průkaz. Úkolem členského státu provádějícího tuto výměnu je zkontrolovat, pro kterou skupinu je předkládaný řidičský průkaz ve skutečnosti stále platný.
[…]
6.   Pokud členský stát vymění řidičský průkaz vydaný třetí zemí za řidičský průkaz podle vzoru Společenství, je tato výměna v průkazu odpovídajícímu vzoru Společenství zaznamenána, stejně jako jakékoliv následné prodloužení platnosti nebo náhrada průkazu.
Tato výměna může být provedena pouze tehdy, jestliže byl řidičský průkaz vydaný třetí zemí vrácen příslušným orgánům členského státu, který výměnu provádí. Pokud držitel tohoto průkazu převede své obvyklé bydliště do jiného členského státu, nemusí tento stát použít zásadu vzájemného uznávání stanovenou v článku 2.“
Německé právo
Podle článku 28 odst. 1 Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straßenverkehr (nařízení o povolování přístupu osob k provozu na pozemních komunikacích) ve znění použitelném na spor v původním řízení stanoví:
„1.   Držitelé platného řidičského průkazu Unie nebo [Evropského hospodářského prostoru (EHS)], kteří mají obvyklé bydliště […] v [Německu], jsou oprávněni – s výhradou omezení podle odstavců 2 až 4 – v rozsahu povoleném jejich řidičským oprávněním řídit motorová vozidla na vnitrostátním území. […]“
Článek 28 odst. 4 tohoto nařízení mimo jiné upřesňuje, že oprávnění podle odstavce 1 neplatí pro držitele řidičského oprávnění Unie nebo EHS, které bylo vydáno na základě padělaného řidičského průkazu vydaného v třetím státě.
Spor v původním řízení a předběžná otázka
V návaznosti na dopravní nehodu, k níž došlo dne 1. září 2015, bylo zjištěno, že D. Meyn, německý státní příslušník s bydlištěm na území Německa, již od odnětí svého řidičského průkazu v roce 2006, neměl německé řidičské oprávnění.
D. Meyn však byl držitelem polského řidičského průkazu, který byl vydán dne 1. srpna 2011 na základě maďarského řidičského průkazu ze dne 3. listopadu 2010. Naposled uvedený řidičský průkaz byl vydán výměnou za ruský řidičský průkaz z roku 1986, který se ukázal být padělaný. Za tento trestný čin používání padělané úřední listiny byl D. Meyn odsouzen v roce 2012 německým soudem.
Rozsudkem ze dne 24. dubna 2017 Amtsgericht Bad Säckingen (okresní soud v Bad Säckingen, Německo) odsoudil D. Meyna za úmyslné řízení motorového vozidla bez řidičského oprávnění podle čl. 21 odst. 1 bodu 1 Straßenverkehrsgesetz (zákon o silničním provozu).
Předkládající soud, jemuž byl předložen kasační opravný prostředek směřující proti tomuto rozsudku, si klade otázku, zda je odmítnutí uznat řidičský průkaz vydaný v členském státě, který se zakládá na opisu řidičského průkazu, jenž byl vydán jiným členským státem na základě padělaného řidičského průkazu vydaného třetím státem, podle čl. 28 odst. 4 nařízení o přístupu osob k provozu na pozemních komunikacích slučitelné s ustanoveními směrnice 2006/126.
Za těchto podmínek se Oberlandesgericht Karlsruhe (vrchní zemský soud v Karlsruhe, Německo) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Existuje povinnost uznávání podle čl. 2 odst. 1 [směrnice 2006/126] i tehdy, když členský stát provede výměnu za řidičský průkaz, aniž proběhla zkouška řidičské způsobilosti, a předchozí řidičský průkaz nepodléhá povinnosti uznání (uvedený předchozí řidičský průkaz byl jiným členským státem Unie vydán na základě výměny za řidičský průkaz třetího státu [v souladu s] čl. 11 odst. 6 třetí větou směrnice 2006/126)?“
K předběžné otázce
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda ustanovení směrnice 2006/126 brání tomu, aby členský stát odmítl uznat řidičský průkaz, jehož držitel má obvyklé bydliště na jeho území a který byl vydán jiným členským státem, aniž byla provedena zkouška řidičské způsobilosti, na základě řidičského průkazu, jenž byl vydán jiným členským státem na základě výměny za řidičský průkaz vydaný třetím státem.
Je třeba předeslat, že čl. 2 odst. 1 směrnice 2006/126 stanoví vzájemné uznávání řidičských průkazů vydaných členskými státy bez jakýchkoliv formalit (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. října 2017, I,
C‑195/16
,
EU:C:2017:815
, bod
).
Za tímto účelem čl. 7 odst. 1 této směrnice stanoví podmínky pro vydání řidičského průkazu, přičemž v bodě e) upřesňuje, že žadatel o řidičský průkaz musí mít obvyklé bydliště na území členského státu vydávajícího řidičský průkaz
Článek 11 odst. 1 uvedené směrnice doplňuje, že pokud držitel platného řidičského průkazu vydaného jedním členským státem převede své obvyklé bydliště do jiného členského státu, může požádat o výměnu svého řidičského průkazu za rovnocenný průkaz.
Pokud jde o vydání řidičského průkazu podle vzoru Společenství (dále jen „řidičský průkaz Společenství“) na základě výměny za řidičský průkaz vydaný třetím státem, směrnice 2006/126 sice neupravuje podmínky, za jakých mohou členské státy provést takovou výměnu, stanoví však, že tato výměna vyvolává následky, pokud jde o používání zásady vzájemného uznávání zakotvené v čl. 2 odst. 1 této směrnice.
Podle čl. 11 odst. 6 druhého pododstavce uvedené směrnice totiž v případě, že držitel řidičského průkazu, který byl vydán na základě výměny za řidičský průkaz vydaný třetím státem, převede své obvyklé bydliště do jiného členského státu, nemusí tento stát použít zásadu vzájemného uznávání.
Kromě toho podle čl. 11 odst. 6 prvního pododstavce směrnice 2006/126, pokud je vydání řidičského průkazu Společenství výsledkem výměny za řidičský průkaz vydaný třetím státem, je třeba zaznamenat tuto výměnu v řidičském průkazu Společenství.
Podle ustanovení směrnice 2006/126 je tudíž povinnost vzájemného uznávání, zakotvená v jejím čl. 2 odst. 1, omezena na řidičské průkazy vydané členskými státy a netýká se řidičských průkazů vydaných třetími státy.
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že v době rozhodné z hlediska skutečností v původním řízení měl D. Meyn bydliště v Německu. Podle čl. 11 odst. 6 druhého pododstavce směrnice 2006/126 tudíž Spolková republika Německo nebyla povinna uznat řidičský průkaz, který byl D. Meynovi vydán jiným členským státem na základě výměny řidičského průkazu vydaného třetím státem.
Předkládající soud však klade otázku, zda tento závěr platí také v takové situaci, jako je situace, která nastala ve věci v původním řízení, kdy byl řidičský průkaz vydán na základě výměny řidičského průkazu vydaného jiným členským státem, jenž byl zase vydán na základě výměny řidičského průkazu vydaného třetím státem.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že znění čl. 11 odst. 6 druhého pododstavce směrnice 2006/126 samo o sobě neumožňuje poskytnout odpověď na otázku položenou předkládajícím soudem. Z tohoto znění totiž vyplývá, že toto ustanovení se týká vydání řidičského průkazu jedním členským státem na základě výměny za řidičský průkaz vydaný třetím státem, a nikoli vydání řidičského průkazu jedním členským státem na základě výměny za řidičský průkaz vydaný jiným členským státem, jenž byl zase vydán na základě výměny za řidičský průkaz vydaný třetím státem.
Z ustálené judikatury však vyplývá, že pro výklad ustanovení unijního práva je třeba vzít v úvahu nejen jeho znění, ale i jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí (rozsudek ze dne 26. září 2018, Baumgartner,
C 513/17
,
EU:C:2018:772
, bod
).
V tomto ohledu je třeba uvést, že podle bodu 8 odůvodnění směrnice 2006/126 je jejím cílem stanovit minimální požadavky pro vydávání řidičských průkazů Společenství a dostát tak požadavkům bezpečnosti silničního provozu.
Uložení povinnosti vzájemného uznávání řidičských průkazů vydaných členskými státy na základě směrnice 2006/126 je důsledkem toho, že tato směrnice stanoví minimální požadavky pro vydání řidičského průkazu Společenství.
Je tak na vydávajícím členském státu, aby ověřil, zda jsou splněny minimální požadavky uložené unijním právem, zejména požadavky týkající se bydliště a způsobilosti k řízení stanovené v čl. 7 odst. 1 směrnice 2006/126, a tudíž zda je vydání řidičského průkazu oprávněné (rozsudek ze dne 26. října 2017, I,
C‑195/16
,
EU:C:2017:815
, bod
).
Proto, pokud orgány členského státu vydaly řidičský průkaz, nejsou jiné členské státy oprávněny ověřovat dodržení podmínek pro vydání stanovených touto směrnicí, přičemž držení řidičského průkazu vydaného členským státem musí být považováno za důkaz toho, že držitel tohoto řidičského průkazu tyto podmínky splňoval v den, kdy mu byl řidičský průkaz vydán (rozsudek ze dne 26. října 2017, I,
C‑195/16
,
EU:C:2017:815
, bod
).
Cílem směrnice 2006/126 však není stanovit požadavky, které je třeba splnit pro účely výměny za řidičské průkazy vydané v třetích zemích, jelikož taková výsada patří do výlučné pravomoci členských států, takže tyto státy nemohou být vázány posouzeními provedenými v této souvislosti jinými členskými státy.
Aby tudíž nedošlo k ohrožení požadavků kladených na bezpečnost silničního provozu uvedených ve směrnici 2006/126, členskému státu nelze uložit povinnost uznat řidičský průkaz, jehož držitel má obvyklé bydliště na jeho území a který byl vydán jiným členským státem, bez provedení zkoušky řidičské způsobilosti, na základě výměny za řidičský průkaz vydaný jiným členským státem již proto, že naposled uvedený řidičský průkaz byl sám vydán na základě předchozí výměny za řidičský průkaz vydaný třetím státem.
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že ustanovení směrnice 2006/126 musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát odmítl uznat řidičský průkaz, jehož držitel má obvyklé bydliště na jeho území a který byl vydán jiným členským státem, aniž byla provedena zkouška řidičské způsobilosti, na základě řidičského průkazu, jenž byl vydán jiným členským státem na základě výměny za řidičský průkaz vydaný třetím státem.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:

Ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát odmítl uznat řidičský průkaz, jehož držitel má obvyklé bydliště na jeho území a který byl vydán jiným členským státem, aniž byla provedena zkouška řidičské způsobilosti, na základě řidičského průkazu, jenž byl vydán jiným členským státem na základě výměny za řidičský průkaz vydaný třetím státem.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.