CELEX: 62021CJ0266
Előzetes döntéshozatal
Közös közlekedéspolitika
2006/126/EK irányelv
A 11. cikk (2) és (4) bekezdése
A járművezetési jogosultság felfüggesztése
A szokásos tartózkodási hely szerinti tagállam által egy másik tagállam által kiállított vezetői engedély lecserélésével kiállított vezetői engedély
Az utóbbi tagállam által elfogadott, járművezetési jogosultság felfüggesztését elrendelő határozat végrehajtásának az előbbi tagállam általi megtagadása
Az utóbbi tagállam arra vonatkozó kötelezettsége, hogy területén ne ismerje el a felfüggesztett vezetői engedély érvényességét

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a kölcsönös elismerés elvének az ítéletekre és próbaidőt megállapító határozatokra való, a próbaidő alatti magatartási szabályok és alternatív szankciók felügyelete céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/947/IB tanácsi kerethatározat (
HL 2008. L 337., 102. o.
) 2. cikke 4. pontjának és 4. cikke (1) bekezdése d) pontjának, valamint a vezetői engedélyekről szóló, 2006. december 20‑i 2006/126/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
HL 2006. L 403., 18. o.
) 11. cikke (2) és (4) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet azon eljárás keretében terjesztették elő, amelynek tárgya a járművezetési jogosultság felfüggesztésére irányuló, Bulgáriában hozott határozat végrehajtása egy Spanyolországban lakóhellyel rendelkező és ez utóbbi tagállamban az előbbi tagállam által kiállított vezetői engedély lecserélésével kiállított vezetői engedéllyel rendelkező személlyel szemben.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2008/947 kerethatározat
A 2008/947 kerethatározat „Célok és hatály” című 1. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ezt a kerethatározatot kizárólag az alábbiakra kell alkalmazni:
a)
ítéletek és adott esetben próbaidőt megállapító határozatok elismerésére;
b)
próbaidő alatti magatartási szabályok és alternatív szankciók felügyeletével járó felelősség átruházására;
[…]
az e kerethatározatban említettek és előírtak szerint.”
E kerethatározat „Fogalommeghatározások” című 2. cikkének szövege a következő:
„E kerethatározat alkalmazásában:
[…]
4)
»alternatív szankció«: a szabadságvesztés‑büntetéstől, a szabadságelvonással járó intézkedéstől vagy a pénzbüntetéstől eltérő, kötelezettséget vagy utasítást megállapító szankció;
[…]”
Az említett kerethatározatnak „[a] próbaidő alatti magatartási szabályok és alternatív szankciók fajtáiról” szóló 4. cikke az (1) bekezdésében a következőket írja elő:
„E kerethatározatot az alábbi próbaidő alatti magatartási szabályokra vagy alternatív szankciókra kell alkalmazni:
[…]
d)
az elítélt magatartására, lakóhelyére, oktatására és képzésére, szabadidős tevékenységére vonatkozó, illetve a szakmai tevékenység végzésének korlátozását vagy módját előíró utasítások;
[…]”
Ugyanezen kerethatározatnak „Az ítélet és adott esetben próbaidőt megállapító határozat továbbítására vonatkozó eljárás” című 6. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Amikor a kibocsátó állam illetékes hatósága az 5. cikk (1) vagy (2) bekezdésének alkalmazásakor egy ítéletet vagy adott esetben próbaidőt megállapító határozatot egy másik tagállamnak továbbít, gondoskodnia kell arról, hogy azt az I. mellékletben foglalt formanyomtatvány szerinti tanúsítvány kísérje.”
A 2006/126 irányelv
A 2006/126 irányelv (15) preambulumbekezdése kimondja:
„Közúti közlekedésbiztonsági okokból a tagállamoknak képeseknek kell lenniük a vezetői engedélyek visszavonására, felfüggesztésére, megújítására és megszüntetésére vonatkozó nemzeti rendelkezéseik alkalmazására valamennyi olyan vezetői engedéllyel rendelkező személy tekintetében, akik területükön szokásos tartózkodási hellyel rendelkeznek.”
Ezen irányelv 2. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a] tagállamok az általuk kiállított vezetői engedélyeket kölcsönösen elismerik”.
Az említett irányelvnek „A vezetői engedélyek cseréjére, visszavonására, pótlására és elismerésére vonatkozó különböző rendelkezések” című 11. cikkének (1), (2) és (4) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Amennyiben valamely tagállam által kiállított érvényes nemzeti vezetői engedély jogosultja egy másik tagállamba helyezi át szokásos tartózkodási helyét, kérheti vezetői engedélyének azzal egyenértékű engedélyre való lecserélését; […]
(2)   A büntetőjogi és rendőrségi jogszabályok területiségére vonatkozó alapelvre is figyelemmel, a szokásos tartózkodási hely szerinti tagállam a járművezetési jogosultság korlátozására, felfüggesztésére, visszavonására, illetve megszüntetésére vonatkozó nemzeti rendelkezéseit alkalmazhatja egy másik tagállam által kiállított vezetői engedély jogosultjára, és szükség esetén, e célból lecserélheti az engedélyt.
[…]
(4)   A tagállam megtagadja a vezetői engedély kiállítását azon kérelmezőnek, akinek a vezetői engedélyét egy másik tagállamban korlátozták, felfüggesztették vagy visszavonták.
A tagállam megtagadja egy másik tagállam által olyan személy részére kiállított vezetői engedély érvényességének elismerését, akinek a vezetői engedélyét az előbbi állam területén korlátozták, felfüggesztették vagy visszavonták.
A tagállam szintén megtagadhatja a vezetői engedély kiállítását olyan kérelmező részére, akinek a vezetői engedélyét egy másik tagállamban érvénytelenítették.”
Ugyanezen irányelv „Szokásos tartózkodási hely” című 12. cikkének első bekezdése a következőket írja elő:
„Ezen irányelv alkalmazásában a »szokásos tartózkodási hely« az a hely, ahol az adott személy általában él, vagyis ahol egy naptári évben legalább 185 napot tölt, személyes és foglalkozásával összefüggő kötöttségei miatt, vagy foglalkozási kötöttségekkel nem rendelkező személy esetén, olyan személyes kötöttségei miatt, amelyek szoros kapcsolatra utalnak az adott személy és azon hely között, ahol él.”
A 2006/126 irányelv „Kölcsönös segítségnyújtás” című 15. cikkének első mondata értelmében:
„A tagállamok segítik egymást ezen irányelv végrehajtásában, és információcserét folytatnak az általuk kiállított, lecserélt, pótolt, megújított vagy visszavont vezetői engedélyekről.”
A bolgár jog
A Nakazatelen kodeks (büntető törvénykönyv, a továbbiakban: NK) 78a. cikke értelmében:
„(1)   A[z illetékes] bíróság felmenti a nagykorú személyt a büntetőjogi felelősség alól, és 1000 [bolgár levától (BGN)] 5000 [bolgár leváig (hozzávetőleg 500 eurótól 2500 euróig)] terjedő közigazgatási bírsággal sújtja az alábbi feltételek együttes teljesülése esetén:
a)
a bűncselekmény szándékos elkövetés esetén három évig terjedő szabadságvesztéssel vagy más enyhébb büntetéssel, illetve gondatlan elkövetés esetén öt évig terjedő szabadságvesztéssel vagy más enyhébb büntetéssel büntetendő;
b)
az elkövetőt nem ítélték el közvádra üldözendő bűncselekmény elkövetése miatt, és nem mentették fel a büntetőjogi felelősség alól e szakasz rendelkezései alapján;
c)
a bűncselekményből eredő vagyoni károkat megtérítették.
[…]
(4)   Az (1) bekezdés szerinti bírságot kiszabó bíróság a meghatározott foglalkozás vagy meghatározott tevékenység gyakorlásától legfeljebb három évre való eltiltás közigazgatási szankcióját is kiszabhatja, ha az adott bűncselekmény tekintetében a törvény ilyen eltiltást ír elő.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
2018. június 26‑i ítéletével, amely 2019. november 20‑án emelkedett jogerőre, a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság, Bulgária) – amely a jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság – megállapította HV büntetőjogi felelősségét jármű bolgár területen a közúti közlekedési szabályok megsértésével történő vezetése, és több embernek gondatlanságból okozott középsúlyos testi sértések miatt. E bíróság az NK 78a. cikkének (1) bekezdése alapján felmentette HV‑t az e jogsértésért fennálló büntetőjogi felelőssége alól, és 1000 BGN (hozzávetőleg 500 euró) közigazgatási bírságot szabott ki vele szemben. Ezenkívül az NK 78a. cikkének (4) bekezdése alapján az említett bíróság úgy határozott, hogy az ítélet jogerőre emelkedésétől számított hat hónapos időtartamra felfüggeszti HV járművezetési jogosultságát.
A kérdést előterjesztő bíróság mellett működő ügyész arról tájékoztatta e bíróságot, hogy e felfüggesztés nem hajtható végre bolgár területen, mivel HV állandó jelleggel tartózkodik Spanyolországban, és a bolgár hatóságok által kiállított vezetői engedélyét lecserélte a spanyol hatóságok által kiállított, egyenértékű vezetői engedélyre.
2020. október 27‑én a kérdést előterjesztő bíróság kiállította a 2008/947 kerethatározat 6. cikkében említett tanúsítványt, és azt továbbította a Juzgado Central de lo Penal (nemzeti büntetőbíróság, Spanyolország) részére. E bíróság az említett tanúsítvány „A próbaidő alatti magatartási szabály(ok) vagy az alternatív szankció(k) jellege” című j) pontjának 4. alpontjában „a magatartásra, a lakóhelyre, az oktatásra és a képzésre, a szabadidős tevékenységre vonatkozó, illetve a szakmai tevékenység végzésének korlátozását vagy módját előíró utasítások” rovatot jelölte meg. E szakasz 5. pontja pontosította, hogy az alternatív szankció a járművezetési jogosultság hat hónapra történő felfüggesztése.
2021. február 17‑i határozatával a Juzgado Central de lo Penal (nemzeti büntetőbíróság) megtagadta a HV‑vel szemben kiszabott szankció elismerését és végrehajtását azzal az indokkal, hogy az nem szerepel sem a 2014. november 20‑i Ley 23/2014 de reconocimiento mutuo de resoluciones penales en la Unión Europea (az Európai Unióban a büntetőügyekben hozott bírósági ítéletek kölcsönös elismeréséről szóló 23/2014. sz. törvény, a BOE 2014. november 21‑i 282. száma, 1. o.), sem a szankciók és a próbaidőt megállapító határozatok végrehajtására vonatkozó európai uniós kerethatározatok által előírt szankciók között. E bíróság a megtagadás indokolásában a 2006/126 irányelvre is hivatkozott.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy e megtagadás lehetetlenné teszi a HV‑vel szemben elrendelt, járművezetési jogosultság felfüggesztésének hatékony végrehajtását, ami
de facto
büntetlenséget eredményez. Ugyanakkor az ilyen határozat a 2008/947 kerethatározat hatálya alá tartozik, mivel az e kerethatározat 2. cikkének 4. pontja és 4. cikke (1) bekezdésének d) pontja értelmében vett, „magatartásra vonatkozó utasítást” előíró „alternatív szankciónak” minősül.
E bíróság úgy véli továbbá, hogy a büntetőjogi és rendőrségi jogszabályok területiségének a 2006/126 irányelv 11. cikkének (2) bekezdésében megfogalmazott elve ellentétes a büntetőügyekben hozott bírósági ítéletek kölcsönös elismerésének a 2008/947 kerethatározat által pontosított elvével. Álláspontja szerint felmerül a kérdés, hogy e két uniós jogi aktus közül melyik alkalmazandó annak meghatározása érdekében, hogy e kerethatározat alapján új tanúsítványt kell‑e továbbítani a Juzgado Central de lo Penal (nemzeti büntetőbíróság) részére.
Ilyen körülmények között a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A [2008/947] kerethatározat 2. cikke 4. pontjának és 4. cikke (1) bekezdése d) pontjának hatálya alá tartoznak‑e a büntetőeljárásokban hozott olyan bírósági határozatok, amelyekkel a közúti közlekedési szabályok megszegésével és középsúlyos testi sértés gondatlan okozásával elkövetett bűncselekmények esetében a járművezetéstől határozott időtartamra való eltiltás közigazgatási szankcióját szabják ki az elkövetővel szemben?
2)
A [2006/126] irányelv 11. cikkének (2) bekezdésében és (4) bekezdésének első, második és harmadik albekezdésében foglalt rendelkezések alapján megtagadhatjae az a tagállam, amelyben az ezen állam által kiállított vezetői engedély jogosultja szokásos tartózkodási hellyel rendelkezik, az olyan közigazgatási szankció elismerését és végrehajtását, amelyet egy másik tagállamban a közúti közlekedési szabályok megszegésével és középsúlyos testi sértés másnak való gondatlan okozásával olyan időpontban elkövetett bűncselekmény miatt szabtak ki a járművezetéstől való ideiglenes eltiltás formájában, amelyben az elkövető az eredetileg az elítélés szerinti állam által kiállított vezetői engedély cseréjét követően a tartózkodási helye szerinti állam által kiállított vezetői engedéllyel rendelkezett?”
Az elfogadhatóságról
A német kormány kétségeit fejezi ki az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságát illetően, arra hivatkozva, hogy a kérdést előterjesztő bíróság előtt nincs folyamatban semmilyen eljárás, és úgy tűnik, hogy e bíróság annak megerősítését kívánja elérni, hogy a spanyol hatóságok megsértették az uniós jogot, ami nem képezheti előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyát.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint kizárólag a jogvitában eljáró és a meghozandó bírósági határozatért felelős nemzeti bíróság feladata, hogy az ügy sajátosságaira tekintettel megítélje mind az előzetes döntés szükségességét az ügydöntő határozat meghozatala szempontjából, mind a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciáját. Ebből következik, hogy az uniós jogra vonatkozó kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor tagadhatja meg a nemzeti bíróság előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéséről való határozathozatalt, ha valamely uniós jogi szabály kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli és jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (lásd ebben az értelemben: 2021. november 23‑iIS [Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés törvénysértő jellege] ítélet,
C‑564/19
,
EU:C:2021:949
,
60.
és
61.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az EUMSZ 267. cikkben foglaltak szerint a kért előzetes döntésnek „szükségesnek” kell lennie a kérdést előterjesztő bíróság által az előtte folyamatban lévő ügyben kialakítandó „ítélete meghozatalához” (lásd ebben az értelemben: 2020. március 26‑iMiasto Łowicz és Prokurator Generalny ítélet,
C‑558/18 és C‑563/18
,
EU:C:2020:234
,
45.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak, amelyhez az ügyészség fordult, arról kell határoznia, hogy az előtte folyamatban lévő eljárás keretében milyen módon kell végrehajtani a HV‑vel szemben hozott, járművezetési jogosultság felfüggesztéséről szóló határozatot. Ebben az összefüggésben, amint az a jelen ítélet 18. pontjában megállapítást nyert, e bíróság arra keresi a választ, hogy annak meghatározása érdekében, hogy e kerethatározat alapján új tanúsítványt kell‑e továbbítani a Juzgado Central de lo Penal (nemzeti büntetőbíróság) részére, e bíróságnak a 2006/126 irányelvre vagy a 2008/947 kerethatározatra kell‑e támaszkodnia.
Ennélfogva az uniós jog kért értelmezése szükségesnek tűnik ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság meghozhassa ítéletét.
Ilyen körülmények között a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
A második kérdésről
E kérdésével, amelyet elsőként kell megvizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2006/126 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének és (4) bekezdése második albekezdésének együttesen értelmezett rendelkezéseit úgy kell‑e értelmezni, hogy azok lehetővé teszik az e tagállam által kiállított vezetői engedély jogosultjának szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam számára, hogy a más tagállam által e jogosulttal szemben a közlekedési szabályok ezen utóbbi tagállam területén történt megszegése miatt hozott, járművezetési jogosultság felfüggesztéséről szóló határozatot területén ne ismerje el és ne hajtsa végre, beleértve azon esetet is, amikor e vezetői engedélyt az azon tagállam által kiállított vezetői engedély lecserélésével állították ki, ahol a közlekedési szabálysértést elkövették.
Először is a 2006/126 irányelv (15) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett 11. cikkének (2) bekezdéséből az következik, hogy közúti közlekedésbiztonsági okokból és a büntetőjogi és rendőrségi jogszabályok területiségére vonatkozó alapelv tiszteletben tartása mellett a más tagállam által kiállított vezetői engedély jogosultjának az ezen irányelv 12. cikke értelmében vett szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam alkalmazhatja e személy tekintetében a járművezetési jogosultság korlátozására, felfüggesztésére, visszavonására, illetve megszüntetésére vonatkozó nemzeti rendelkezéseit, és szükség esetén, e célból lecserélheti az engedélyt. Ez a rendelkezés tehát olyan helyzetekre vonatkozik, amikor a vezetői engedély jogosultjának szokásos tartózkodási helye az ezen engedélyt kiállító tagállamtól eltérő tagállamban van (lásd analógia útján: 2015. április 23‑iAykul ítélet,
C‑260/13
,
EU:C:2015:257
,
52.
pont).
Márpedig a jelen esetben azt a vezetői engedélyt, amellyel HV rendelkezik, a szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam állította ki számára azon vezetői engedély ellenében, amelyet azon tagállam állított ki, amelyben HV‑val szemben az utóbbi tagállam területén elkövetett közúti közlekedési szabálysértés miatt a járművezetési jogosultság felfüggesztéséről szóló, az alapügy tárgyát képező határozatot meghozták. Ez a helyzet tehát nem tartozik a 2006/126 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének hatálya alá. Ha ugyanis e személy az egyik tagállamban kiállított vezetői engedélyét a szokásos tartózkodási hely szerinti tagállam által kiállított vezetői engedélyre cserélte, már nem tekinthető e rendelkezés értelmében „egy másik tagállam által kiállított vezetői engedély jogosultjának”.
Másodszor, a 2006/126 irányelv 11. cikkének (4) bekezdését illetően meg kell állapítani, hogy e bekezdés második albekezdése értelmében a tagállam megtagadja egy másik tagállam által olyan személy részére kiállított vezetői engedély érvényességének elismerését, akinek a vezetői engedélyét az előbbi állam területén korlátozták, felfüggesztették vagy visszavonták. A „megtagadja [az] elismerését” kifejezésből kitűnik, hogy e rendelkezés nem lehetőséget, hanem kötelezettséget ír elő (lásd ebben az értelemben: 2012. április 26‑iHofmann ítélet,
C‑419/10
,
EU:C:2012:240
,
53.
pont; 2020. október 28‑iKreis Heinsberg ítélet,
C‑112/19
,
EU:C:2020:864
,
37.
pont).
A 2006/126 irányelv 11. cikke (4) bekezdésének második albekezdése ugyanis azokra az intézkedésekre vonatkozik, amelyeket a tagállam büntetőjogi és rendőrségi jogszabályai alapján hoztak, és amelyek érintik e tagállam területén a másik tagállam által kiállított vezetői engedély érvényességét (2015. április 23‑iAykul ítélet,
C‑260/13
,
EU:C:2015:257
,
61.
pont). Az e rendelkezésben előírt kötelezettség célja tehát a büntetőjogi és rendőrségi jogszabályok területi hatályának a 2006/126 irányelv 11. cikkének (2) bekezdésében foglalt elvével összhangban a járművezetési jogosultság felfüggesztéséről szóló határozat azt meghozó tagállam területén történő hatékony végrehajtásának biztosítása. Ezen elv értelmében valamely közlekedési szabálysértés – adott esetben a járművezetési jogosultság felfüggesztésére irányuló intézkedés által történő – szankcionálására kizárólag azon tagállam illetékes, amelynek területén a szabálysértést elkövették (lásd analógia útján: 2008. november 20‑iWeber ítélet,
C‑1/07
,
EU:C:2008:640
,
38.
pont; 2015. április 23‑iAykul ítélet,
C‑260/13
,
EU:C:2015:257
,
62.
pont).
Ebből következik, hogy a 2006/126 irányelv 11. cikke (4) bekezdésének a büntetőjogi és rendőrségi jogszabályok területiségére tekintettel értelmezett második albekezdése nem vonja maga után azt, hogy a valamely tagállam területén hozott, a járművezetési jogosultság felfüggesztéséről szóló határozatot más tagállamokban, többek között az ilyen határozattal érintett vezetői engedély jogosultjának az ezen irányelv 12. cikkének első bekezdése értelmében vett szokásos tartózkodási helye szerinti tagállamban el kellene ismerni és végre kellene hajtani. Kizárólag a járművezetési jogosultság felfüggesztéséről szóló határozatot elfogadó tagállam rendelkezik ugyanis joghatósággal arra, hogy a területén biztosítsa az ilyen határozat végrehajtását, még abban az esetben is, ha annak címzettje egy másik tagállamban rendelkezik szokásos tartózkodási hellyel.
Következésképpen, annak meghatározása szempontjából, hogy a HV‑vel szemben az általa bolgár területen elkövetett közlekedési szabálysértés miatt hozott, járművezetési jogosultság felfüggesztéséről szóló határozat spanyol területen végrehajtható‑e, nem releváns a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott azon körülmény, hogy HV a bolgár hatóságok által kiállított vezetői engedély jogosultja volt azt megelőzően, hogy a szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam a 2006/126 irányelv 11. cikkének (1) bekezdése szerint végrehajtott csere alapján kiállította számára azt a vezetői engedélyt, amellyel az alapügy tényállásának időpontjában rendelkezett.
Ebben az összefüggésben azonban hozzá kell tenni, hogy a 2006/126 irányelv 15. cikkének első mondata arra kötelezi a tagállamokat, hogy kölcsönösen segítsék egymást ezen irányelv végrehajtásában, és információcserét folytassanak az általuk kiállított, lecserélt, pótolt, megújított vagy visszavont vezetői engedélyekről.
E rendelkezés hozzájárulhat az érintett személy szokásos tartózkodási helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban hozott, a járművezetési jogosultság felfüggesztéséről szóló határozat hatékony végrehajtásához. Ugyanis a szokásos tartózkodási hely szerinti tagállam az előbbi tagállam kérésére ezen irányelv I. melléklete 3. pontja harmadik mondata a) alpontja 13. és 14. rovatának, valamint 4. pontja a) alpontjának megfelelően feltüntetheti a vezetői engedélyen az utóbbi tagállam területére vonatkozó járművezetéstől való eltiltással kapcsolatos esetleges adatokat (lásd ebben az értelemben: 2021. április 29‑iStadt Pforzheim [Vezetői engedélyen szereplő adatok] ítélet,
C‑56/20
,
EU:C:2021:333
,
45.
és
46.
pont).
A fentiekre figyelemmel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2006/126 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének és (4) bekezdése második albekezdésének együttesen értelmezett rendelkezéseit úgy kell értelmezni, hogy azok lehetővé teszik az e tagállam által kiállított vezetői engedély jogosultjának szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam számára, hogy a más tagállam által e jogosulttal szemben a közlekedési szabályok ezen utóbbi tagállam területén történt megszegése miatt hozott, járművezetési jogosultság felfüggesztéséről szóló határozatot területén ne ismerje el és ne hajtsa végre, beleértve azon esetet is, amikor e vezetői engedélyt az azon tagállam által kiállított vezetői engedély lecserélésével állították ki, ahol a közlekedési szabálysértést elkövették.
Az első kérdésről
Tekintettel a második kérdésre adott válaszra, valamint arra, hogy kizárólag a 2006/126 irányelv szabályozza azt a helyzetet, amikor valamely tagállam a nemzeti jogszabályai alapján, a területén elkövetett jogsértő magatartás miatt felfüggeszti egy másik tagállam által kiállított vezetői engedély jogosultjának járművezetési jogosultságát, megállapítva, hogy az ilyen felfüggesztés hatálya kizárólag erre a területre korlátozódik, az első kérdésre nem szükséges válaszolni.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:

A vezetői engedélyekről szóló, 2006. december 20‑i 2006/126/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 11. cikke (2) bekezdésének és (4) bekezdése második albekezdésének együttesen értelmezett rendelkezéseit

a következőképpen kell értelmezni:

azok lehetővé teszik az e tagállam által kiállított vezetői engedély jogosultjának szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam számára, hogy a más tagállam által e jogosulttal szemben a közlekedési szabályok ezen utóbbi tagállam területén történt megszegése miatt hozott, járművezetési jogosultság felfüggesztéséről szóló határozatot területén ne ismerje el és ne hajtsa végre, beleértve azon esetet is, amikor e vezetői engedélyt az azon tagállam által kiállított vezetői engedély lecserélésével állították ki, ahol a közlekedési szabálysértést elkövették.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: bolgár.