CELEX: 62020CJ0315
Zahtjev za prethodnu odluku
Okoliš
Uredba (EZ) br. 1013/2006
Pošiljke otpada
Članak 3. stavak 5. i članak 11. stavak 1. točka (i)
Direktiva 2008/98/EZ
Gospodarenje otpadom
Članak 16.
Načela samodostatnosti i blizine
Odluka 2000/532/EZ
Europski katalog otpada (EKO)
Miješani komunalni otpad podvrgnut mehaničkoj obradi kojom se ne mijenjaju njegova svojstva

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Uredbe (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o pošiljkama otpada (
SL 2006., L 190, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 16., str. 86. i ispravci
SL 2014., L 283, str. 65
. i
SL 2015., L 277, str. 61
.) i Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva (
SL 2008., L 312, str. 3
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 34., str. 99.).
Zahtjev je upućen u okviru spora između Regione Veneto (regija Veneto, Italija) i društva Plan Eco Srl u vezi s pošiljkom otpada između država članica.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba br. 1013/2006
Članak 2. Uredbe br. 1013/2006, naslovljen „Definicije”, glasi:
„U smislu ove Uredbe: […]
19.
‚nadležno tijelo polazišta’ znači nadležno tijelo za područje iz kojeg se otprema planira započeti ili je započela;
20.
‚nadležno tijelo odredišta’ znači tijelo nadležno za područje u kojem se otprema planira ili izvršava, ili u kojem je otpad utovaren prije oporabe ili odlaganja na području koje nije pod nacionalnom nadležnošću nijedne države;
[…]”
Člankom 3. stavkom 5. te uredbe predviđeno je:
„Otprema mješovitog komunalnog otpada (stavka otpada 20 03 01) skupljenog iz privatnih kućanstava, uključujući i skupljanje takvog otpada od ostalih proizvođača, u pogone za oporabu ili odlaganje, u skladu s ovom Uredbom, podliježe istim odredbama kao i otprema otpada namijenjenog odlaganju.”
U skladu s člankom 11. navedene uredbe, naslovljenim „Prigovori na otpremu otpada namijenjenog odlaganju”:
„1.   Ako se obavijest podnosi u vezi s planiranom pošiljkom otpada namijenjenog odlaganju, nadležna tijela odredišta i polazišta mogu, u roku od 30 dana od datuma nakon što nadležno tijelo odredišta pošalje potvrdu prema članku 8., uložiti opravdane prigovore na temelju jednog ili više dolje navedenih razloga, sukladno Ugovoru o osnivanju:
(a)
da planirana otprema ili odlaganje ne bi bilo u skladu s mjerama poduzetim za uvođenje načela blizine, prioriteta za oporabu i samodostatnosti na razini Zajednice i na nacionalnim razinama u skladu s Direktivom 2006/12/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2006. o otpadu (
SL 2006., L 114, str. 9
.)], radi opće ili djelomične zabrane ili sustavnog prigovora na pošiljke otpada; ili
[…]
(i)
da je otpad miješani komunalni otpad skupljen iz privatnih kućanstava (stavka otpada 20 03 01); ili
[…]
6.   Mjere koje poduzimaju države članice u skladu sa stavkom 1. točkom (a), za opću ili djelomičnu zabranu ili sustavni prigovor na pošiljke otpada namijenjenog odlaganju […] odmah se priopćuju Komisiji koja o tome obavješćuje ostale države članice.”
Članak 12. te uredbe, naslovljen „Prigovori na otpremu pošiljaka otpada namijenjenog oporabi”, glasi:
„1.   Ako se obavijest podnosi u vezi s planiranom pošiljkom otpada namijenjenog oporabi, nadležna tijela odredišta i polazišta mogu, u roku od 30 dana od datuma nakon što nadležno tijelo odredišta pošalje potvrdu sukladno članku 8., uložiti opravdane prigovore na temelju jednog ili više dolje navedenih razloga, sukladno Ugovoru o osnivanju:
[…]
(b)
da radnje koje se u zemlji koja ulaže prigovor odvijaju u okviru planirane otpreme ili oporabe ne bi bile u skladu s nacionalnim zakonodavstvom o zaštiti okoliša, zaštiti javnog reda, javnoj sigurnosti ili zdravlju; ili
[…]
(g)
da omjer između oporabivog i ne‑oporabivog otpada, procijenjena vrijednost materijala koji će se konačno oporabiti ili cijena oporabe i cijena odlaganja neoporabivog dijela ne opravdavaju oporabu, gledajući s gospodarskog i/ili ekološkog stajališta; […]
[…]”
Direktiva 2008/98
Direktivom 2008/98 stavljena je izvan snage Direktiva 2006/12 s učinkom od 12. prosinca 2010. i u članku 41. predviđa da se upućivanja na potonju smatraju upućivanjima na prvonavedenu direktivu.
Uvodna izjava 33. Direktive 2008/98 glasi:
„Radi primjene Uredbe (EZ) br. 1013/2006 […], miješani komunalni otpad kako je naveden u članku 3. stavku 5. te Uredbe ostaje miješani komunalni otpad čak i ako je podvrgnut postupku obrade otpada kojom se njegova svojstva bitno ne mijenjaju.”
U skladu s člankom 16. Direktive 2008/98, naslovljenim „Načela samodostatnosti i blizine”:
„1.   Države članice poduzimaju odgovarajuće mjere, u suradnji s drugim državama članicama kad je to potrebno ili se preporuča, kako bi uspostavile integriranu i odgovarajuću mrežu postrojenja za zbrinjavanje otpada i postrojenja za oporabu miješanog komunalnog otpada skupljenog iz kućanstava, uključujući slučajeve kad tako skupljeni otpad obuhvaća otpad koji potječe i od drugih proizvođača, uzimajući u obzir najbolje raspoložive tehnike.
Iznimno od odredaba Uredbe (EZ) br. 1013/2006, države članice mogu, kako bi zaštitile svoju mrežu, ograničiti ulazne pošiljke otpada namijenjene spaljivanju, koje se klasificiraju kao postupci oporabe, ako je utvrđeno da bi zbog takvih pošiljki nacionalni otpad bilo potrebno zbrinuti ili obraditi na način koji nije u skladu s njihovim planovima gospodarenja otpadom. Države članice obavješćuju Komisiju o svakoj takvoj odluci. Države članice također mogu ograničiti i izlazne pošiljke otpada iz razloga utjecaja na okoliš, kako se navodi u Uredbi (EZ) br. 1013/2006.
2.   Mreža je osmišljena tako da se Zajednici u cjelini omogući samodostatnost u zbrinjavanju, jednako kao i u oporabi otpada spomenutog u stavku 1. te da se državama članicama omogući pojedinačno približavanje tom cilju, uzimajući u obzir geografske uvjete ili potrebu za specijaliziranim postrojenjima za određene vrste otpada.
3.   Mreža omogućuje zbrinjavanje ili oporabu otpada spomenutog u stavku 1. u jednom od najbližih odgovarajućih postrojenja, najprimjerenijim metodama i tehnologijama, kako bi se osigurala visoka razina zaštite okoliša i javnog zdravlja.
4.   Načela blizine i samodostatnosti ne znače da svaka država članica mora na svojem teritoriju posjedovati cjelokupnu opremu za konačnu oporabu.”
Odluka 2000/532/EZ
Odluka Komisije 2000/532/EZ od 3. svibnja 2000. koja zamjenjuje Odluku 94/3/EZ o popisu otpada u skladu s člankom 1. točkom (a) Direktive Vijeća 75/442/EEZ o otpadu i Odluku Vijeća 94/904/EZ o utvrđivanju popisa opasnog otpada u skladu s člankom 1. stavkom 4. Direktive Vijeća 91/689/EEZ o opasnom otpadu (
SL 2000., L 226, str. 3
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 26.), kako je izmijenjena Odlukom Komisije 2014/955/EU od 18. prosinca 2014. (
SL 2014., L 370, str. 44
. i ispravak
SL 2017., L 40, str. 78
.), u prilogu sadržava popis otpada iz članka 7. Direktive 2008/98, naslovljen „Europski katalog otpada” (u daljnjem tekstu: EKO).
U poglavlju 19. EKO‑a, naslovljenom „Otpad iz postrojenja za obradu otpada […]”, u odjeljku 19 12, naslovljenom „Otpad od mehaničke obrade otpada (npr. izdvajanja, drobljenja, kompaktiranja, peletiziranja) koji nije specificiran na drugi način”, nalaze se sljedeće rubrike:
19 12 11*
ostali otpad (uključujući mješavine materijala) od mehaničke obrade otpada, koji sadržava opasne tvari
19 12 12
ostali otpad (uključujući mješavine materijala) od mehaničke obrade otpada koji nije naveden pod 19 12 11
U poglavlju 20. EKO‑a, naslovljenom „Komunalni otpad (otpad iz domaćinstava i sličan otpad iz trgovine, industrije i institucija) uključujući i odvojeno sakupljene frakcije”, u odjeljku 20 03, naslovljenom „Ostali komunalni otpad”, nalazi se rubrika 20 03 01: „miješani komunalni otpad”.
Talijansko pravo
Članak 182.a Decreta legislativo n. 152 – Norme in materia ambientale (Zakonodavna uredba br. 152 o pravilima zaštite okoliša) od 3. travnja 2006. (Redovni dodatak GURI‑ju br. 88 od 14. travnja 2006., u daljnjem tekstu: Zakonodavna uredba br. 152/2006) u stavku 1. predviđa:
„Odlaganje otpada i oporaba miješanog komunalnog otpada provode se integriranom mrežom postrojenja uzimajući u obzir najbolje raspoložive tehnike i odnos ukupnih troškova i koristi, kako bi se:
(a)
postigla samodostatnost odlaganja neopasnog komunalnog otpada i otpada koji je rezultat njegove obrade na optimalnim zemljopisnim područjima;
(b)
omogućilo odlaganje otpada i oporaba miješanog komunalnog otpada u jednom od odgovarajućih postrojenja najbližih mjestu nastanka ili prikupljanja, kako bi se smanjilo kretanje otpada, uzimajući u obzir zemljopisni kontekst ili potrebu za specijaliziranim postrojenjima za određene vrste otpada;
[…]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
Prijevozničko društvo Plan Eco podnijelo je zahtjev regiji Veneto kako bi ishodilo njezino prethodno odobrenje za otpremu pošiljke od 2000 tona miješanog komunalnog otpada, koji je društvo Futura Srl proizvelo u Italiji, u tvornicu cementa koja se nalazi u Sloveniji. Društvo Futura mehanički je obradilo taj otpad radi suspaljivanja i nakon te obrade klasificiralo pod oznakom 19 12 12 EKO‑a.
Odlukom od 22. travnja 2016. regija Veneto usprotivila se otpremi pošiljke, na temelju prava Unije, a osobito članka 12. stavka 1. točaka (b) i (g) Uredbe br. 1013/2006, i nacionalnog prava. Kao prvo, smatrala je da otpad o kojem je riječ, nakon postupaka prethodne obrade koje je provelo društvo Futura, zadržava svoja izvorna svojstva, i to ona miješanog komunalnog otpada, kojem odgovara oznaka 20 03 01 EKO‑a, i da u tom pogledu nisu bile odlučujuće klasifikacija koju je to društvo izvršilo u odjeljak 19 12 EKO‑a, naslovljen „otpad od mehaničke obrade otpada (npr. od sortiranja, drobljenja, prešanja/zbijanja, peletiranja/granuliranja) koji nije specificiran na drugi način”, i dodjela oznake 19 12 12 EKO‑a. Kao drugo, smatrala je da članak 182.a stavak 1. točka (b) Zakonodavne uredbe br. 152/2006 – uveden u okviru prenošenja Direktive 2008/98 i načela samodostatnosti i blizine iz njezina članka 16. – nalaže oporabu miješanog komunalnog otpada u jednom od odgovarajućih postrojenja najbližih mjestu nastanka ili prikupljanja. Naposljetku, kao treće, smatrala je da na njezinu području postoji mreža postrojenja koja može zadovoljiti potrebe društva Plan Eco i da je u ovom slučaju jedno postrojenje regije Veneto izjavilo da može primiti 2000 tona otpada o kojem je riječ u obavijesti o otpremi pošiljke.
Društvo Plan Eco podnijelo je tužbu protiv te odluke Tribunaleu administrativo regionale per il Veneto (Okružni upravni sud za Veneto, Italija), koji je presudom od 15. studenoga 2016. poništio navedenu odluku, među ostalim, uz obrazloženje da se otprema pošiljke u inozemstvo odnosila na poseban otpad koji je trebao biti klasificiran pod oznakom 19 12 12 EKO‑a i da se stoga ne primjenjuju načela samodostatnosti, blizine i teritorijalnog ograničenja, predviđena za obradu komunalnog otpada.
Regija Veneto podnijela je žalbu protiv te presude Consigliu di Stato (Državno vijeće, Italija), koji je, nakon što je osobito provjerio da je predmetni otpad bio podvrgnut obradi kojom njegova prvobitna svojstva kao komunalnog opada nisu bitno izmijenjena, odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„Kad je riječ o situaciji u kojoj je miješani komunalni otpad, koji ne sadržava opasni otpad, mehanički obradilo postrojenje za energetsku oporabu (postupak R1/R12, u smislu Priloga C) [Zakonodavnoj uredbi br. 152/2006]) i u kojoj, po završetku tog postupka obrade, proizlazi da obrada nije bitno izmijenila prvobitna svojstva komunalnog otpada, ali je tom otpadu u okviru klasifikacije utvrđene u EKO‑u dodijeljena oznaka 19 12 12, koju stranke nisu osporavale;
u svrhu ocjene zakonitosti prigovora koje je istaknulo tijelo nadležno za izdavanje dozvola u državi podrijetla na temelju načela iz Direktive 2008/98/EZ, a koji se odnose na odbijanje prethodnog odobrenja od strane države podrijetla za otpremanje pošiljki obrađenog otpada u proizvodno postrojenje europske države, za uporabu za suspaljivanje ili, pak, kao način dobivanja energije, i osobito prigovora poput onih, u ovom slučaju, utemeljenih na načelu zaštite zdravlja ljudi i okoliša (članak 13. Direktive 2008/98); na načelima samodostatnosti i blizine, utvrđenima u članku 16. stavku 1. Direktive 2008/98, […]; na načelu, utvrđenom u istom članku 16. stavku 1. drugom podstavku posljednjoj rečenici, […]; na uvodnoj izjavi 33. Direktive 2008/98 […] [:]
1.
Protive li se propisu [prava Unije] o pošiljkama otpada koji je prije mehaničke obrade bio miješani komunalni otpad EKO (u ovom slučaju oznaka 19 12 12 [tog kataloga], otpad koji nastaje u postrojenjima za mehaničku obradu za postupke oporabe R1/R12) i njegove klasifikacije i, u slučaju potvrdnog odgovora, pod kojim uvjetima i ograničenjima?
2.
Konkretnije, što se tiče pošiljki otpada dobivenih obradom miješanog komunalnog otpada, imaju li odredbe članka 16. i uvodne izjave 33. Direktive 2008/98, koje se izričito odnose na pošiljke otpada, prednost u odnosu na klasifikaciju koja proizlazi iz [EKO‑a]?
3.
Ako Sud to pitanje smatra prikladnim i korisnim, ima li navedeni katalog normativni karakter ili je riječ o jednostavnoj tehničkoj potvrdi koja je prikladna za homogenu sljedivost sveg otpada?”
O prethodnim pitanjima
Svojim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita može li se nadležno tijelo polazišta na temelju Uredbe br. 1013/2006 i Direktive 2008/98 protiviti otpremi pošiljke miješanog komunalnog otpada namijenjenog oporabi koji je – nakon mehaničke obrade radi svoje energetske oporabe, kojom se, međutim, njegova prvobitna svojstva bitno ne mijenjaju – klasificiran pod oznaku 19 12 12 EKO‑a.
Kao prvo, valja istaknuti da Uredba br. 1013/2006 i Direktiva 2008/98, čiji je cilj smanjenje na najmanju moguću mjeru negativnih učinaka nastajanja otpada i gospodarenja otpadom na zdravlje ljudi i okoliš, pridaju posebnu pažnju miješanom komunalnom otpadu.
Tako članak 3. stavak 5. Uredbe br. 1013/2006 propisuje da otprema „mješovitog komunalnog otpada (stavka otpada 20 03 01) skupljenog iz privatnih kućanstava, uključujući i skupljanje takvog otpada od ostalih proizvođača, u pogone za oporabu ili odlaganje”, u skladu s tom uredbom, podliježe istim odredbama kao i otprema otpada namijenjenog odlaganju.
Slijedom toga, članak 11. Uredbe br. 1013/2006 primjenjuje se čak i ako se obavijest podnosi u vezi s planiranom pošiljkom miješanog komunalnog otpada namijenjenog oporabi, iako se načelno, u skladu sa svojim naslovom i svojim tekstom, primjenjuje samo na otpad namijenjen odlaganju (vidjeti u tom smislu presudu od 12. prosinca 2013., Ragn‑Sells,
C‑292/12
,
EU:C:2013:820
, t.
53.
i
54.
).
Nadalje, nadležna tijela odredišta i polazišta mogu se, u skladu s člankom 11. stavkom 1. točkom (i) te uredbe, protiviti takvoj pošiljci samo zato što je predmetni otpad „miješani komunalni otpad skupljen iz privatnih kućanstava (stavka otpada 20 03 01)”.
U tom pogledu, iz pripremnih akata Uredbe br. 1013/2006 proizlazi da je cilj koji je zakonodavac Unije želio postići tim odredbama ograničiti pošiljke otpada iz privatnih kućanstava na ono što je strogo nužno i predvidjeti da bi države članice trebale preuzeti taj nehomogeni otpad te ih potaknuti da samostalno riješe svoje probleme s otpadom iz kućanstava a da se pritom ne isključuje suradnja sa susjednim zemljama.
U istom smislu, članak 16. Direktive 2008/98 nalaže državama članicama uspostavu integrirane i odgovarajuće mreže postrojenja za obradu otpada namijenjenog odlaganju i „miješanog komunalnog otpada skupljenog iz kućanstava, uključujući slučajeve kad tako skupljeni otpad obuhvaća otpad koji potječe i od drugih proizvođača“, uzimajući u obzir najbolje raspoložive tehnike. Tim se člankom također predviđa da države članice trebaju osmisliti tu mrežu na način da se, među ostalim, pojedinačno približe samodostatnosti za obradu tog otpada i da se ta obrada može odvijati u jednom od odgovarajućih postrojenja koje je najbliže mjestu njegove proizvodnje.
Sud je u tom pogledu presudio da za uspostavljanje takve integrirane mreže države članice raspolažu marginom prosudbe u pogledu odabira dijela državnog područja koji smatraju pogodnim za postizanje samodostatnosti na nacionalnoj razini u obradi otpada o kojem je riječ. Naglasio je, međutim, da se u tim okolnostima, osobito u pogledu mjera pogodnih za poticanje racionalizacije skupljanja, razvrstavanja i obrade otpada, jedna od najvažnijih mjera koje su usvojile države članice, ponajprije posredstvom lokalnih zajednica kojima su dodijelile odgovarajuću nadležnost, sastoji od toga da se pronađe rješenje za obradu navedenog otpada u postrojenju koje je najbliže moguće mjestu njegova nastanka, posebice u slučaju miješanog komunalnog otpada, s ciljem da se njegov prijevoz što je više moguće ograniči (vidjeti presudu od 12. prosinca 2013., Ragn‑Sells,
C‑292/12
,
EU:C:2013:820
, t.
60.
i
61.
i navedenu sudsku praksu).
Iz toga slijedi da se, u skladu s člankom 3. stavkom 5. i člankom 11. stavkom 1. točkom (i) Uredbe br. 1013/2006 te kako bi se osiguralo poštovanje načelâ samodostatnosti i blizine iz članka 16. Direktive 2008/98, koja su provedena navedenim odredbama Uredbe br. 1013/2006, a riječ je o načelima na koja se nadležno tijelo polazišta poziva u glavnom predmetu, to tijelo može protiviti pošiljci miješanog komunalnog otpada skupljenog iz privatnih kućanstava namijenjenog oporabi ili odlaganju.
Na drugom mjestu, valja istaknuti da, u skladu s uvodnom izjavom 33. Direktive 2008/98, radi primjene Uredbe br. 1013/2006, miješani komunalni otpad, kako je naveden u članku 3. stavku 5. te uredbe, ostaje miješani komunalni otpad čak i ako je podvrgnut postupku obrade otpada kojom se njegova svojstva bitno ne mijenjaju.
Međutim, prema ustaljenoj sudskoj praksi, iako uvodne izjave akta Unije nemaju pravno obvezujuću snagu i ne može se na njih pozivati ni kako bi se odstupilo od samih odredbi predmetnog akta ni kako bi se te odredbe tumačile na način suprotan svojem tekstu, njima se ipak može pojasniti sadržaj odredbi tog akta te one pružaju elemente tumačenja kojima se može pojasniti volja autora navedenog akta (vidjeti u tom smislu presudu od 25. ožujka 2021., Balgarska Narodna Banka,
C‑501/18
,
EU:C:2021:249
, t.
90.
i navedenu sudsku praksu).
U ovom slučaju članak 3. stavak 5. i članak 11. stavak 1. točka (i) Uredbe br. 1013/2006, tumačeni s obzirom na uvodnu izjavu 33. Direktive 2008/98, podrazumijevaju da za miješani komunalni otpad koji je nakon mehaničke obrade radi svoje energetske oporabe klasificiran pod oznakom 19 12 12 EKO‑a, kojom se, međutim, prvobitna svojstva tog otpada bitno ne mijenjaju, treba smatrati da spada pod miješani komunalni otpad skupljen iz privatnih kućanstava naveden u tim odredbama, neovisno o činjenici da se u njima spominje oznaka 20 03 01 EKO‑a.
Naime, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 56. svojeg mišljenja, pravni sustav koji se primjenjuje na pošiljke otpada ovisi o njihovoj bitnoj naravi, a ne o njihovoj formalnoj klasifikaciji u skladu s EKO‑om.
Osim toga, svako drugo tumačenje omogućilo bi izuzimanje iz primjene članka 3. stavka 5. i članka 11. stavka 1. točke (i) Uredbe br. 1013/2006 i
in fine
načelâ samodostatnosti i blizine – čije se poštovanje, kao što je to istaknuto u točki 23. ove presude, osigurava tim odredbama – miješanog komunalnog otpada koji je nakon postupka obrade klasificiran pod oznaku EKO‑a različitom od one koja je namijenjena miješanom komunalnom otpadu a da se pritom tom obradom njegova bitna narav ne mijenja.
U glavnom predmetu nesporno je da mehanička obrada primijenjena na otpad o kojem je riječ nije bitno izmijenila prvobitna svojstva tog otpada, a slijedom toga ni njegovu narav.
Iz toga slijedi da za potrebe primjene Uredbe br. 1013/2006 miješani komunalni otpad namijenjen oporabi koji je – nakon mehaničke obrade radi svoje energetske oporabe, kojom se, međutim, njegova prvobitna svojstva bitno ne mijenjaju – klasificiran pod oznaku 19 12 12 EKO‑a treba smatrati miješanim komunalnim otpadom iz privatnih kućanstava.
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da članak 3. stavak 5. i članak 11. Uredbe br. 1013/2006 treba tumačiti na način da se nadležno tijelo polazišta može, uzimajući u obzir načela samodostatnosti i blizine, oslanjajući se osobito na razlog iz članka 11. stavka 1. točke (i) te uredbe, protiviti pošiljci miješanog komunalnog otpada koji je – nakon mehaničke obrade radi svoje energetske oporabe, kojom se, međutim, njegova prvobitna svojstva bitno ne mijenjaju – klasificiran pod oznaku 19 12 12 EKO‑a.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) odlučuje:

Članak 3. stavak 5. i članak 11. Uredbe (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2006. o pošiljkama otpada treba tumačiti na način da se nadležno tijelo polazišta može, uzimajući u obzir načela samodostatnosti i blizine, oslanjajući se osobito na razlog iz članka 11. stavka 1. točke (i) te uredbe, protiviti pošiljci miješanog komunalnog otpada koji je – nakon mehaničke obrade radi svoje energetske oporabe, kojom se, međutim, njegova prvobitna svojstva bitno ne mijenjaju – klasificiran pod oznaku 19 12 12 popisa otpada predviđenog u Prilogu Odluci Komisije 2000/532/EZ od 3. svibnja 2000. koja zamjenjuje Odluku 94/3/EZ o popisu otpada u skladu s člankom 1. točkom (a) Direktive Vijeća 75/442/EEZ o otpadu i Odluku Vijeća 94/904/EZ o utvrđivanju popisa opasnog otpada u skladu s člankom 1. stavkom 4. Direktive Vijeća 91/689/EEZ o opasnom otpadu, kako je izmijenjena Odlukom Komisije 2014/955/EU od 18. prosinca 2014.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski