CELEX: 62020CJ0034
Ennakkoratkaisupyyntö
Sähköinen viestintä
Asetus (EU) 2015/2120
3 artikla
Avoin internetyhteys
3 artiklan 1 kohta
Loppukäyttäjien oikeudet
3 artiklan 2 kohta
Loppukäyttäjien oikeuksien käyttämistä rajoittavia sopimuksia ja kaupallisia käytäntöjä koskeva kielto
3 artiklan 3 kohta
Velvollisuus kohdella tietoliikennettä yhdenvertaisesti ja syrjimättömästi
Mahdollisuus panna täytäntöön kohtuullisia liikenteenhallintatoimenpiteitä
Niin sanottua nollatariffia koskeva hinnoittelulisävaihtoehto
Kaistanleveyttä koskeva rajoitus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee avointa internetyhteyttä koskevista toimenpiteistä ja yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22/EY sekä verkkovierailuista yleisissä matkaviestinverkoissa unionin alueella annetun asetuksen (EU) N:o 531/2012 muuttamisesta 25.11.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2015/2120 (
EUVL 2015, L 310, s. 1
) 3 artiklan 1–3 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Telekom Deutschland GmbH (jäljempänä Telekom) ja Saksan valtio, jota edustaa Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (liittovaltion sähköverkko-, kaasu-, televiestintä-, posti- ja rautatievirasto, Saksa; jäljempänä Bundesnetzagentur) ja jossa on kyse päätöksestä, jolla Bundesnetzagentur totesi erään hinnoitteluvaihtoehdon olevan unionin oikeudesta johtuvien velvollisuuksien vastainen ja kielsi sellaisten sopimusehtojen voimassa pitämisen tai käyttöön ottamisen, joilla rajoitetaan kaistanleveyttä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetuksen 2015/2120 johdanto-osan kuudennessa, kahdeksannessa ja yhdeksännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(6)
Loppukäyttäjillä olisi oltava oikeus saada ja välittää tietoa ja sisältöjä sekä käyttää ja tarjota valitsemiaan sovelluksia ja palveluja syrjimättömästi internetyhteyspalvelujensa kautta. – –
– –
(8)
Internetyhteyspalveluja tarjotessaan näiden palvelujen tarjoajien olisi kohdeltava kaikkea liikennettä yhdenvertaisesti, syrjimättömästi, rajoituksitta ja häiriöittä, riippumatta lähettäjästä tai vastaanottajasta, sisällöstä, sovelluksesta tai palvelusta taikka päätelaitteesta. Unionin oikeuden yleisten periaatteiden ja vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toisiinsa rinnastettavia tilanteita ei tulisi kohdella eri tavoin eikä erilaisia tilanteita kohdella samalla tavoin, ellei tällainen kohtelu ole objektiivisesti perusteltua.
(9)
Kohtuullisen liikenteenhallinnan tavoitteena on edistää tehokasta verkkoresurssien käyttöä ja optimoida siirron kokonaislaatua vastaten tietoliikenteen tiettyjen luokkien objektiivisesti erilaisiin teknisiin palvelun laatua koskeviin vaatimuksiin ja näin ollen siirrettävien sisältöjen, sovellusten ja palvelujen laatua koskeviin vaatimuksiin. Internetyhteyspalvelujen tarjoajien soveltamien kohtuullisten liikenteenhallintatoimenpiteiden olisi oltava avoimia, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia, eikä niiden tulisi perustua kaupallisiin näkökohtiin. Liikenteenhallinnan syrjimättömyyttä koskeva vaatimus ei sulje pois sitä, että internetyhteyspalvelujen tarjoajat toteuttavat siirron kokonaislaadun optimoimiseksi liikenteenhallintatoimenpiteitä, joissa eriytetään objektiivisesti erilaiset tietoliikenteen luokat. Kokonaislaadun ja käyttäjäkokemuksen optimoimiseksi kaikenlainen eriyttäminen olisi sallittava ainoastaan perustuen liikenteen tiettyjen luokkien palvelun laatua koskeviin objektiivisesti erilaisiin teknisiin vaatimuksiin (esimerkiksi viive, viivevaihtelu, pakettihävikki ja kaistanleveys) eikä kaupallisiin näkökohtiin. Tällaisten eriyttämistoimenpiteiden olisi oltava oikeassa suhteessa kokonaislaadun optimoinnin tavoitteeseen, ja toisiaan vastaavia liikenteen tyyppejä olisi niiden puitteissa kohdeltava yhdenvertaisesti. Tällaisia toimenpiteitä olisi sovellettava vain välttämättömän ajan.”
Kyseisen asetuksen 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde ja soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa vahvistetaan yhteiset säännöt tietoliikenteen yhdenvertaisen ja syrjimättömän kohtelun varmistamiseksi internetyhteyspalvelujen tarjoamisessa ja tähän liittyvien loppukäyttäjien oikeuksien turvaamiseksi.”
Mainitun asetuksen 3 artiklan, jonka otsikko on ”Avoimen internetyhteyden turvaaminen”, 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Loppukäyttäjillä on oikeus saada ja välittää tietoa ja sisältöjä, käyttää ja tarjota valitsemiaan sovelluksia ja palveluja sekä käyttää valitsemiaan päätelaitteita riippumatta loppukäyttäjän tai palveluntarjoajan sijaintipaikasta taikka tiedon, sisällön, sovelluksen tai palvelun alkuperästä tai määränpäästä, internetyhteyspalvelunsa kautta.
– –
2.   Internetyhteyspalvelujen tarjoajien ja loppukäyttäjien väliset sopimukset internetyhteyspalvelujen kaupallisista ja teknisistä ehdoista ja ominaisuuksista, kuten hinnasta, datansiirron määristä ja nopeuksista, ja mahdolliset internetyhteyspalvelujen tarjoajien soveltamat kaupalliset käytännöt eivät saa rajoittaa 1 kohdassa vahvistetun loppukäyttäjien oikeuden käyttämistä.
3.   Internetyhteyspalvelujen tarjoajien on kohdeltava internetyhteyspalveluja tarjotessaan kaikkea tietoliikennettä yhdenvertaisesti, syrjimättömästi, rajoituksitta ja häiriöittä ja riippumatta lähettäjästä, vastaanottajasta, saadusta tai jaetusta sisällöstä, käytetyistä tai tarjotuista sovelluksista tai palveluista tai käytetystä päätelaitteesta.
Ensimmäinen alakohta ei estä internet-palvelujen tarjoajia panemasta täytäntöön kohtuullisia liikenteenhallintatoimenpiteitä. Kohtuullisten liikenteenhallintatoimenpiteiden on oltava läpinäkyviä, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia eivätkä ne saa perustua kaupallisiin näkökohtiin, vaan tietoliikenteen tiettyjen luokkien objektiivisesti erilaisiin teknisiin palvelun laatua koskeviin vaatimuksiin. Tällaisilla toimenpiteillä ei saa valvoa tiettyä sisältöä eikä niitä saa pitää voimassa pidempään kuin on välttämätöntä.
Internetyhteyspalvelujen tarjoajat eivät saa suorittaa liikenteenhallintatoimenpiteitä, jotka menevät toisessa alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä pidemmälle, eivätkä varsinkaan saa estää pääsyä tiettyihin sisältöihin, sovelluksiin tai palveluihin taikka niiden tiettyihin luokkiin tai hidastaa, muuttaa, rajoittaa tai häiritä niitä tai heikentää niiden laatua tai syrjiä niitä, paitsi siinä määrin, kuin se on välttämätöntä ja vain niin pitkään kuin se on välttämätöntä, jotta voidaan:
a)
noudattaa internetyhteyspalvelujen tarjoajaan sovellettavaa unionin säädöksiä tai unionin oikeuden mukaista kansallista lainsäädäntöä, tai unionin oikeuden mukaisia toimenpiteitä tällaisten unionin säädösten tai tällaisen kansallisen lainsäädännön panemiseksi täytäntöön, mukaan lukien tuomioistuimen määräykset tai asianomaisen toimivallan omaavien viranomaisten päätökset;
b)
säilyttää verkon, sen kautta tarjottavien palvelujen ja loppukäyttäjien päätelaitteiden eheys ja turvallisuus;
c)
estää uhkaava verkon ruuhkautuminen ja lieventää poikkeuksellisen tai väliaikaisen verkon ruuhkautumisen vaikutuksia, edellyttäen, että toisiaan vastaavia tietoliikenteen luokkia kohdellaan yhdenvertaisesti.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Telekom on informaatio- ja viestintäteknologian alalla toimiva yritys. Se on tarjonnut 19.4.2017 lähtien loppuasiakkaille tiettyjen palvelupakettiensa osalta täydentävää vaihtoehtoa (joka luonnehditaan myös ”Add-on optioniksi”) sellaisen nollatariffityyppisen maksuttoman hinnoitteluvaihtoehdon muodossa, josta käytetään nimitystä ”StreamOn” (joka oli alun perin versioissa: ”StreamOnMusic”, ”StreamOn Music&Video”, ”MagentaEINS StreamOn Music” ja ”MagentaEINS StreamOn Music&Video”). Tämän vaihtoehdon aktivoiminen mahdollistaa sen, että Telekomin sisältöyhteistyökumppaneiden lähettämän äänen ja videon suoratoistossa käytettyä datansiirtomäärää ei oteta huomioon peruspalvelupakettiin kuuluvassa datansiirtomäärässä, jonka loppuun käyttäminen johtaa yleensä siirtonopeuden heikkenemiseen.
Aktivoidessaan StreamOn‑hinnoitteluvaihtoehdon loppuasiakas hyväksyy kaistanleveyden rajoittamisen videoiden suoratoiston osalta enintään 1,7 megabittiin sekunnissa riippumatta siitä, onko kyse sisältöyhteistyökumppaneiden vai muiden palveluntarjoajien lähettämistä videoista.
Loppukäyttäjä voi milloin tahansa poistaa tämän hinnoitteluvaihtoehdon käytöstä ja aktivoida sen uudelleen. Jos loppukäyttäjä ei aktivoi mainittua vaihtoehtoa uudelleen 24 tunnin kuluessa, siihen liittyvät oletusasetukset eli huomiotta jättäminen peruspalvelupakettiin kuuluvassa datansiirtomäärässä ja kaistanleveyden rajoittaminen toimivat jälleen automaattisesti.
Telekom ei vaadi mitään korvausta sisältöyhteistyökumppaneilta, mutta kumppanuus niiden kanssa edellyttää sitä, että Telekomin erikseen määrittelemiä teknisiä ehtoja noudatetaan ja että sen kanssa tehdään sopimus.
Asianomaisen hinnoitteluvaihtoehdon toteuttamiseksi Telekom tunnistaa loppuasiakkaan käyttämän sisällön kahteen kertaan selvittääkseen yhtäältä, onko kyse suoratoistovideoista, ja toisaalta, kuuluuko kyseisen asiakkaan käyttöön annettu sisältö tämän hinnoitteluvaihtoehdon piiriin. Tämä tunnistaminen tehdään IP-osoitteiden (internetprotokolla) ja URL-osoitteiden (Uniform Resource Locator), protokollien ja SNI:n (Server Name Indication) perusteella sekä hahmonsovituksen (josta käytetään myös nimitystä ”pattern-matching”) avulla.
Bundesnetzagentur totesi 15.12.2017 tehdyllä päätöksellä, että asianomainen hinnoitteluvaihtoehto ei ole asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdasta johtuvien velvollisuuksien mukainen, koska siihen liittyy datansiirtonopeuden heikkeneminen videoiden suoratoiston osalta enintään 1,7 megabittiin sekunnissa. Myöskään asetuksen 2015/2020 3 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa tai kolmannen alakohdan a–c alakohdassa säädetyt liikenteenhallintatoimenpiteiden toteuttamiseen liittyvät edellytykset eivät sen mukaan ole täyttyneet nyt käsiteltävässä asiassa.
Bundesnetzagentur kielsi Telekomia yhtäältä rajoittamasta mainittuun hinnoitteluvaihtoehtoon kuuluvaa kaistanleveyttä videoiden suoratoiston osalta ja toisaalta käyttämästä sopimusehtoja, joissa määrätään kaistanleveyden pienentämisestä, sekä sisällöntoimittajien kanssa tehdyissä sopimuksissa että loppuasiakkaiden kanssa tehdyissä sopimuksissa.
Bundesnetzagentur hylkäsi 8.6.2018 tekemällään päätöksellä Telekomin oikaisuvaatimuksen perusteettomana. Viimeksi mainittu nosti tämän jälkeen kumoamiskanteen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa eli Verwaltungsgericht Kölnissä (hallintotuomioistuin, Köln, Saksa).
Ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on epäilyjä siitä, ovatko Telekomin ehdottaman hinnoitteluvaihtoehdon käyttöehdot yhteensoveltuvia asetuksen 2015/2120 3 artiklan kanssa.
Tässä tilanteessa Verwaltungsgericht Köln katsoi, että unionin oikeuden tulkinta on tarpeen pääasian ratkaisemiseksi, ja se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
a)
Onko tilanteessa, jossa matkapuhelinliittymää, jonka hintaan sisältyy kuukausittain käytettävissä oleva mobiilidatakiintiö, jonka käyttämisen jälkeen tiedonsiirtonopeus heikkenee, voidaan täydentää maksuttomalla liittymäsopimukseen sisältyvällä vaihtoehdolla, jonka perusteella voidaan käyttää tiettyjä televiestintäalan yrityksen niin sanottujen sisältöyhteistyökumppanien palveluja ilman, että kyseisten palvelujen käyttöön liittyvää mobiilidatan käyttöä otetaan huomioon laskettaessa liittymän hintaan sisältyvän kuukausittaisen mobiilidatakiintiön käyttöä, mutta tällöin loppukäyttäjä hyväksyy kaistanleveyden rajoituksen enintään 1,7 megabittiin sekunnissa videoiden suoratoiston osalta riippumatta siitä, onko kyse sisältöyhteistyökumppanien vai muiden palveluntarjoajien videoiden suoratoistosta, [asetuksen 2015/2120] 3 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että [asetuksen 2015/2120] 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen internetyhteyspalvelujen ominaisuuksia koskevien sopimusten on vastattava [asetuksen 2015/2120] 3 artiklan 3 kohdassa säädettyjä edellytyksiä?
b)
Jos ensimmäisen kysymyksen a kohtaan vastataan myöntävästi: Onko [asetuksen 2015/2120] 3 artiklan 3 kohdan kolmatta alakohtaa tulkittava siten, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa kaistanleveyden rajoitusta on pidettävä palveluluokan hidastamisena?
c)
Jos ensimmäisen kysymyksen b kohtaan vastataan myöntävästi: Onko [asetuksen 2015/2120] 3 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan c alakohdassa tarkoitettua uhkaavan verkon ruuhkautumisen käsitettä tulkittava siten, että käsite viittaa pelkästään – – poikkeuksellisiin tai väliaikaisiin verkon ruuhkautumisiin?
d)
Jos ensimmäisen kysymyksen b kohtaan vastataan myöntävästi: Onko [asetuksen 2015/2120] 3 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan c alakohtaa tulkittava siten, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa edellytys siitä, että toisiaan vastaavia tietoliikenteen luokkia on kohdeltava yhdenvertaisesti, on esteenä kaistanleveyden rajoitukselle, jota sovelletaan ainoastaan, jos liittymään on liitetty lisäpalvelu, mutta ei muiden liittymäsopimusten yhteydessä, ja joka lisäksi koskee ainoastaan videoiden suoratoistoa?
e)
Jos ensimmäisen kysymyksen b kohtaan vastataan myöntävästi: Onko [asetuksen 2015/2120] 3 artiklan 3 kohdan kolmatta alakohtaa tulkittava siten, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa kaistanleveyden rajoitus, jonka soveltaminen riippuu mainitun lisäpalvelun aktivoinnista ja jonka loppukäyttäjä voi lisäksi milloin tahansa poistaa käytöstä enintään 24 tunnin ajaksi, täyttää edellytyksen siitä, että palveluluokkaa voidaan hidastaa vain niin pitkään kuin se on välttämätöntä, jotta voidaan saavuttaa [asetuksen 2015/2120] 3 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan a–c alakohdan mukaiset tavoitteet?
2)
a)
Jos ensimmäisen kysymyksen b kohtaan vastataan kieltävästi: Onko [asetuksen 2015/2120] 3 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan toista virkettä tulkittava siten, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa pelkästään videoiden suoratoistoa koskeva kaistanleveyden rajoitus perustuu tietoliikenteen tiettyjen luokkien objektiivisesti erilaisiin teknisiin palvelun laatua koskeviin vaatimuksiin?
b)
Jos toisen kysymyksen a kohtaan vastataan myöntävästi: Onko [asetuksen 2015/2120] 3 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan kolmatta virkettä tulkittava siten, että videoiden suoratoistamiseen liittyvän tietoliikenteen tunnistamista IP-osoitteiden, protokollien, URL:ien ja SNI:ien perusteella sekä niin sanotun pattern matchingin avulla, jossa tiettyjä otsikko- eli headertietoja verrataan videoiden suoratoistolle tyypillisiin arvoihin, on pidettävä tietoliikenteen konkreettisen sisällön valvontana?
3)
Jos ensimmäisen kysymyksen a kohtaan vastataan kieltävästi: Onko [asetuksen 2015/2120] 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa pelkästään videoiden suoratoistoa koskevalla kaistanleveyden rajoituksella rajoitetaan [asetuksen 2015/2120] 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua loppukäyttäjien oikeutta?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, jotka on tutkittava yhdessä, lähinnä, onko asetuksen 2015/2120 3 artiklaa tulkittava siten, että se, että kaistanleveyttä rajoitetaan videoiden suoratoistoon sovelletun niin sanottua nollatariffia koskevan hinnoitteluvaihtoehdon aktivoimisen vuoksi riippumatta siitä, onko kyse yhteistyökumppanien vai muiden sisällöntarjoajien videoiden suoratoistosta, on ristiriidassa kyseisen artiklan 3 kohdasta johtuvien velvollisuuksien kanssa.
Aluksi on täsmennettävä, että niin sanottua nollatariffia koskeva hinnoitteluvaihtoehto on kaupallinen käytäntö, jonka mukaan internetyhteyden tarjoaja soveltaa ”nollatariffia” tai edullisempaa tariffia koko sellaiseen sovellukseen tai sellaiseen erityissovellusten luokkaan liittyvään dataliikenteeseen tai osaan siitä, joita kyseisen internetyhteyden tarjoajan yhteistyökumppanit tarjoavat. Tätä dataa ei siis oteta huomioon peruspalvelupaketin yhteydessä ostetussa datamäärässä. Tällainen rajallisten palvelupakettien yhteydessä tarjottu vaihtoehto antaa näin ollen internetyhteyden tarjoajille mahdollisuuden lisätä tarjontansa houkuttelevuutta.
Unionin tuomioistuimelle esitetyt kysymykset, joiden tarkoituksena on antaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle mahdollisuus lausua niin sanottua nollatariffia koskevaan hinnoitteluvaihtoehtoon liittyvien käyttöehtojen laillisuudesta, perustuvat siis lähtökohtaan, jonka mukaan tällainen hinnoitteluvaihtoehto on sinällään yhteensoveltuva unionin oikeuden ja etenkin asetuksen 2015/2120, jolla lainsäätäjä on halunnut vahvistaa internetin avoimuutta ja neutraalisuutta koskevat periaatteet, 3 artiklan kanssa.
Asetuksen 2015/2120 3 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen johdanto-osan kuudennen perustelukappaleen kanssa, säädetään loppukäyttäjien oikeudesta paitsi saada tietoa ja sisältöjä, käyttää sovelluksia ja palveluja sekä välittää tietoja ja sisältöjä myös tarjota sovelluksia ja palveluja.
Asetuksen 2015/2120 3 artiklan 2 kohdan mukaan yhtäältä internetyhteyspalvelujen tarjoajien ja loppukäyttäjien väliset sopimukset ja toisaalta internetyhteyspalvelujen tarjoajien soveltamat kaupalliset käytännöt eivät saa rajoittaa kyseisen artiklan 1 kohdassa vahvistetun loppukäyttäjien oikeuden käyttämistä.
Asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään ensinnäkin, että internetyhteyspalvelujen tarjoajien on kohdeltava kaikkea tietoliikennettä yhdenvertaisesti, syrjimättömästi, rajoituksitta ja häiriöittä ja muun muassa käytetyistä sovelluksista tai palveluista riippumatta.
Kyseisen 3 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa säädetään tämän jälkeen, että sen ensimmäinen alakohta ei estä internetyhteyspalvelujen tarjoajia panemasta täytäntöön kohtuullisia liikenteenhallintatoimenpiteitä, ja täsmennetään, että jotta tällaisten toimenpiteiden voidaan katsoa olevan kohtuullisia, niiden on ensinnäkin oltava avoimia, syrjimättömiä ja oikeasuhteisia, toiseksi ne eivät saa perustua kaupallisiin näkökohtiin vaan tietoliikenteen tiettyjen luokkien välisiin objektiivisiin teknisiin eroihin ja kolmanneksi niillä ei saa valvoa sisältöä eikä niitä saa pitää voimassa pidempään kuin on välttämätöntä.
Mainitun 3 artiklan 3 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetään lopuksi, että internetyhteyspalvelujen tarjoajat eivät saa suorittaa liikenteenhallintatoimenpiteitä, jotka menevät toisessa alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä pidemmälle, eivätkä varsinkaan saa estää pääsyä tiettyihin sovelluksiin, sovellusten luokkiin, palveluihin tai palvelujen luokkiin tai hidastaa, muuttaa, rajoittaa tai häiritä niitä tai heikentää niiden laatua tai syrjiä niitä, paitsi siinä määrin kuin se on välttämätöntä tietyn ajan, jotta voidaan noudattaa unionin säädöksiä, unionin oikeuden mukaista kansallista lainsäädäntöä tai toimenpiteitä tällaisten unionin säädösten tai tällaisen kansallisen lainsäädännön panemiseksi täytäntöön; säilyttää verkon, sen kautta tarjottavien palvelujen ja loppukäyttäjien päätelaitteiden eheys ja turvallisuus taikka estää verkon ruuhkautuminen tai lieventää sen vaikutuksia.
Kuten asetuksen 2015/2120 1 artiklasta ilmenee, näillä eri säännöksillä pyritään varmistamaan tietoliikenteen yhdenvertainen ja syrjimätön kohtelu internetyhteyspalvelujen tarjoamisessa sekä turvaamaan tähän liittyvät loppukäyttäjien oikeudet (ks. vastaavasti tuomio 15.9.2020, Telenor Magyarország,
C-807/18 ja C-39/19
,
EU:C:2020:708
,
–
kohta).
Ensinnäkin on muistutettava, että unionin tuomioistuimella on ollut tilaisuus täsmentää, että kun internetyhteyspalvelujen tarjoajan menettely on asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdan vastaista, on mahdollista jättää ratkaisematta, onko tämä menettely mainitun asetuksen 3 artiklan 2 kohdasta johtuvien velvollisuuksien mukaista (ks. vastaavasti tuomio 15.9.2020, Telenor Magyarország,
C-807/18 ja C-39/19
,
EU:C:2020:708
,
kohta).
Kaiken tietoliikenteen yhdenvertaista kohtelua koskevan velvollisuuden noudattamatta jättämistä ei siis voida perustella saman asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa tunnustetun sopimusvapauden periaatteen nojalla.
Toiseksi on todettava, että unionin tuomioistuin on myös korostanut, että asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohta on esteenä kaikille tietoliikenteen yhdenvertaista kohtelua koskevan velvollisuuden vastaisille toimenpiteille, kun tällainen toimenpide perustuu kaupallisiin näkökohtiin.
Aluksi on huomautettava, että – kuten tämän tuomion 21 kohdasta ilmenee – asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, luettuna kyseisen asetuksen johdanto-osan kahdeksannen perustelukappaleen valossa, internetyhteyspalvelujen tarjoajille asetetaan yleinen velvollisuus kohdella kaikkea liikennettä yhdenvertaisesti, syrjimättömästi, rajoituksitta ja häiriöittä, eikä tästä velvollisuudesta voida missään tapauksessa poiketa kyseisten palveluntarjoajien soveltamilla kaupallisilla käytännöillä tai niiden loppukäyttäjien kanssa tekemillä sopimuksilla (tuomio 15.9.2020, Telenor Magyarország,
C-807/18 ja C-39/19
,
EU:C:2020:708
,
kohta).
Asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdan toisesta alakohdasta ja kyseisen asetuksen johdanto-osan yhdeksännestä perustelukappaleesta, jonka valossa kyseistä alakohtaa on tulkittava, ilmenee tämän jälkeen, että vaikka internetyhteyspalvelujen tarjoajien on noudatettava tätä yleistä velvollisuutta, niillä on kuitenkin mahdollisuus toteuttaa kohtuullisia liikenteenhallintatoimenpiteitä. Tämä mahdollisuus edellyttää kuitenkin muun muassa sitä, että tällaiset toimenpiteet perustuvat ”tietoliikenteen tiettyjen luokkien objektiivisesti erilaisiin teknisiin palvelun laatua koskeviin vaatimuksiin” eivätkä ”kaupallisiin näkökohtiin”. Tällaisiin ”kaupallisiin näkökohtiin” perustuvina on pidettävä erityisesti kaikkia toimenpiteitä, joita internetyhteyspalvelujen tarjoaja soveltaa kaikkiin loppukäyttäjiin ja jotka tällaisiin objektiivisiin eroihin perustumatta johtavat siihen, ettei eri sisältöjen, sovellusten tai palvelujen tarjoajien tarjoamia sisältöjä, sovelluksia tai palveluja kohdella yhdenvertaisesti ja syrjimättömästi (tuomio 15.9.2020, Telenor Magyarország,
C-807/18 ja C-39/19
,
EU:C:2020:708
,
kohta).
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa niin sanottua nollatariffia koskevassa hinnoitteluvaihtoehdossa internetliikenteessä tehdään kuitenkin kaupallisten näkökohtien perusteella ero siten, että peruspalvelupaketissa ei oteta huomioon yhteistyökumppaneiden sovelluksiin suuntautuvaa liikennettä. Tällainen kaupallinen käytäntö ei siis täytä asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä yleistä velvollisuutta kohdella tietoliikennettä yhdenvertaisesti, syrjimättömästi ja häiriöittä.
On korostettava, että tämä velvollisuuden noudattamatta jättäminen, joka johtuu tällaisen hinnoitteluvaihtoehdon luonteesta itsestään sen kannustimen vuoksi, joka siitä seuraa, jatkuu vielä riippumatta ajateltavissa olevasta mahdollisuudesta jatkaa tai olla jatkamatta internetyhteyden tarjoajan yhteistyökumppaneiden tarjoaman sisällön käyttöä vapaasti sen jälkeen, kun peruspalvelupakettiin kuuluva datamäärä on käytetty loppuun.
Merkitystä ei myöskään ole sillä, perustuuko tällainen vaihtoehto asetuksen 2015/2120 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun sopimukseen, kuten tämän tuomion 26 kohdassa on huomautettu, tai sillä, että sillä pyritään tyydyttämään asiakkaan tai sisällöntarjoajan todellinen kysyntä.
Lopuksi on todettava, ettei hallintatoimenpiteiden osalta säädettyjä poikkeuksia voida ottaa huomioon, koska asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaan tällaiset toimenpiteet eivät voi perustua internetyhteyden tarjoajan kaupallisiin strategioihin.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee, että kaistanleveyden rajoitusta, jota kaikki kyseisen tuomioistuimen esittämät kysymykset koskevat, sovelletaan yksinomaan niin sanottua nollatariffia koskevan hinnoitteluvaihtoehdon aktivoimisen vuoksi.
Koska tällainen hinnoitteluvaihtoehto on ristiriidassa asetuksen 2015/2120 3 artiklan 3 kohdasta johtuvien velvollisuuksien kanssa, tämä ristiriita on kuitenkin olemassa edelleen pääasiassa kyseessä olevan kaistanleveyden rajoituksen kaltaisten tarjottuihin hinnoitteluvaihtoehtoihin liittyvien käyttöehtojen muodosta tai luonteesta riippumatta
Kaiken edellä olevan perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että asetuksen 2015/2120 3 artiklaa on tulkittava siten, että se, että kaistanleveyttä rajoitetaan videoiden suoratoistoon sovelletun niin sanottua nollatariffia koskevan hinnoitteluvaihtoehdon aktivoimisen vuoksi riippumatta siitä, onko kyse yhteistyökumppanien vai muiden sisällöntarjoajien videoiden suoratoistosta, on ristiriidassa kyseisen artiklan 3 kohdasta johtuvien velvollisuuksien kanssa.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Avointa internetyhteyttä koskevista toimenpiteistä ja yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22/EY sekä verkkovierailuista yleisissä matkaviestinverkoissa unionin alueella annetun asetuksen (EU) N:o 531/2012 muuttamisesta 25.11.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2015/2120 3 artiklaa on tulkittava siten, että se, että kaistanleveyttä rajoitetaan videoiden suoratoistoon sovelletun niin sanottua nollatariffia koskevan hinnoitteluvaihtoehdon aktivoimisen vuoksi riippumatta siitä, onko kyse yhteistyökumppanien vai muiden sisällöntarjoajien videoiden suoratoistosta, on ristiriidassa kyseisen artiklan 3 kohdasta johtuvien velvollisuuksien kanssa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.