CELEX: 62018CJ0404
Predhodno odločanje
Socialna politika
Direktiva 2006/54/ES
Enako obravnavanje moških in žensk
Dostop do zaposlitve in delovni pogoji
Člen 24
Varstvo proti ukrepom viktimizacije
Zavrnitev kandidatke za zaposlitev zaradi nosečnosti
Delavec, ki je posredoval v prid tej kandidatki
Odpoved pogodbe o zaposlitvi delavcu

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 24 Direktive 2006/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu (
UL 2006, L 204, str. 23
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Jamino Hakelbracht in Tine Vandenbon ter Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen (inštitut za enakost žensk in moških) (v nadaljevanju: Inštitut) na eni strani ter WTG Retail BVBA na drugi v zvezi z dodelitvijo odškodnine T. Vandenbon, ker ji je bila odpovedana pogodba o zaposlitvi.
Pravni okvir
Pravo Unije
V uvodnih izjavah 23, 29 in 32 Direktive 2006/54 je navedeno:
„(23)
Iz sodne prakse Sodišča jasno izhaja, da je neugodno obravnavanje ženske, ki je povezano z nosečnostjo ali materinstvom, neposredna diskriminacija zaradi spola. Zato je treba tako obravnavanje izrecno vključiti v to direktivo.
[…]
(29)
Določba o ustreznih sodnih ali upravnih postopkih za izvrševanje obveznosti, ki jih nalaga ta direktiva, je temeljnega pomena za učinkovito uresničevanje načela enakega obravnavanja.
[…]
(32)
Glede na dejstvo, da je pravica do učinkovitega pravnega varstva ena temeljnih pravic, je primerno, da se delavcem zagotovi nadaljevanje takega varstva tudi po tem, ko je razmerje, iz katerega izhaja domnevna kršitev načela enakega obravnavanja, končano. Delavec, ki brani osebo, ki je varovana na podlagi te direktive, oziroma je priča takšni osebi, je upravičen do enakega varstva.“
Člen 1 te direktive, naslovljen „Namen“, določa:
„Namen te direktive je zagotoviti uresničevanje načela enakih možnosti in enakega obravnavanja moških in žensk na področju zaposlovanja in poklicnega dela.
V ta namen vsebuje določbe za uresničevanje načela enakega obravnavanja v zvezi:
(a)
z dostopom do zaposlitve, vključno z napredovanjem in dostopom do poklicnega usposabljanja;
(b)
z delovnimi pogoji, vključno s plačilom;
(c)
s poklicnimi sistemi socialne varnosti.
Vsebuje tudi določbe za zagotovitev večje učinkovitosti takšnega uresničevanja z določitvijo ustreznih postopkov.“
Člen 2(2)(c) te direktive določa:
„Za namene te direktive diskriminacija vključuje:
[…]
(c)
kakršno koli manj ugodno obravnavanje žensk, ki je povezano z nosečnostjo ali s porodniškim dopustom v smislu Direktive [Sveta 92/85/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 2, str. 110)].“
Člen 14 te direktive, naslovljen „Prepoved diskriminacije“, določa:
„1.   V javnem ali zasebnem sektorju, vključno z javnimi organi, ne sme biti nikakršne neposredne ali posredne diskriminacije zaradi spola v zvezi:
(a)
s pogoji za dostop do zaposlitve, samozaposlitve ali poklica, vključno z izbirnimi merili in pogoji za zaposlitev, ne glede na panogo in na vseh ravneh poklicne hierarhije, vključno z napredovanjem;
[…]“
Člen 17 Direktive 2006/54, naslovljen „Pravno varstvo“, v odstavku 1 določa:
„Države članice zagotovijo, da so po morebitnem uveljavljanju pravic pred drugimi pristojnimi organi, vključno s postopki poravnave, kadar so takšni primerni, na voljo sodni postopki za izvršitev obveznosti iz te direktive vsem osebam, ki menijo, da jim je bila storjena krivica, ker glede njih ni bilo uporabljeno načelo enakega obravnavanja, in sicer tudi po tem, ko je razmerje, v katerem je domnevno prišlo do diskriminacije, končano.“
Člen 24 navedene direktive, naslovljen „Viktimizacija“, določa:
„Države članice v nacionalnih pravnih sistemih uvedejo potrebne ukrepe za zaščito delavcev, vključno s predstavniki delavcev v skladu z nacionalno zakonodajo in/ali prakso, pred odpuščanjem ali drugim negativnim delodajalčevim obravnavanjem zaradi pritožbe znotraj delovne organizacije ali kakršnega koli pravnega postopka, katerega cilj je uveljavitev upoštevanja načela enakega obravnavanja.“
Belgijsko pravo
Člen 22 wet ter bestrijding van discriminatie tussen vrouwen en mannen (zakon o preprečevanju diskriminacije med ženskami in moškimi) z dne 10. maja 2007 (
Belgisch Staatsblad
, 30. maj 2007, str. 29031) (v nadaljevanju: zakon o enakosti spolov), določa:
„1.   Kadar je pritožba vložena s strani ali v imenu osebe zaradi kršitve tega zakona na področju delovnih razmerij in dodatnih sistemov socialne varnosti, delodajalec ne sme sprejeti ukrepa, ki bi škodoval tej osebi, razen iz razlogov, ki niso povezani s pritožbo.
2.   Za namene tega člena škodljiv ukrep vključuje zlasti prenehanje delovnega razmerja, enostransko spremembo delovnih pogojev ali škodljiv ukrep, ki je nastal po prenehanju delovnega razmerja.
3.   Za namene tega člena pritožba pomeni:
–
obrazloženo pritožbo, ki jo je zadevna oseba na ravni podjetja ali oddelka, ki jo zaposluje, vložila v skladu z veljavnimi postopki;
–
obrazloženo pritožbo, ki jo je generalni direktorat za nadzor socialne zakonodaje zveznega javnega zavoda za zaposlovanje, delo in socialni dialog vložil v korist zadevne osebe zoper podjetje ali oddelek, ki jo zaposluje;
–
obrazloženo pritožbo, ki jo v korist zadevne osebe pri zadevnem podjetju ali oddelku, ki jo zaposluje, vloži interesna skupina ali Inštitut;
–
tožbo, ki jo vloži zadevna oseba;
–
tožbo, ki jo Inštitut ali interesna skupina vložita v korist zadevne osebe.
Obrazložena pritožba iz prve, druge ali tretje alinee prvega pododstavka je datirana, podpisana in vročena s priporočenim pismom, v katerem so navedeni očitki, naslovljeni na povzročitelja domnevne diskriminacije.
[…]
9.   Varstvo iz tega člena se uporablja tudi za osebe, ki posredujejo kot priče tako, da v okviru preiskave pritožbe iz odstavka 3 osebo, pri kateri je bila vložena pritožba, v datiranem in podpisanem dokumentu obvestijo o dejstvih, ki so jih videle ali slišale same in ki so povezana s položajem, ki je predmet pritožbe, ali tako, da na sodišču posredujejo kot priče;
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
T. Vandenbon je bila pri WTG Retail zaposlena kot poslovodja ene od trgovin z oblačili, ki jih upravlja ta družba. V tej vlogi je T. Vandenbon 24. junija 2015 z J. Hakelbracht opravila razgovor za delovno mesto prodajalke od 1. avgusta 2015 dalje. Med tem razgovorom je J. Hakelbracht navedla, da je noseča tri mesece.
T. Vandenbon je družbo WTG Retail 5. julija 2015 obvestila, da je J. Hakelbracht primerna kandidatka. Vendar jo je vodja službe za človeške vire te družbe 6. julija 2015 po elektronski pošti obvestil, da J. Hakelbracht zaradi nosečnosti ne želi zaposliti.
T. Vandenbon je družbo WTG Retail 7. julija 2015 po elektronski pošti obvestila, da je takšna zavrnitev zaposlitve zaradi nosečnosti zakonsko prepovedana. Kljub temu je 12. avgusta 2015 izvedela, da je družba WTG Retail iz istega razloga potrdila zavrnitev zaposlitve J. Hakelbracht.
T. Vandenbon je istega dne J. Hakelbracht obvestila, da njena prijava ni bila izbrana zaradi nosečnosti.
T. Hakelbracht je v zvezi z zavrnitvijo njene zaposlitve nato stopila v stik z družbo WTG Retail, pri čemer je navedla, da namerava zoper to družbo pri Inštitutu vložiti pritožbo. Ker družba WTG Retail pozneje svojega stališča ni spremenila, je J. Hakelbracht vložila pritožbo in o tem 26. septembra 2015 obvestila navedeno družbo.
T. Vandenbon se je 5. oktobra 2015 udeležila sestanka z vodjo podjetja WTG Retail glede zavrnitve zaposlitve J. Hakelbracht, med katerim ji je bilo očitano, da je vzrok za pritožbo, ki jo je slednja vložila.
Inštitut je družbo WTG Retail 12. novembra 2015 obvestil o prejemu pritožbe J. Hakelbracht. Ta družba je po elektronski pošti, ki jo je Inštitutu poslala 11. decembra 2015, uradno izpodbijala, da je zavrnila zaposlitev J. Hakelbracht zaradi njene nosečnosti.
Družba WTG Retail je 6. aprila 2016 odpovedala pogodbo o zaposlitvi T. Vandenbon. Slednja je 13. aprila 2016 pri Inštitutu vložila pritožbo. Družba WTG Retail, ki jo je T. Vandenbon vprašala o razlogih za odpoved njene pogodbe o zaposlitvi, ji je te izčrpno sporočila z dopisom dne 10. junija 2016. Ti razlogi so vključevali zlasti nepravilno izvajanje zaupanih nalog, neupoštevanje varnostnih navodil, nezadostno vzdrževanje skladišča in pomanjkanje reda. Sindikat, v katerega je bila včlanjena T. Vandenbon, je navedene razloge izpodbijal.
Tako J. Hakelbracht kot T. Vandenbon sta od družbe WTG Retail z dopisom z dne 10. oktobra 2016 zahtevali, naj vsaki izplača pavšalno odškodnino v znesku, ki ustreza šestmesečni plači. Ker o tej točki niso sklenili dogovora, sta pri arbeidsrechtbank Antwerpen (delovno sodišče v Antwerpnu, Belgija) zahtevali, naj to sodišče tej družbi naloži plačilo odškodnine.
Kot izhaja iz predložitvene odločbe, v postopku v glavni stvari ni sporno, da je bila J. Hakelbracht dejansko žrtev neposredne diskriminacije zaradi spola, zaradi česar ji je predložitveno sodišče iz tega naslova dodelilo odškodnino.
V zvezi z zahtevkom T. Vandenbon, ki je edini pomemben v okviru tega postopka predhodnega odločanja, se T. Vandenbon sklicuje na varstvo pred ukrepi viktimizacije, zagotovljeno s členom 22(9) zakona o enakosti spolov, saj trdi, da je posredovala kot priča v preiskavi pritožbe, ki jo je vložila J. Hakelbracht. Po mnenju predložitvenega sodišča pogoji pravne opredelitve, ki so potrebni za ta namen, v tem primeru niso izpolnjeni, ker T. Vandenbon ne more predložiti nobenega dokumenta z datumom in podpisom, ki bi se nanašal na njeno pričanje.
Vendar se predložitveno sodišče sprašuje, ali ni varstvo, določeno v členu 22(2) zakona o enakosti spolov, bolj omejeno od tistega, ki ga določa člen 24 Direktive 2006/54, saj po njegovem mnenju to varstvo ne bi smelo biti omejeno le na uradne priče, ampak bi se moralo razširiti tudi na osebe, ki zagovarjajo ali podpirajo osebo, ki je vložila pritožbo zaradi diskriminacije na podlagi spola.
V teh okoliščinah je arbeidsrechtbank Antwerpen (delovno sodišče v Antwerpnu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba pravo Unije in natančneje člen 24 Direktive [2006/54] razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, s katero je varstvo pred viktimizacijo oseb, ki nastopijo kot priče, zagotovljeno zgolj osebam, ki v okviru preučitve pritožbe tistemu, pri komer je pritožba vložena, v datiranem in podpisanem dokumentu razkrijejo to, kar so same videle ali slišale in kar je povezano s položajem, ki je predmet pritožbe, ali ki nastopijo kot priče pred sodiščem?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 24 Direktive 2006/54 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, kot je ta v postopku v glavni stvari, v skladu s katero je v položaju, ko je oseba, ki je menila, da je žrtev diskriminacije zaradi spola, vložila pritožbo, delavec, ki jo je v tem kontekstu podprl, zaščiten proti ukrepom viktimizacije delodajalca samo, če je posredoval kot priča v okviru preiskave te pritožbe in njegovo pričanje izpolnjuje formalne zahteve, ki jih določa navedena zakonodaja.
Najprej je treba poudariti, prvič, kot je razvidno iz predložitvene odločbe, da je družba WTG Retail odpovedala pogodbo o zaposlitvi T. Vandenbon skoraj devet mesecev po tem, ko je nasprotovala zavrnitvi zaposlitve T. Hakelbracht zaradi njene nosečnosti. Čeprav družba WTG Retail zatrjuje, da je do odpovedi prišlo iz objektivnih razlogov, ki niso povezani s tem nasprotovanjem, se zdi, da predložitveno sodišče kljub temu izhaja iz nasprotne premise.
Drugič, dejstvo, da kandidatka ni izbrana zaradi nosečnosti, je treba obravnavati kot manj ugodno obravnavanje ženske, ki je povezano z nosečnostjo in ki v skladu s členom 2(2)(c) Direktive 2006/54 pomeni neposredno diskriminacijo zaradi spola, kot je poleg tega poudarjeno v uvodni izjavi 23 te direktive.
Glede varstva, ki ga je zakonodajalec Unije uvedel v členu 24 Direktive 2006/54, je treba opozoriti, da ta določba od držav članic zahteva, da sprejmejo ukrepe za zaščito delavcev, vključno z njihovimi predstavniki, pred odpuščanjem ali drugim negativnim delodajalčevim obravnavanjem zaradi pritožbe znotraj delovne organizacije ali kakršnega koli pravnega postopka, katerega cilj je uveljavitev upoštevanja načela enakega obravnavanja.
Iz samega besedila navedenega člena 24 izhaja, da je treba kategorijo delavcev, ki so upravičeni do varstva, določenega v njem, razumeti široko in da ta vključuje vse delavce, ki so lahko predmet ukrepov viktimizacije, ki jih delodajalec sprejme kot odziv na pritožbo, vloženo zaradi diskriminacije zaradi spola, ne da bi bila ta kategorija drugače razmejena.
Tako iz besedila člena 24 Direktive 2006/54 izhaja, da ta ne omejuje varstva samo na tiste delavce, ki so vložili pritožbo, ali na njihove predstavnike niti na tiste, ki izpolnjujejo nekatere formalne zahteve, ki pogojujejo priznanje določenega statusa, kot je status priče, kot so te iz zakona o enakosti spolov v postopku v glavni stvari.
Poleg tega je treba opozoriti, da mora biti v skladu z uvodno izjavo 32 Direktive 2006/54 „[d]elavec, ki brani osebo, ki je varovana na podlagi te direktive, oziroma je priča takšni osebi, upravičen do enakega varstva“ kot varovana oseba, tudi po prenehanju delovnega razmerja. Ta uvodna izjava tako potrjuje, da je cilj navedene direktive opredeliti kategorijo delavcev, ki niso diskriminirani, vendar bi morali biti deležni varstva proti viktimizaciji, in sicer ne na podlagi formalnih meril, temveč na podlagi vloge, ki so jo ti delavci imeli v korist zaščitene osebe in ki je lahko zadevnega delodajalca vodila do sprejetja negativnih ukrepov proti njim.
Poleg tega tako široko razlago člena 24 Direktive 2006/54 potrjuje njen cilj, da se zagotovi uresničevanje načela enakega obravnavanja moških in žensk na področju zaposlovanja in poklicnega dela, med drugim kar zadeva dostop do zaposlitve, kot izhaja iz člena 1 navedene direktive.
V zvezi s tem je treba pojasniti, da učinkovito izvajanje načela enakega obravnavanja, kot se uresničuje z Direktivo 2006/54, zahteva, kot je poudarjeno v uvodni izjavi 29 te direktive, vzpostavitev ustreznih sodnih ali upravnih postopkov za izvrševanje obveznosti, ki jih določa ta direktiva. Člen 17(1) te direktive v zvezi s tem določa, da morajo biti takšni postopki na voljo vsem osebam, ki menijo, da jim je bila storjena krivica, ker glede njih ni bilo uporabljeno načelo enakega obravnavanja.
Zadnja določba je v okviru te direktive poseben izraz načela učinkovitega sodnega varstva, ki izhaja iz ustavnih tradicij, skupnih državam članicam, in ki je določeno v členih 6 in 13 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950 (glej v tem smislu sodbo z dne 22. septembra 1998, Coote,
C‑185/97
,
EU:C:1998:424
, točka
), to načelo pa je bilo ponovno potrjeno v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.
V zvezi z Direktivo Sveta 76/207/EGS z dne 9. februarja 1976 o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zvezi z dostopom do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter delovnih pogojev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 187), ki je veljala pred Direktivo 2006/54, je Sodišče že razsodilo, da bi bilo načelo učinkovitega sodnega varstva prikrajšano za bistvo njegove učinkovitosti, če varstvo, ki ga zagotavlja, ne bi vključevalo ukrepov, ki bi jih lahko delodajalec sprejel kot odgovor na tožbo, ki jo vloži delavec, da se zagotovi spoštovanje načela enakega obravnavanja. Dejansko bi strah pred takšnimi ukrepi, proti katerim ne bi bilo na voljo nobenega pravnega sredstva, lahko odvrnil delavce, ki menijo, da so diskriminirani, od uveljavljanja svojih pravic v sodnih postopkih in bi zato resno ogrozil doseganje cilja direktive (sodba z dne 22. septembra 1998, Coote,
C‑185/97
,
EU:C:1998:424
, točka
).
Podobno ne bi bila zagotovljena učinkovitost varstva pred diskriminacijo na podlagi spola, ki ga zahteva Direktiva 2006/54, če to ne bi zajemalo ukrepov, ki bi jih delodajalec sprejel proti delavcem, ki so formalno ali neformalno branili zaščiteno osebo ali pričali v njenem imenu. Ti delavci, ki so v idealnem položaju, da bi to osebo podprli in se seznanili s primeri diskriminacije, ki jih je povzročil njihov delodajalec, bi bili torej mogoče odvrnjeni od posredovanja v korist te osebe zaradi strahu pred odvzemom varstva, če ne bi izpolnjevali nekaterih formalnih zahtev, kot so tiste iz postopka v glavni stvari, kar bi lahko resno ogrozilo doseganje cilja Direktive 2006/54 zaradi zmanjšanja verjetnosti, da bodo primeri diskriminacije na podlagi spola odkriti in rešeni.
Zato je treba člen 24 Direktive 2006/54 razlagati tako, da je treba delavce iz tega člena, ki niso bili predmet diskriminacije zaradi spola, zaščititi, saj bi jih lahko delodajalec obravnaval manj ugodno, ker so formalno ali neformalno podprli osebo, ki je bila predmet take diskriminacije.
Glede dela, v katerem družba WTF Retail v bistvu trdi, da so zahteve, določene v členu 22(9) zakona o enakosti spolov, upravičene s tem, da vzpostavljajo preprost in uravnotežen dokazni sistem v zvezi z obstojem in datiranjem pričanj, je pomembno opozoriti, da ta določba, obravnavana kot celota, ne določa enostavnih postopkovnih ali dokaznih pravil, ampak vsekakor tudi bolj strogo opredeljuje kategorijo delavcev, zaščitenih pred ukrepi viktimizacije, kot je določena v členu 24 Direktive 2006/54, izključujoč zlasti delavce, ki so neformalno podprli osebo, ki je bila predmet diskriminacije.
V skladu z vsem navedenim je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 24 Direktive 2006/54 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, kot je ta v postopku v glavni stvari, v skladu s katero je v položaju, ko je oseba, ki je menila, da je žrtev diskriminacije zaradi spola, vložila pritožbo, delavec, ki jo je v tem kontekstu podprl, zaščiten proti ukrepom viktimizacije delodajalca samo, če je posredoval kot priča v okviru preiskave te pritožbe in njegovo pričanje izpolnjuje formalne zahteve, ki jih določa navedena zakonodaja.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

Člen 24 Direktive 2006/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, kot je ta v postopku v glavni stvari, v skladu s katero je v položaju, ko je oseba, ki je menila, da je žrtev diskriminacije zaradi spola, vložila pritožbo, delavec, ki jo je v tem kontekstu podprl, zaščiten proti ukrepom viktimizacije delodajalca samo, če je posredoval kot priča v okviru preiskave te pritožbe in njegovo pričanje izpolnjuje formalne zahteve, ki jih določa navedena zakonodaja.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nizozemščina.
(
)	Točka 9 teh sklepnih predlogov je bila predmet jezikovne spremembe po prvi spletni objavi dokumenta. Datum „10. maj 2007“ je bil popravljen in nadomeščen s „30. maj 2007“.