CELEX: 62015TJ0101
Ochranná známka Európskej únie
Konanie o neplatnosť
Ochranná známka Európskej únie tvorená kombináciou modrej a striebornej farby
Absolútny dôvod zamietnutia
Dostatočne jasné a presné grafické vyjadrenie
Potreba systematického usporiadania spájajúceho farby vopred určeným a ustáleným spôsobom
Legitímna dôvera
Článok 4 a článok 7 ods. 1 písm. a) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 4 a článok 7 ods. 1 písm. a) nariadenia (EÚ) 2017/1001]

Okolnosti predchádzajúce sporu
Vo veci T‑101/15
Dňa 15. januára 2002 podala žalobkyňa, spoločnosť Red Bull GmbH, prihlášku ochrannej známky Európskej únie na Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) na základe nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (
Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1
; Mim. vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien [nahradeného nariadením Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (
Ú. v. EÚ L 78, s. 1
) v znení zmien, ktoré samotné bolo nahradené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (
Ú. v. EÚ L 154, 2017, s. 1
)].
Ochranná známka, ktorej zápis sa požaduje (ďalej len „prvá sporná ochranná známka“), je kombináciou dvoch farieb ako takých, zobrazená takto:
Oznámením z 30. júna 2003 žalobkyňa predložila dodatočné dokumenty na účely preukázania rozlišovacej spôsobilosti nadobudnutej používaním prvej spornej ochrannej známky. Dňa 11. októbra 2004 žalobkyňa opísala prvú spornú ochrannú známku takto: „Požadovaná ochrana zahŕňa modrú (RAL 5002) a striebornú farbu (RAL 9006). Pomer farieb je približne 50 %‑50 %“.
Výrobky, pre ktoré sa zápis požaduje, patria do triedy 32 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu: „energetické nápoje“.
Prihláška ochrannej známky Európskej únie bola uverejnená vo
Vestníku ochranných známok Spoločenstva
č. 10/2005 zo 7. marca 2005. Prvá sporná ochranná známka bola zapísaná 25. júla 2005 pod číslom 002534774 s uvedením jej rozlišovacej spôsobilosti nadobudnutej používaním a opisom uvedeným v bode 3 vyššie.
Dňa 20. septembra 2013 vedľajší účastník konania, spoločnosť Optimum Mark sp. z o.o., podal návrh na vyhlásenie neplatnosti prvej spornej ochrannej známky na základe článku 52 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 (teraz článok 59 ods. 1 písm. a) nariadenia 2017/1001), v spojení s článkom 7 ods. 1 písm. a), b) a d) uvedeného nariadenia (teraz článok 7 ods. 1 písm. a), b) a d) nariadenia 2017/1001), a článkom 52 ods. 1 písm. b) toho istého nariadenia (teraz článok 59 ods. 1 písm. b) nariadenia 2017/1001), pre všetky výrobky uvedené v bode 4 vyššie.
Návrh na vyhlásenie neplatnosti bol založený na týchto dôvodoch:
–
prvá sporná ochranná známka nespĺňa požiadavky článku 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009, keďže grafické vyjadrenie nespĺňa podmienky, ktoré stanovuje judikatúra, podľa ktorých musí byť grafické vyjadrenie jasné a presné, musí tvoriť samostatný a úplný celok, byť ľahko prístupné, zrozumiteľné, trvalé a objektívne a musí obsahovať systematické usporiadanie spájajúce farby vopred určeným a stálym spôsobom,
–
formulácia opisu sprevádzajúceho prihlášku prvej spornej ochrannej známky umožňuje mnohé rôzne kombinácie pomeru „približne“ 50 %‑50 % dvoch farieb, a teda mnohé usporiadania, takže spotrebitelia nebudú môcť s istotou zopakovať nákupnú skúsenosť.
Vo veci T‑102/15
Dňa 1. októbra 2010 podala žalobkyňa druhú prihlášku ochrannej známky Európskej únie na EUIPO na základe nariadenia č. 207/2009. Ochranná známka, ktorej zápis sa požaduje (ďalej len „druhá sporná ochranná známka“) je kombináciou dvoch farieb ako takých, zobrazená takto:
Výrobky, pre ktoré sa zápis požaduje, patria do triedy 32 v zmysle Niceskej dohody a zodpovedajú tomuto opisu: „energetické nápoje“.
Prihláška ochrannej známky Európskej únie bola uverejnená vo
Vestníku ochranných známok Spoločenstva
č. 48/2011 z 29. novembra 2010.
Dňa 22. decembra 2010 vydal prieskumový pracovník oznámenie o nedodržaní formálnych náležitostí v zmysle pravidla 9 ods. 3 nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva (
Ú. v. ES L 303, 1995, s. 1
; Mim. vyd. 17/001, s. 189), pričom uviedol, že pokiaľ ide o opis ochrannej známky, nebol uvedený pomer, v akom sa má aplikovať každá farba na výrobkoch, a nebol spresnený spôsob, akým sa majú tieto farby zobrazovať. Prieskumový pracovník vyzval žalobkyňu, aby spresnila „pomer, v akom sa budú aplikovať obidve farby (napríklad v rovnakom pomere) a spôsobom, akým budú tieto farby zobrazené“.
Dňa 10. februára 2011 žalobkyňa prieskumovému pracovníkovi oznámila, že „[v] súlade s [jeho] oznámením z 22. decembra 2010 informuje EUIPO… o tom, že obidve farby sa budú aplikovať v rovnakom pomere a budú zobrazené vedľa seba“.
Dňa 8. marca 2011 bola druhá sporná ochranná známka zapísaná na základe rozlišovacej spôsobilosti získanej používaním, s uvedením farieb „modrá (Pantone 2747 C), strieborná (Pantone 877 C)“ a nasledujúcim opisom: „Obidve farby sa budú aplikovať v rovnakom pomere a budú umiestnené vedľa seba“.
Dňa 27. septembra 2011 vedľajší účastník konania podal návrh na vyhlásenie neplatnosti druhej spornej ochrannej známky na základe článku 52 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 7 ods. 1 písm. a), b) a d) uvedeného nariadenia a článkom 52 ods. 1 písm. b) toho istého nariadenia pre všetky výrobky, na ktoré sa vzťahuje ochranná známka.
Návrh na vyhlásenie neplatnosti bol založený na týchto dôvodoch:
–
druhá sporná ochranná známka nespĺňa požiadavky článku 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009, keďže grafické vyjadrenie nespĺňa podmienky, ktoré stanovuje judikatúra, podľa ktorých musí byť grafické vyjadrenie jasné a presné, musí tvoriť samostatný a úplný celok, byť ľahko prístupné, zrozumiteľné, trvalé a objektívne a musí obsahovať systematické usporiadanie spájajúce farby vopred určeným a stálym spôsobom,
–
pojem „umiestnené vedľa seba“ je možné chápať ako „majúce spoločnú obrubu“ alebo „umiestnené bok po boku“, alebo „ponímané spolu na účely vytvorenia kontrastného efektu“, pričom opis druhej spornej ochrannej známky neuvádza typ usporiadania, podľa ktorého sa budú obidve farby aplikovať na výrobkoch, a teda netvorí samostatný a úplný celok a nie je jasné a presné.
Vo veciach T‑101/15 a T‑102/15
Dvoma rozhodnutiami z 9. októbra 2013 výmazové oddelenie vyhlásilo prvú spornú ochrannú známku a druhú spornú ochrannú známku (ďalej spoločne len „sporné ochranné známky“) za neplatné, pričom zastávalo názor, že ich grafické vyjadrenie predstavuje „obyčajné umiestnenie dvoch alebo viacerých farieb bez tvaru či kontúr vedľa seba“ v zmysle rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, bod
), ktoré nemá charakter presnosti a ustálenosti, ako to vyžaduje článok 4 nariadenia č. 207/2009 (teraz článok 4 nariadenia 2017/1001), pretože toto grafické vyjadrenie umožňuje rôzne početné kombinácie, ktoré neumožňujú spotrebiteľovi všimnúť si a zapamätať si osobitnú kombináciu, ktorú by mohol použiť na to, aby s istotou zopakoval svoju nákupnú skúsenosť. Okrem toho toto grafické vyjadrenie neumožňuje príslušným orgánom a hospodárskym subjektom zistiť rozsah chránených práv majiteľa sporných ochranných známok. Takto teda grafické vyjadrenie sporných ochranných známok sprevádzané opisom (v dvoch variantoch uvedených v bodoch 3 a 13 vyššie) neumožňuje určiť osobitné usporiadanie farieb, ktoré by mohlo definovať osobitnú kombináciu farieb prítomných v rovnakých proporciách, a teda predmet ochrany poskytovanej spornými ochrannými známkami a v dôsledku toho nie je v súlade s článkom 4 nariadenia č. 207/2009. Hoci totiž takýto opis nemusí opisovať spôsob, akým bude použitá alebo uplatňovaná ochranná známka na rôznych výrobkoch, cieľom tohto opisu je definovať presný predmet ochrany vyplývajúcej zo zápisu ochrannej známky v zmysle tohto ustanovenia. Okrem toho výmazové oddelenie spresnilo, že hoci je pravda, že pravidlo 3 ods. 3 nariadenia č. 2868/95 nestanovuje povinnosť predložiť opis grafického vyjadrenia, nevylučuje možnosť, aby bol zápis ochrannej známky zamietnutý alebo aby bola vyhlásená za neplatnú, ak je existencia opisu nevyhnutná na zabezpečenie súladu so zápisom ochrannej známky s článkom 4 nariadenia č. 207/2009. Nakoniec výmazové oddelenie pripomenulo, že EUIPO nie je povinne viazaný svojimi skoršími rozhodnutiami, ale iba zásadou zákonnosti a uviedlo na záver, že vzhľadom na to, že návrhu na vyhlásenie neplatnosti sa v plnom rozsahu vyhovelo na základe článku 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009, nebude skúmať ostatné dôvody neplatnosti uvádzané vedľajším účastníkom konania.
Žalobkyňa 17. októbra 2013 podala dve žaloby proti dvom rozhodnutiam výmazového oddelenia a predložila svoje pripomienky vysvetľujúce dôvody svojich žalôb z 10. februára 2014.
Dvoma rozhodnutiami z 2. decembra 2014 (ďalej len „napadnuté rozhodnutia“) prvý odvolací senát EUIPO zamietol obe žaloby ako nedôvodné, keďže sporné ochranné známky boli zapísané v rozpore s článkom 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 4 toho istého nariadenia. Odvolací senát odôvodnil tieto dve rozhodnutia na základe tých istých dôvodov.
Odvolací senát jednak dospel k záveru, že žalobkyňa sa nemohla účinne odvolávať na zásadu ochrany legitímnej dôvery, ktorá bola porušená výmazovým oddelením, keďže skutočnosť, že prieskumový pracovník požiadal o predloženie opisu uvedenej ochrannej známky a prijal, ba dokonca navrhol jej formuláciu, sa nerovná presným, nepodmienečným a súhlasným informáciám, na ktorých by žalobkyňa mohla založiť svoju legitímnu dôveru. Navyše v čase zápisu sporných ochranných známok neexistovala ustálená prax v rámci EUIPO, pokiaľ ide o zápis ochranných známok Európskej únie určitej farby ako takej a v každom prípade prípadná prax, akokoľvek by bola bežná, nepredstavuje presné, nepodmienečné a súhlasné informácie a nie je relevantná na účely posúdenia toho, či grafické vyjadrenie ochrannej známky spĺňalo alebo nespĺňalo požiadavku stanovenú v článku 4 nariadenia č. 207/2009.
Odvolací senát na druhej strane dospel k záveru, že výmazové oddelenie sa oprávnene domnievalo, že sporné ochranné známky boli zapísané v rozpore s článkom 4 v spojení s článkom 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009.
Po prvé odvolací senát pripomenul, že okolnosť, že označenie má rozlišovaciu spôsobilosť získanú používaním nespôsobuje, že by nebolo treba splniť požiadavky článku 4 nariadenia č. 207/2009. Podľa neho je cieľom tohto ustanovenia určiť presný predmet ochrany poskytovanej ochrannou známkou Európskej únie jej majiteľovi, aby sa zabránilo tomu, že sa právo ochranných známok Európskej únie zneužije na získanie neoprávnenej konkurenčnej výhody a aby mohli príslušné orgány jasne a presne zistiť povahu zapísaných označení a hospodárske subjekty mali presné informácie týkajúce sa práv tretích osôb prostredníctvom prístupu k verejnému registru vedenému týmito orgánmi.
Po druhé odvolací senát uznal, že je možné zapísať ochranné známky tvorené farbou ako takou a pripomenul judikatúru, podľa ktorej opis môže byť potrebný na splnenie požiadaviek článku 4 nariadenia č. 207/2009. Ak takýto opis sprevádza grafické vyjadrenie, je jeho integrálnou súčasťou.
Po tretie, pokiaľ ide o kombinácie dvoch alebo viacerých farieb ako takých, odvolací senát v bode 45 napadnutých rozhodnutí dospel k záveru, že rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), zakotvil všeobecnú zásadu týkajúcu sa výkladu článku 4 nariadenia č. 207/2009, podľa ktorej na to, aby sa splnili požiadavky presnosti a trvalosti kladené judikatúrou, musia byť farebné kombinácie predmetom systematického usporiadania spájajúceho dotknuté farby vopred určeným a ustáleným spôsobom. Cieľom tejto všeobecnej zásady je predísť tomu, že grafické vyjadrenie povoľujúce mnohé rôzne kombinácie neumožní priemernému spotrebiteľovi zopakovať s istotou skúsenosť z nákupu. Preto odvolací senát dospel v bode 48 napadnutých rozhodnutí k záveru, že grafické vyjadrenie sporných ochranných známok na jednej strane a opis, ktorý ich sprevádza (v dvoch variantoch uvedených v bodoch 3 a 13 vyššie) na druhej strane, ktoré sa musia posudzovať spoločne a predstavujú dve farby umiestnené vedľa seba identifikované kódmi a proporcie, v akých tieto farby boli prezentované, umožňujú usporiadanie týchto dvoch farieb v mnohých rôznych kombináciách, čím vzniká veľmi odlišný celkový dojem. Sporné ochranné známky neboli teda dostatočne presné a ustálené.
Po štvrté v napadnutom rozhodnutí vo veci T‑101/15 odvolací senát tvrdil, že nie je potrebné rozhodnúť o tom, či približné uvedenie proporcií farieb, použitím pojmu „približne“, bolo dostatočné na základe článku 4 nariadenia č. 207/2009, keďže opis bol nepresný, aj keby tam tento výraz nebol.
Po piate, pokiaľ ide o to, že žalobkyňa tvrdila, že grafické vyjadrenie prihlasovanej ochrannej známky bolo dostatočne presné, keďže ukazovalo modrú farbu vľavo a striebornú vpravo a že tieto farby boli vedľa seba, teda rozdelené vertikálnou centrálnou čiarou na rovnaké proporcie, odvolací senát dospel v bode 50 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑101/15 a v bode 49 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑102/15 k záveru, že výslovný opis v tomto zmysle mal sprevádzať uvedené vyobrazenie. Vzhľadom na neexistenciu takéhoto výslovného opisu grafické vyjadrenie sporných ochranných známok umožňovalo rozličné usporiadania.
Po šieste odvolací senát zamietol tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého jej mal EUIPO umožniť zmeniť prihlášky predmetnej ochrannej známky tak, aby boli odstránené identifikované protiprávnosti, keďže pravidlo 9 nariadenia č. 2868/95 nemohlo byť použité ako právny základ na tieto účely.
Návrhy účastníkov konania
Žalobkyňa, ktorú v konaní podporuje združenie Marques (ďalej len „združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania“), navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté rozhodnutia,
–
vrátil tieto veci EUIPO, aby vykonal preskúmanie na základe článku 7 ods. 3 nariadenia č. 207/2009 (teraz článok 7 ods. 3 nariadenia 2017/1001),
–
zaviazal EUIPO a vedľajšieho účastníka konania na náhradu trov konania.
EUIPO navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žaloby,
–
zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
Vedľajší účastník konania navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žaloby,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania, vrátane trov konania, ktoré vznikli vedľajšiemu účastníkovi konania.
Právny stav
Na podporu svojich žalôb uvádza žalobkyňa dva dôvody, pričom prvý je založený na porušení článku 4 a článku 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 a zásad proporcionality a rovnosti zaobchádzania a druhý na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery.
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 4 a článku 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 a zásad proporcionality a rovnosti zaobchádzania
Žalobkyňa, ktorú v konaní podporuje združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania, v prvom rade tvrdí, že sporné ochranné známky sú v súlade s požiadavkami stanovenými v článku 4 nariadenia č. 207/2009 a že odvolací senát podal príliš striktný výklad rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), takže z neho vyplynulo neproporcionálne a diskriminačné zaobchádzanie iba s ochrannými známkami tvorenými farbou ako takou oproti iným typom ochranných známok. Podľa žalobkyne sa tento rozsudok neuplatňuje na zápis takých ochranných známok, akými sú sporné ochranné známky. Po prvé tento rozsudok sa uplatňuje výlučne na prihlášky kombinácií farieb ako takých, ktoré obsahujú opis nárokujúci si výslovne ochranu „vo všetkých predstaviteľných formách“, na rozdiel od opisu sporných ochranných známok. Po druhé verzia v jazyku konania, teda v nemčine, bodu 34 tohto rozsudku, ktorá používa výraz „Zusammenstellung“, znamená výlučne „náhodnú kombináciu“ dvoch alebo viacerých farieb, a nie situáciu „postavenie vedľa seba“ (vedľa seba), čo je výraz použitý vo francúzskej verzii, ktorý naopak odkazuje na „presnú kombináciu“. Grafické vyjadrenie sporných ochranných známok sa týka takejto presnej kombinácie, a nie náhodnej kombinácie.
V druhom rade odvolací senát požadoval podrobný opis spôsobu, akým budú farby použité na výrobkoch, a teda opis toho, ako žalobkyňa zamýšľa použiť sporné ochranné známky, čo je otázka, ktorá je relevantná na účely článku 7 ods. 3 nariadenia č. 207/2009 alebo článku 15 tohto nariadenia (teraz článok 18 nariadenia 2017/1001), kým otázka súladu zápisu označenia ako ochrannej známky Európskej únie s článkom 4 toho istého nariadenia zahŕňa skúmanie presnosti grafického vyjadrenia
in abstracto
. Okrem toho takýto opis po prvé nepredstavuje zákonnú požiadavku a po druhé by pripísal predmetnému označeniu postavenie obrazovej ochrannej známky.
V treťom rade, pokiaľ ide o uvedený opis, uznať potrebu „výslovného“ opisu skutočného využívania ochrannej známky tvorenej farbou ako takou by znamenalo uložiť dodatočnú podmienku na zápis tohto typu ochranných známok, čo nie je zákonná požiadavka na zápis ochrannej známky Európskej únie vzhľadom na uplatniteľnú právnu úpravu alebo judikatúru, čo sa navyše nevyžaduje ani pre iné typy „netradičných ochranných známok“, ako sú trojrozmerné ochranné známky alebo zvukové ochranné známky, alebo pre tradičné obrazové alebo slovné ochranné známky a čo sa nikdy nevyžadovalo v skorších rozhodnutiach EUIPO alebo v judikatúre. Takto teda odvolací senát porušil takisto zásady proporcionality a rovnosti zaobchádzania medzi rôznymi typmi ochranných známok.
Na účely zápisu ochrannej známky Európskej únie tvorenej kombináciou farieb ako takých totiž stačí, podľa článku 4 nariadenia č. 207/2009, aby takáto ochranná známka bola prihlásená ako ochranná známka tohto typu, bola graficky vyobrazená a farby boli identifikované odkazom na medzinárodne uznávané identifikačné kódy farieb. Pravidlo „to, čo vidíš, dostaneš“, vyjadruje vizuálnym spôsobom zostatok parametrov, ktoré sú potrebné na identifikáciu predmetnej ochrannej známky.
EUIPO a vedľajší účastník konania spochybňujú tieto výhrady.
Na úvod treba uviesť, že rôzne výhrady uvedené v rámci prvého žalobného dôvodu možno preskupiť v podstate na tri časti žalobného dôvodu, pričom prvá je založená na porušení článku 4 a článku 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009, druhá na porušení zásady rovnosti zaobchádzania a tretia na porušení zásady proporcionality.
O prvej časti založenej na porušení článku 4 a článku 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009
Podľa článku 4 nariadenia č. 207/2009 môže ochranná známka Spoločenstva pozostávať z akýchkoľvek označení, ktoré sa dajú znázorniť graficky, najmä slov vrátane osobných mien, vzorov, písmen, číslic, tvaru výrobkov alebo ich obalov, za predpokladu, že tieto označenia sú spôsobilé rozlíšiť výrobky alebo služby jedného podniku od výrobkov a služieb iných podnikov.
Podľa článku 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 sa odmietne zápis ako ochranných známok Európskej únie v prípade označení, ktoré nie sú v súlade s článkom 4 tohto nariadenia.
Z judikatúry vyplýva, že na to, aby mohli tvoriť ochrannú známku Európskej únie v zmysle článku 4 nariadenia č. 207/2009, musia farby alebo kombinácie farieb splniť tri podmienky. Po prvé musia tvoriť označenie. Po druhé sa toto označenie musí dať vyjadriť graficky. Po tretie toto označenie musí byť spôsobilé odlíšiť výrobky a služby jedného podniku od výrobkov a služieb iných podnikov (pozri analogicky rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, bod
a citovanú judikatúru).
Ako už Súdny dvor rozhodol, farby sú zvyčajne jednoduchou vlastnosťou vecí. Aj v špecifickej oblasti obchodu sú farby a kombinácie farieb vo všeobecnosti používané pre ich príťažlivosť alebo dekoratívnosť bez toho, aby sprostredkovávali nejaký význam. Rovnako však nemožno vylúčiť, že farby alebo kombinácie farieb v spojení s výrobkom alebo službou môžu vytvoriť označenie (pozri rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, bod
a citovanú judikatúru).
Na účely uplatnenia článku 4 nariadenia č. 207/2009 sa musí zistiť, či v kontexte, v ktorom sú použité, farby alebo kombinácie farieb, ktorých zápis sa žiada, skutočne tvoria označenie. Účelom tejto požiadavky je predovšetkým zabrániť tomu, aby sa právo ochranných známok zneužilo s cieľom získania nenáležitej konkurenčnej výhody (pozri analogicky rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, bod
).
Okrem toho, pokiaľ ide o požiadavku, aby označenie mohlo byť grafickým vyjadrením v zmysle článku 4 nariadenia č. 207/2009, z judikatúry vyplýva, že toto grafické vyjadrenie musí umožniť, aby bolo označenie vizuálne prezentované, najmä prostredníctvom postáv, čiar alebo písmen, aby mohlo byť s presnosťou identifikované (pozri analogicky rozsudok z 12. decembra 2002, Sieckmann,
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
, bod
).
Navyše na to, aby grafické vyjadrenie splnilo svoju funkciu v zmysle článku 4 nariadenia č. 207/2009, musí byť jasné, presné, samo osebe úplné, ľahko dostupné, čitateľné, trvalé a objektívne (pozri analogicky rozsudok z 12. decembra 2002, Sieckmann,
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
, body
až
).
Takýto výklad je nevyhnutný pre riadne fungovanie systému zápisov ochranných známok Európskej únie. Účelom požiadavky grafického vyjadrenia je predovšetkým vymedziť samotnú ochrannú známku s cieľom určenia presného predmetu ochrany priznanej zapísaním ochrannej známky jej majiteľovi. Zápisom ochrannej známky do verejného registra sa má ochranná známka totižto sprístupniť príslušným orgánom a verejnosti, a predovšetkým hospodárskym subjektom. Na strane jednej musia príslušné orgány jasne a presne poznať povahu označení tvoriacich ochrannú známku, aby mohli plniť svoje povinnosti týkajúce sa predbežného preskúmania prihlášok o zápis ochranných známok, ako aj zverejnenia a vedenia vhodného a presného registra ochranných známok. Na druhej strane hospodárske subjekty musia mať možnosť dozvedieť sa jasne a presne o zápisoch alebo prihláškach ich terajších, ako aj potenciálnych konkurentov a získať tak príslušné informácie o právach tretích osôb (pozri analogicky rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, body
až
).
Za týchto podmienok musí byť preto označenie, aby splnilo svoju úlohu zapísanej ochrannej známky Európskej únie, vnímané presne, ustálene a trvalo tak, aby bola zabezpečená pôvodná funkcia uvedenej ochrannej známky (pozri rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, body
a
).
Pokiaľ ide o ochranné známky tvorené farbou ako takou, Súdny dvor rozhodol, že vzorka farby nepredstavuje sama osebe grafické vyjadrenie v zmysle článku 4 nariadenia č. 207/2009. Na druhej strane slovný opis farby, ak je tvorený slovami zloženými z písmen, predstavuje jej grafické vyjadrenie pod podmienkou, že spĺňa podmienky uvedené v bodoch 44 a 45 vyššie (pozri analogicky rozsudok zo 6. mája 2003, Libertel,
C‑104/01
,
EU:C:2003:244
, body
až
).
Pokiaľ ide o ochranné známky tvorené kombináciou dvoch alebo viacerých farieb ako takých, Súdny dvor spresnil, že na to, aby boli splnené podmienky uvedené v bodoch 44 a 45 vyššie, musí grafické vyjadrenie dvoch alebo viacerých farieb, ktoré sú abstraktne dezignované a nemajú obrysy, obsahovať systematické usporiadanie spájajúce dotknuté farby vopred určeným a konštantným spôsobom. Jednoduchá skutočnosť, že sú dve alebo viaceré farby vedľa seba bez toho, aby mali určitú formu alebo obrysy, alebo uvedenie dvoch alebo viacerých farieb „vo všetkých predstaviteľných formách“, nemajú povahu presnosti a ustálenosti, ktoré sú vyžadované článkom 4 nariadenia č. 207/2009. Takéto vyjadrenie totiž pripúšťa početné rôznorodé kombinácie, ktoré by neumožnili spotrebiteľovi osvojiť si a zapamätať osobitnú kombináciu, o ktorú by sa mohol s istotou opierať pri ďalších nákupoch, a neumožnili by príslušným orgánom a hospodárskym subjektom rozoznať rozsah chránených práv majiteľa ochrannej známky (pozri analogicky rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, body
až
).
Práve vzhľadom na tieto úvahy treba preskúmať, či napadnuté rozhodnutia obsahujú nesprávne posúdenia.
V predmetnom prípade odvolací senát v bode 53 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑101/15 a v bode 52 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑102/15 potvrdil rozhodnutia výmazového oddelenia, ktoré vyhlásili za neplatné sporné ochranné známky na základe článku 4 a článku 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009, keďže nemohli byť považované za dostatočne presné. Odvolací senát založil svoj záver na spoločnej analýze grafického vyjadrenia a opisu sprevádzajúceho každú zo sporných ochranných známok. Keďže okrem uvedenia dvoch farieb sa opis obmedzoval len na uvedenie určitého pomeru medzi farbami, odvolací senát dospel k záveru, že samotné uvedenie tohto pomeru umožňuje usporiadanie dvoch farieb do mnohých rozličných kombinácií a nespájal teda farby vopred určeným a stálym spôsobom, ako to vyžaduje článok 4 nariadenia č. 207/2009, tak ako je vyložený v rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
).
V prvom rade žalobkyňa, ktorú podporuje združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania, v podstate tvrdí, že výklad rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), ktorý vykonal odvolací senát a spôsob, akým ho uplatnil v predmetnom prípade, sú nesprávne.
Žalobkyňa sa konkrétne domnieva, že rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
) sa uplatňuje výlučne na grafické vyjadrenie tvorené jednoduchou „kombináciou“ farieb vytvorenej náhodným a neurčitým spôsobom a netýka sa prípadu, keď sú farby vedľa seba, ktorý nepredstavuje jednoduchú „kombináciu“ v zmysle uvedeného rozsudku. Okrem toho sa tento rozsudok týkal v podstate otázky nárokovania si ochrany dvoch farieb „vo všetkých predstaviteľných formách“. Teda pojem „alebo“ použitý v bode 34 rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), by sa mal skúmať vzhľadom na výraz „vo všetkých predstaviteľných formách“. Z toho vyplýva, že postavenie dvoch farieb vedľa seba sprevádzané príslušným uvedením ich pomeru vyjadreného v percentách medzi nimi neimplikuje, že by grafické vyjadrenie nebolo presné alebo jasné, iba žeby týmto parametrom jasne odporoval opis, ktorý bol podaný súbežne. Dva prvky by sa teda mali skúmať kumulatívne. Sporné ochranné známky nepozostávajú iba z jednoduchej kombinácie farieb a ich prihláška si nenárokovala ochranu „vo všetkých predstaviteľných formách“. Uvedený rozsudok by sa teda v predmetnom prípade nemal uplatniť.
Podľa združenia, ktoré je vedľajším účastníkom konania, sa rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
) uplatňuje na dva typy grafických vyobrazení: jednak na označenia tvorené jednoduchým postavením vedľa seba (ktoré sa má vykladať ako „jednoduchá kombinácia“) dvoch alebo viacerých farieb bez formy alebo obrysov a jednak na označenia tvorené dvomi alebo viacerými farbami, ktoré sú zoradené tak, že môžu byť vyobrazené „vo všetkých predstaviteľných formách“. Bod 34 uvedeného rozsudku sleduje teda dve alternatívne situácie a sporné ochranné známky nepatria ani do jednej z nich.
Odôvodnenie zastávané žalobkyňou a združením, ktoré je vedľajším účastníkom konania, pokiaľ ide o dosah rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), sa musí zamietnuť, keďže predstavuje nesprávny výklad uvedeného rozsudku.
Totižto body 33 až 35 rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), pripomenuté v bode 47 vyššie, sa musia chápať v spojení so zásadami a vzhľadom na zásady uvedené v bodoch 24 a 26 až 30 tohto rozsudku, pripomenuté v bodoch 41 a 44 vyššie.
Z tohto chápania vyplýva, že s cieľom, aby sa presne určil spôsob predmetu ochrany, ktorú poskytuje ochranná známka Európskej únie tvorená kombináciou farieb ako takých, musia byť tieto farby zobrazené v osobitnom usporiadaní alebo schéme, ktoré spájajú farby vopred určeným a ustáleným spôsobom, a to preto, aby sa zabránilo početným rozličným kombináciám týchto farieb, ktoré by neumožňovali spotrebiteľovi vnímať a zapamätať si osobitnú kombináciu, ako to Súdny dvor spresnil v bode 35 rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
).
Takáto podmienka je v súlade v prvom rade s potrebou, aby ochranná známka mohla plniť svoju funkciu označenia pôvodu a byť vnímateľná a spoznateľná spotrebiteľmi, keď je umiestnená na výrobkoch, vzhľadom na to, že farby sú obvykle normálnou vlastnosťou vecí a používajú sa vo všeobecnosti z dôvodu, že majú moc priťahovať alebo ozdobovať, bez toho, aby vyjadrovali akýkoľvek význam, v druhom rade s požiadavkou právnej istoty v tom zmysle, že umožňuje príslušným orgánom, ako aj hospodárskym subjektom zistiť jasným spôsobom a s presnosťou povahu označení, ktoré tvoria ochrannú známku a práva tretích osôb a v treťom rade s požiadavkou vyhnúť sa neoprávnenému obmedzeniu disponibility farieb v obchodnom styku tým, že sa vytvoria monopoly v prospech jediného podniku.
Treba teda preskúmať, či sporné ochranné známky umožňujú rôzne početné kombinácie predmetných farieb v zmysle bodu 35 rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
).
Grafické vyjadrenie sporných ochranných známok je tvorené vertikálnym postavením dvoch farieb, modrej a striebornej, vedľa seba v pomere 50 %‑50 %. Toto grafické vyjadrenie sprevádza opis, ktorý je v každom z dvoch prípadov iný. Opis, ktorý sprevádza prvú spornú ochrannú známku, ktorá je predmetom veci T‑101/15, identifikuje dve farby odkazom na identifikačný kód farieb „RAL“, ktorý je medzinárodne uznávaný a spresňuje, že ich pomer je „približne 50 %‑50 %“. Opis týkajúci sa druhej spornej ochrannej známky, ktorá je predmetom veci T‑102/15, identifikuje dve farby odkazom na identifikačný kód farieb „Pantone“, ktorý je medzinárodne uznávaný a spresňuje, že farby „sa aplikujú v rovnakom pomere vedľa seba“.
Je však treba uviesť, že odvolací senát oprávnene konštatoval, že grafické vyjadrenie sporných ochranných známok predstavovalo jednoducho postavenie dvoch farieb vedľa seba bez formy alebo obrysov umožňujúce viacero rozličných kombinácií dvoch farieb.
Na druhej strane sa treba domnievať, že odvolací senát rovnako oprávnene dospel k záveru, že opisy sprevádzajúce grafické vyjadrenie každej zo sporných ochranných známok neposkytli doplňujúce spresnenie týkajúce sa systematického usporiadania spájajúceho farby vopred určeným a ustáleným spôsobom a zakazujúceho vznik viacerých rozličných kombinácií týchto farieb, tak ako to vyžaduje rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
).
Tieto závery nespochybňujú rôzne argumenty uvádzané žalobkyňou, ktorú v konaní podporuje združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania.
Po prvé treba zamietnuť ako neúčinné tvrdenia žalobkyne a združenia, ktoré je vedľajším účastníkom konania, týkajúce sa výkladu pojmu „Zusammenstellung“ v rôznych jazykových verziách bodu 34 rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), keďže pojem „postavenie vedľa seba“, hoci neodkazuje na hocijakú a svojvoľnú kombináciu, ako to tvrdia žalobkyňa a združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania, nepredstavuje ani nevyhnutne systematické usporiadanie v zmysle bodu 33 rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
). Hoci totiž umiestnenie vedľa seba znamená priame pripojenie dvoch alebo viacerých farieb tak, že sa bočnými stranami dotýkajú, toto pripojenie môže mať viacero rôznych usporiadaní. Uvedené postavenie vedľa seba tak môže mať rôzne formy vedúce k odlišným obrazom alebo schémam, pričom všetky tieto formy rešpektujú „pomer približne 50 %‑50 %“ alebo podobný pomer.
Uvedenie pomeru v opise sporných ochranných známok dodáva výlučne informáciu, podľa ktorej zabratie priestoru dvoma farbami bez ohľadu na formu, v ktorej sa prezentuje postavenie vedľa seba, bude také, že každá farba zaberie polovicu priestoru. Z toho vyplýva, že treba zamietnuť takisto výklad rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), ktorý favorizovala žalobkyňa, ktorú podporuje združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania, podľa ktorého presnosť, pokiaľ ide o pomer alebo vzťah medzi rôznymi farbami, postačuje na splnenie požiadavky takého systematického usporiadania, aké sa spomína v uvádzanom rozsudku.
Usporiadanie dvoch farieb totiž nemôže byť vopred a ustálene určené, nielen z dôvodu rôznych proporcií medzi týmito farbami, ale takisto z dôvodu rôzneho postavenia týchto farieb, prítomných v tom istom pomere, v priestore.
Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenie združenia, ktoré je vedľajším účastníkom konania, podľa ktorého vertikálne postavenie dvoch farebných pruhov vedľa seba, modrého vľavo a strieborného vpravo, v približne zhodných pomeroch, predstavuje jediné systematické usporiadanie spájajúce farby vopred určeným a ustáleným spôsobom, treba ho zamietnuť. V bodoch 54 až 60 vyššie bolo totiž jasne uvedené, že v predmetnom prípade grafické vyjadrenie dvoch farieb vedľa seba sprevádzané informáciou o ich vzájomnom percentuálnom pomere je nedostatočné na definovanie ich systematického usporiadania. Treba ďalej konštatovať, že žalobkyňa priložila k svojim prihláškam, podaným na základe rozlišovacej spôsobilosti získanej používaním sporných ochranných známok, dôkazy, v ktorých boli vyobrazené veľmi odlišnými spôsobmi oproti vertikálnemu postaveniu dvoch farieb vedľa seba, ktoré sa nachádzalo v grafickom vyjadrení pripojenom k uvedeným prihláškam.
Samotná žalobkyňa teda uviedla, že sporné ochranné známky, teda farebné ochranné známky
per se
, definované abstraktne, poskytujú ochranu pokrývajúcu rôzne usporiadania modrej a striebornej farby, a nielen usporiadanie tvorené dvoma rovnakými vertikálnymi pruhmi, z ktorých je modrý vľavo a strieborný vpravo, ako to tvrdí združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania. Žalobkyňa tak uznala, že grafické vyjadrenie sporných ochranných známok, tak ako bolo zapísané, umožňuje viacero reprodukcií, ktoré nie sú vopred určené ani ustálené.
To je práve výsledok, ktorému sa snaží zabrániť rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), keďže je nezlučiteľný s cieľmi, ktoré viedli k prijatiu článku 4 nariadenia č. 207/2009, pripomenutými v bodoch 41 a 44 vyššie a spočívajúcimi v zabezpečení funkcie ochrannej známky a možnosti, aby spotrebitelia vnímali, spoznali a zapamätali si ochrannú známku, čo implikuje, že táto ochranná známka sa musí javiť vizuálne tak, ako je zapísaná.
Po tretie, ako tvrdí združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania, keby stačilo na účely zabezpečenia povahy presnosti a ustálenosti, ako to vyžaduje článok 4 nariadenia č. 207/2009, uplatniť pravidlo „to, čo vidíš, dostaneš“, muselo by sa z toho vyvodiť, že vertikálne postavenie dvoch pruhov vedľa seba, modrého vľavo a strieborného vpravo, predstavuje jediné usporiadanie, ktoré je predmetom ochrany poskytovanej zápisom sporných ochranných známok. V tomto prípade to tak však nie je, ako vyplýva z bodu 65 vyššie.
Naopak je to práve uplatnenie tohto pravidla, ktoré vyžaduje, aby grafické vyjadrenie, tak ako bolo podané a ako je viditeľné, „čo vidíš“, bolo jediné, ktoré je predmetom ochrany poskytovanej spornými ochrannými známkami, „to dostaneš“. V tomto zmysle rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
) prispieva k spresneniu praktických dôsledkov, ktoré treba vyvodiť z tohto pravidla, pokiaľ ide o podmienky zápisu ochranných známok tvorených farbou ako takou.
Po štvrté to, že v predmetnom prípade odvolací senát uplatnil rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), neznamená, na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyňa a združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania, že by sa popierala existencia alebo zapísateľná povaha tohto typu ochranných známok v rozpore s článkom 4 nariadenia č. 207/2009, zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2424 zo 16. decembra 2015, ktorým sa mení nariadenie č. 207/2009 a nariadenie č. 2868/95, a zrušuje nariadenie Komisie (ES) č. 2869/95 o poplatkoch splatných Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (
Ú. v. EÚ L 341, 2015, s. 21
), podľa ktorého môžu tvoriť ochranné známky Európskej únie všetky označenia, najmä slová vrátane mien osôb alebo kresby, písmená, čísla, farby, forma výrobku alebo balenie výrobku alebo zvuky, za podmienky, že tieto označenia majú schopnosť jednak odlíšiť výrobky alebo služby jedného podniku od výrobkov iného podniku a jednak byť zaregistrované v registri ochranných známok Európskej únie spôsobom, ktorý umožní príslušným orgánom a verejnosti určiť presne a jasne predmet, na ktorý sa vzťahuje ochrana poskytovaná majiteľom týchto ochranných známok. Toto nariadenie bude účinné až od 1. októbra 2017.
Na tento účel totiž stačí, aby majiteľ ochrannej známky predložil grafické vyjadrenie ochrannej známky zodpovedajúce presne predmetu ochrany, v prípade ktorej chce, aby mu bola priznaná. Nemôže však predložiť grafické vyjadrenie s úmyslom získať širšiu ochranu, ako je tá, ktorú poskytuje uvedené vyobrazenie alebo ktorá mu nezodpovedá, v priamom rozpore s pravidlom „to, čo vidíš, dostaneš“.
Po piate, opierajúc sa o stanovisko konzultanta, uznáva, že oprávnený cieľ opisu označenia je zaručiť, aby v praxi dochádzalo k jednotnej reprodukcii ochrannej známky, pričom sa umožňujú prípadné, ale nevyhnutné „drobné odlišnosti“ pri obchodnej reprodukcii označenia. V predmetnom prípade však treba konštatovať, že rozdiely medzi spornými ochrannými známkami tak ako sú vyobrazené a opísané, a spôsob, akým sú reprodukované, nie sú malé, keďže postavenie dvoch rovnakých vertikálnych pruhov vedľa seba, modrého naľavo a strieborného napravo, nie je žiadnym spôsobom vyobrazené na výrobkoch žalobkyne.
Po šieste sa žalobkyňa a združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania, domnievajú, že vyžadovať opis systematického usporiadania farieb, ktoré je predmetom ochrannej známky tvorenej kombináciou farieb ako takých, by znamenalo v podstate zrušiť rozdiel medzi farebnými ochrannými známkami ako takými a obrazovými ochrannými známkami.
Túto kritiku nemožno uznať. Hoci totiž vyobrazenie alebo presný opis usporiadania farieb prispievajú k priblíženiu sa farebnej ochrannej známky ako takej k obrazovej ochrannej známke, predmet ochrany poskytovanej týmito dvoma kategóriami ochranných známok je naďalej rôzny.
Navyše, ako oprávnene zdôrazňuje vedľajší účastník konania, ochranná známka tvorená farbou ako takou môže byť umiestnená bez obrysov na celú plochu výrobkov, ktorých sa týka, nezávisle od ich formy a balenia, čo tak však nie je v prípade obrazových ochranných známok [pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. januára 2015, Enercon/ÚHVT (Stupnica piatich odtieňov zelenej farby),
T‑655/13
, neuverejnený,
EU:T:2015:49
, bod
]. Podnik si teda zachová vždy záujem zaregistrovať ochrannú známku tvorenú farbou vzhľadom na širšiu ochranu, ktorá vyplýva z tohto typu ochranných známok oproti ochrane, ktorá vyplýva z obrazovej ochrannej známky.
V druhom rade žalobkyňa po prvé tvrdí, že povinnosť poskytnúť výslovný opis, tak ako ho formuloval odvolací senát v bode 50 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑101/15 a v bode 49 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑102/15, nevyplýva ani z uplatniteľnej právnej úpravy, ani z judikatúry, po druhé v judikatúre sa nikdy nerozhodlo, že predmetom tohto opisu musí byť skutočné používanie predmetnej ochrannej známky a po tretie, že takáto požiadavka, uplatňovaná výlučne na ochranné známky tvorené farbou ako takou, znamená porušenie zásady rovnosti zaobchádzania. Odvolací senát tak vytvoril dodatočnú podmienku týkajúcu sa zápisu len ochranných známok tvorených farbou ako takou, ktorú nestanovuje článok 4 nariadenia č. 207/2009.
Najprv treba spresniť, že odvolací senát netvrdil v napadnutých rozhodnutiach, že existuje povinnosť poskytnúť výslovný opis prihlasovanej ochrannej známky. Uviedol len to, že výslovný opis bol nevyhnutný „v predmetnom prípade“.
Pokiaľ ide o otázku, či odvolací senát mohol oprávnene dospieť k záveru, že výslovný opis sporných ochranných známok bol nevyhnutný v predmetnom prípade, treba po prvé pripomenúť, že pravidlo 3 ods. 3 nariadenia č. 2868/95 stanovuje, že prihláška „môže obsahovať aj opis známky“.
Ako oprávnene uviedol odvolací senát v bode 48 napadnutých rozhodnutí, ak sa v prihláške vyskytuje opis, musí sa táto prihláška skúmať spolu s grafickým vyjadrením.
Okrem toho, ako odvolací senát správne zdôraznil v bode 43 napadnutých rozhodnutí, z rozsudku zo 6. mája 2003, Libertel (
C‑104/01
,
EU:C:2003:244
) vyplýva, že opis označenia môže byť potrebný na splnenie požiadaviek článku 4 nariadenia č. 207/2009.
Platí to najmä v prípade, keď systematické usporiadanie spájajúce farby vopred určeným a ustáleným spôsobom nevyplýva z grafického vyjadrenia a keď teda toto vyjadrenie neumožňuje definovať jasne predmet ochrany, ako to bolo už uvedené v bode 59 vyššie.
V dôsledku toho sa odvolací senát oprávnene domnieval v bode 50 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑101/15 a v bode 49 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑102/15, že bolo treba v predmetnom prípade poskytnúť výslovný opis systematického usporiadania spájajúceho farby stálym a vopred určeným spôsobom.
Po druhé kritika žalobkyne, podľa ktorej odvolací senát vyžadoval, aby bolo predmetom opisu skutočné používanie predmetnej ochrannej známky v budúcnosti, musí byť takisto zamietnutá.
V tejto súvislosti, hoci bod 48 napadnutých rozhodnutí odkazuje na rozsah ochrany poskytovanej označením, čo je pojem, ktorý je všeobecne skúmaný v rámci posudzovania používania relevantného na účely článku 7 ods. 3 alebo článku 15 nariadenia č. 207/2009, v predmetnom prípade sa tento pojem, tak ako bol použitý v napadnutých rozhodnutiach, musí chápať tak, že odkazuje na predmet ochrany poskytovanej ochrannou známkou Európskej únie, ako to EUIPO potvrdil na pojednávaní.
Požiadavka, aby ochranná známka pozostávajúca z kombinácie dvoch alebo viacerých farieb mala systematické usporiadanie spájajúce farby vopred určeným a ustáleným spôsobom totiž neznamená požiadavku definovať skutočné používanie prihlasovanej ochrannej známky. Abstraktná povaha takejto ochrannej známky, ako aj obmedzená inherentná kapacita farieb sprostredkovať akýkoľvek presný význam, a teda informovať o obchodnom pôvode výrobku alebo služby, si vyžadujú, aby predmet ochrany vyplývajúcej z predmetnej ochrannej známky bol definovaný s príslušným stupňom presnosti. Ochranné známky tvorené farbou ako takou sa odlišujú teda od iných typov ochranných známok, ktoré sú svojou povahou presnejšie a vo väčšej miere môžu sprostredkovať význam. Preto vzhľadom na povahu a inherentné vlastnosti ochranných známok tvorených farbou ako takou požiadavka, aby predmet ochrany vyplývajúcej z takýchto ochranných známok bol definovaný s príslušným stupňom presnosti, nemôže predstavovať porušenie zásady rovnosti.
Po tretie, pokiaľ ide o údajné porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, treba dodať, že ochranné známky tvorené farbou ako takou nie sú obmedzené ani v priestore, ani formou, na rozdiel od trojrozmerných ochranných známok, ani obrysmi na rozdiel od obrazových ochranných známok, a prejavujú sa vizuálnym spôsobom, a nie zvukom alebo písmenami, ako zvukové alebo slovné ochranné známky.
V kombinácii farieb je jediným možným umiestnením v priestore bez obrysov postavenie vedľa seba v rôznych usporiadaniach. Jediné spresnenia, ktoré možno poskytnúť, sú teda špecifické vplyvy dotknutých farieb a pomer, v akom sa navzájom prezentujú. Takéto vyobrazenie spôsobuje, že predmet ochrany vyplývajúcej z ochrannej známky je príliš široký, čo je len ťažko zlučiteľné požiadavkou disponibility farieb a v dôsledku toho musí byť spresnený pri podaní prihlášky, pokiaľ ide o systematické usporiadanie spájajúce farby vopred určeným a ustáleným spôsobom.
Navyše, ako uviedol oprávnene odvolací senát v bode 51 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑101/15 a v bode 50 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑102/15, z rozsudku z 12. decembra 2002, Sieckmann (
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
) vyplýva, že požiadavka, aby označenie bolo jasné, presné, samo o sebe úplné, ľahko dostupné, čitateľné, trvalé a objektívne, musí byť posúdená individuálnym spôsobom pre každú kategóriu ochranných známok v závislosti od jej povahy a inherentných vlastností.
Zo všetkého vyššie uvedeného vyplýva, že odvolací senát sa nedopustil nesprávneho posúdenia, keď dospel k záveru v bodoch 48, 49 a 51 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑101/15 a v bodoch 48 a 50 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑102/15, že iba uvedenie pomeru dvoch farieb, modrej a striebornej, umožňuje usporiadanie týchto farieb do mnohých rôznych kombinácií a nepredstavuje teda systematické usporiadanie spájajúce tieto farby vopred určeným a ustáleným spôsobom, ale vytvára veľmi odlišný celkový dojem a bráni spotrebiteľom zopakovať s istotou skúsenosť z nákupu. Odvolací senát dospel teda oprávnene k záveru, že grafické vyjadrenie, poskytnuté v predmetnom prípade, sprevádzané opisom uvádzajúcim len pomer dvoch farieb, nemožno považovať za dostatočne presné a že sporná ochranná známka bola zapísaná v rozpore s článkom 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009.
Okrem toho, ako správne uviedol odvolací senát v bode 49 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑101/15, tento záver platí v prípade týchto dvoch sporných ochranných známok. Výskyt pojmu „približne“ v opise prvej spornej ochrannej známky iba posilňuje nepresnú povahu grafického vyjadrenia, ktoré je identické pre obe sporné ochranné známky a umožňuje rôzne usporiadania dvoch predmetných farieb, keďže je sprevádzané opisom, ktorý neposkytuje spresnenia umožňujúce domnievať sa, že je iba jedno jediné usporiadanie spájajúce farby vopred určeným a ustáleným spôsobom.
Preto prvá časť prvého žalobného dôvodu musí byť zamietnutá ako celok.
O druhej časti založenej na porušení zásady rovnosti zaobchádzania
Na úvod treba spresniť, že žalobkyňa sa neodvoláva výslovne na porušenie zásady rovnosti zaobchádzania v rámci svojej žaloby, ale výlučne v rámci repliky, a to odkazom na argumenty rozvinuté v stanovisku konzultanta, ako aj v rámci svojich pripomienok k vyjadreniu združenia, ktoré je vedľajším účastníkom konania, v bodoch venovaných zásade proporcionality.
Výslovný odkaz na zásadu rovnosti zaobchádzania uvedený v replike je v podstate len formalizáciou výhrady, ktorá už bola uvedená v žalobe.
V predmetnom prípade žalobkyňa najmä tvrdí, že potreba opísať vo fáze prihlášky opis, akým sa predmet ochrannej známky naozaj používa na predmetných výrobkoch a službách neexistuje pre ostatné kategórie ochranných známok, ako trojrozmerné ochranné známky a zvukové alebo slovné ochranné známky. Táto požiadavka ďalej implikuje rozdielne zaobchádzanie so spornými ochrannými známkami vzhľadom na skoršiu prax EUIPO a judikatúru Všeobecného súdu v oblasti ochranných známok tvorených farbou ako takou.
Zásada rovnosti zaobchádzania zakotvená v práve Únie prikazuje, že s porovnateľnými situáciami sa má zaobchádzať rovnako. Z judikatúry vyplýva, že diskriminácia môže spočívať len v uplatňovaní rôznych pravidiel v porovnateľných situáciách alebo uplatňovanie toho istého pravidla v rôznych situáciách (pozri rozsudok z 10. mája 2012, Komisia/Estónsko,
C‑39/10
,
EU:C:2012:282
, bod
a citovanú judikatúru).
V prvom rade, pokiaľ ide o porovnanie s ostatnými typmi ochranných známok, ako už bolo analyzované v bodoch 85 až 88 vyššie, z povahy ochrannej známky tvorenej kombináciou farieb ako takých, bez obrysov alebo formy, vyplýva, že na to, aby bol presný predmet jej ochrany jasný a vnímateľný pre spotrebiteľov a hospodárske subjekty a spĺňal takto svoju podstatnú funkciu označenia pôvodu, pričom nemôže poskytovať neproporcionálne konkurenčné výhody, jeho grafické vyjadrenie alebo opis, ktorý ho sprevádza, musia vykresliť presné odtiene predmetných farieb, pomer medzi nimi, ako aj ich usporiadanie v priestore. Tento stupeň presnosti sa požaduje z dôvodu, že ochranná známka tvorená farbou ako takou ma takú vlastnosť, že je inherentne menej presná, pričom táto jej vlastnosť ju odlišuje od iných typov ochranných známok. Preto je rozdielne zaobchádzanie odôvodnené vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bode 95 vyššie.
V druhom rade, pokiaľ ide o porovnanie so skoršou praxou EUIPO týkajúcou sa ochranných známok tvorených farbou ako takou, stačí pripomenúť, že rozhodnutia, ktoré prijímajú odvolacie senáty podľa nariadenia č. 207/2009 v súvislosti so zápisom označenia ako ochrannej známky Európskej únie, patria do výkonu viazanej právomoci, a nie do diskrečnej právomoci. Preto sa zákonnosť rozhodnutí odvolacích senátov musí posúdiť iba na základe tohto nariadenia tak, ako ho vykladá súd, a nie na základe rozhodovacej praxe predchádzajúcej týmto rozhodnutiam (rozsudok z 15. septembra 2005, BioID/ÚHVT,
C‑37/03 P
,
EU:C:2005:547
, bod
).
Vzhľadom na zásady rovnosti zaobchádzania a riadnu správu vecí verejných bolo rozhodnuté, že EUIPO musí pri rozhodovaní o prihláške ochrannej známky Európskej únie zohľadňovať už prijaté rozhodnutia o podobných prihláškach a s mimoriadnou pozornosťou skúmať, či je alebo nie je potrebné rozhodnúť rovnako (rozsudok z 10. marca 2011, Agencja Wydawnicza Technopol/ÚHVT,
C‑51/10 P
,
EU:C:2011:139
, bod
).
Tieto zásady však musia byť zlučiteľné s dodržaním zákonnosti. V dôsledku toho osoba, ktorá podá prihlášku označenia ako ochrannej známky Európskej únie, sa nemôže vo svoj prospech odvolávať na prípadnú nezákonnosť, ku ktorej došlo voči inej osobe, aby tak dosiahla rovnaké rozhodnutie (rozsudok z 10. marca 2011, Agencja Wydawnicza Technopol/ÚHVT,
C‑51/10 P
,
EU:C:2011:139
, body
a
).
V predmetnom prípade sa po prvé žalobkyňa odvoláva na smernice EUIPO, podľa ktorých: „ak sa navrhuje zápis kombinácie farieb ako takých, grafické vyjadrenie, tak ako bolo predložené, musí vymedziť tieto farby v priestore, aby sa určil rozsah nárokovaného si práva (what you see is what you get – to, čo vidíš, dostaneš). Grafické vyjadrenie musí jasne uviesť pomer a postavenie rôznych farieb, a teda obsahovať systematické usporiadanie spájajúce dotknuté farby vopred určeným a ustáleným spôsobom“. Vyvodzuje z toho, že prax EUIPO stanovovala analýzu prihlášok ochranných známok tvorených farbou ako takou na základe pravidla „to, čo vidíš, dostaneš“.
V tejto súvislosti sa v predmetnom prípade nemožno odvolávať na žiadne porušenie tejto praxe. Z bodu 69 vyššie totiž vyplýva, že požiadavka systematického usporiadania, tak ako ju opisuje rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), uvedenému pravidlu v ničom neprotiprečí. Naopak treba konštatovať, že takáto požiadavka vyplýva priamo zo znenia bodu smerníc EUIPO, na ktorý sa žalobkyňa odvolávala.
Po druhé sa žalobkyňa odvoláva na prax EUIPO po vydaní rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), z ktorého vyplýva, že táto prax pripúšťa na základe pravidla „to, čo vidíš, dostaneš“, prihlášky ochranných známok Európskej únie tvorených kombináciou farieb ako takých, podobných ako sú sporné ochranné známky, a na uznanie oprávnenosti takýchto prihlášok niektorými rozhodnutiami odvolacích senátov.
V tejto súvislosti, ako to už bolo pripomenuté v bode 99 vyššie, žalobkyňa sa nemôže odvolávať vo svoj prospech na prípadnú nezákonnosť, ktorá bola spáchaná v prospech inej osoby [pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 22. marca 2017, Intercontinental Exchange Holdings/EUIPO (BRENT INDEX),
T‑430/16
, neuverejnený,
EU:T:2017:198
, bod
a citovanú judikatúru].
Po tretie žalobkyňa tvrdí, že Všeobecný súd nikdy nerozhodol, že treba uviesť v prihláške presné usporiadanie takých farieb, ktoré sú použité na výrobkoch. Vychádza najmä z rozsudkov z 28. októbra 2009, BCS/ÚHVT – Deere (Kombinácia zelenej a žltej farby) (
T‑137/08
,
EU:T:2009:417
); z 12. novembra 2010, Deutsche Bahn/ÚHVT (Horizontálna kombinácia sivej a červenej farby) (
T‑404/09
, neuverejnený,
EU:T:2010:466
); z 12. novembra 2010, Deutsche Bahn/ÚHVT (Vertikálna kombinácia sivej a červenej farby) (
T‑405/09
, neuverejnený,
EU:T:2010:467
), a z 28. januára 2015, Stupnica piatich odtieňov zelenej farby (
T‑655/13
, neuverejnený,
EU:T:2015:49
).
V tejto súvislosti stačí konštatovať, že uvádzané rozsudky sa netýkali porušenia článku 4 a článku 7 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009, takže Všeobecný súd nebol povinný vyjadriť sa k otázke požiadaviek jasnosti a presnosti predmetných označení.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba druhú časť prvého žalobného dôvodu zamietnuť.
O tretej časti založenej na porušení zásady proporcionality
Pokiaľ ide o túto časť prvého žalobného dôvodu, treba uviesť, že žalobkyňa sa neodvoláva výslovne na porušenie zásady proporcionality v rámci svojej žaloby, ale urobila tak po prvýkrát v rámci svojej repliky. V tejto súvislosti, na rozdiel od toho, čo tvrdí EUIPO, treba uznať túto časť prvého žalobného dôvodu ako prípustnú. Pokiaľ ide totiž o výhradu prezentovanú po prvýkrát v štádiu repliky, treba pripomenúť, že zo znenia ustanovení článku 76 písm. d) a článku 84 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu vyplýva, že návrh na začatie konania musí obsahovať predmet konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je tento návrh založený, a že uvádzanie nových dôvodov je prípustné počas konania len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na nových právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania. Dôvod, ktorý predstavuje rozšírenie dôvodu uvedeného skôr, či už priamo alebo nepriamo, v pôvodnej žalobe v danom konaní a ktorý úzko súvisí s týmto dôvodom, však musí byť vyhlásený za prípustný. Analogické riešenie platí aj pre výhradu uvádzanú na podporu žalobného dôvodu (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 21. marca 2002, Joynson/Komisia,
T‑231/99
,
EU:T:2002:84
, bod
).
V predmetnom prípade výhrada týkajúca sa neproporcionálnej povahy výsledkov, ku ktorým vedie to, že EUIPO uplatňuje rozsudok z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), pokiaľ ide o súlad grafického vyjadrenia ochrannej známky tvorenej farbou ako takou s článkom 4 nariadenia č. 207/2009, vyplýva nepriamo jednak z tvrdení žalobkyne týkajúcich sa nie nevyhnutnej povahy výslovného opisu, ktorý sprevádza grafické vyjadrenie sporných ochranných známok a jednak z neexistencie zákonnej požiadavky v tomto zmysle, ktoré už boli uplatňované v štádiu žaloby.
Z toho vyplýva, že žalobný dôvod týkajúci sa zásady proporcionality, uvádzaný združením, ktoré je vedľajším účastníkom konania, v rámci jeho vyjadrenia vedľajšieho účastníka konania sa musí takisto považovať za prípustné na základe článku 142 ods. 1 rokovacieho poriadku.
Pokiaľ ide o dôvodnosť tohto žalobného dôvodu, treba na jednej strane spresniť, že v rozsahu, v akom je ich cieľom kritizovať rozdielne zaobchádzanie s ochrannými známkami tvorenými farbou ako takou vzhľadom na ostatné kategórie ochranných známok, argumenty uvádzané žalobkyňou v tomto kontexte sa týkajú v skutočnosti zásady rovnosti zaobchádzania a musia byť preto zamietnuté, ako vyplýva z bodov 94 až 106 vyššie.
Na druhej strane, pokiaľ ide o kritiku, podľa ktorej výklad rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), favorizovaný odvolacím senátom, znamená príliš striktné uplatnenie podmienok uplatniteľných na grafické vyjadrenie ochranných známok tvorených farbou ako takou vzhľadom na ciele sledované týmito podmienkami a zbytočne vysokú úroveň požiadaviek, treba pripomenúť, že zásada proporcionality vyžaduje, aby akty inštitúcií Únie nepresahovali hranice toho, čo je vhodné a potrebné na dosiahnutie legitímnych cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou, pričom platí, že keď je výber medzi viacerými vhodnými opatreniami, treba využiť to, ktoré je najmenej obmedzujúce a že spôsobené nevýhody nesmú byť neprimerané vzhľadom na sledované ciele (rozsudky z 12. júla 2001, Jippes a i.,
C‑189/01
,
EU:C:2001:420
, bod
, a z 22. januára 2013, Sky Österreich,
C‑283/11
,
EU:C:2013:28
, bod
).
Po prvé, ako bolo uvedené v bodoch 41, 43 a 44 vyššie, hlavné ciele sledované článkom 4 nariadenia č. 207/2009 sú najmä zabezpečiť funkciu ochrannej známky Európskej únie spočívajúcu v uvedení pôvodu, čo predpokladá, že ju možno vnímať presne, ustálene a trvalo, v zabezpečení právnej istoty, čo predpokladá definovanie presného cieľa ochrany poskytovanej ochrannou známkou Európskej únie jej majiteľovi, ako aj príslušným orgánom a iným hospodárskym subjektom a brániť všeobecný záujem neobmedzovať neoprávnene disponibilitu farieb a to, aby právo ochranných známok Európskej únie nebolo obchádzané s cieľom získania neoprávnenej konkurenčnej výhody.
Po druhé Súdny dvor sa tým, že zdôraznil požiadavky jasnosti a presnosti stanovené pre ochrannú známku tvorenú kombináciou farieb ako takých na to, aby sa zabránilo mnohým rozličným kombináciám, snažil dosiahnuť rovnováhu, pokiaľ ide o proporcionálnu povahu tejto požiadavky vzhľadom na ciele sledované uvedeným ustanovením.
Po tretie proporcionálna povaha tejto požiadavky pre ochranné známky spočívajúce v kombinácii farieb ako takých vyplýva priamo z povahy týchto ochranných známok, ako to bolo analyzované v bodoch 84 až 86 vyššie. S cieľom spresnenia presného predmetu ochrany poskytovanej takouto ochrannou známkou treba, aby už v štádiu prihlášky bolo vyobrazenie tejto ochrannej známky objektívne a zobrazovalo usporiadanie vo forme, v ktorej ju spotrebiteľ bude vnímať a zapamätá si ju.
Vzhľadom na vyššie uvedené v predmetnom prípade treba dospieť k záveru, že uplatnenie podmienok vyžadovaných rozsudkom z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), nebolo neproporcionálne vzhľadom na ciele sledované uvedenými podmienkami.
Okrem toho, keby EUIPO súhlasil s tým, že bude chrániť kombináciu dvoch alebo viacerých farieb umožňujúcich
de facto
mnohé rozličné kombinácie, tento prístup by znamenal poskytnúť ochranu, ktorá by bola neproporcionálna vzhľadom na cieľ sledovaný právom ochranných známok, ktorým je zabezpečiť funkciu uvedenia pôvodu výrobkov v obchodnej praxi v záujme spotrebiteľov.
Po štvrté združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania, uvádza, že porušenie zásady proporcionality je o to flagrantnejšie, že nové nariadenie 2015/2424 upustilo od požiadavky grafického vyjadrenia a zaviedlo do nariadenia č. 207/2009 článok 4 písm. b) (teraz článok 4 písm. b) nariadenia 2017/1001), ktorý odteraz stanovuje jednoduchú požiadavku, aby označenie bolo takej povahy, že je vyobrazené „spôsobom, ktorý príslušným orgánom a verejnosti umožňuje jednoznačne a presne určiť predmet ochrany poskytnutej majiteľovi ochrannej známky“.
V tejto súvislosti, hoci článok 4 písm. b) nariadenia č. 207/2009, zmeneného nariadením 2015/2424, nie je v predmetnom prípade uplatniteľný, stačí konštatovať, že takýto argument spočíva na nesprávnom výklade tohto ustanovenia. Nové znenie článku 4 nariadenia č. 207/2009, ktorého cieľom je skôr posilniť právnu istotu, je totiž reštriktívnejšie ako pôvodný text, keďže integruje výslovne do jeho znenia ciele definované v rozsudkoch z 12. decembra 2002, Sieckmann (
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
), a z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), a je teda úplne v súlade s touto judikatúrou, ako aj jej uplatnením odvolacím senátom v napadnutých rozhodnutiach.
Navyše, na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, a podobne ako vedľajší účastník konania, treba poznamenať, že nie je ani nemožné, ani neproporcionálne vyžadovať, aby prihláška týkajúca sa ochrannej známky tvorenej kombináciou farieb ako takých, bola vyobrazená graficky alebo sprevádzaná opisom zahŕňajúcim systematické usporiadanie farieb v priestore, a to takým spôsobom, ktorý umožní jasne a presne identifikovať predmet ochrany poskytovanej uvedenou ochrannou známkou.
Vzhľadom na všetko vyššie uvedené treba zamietnuť ako nedôvodnú tretiu časť prvého žalobného dôvodu týkajúcu sa porušenia zásady proporcionality a v dôsledku toho prvý žalobný dôvod v plnom rozsahu ako nedôvodný.
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery
V rámci tohto žalobného dôvodu žalobkyňa, ktorú podporuje združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania, vytýka odvolaciemu senátu, že dospel jednak k záveru, že to, že prieskumový pracovník uznal, ba dokonca navrhol formuláciu opisu, v rámci podávania prihlášok sporných ochranných známok, nemôže založiť legitímnu dôveru a jednak, že ustálená prax EUIPO buď neexistovala, alebo nepredstavovala také elementy, ktoré by mohli založiť legitímnu dôveru.
Nakoniec sa žalobkyňa domnieva, že EUIPO tým, že zapísal sporné ochranné známky na základe ich rozlišovacej spôsobilosti získanej používaním, sa implicitne vyjadril k súladu uvedených ochranných známok s článkom 4 nariadenia č. 207/2009.
EUIPO a vedľajší účastník konania tieto tvrdenia spochybňujú.
Podľa článku 52 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 sa ochranná známka Európskej únie vyhlási za neplatnú na základe návrhu podaného EUIPO alebo na základe vzájomného návrhu v konaní o porušení práv, ak bola táto ochranná známka zapísaná v rozpore s ustanoveniami článku 7 toho istého nariadenia.
Podľa ustálenej judikatúry možnosť odvolávať sa na zásadu ochrany legitímnej dôvery má každý jednotlivec, u ktorého inštitúcia vyvolala dôvodné očakávania tým, že mu poskytla presné uistenia. Bez ohľadu na formu oznámenia sú takýmito uisteniami informácie, ktoré sú presné, nepodmienečné a súhlasné, a pochádzajú z oprávnených a dôveryhodných zdrojov [pozri rozsudok z 5. apríla 2006, Kachakil Amar/ÚHVT (Pozdĺžna čiara ukončená v trojuholníku), T‑388/04, neuverejnený, bod 26 a citovanú judikatúru].
Tieto uistenia však musia byť v súlade s uplatniteľnými ustanoveniami a normami, keďže prísľuby, ktoré by nezohľadňovali tieto uplatniteľné ustanovenia práva Únie nie sú takej povahy, že by mohli viesť k vzniku legitímnej dôvery u dotknutej osoby [pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. júna 2012, Interkobo/ÚHVT – XXXLutz Marken (my baby),
T‑523/10
,
EU:T:2012:326
, bod
a citovanú judikatúru].
Okrem toho z judikatúry vyplýva, že ak sa chce žalobkyňa odvolávať na zásadu ochrany legitímnej dôvery, musí preukázať dôvodné očakávanie vyvolané presnými uisteniami, ktoré jej poskytol správny orgán, ktoré spôsobujú pochopiteľný zmätok v úsudku osoby podliehajúcej súdnej právomoci, ktorá konala v dobrej viere a preukázala všetku náležitú starostlivosť vyžadovanú od bežne uvedomelého subjektu [pozri rozsudok z 9. septembra 2011, dm‑drogerie markt/ÚHVT – Distribuciones Mylar (dm),
T‑36/09
,
EU:T:2011:449
, bod
a citovanú judikatúru].
V predmetnom prípade v bode 29 napadnutých rozhodnutí sa odvolací senát v prvom rade domnieval, že žalobkyňa sa nemôže odvolávať na zásadu ochrany legitímnej dôvery, keďže návrhy opisu, ktoré poskytol prieskumový pracovník pri podávaní prihlášky nepredstavovali presné, nepodmienečné a súhlasné informácie, ktoré by mohli zakladať u žalobkyne dôvodné očakávania, pokiaľ ide o platnosť zápisu sporných ochranných známok.
Pokiaľ ide o prvú spornú ochrannú známku, zo spisu však vyplýva, že prieskumový pracovník žiadal od zástupcu žalobkyne v rámci telefonických kontaktov, ku ktorým došlo medzi 11. augustom a 3. septembrom 2004, aby spresnila prihlášku tak, že zohľadní podmienky zápisu opísané v rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), a najmä aby dodala informácie týkajúce sa pomeru predmetných dvoch farieb a spôsobu, ako tieto farby vyzerajú. V nadväznosti na túto žiadosť prieskumového pracovníka žalobkyňa predložila 11. októbra 2004 opis uvedený v bode 3 vyššie a prvá sporná ochranná známka bola zapísaná 25. júla 2005.
Pokiaľ ide o druhú spornú ochrannú známku, ako bolo pripomenuté v bodoch 11 až 13 vyššie, žalobkyňa v nadväznosti na to, ako prieskumový pracovník oznámil nedodržanie formálnych podmienok a potom požiadal o spresnenie pomeru, v akom sa každá z farieb uplatňuje na výrobky a spôsob, akým sa tieto farby zobrazia, poskytla opis uvádzajúci, že „farby sa budú uplatňovať v rovnakom pomere a vedľa seba“. 8. marca 2011 bola zapísaná druhá sporná ochranná známka.
Proti týmto skutkovým okolnostiam EUIPO nenamieta.
V tejto súvislosti treba spresniť, že ako EUIPO potvrdilo na pojednávaní, v oboch prípadoch sa prieskumový pracovník obmedzil na to, že požiadal žalobkyňu, aby spresnila poskytnutý opis s uvedením pomeru medzi dvoma dotknutými farbami a spôsob, ako budú zobrazené. Spresnenia poskytnuté žalobkyňou boli následne prijaté. To však neznamená, že by prieskumový pracovník poskytol v týchto dvoch prípadoch presné, nepodmienečné a súhlasné uistenia, že tieto opisy zodpovedajú zákonným požiadavkám stanoveným v článku 4 nariadenia č. 207/2009.
Po prvé, hoci prieskumový pracovník dvakrát akceptoval dva opisy, ktoré neboli v súlade s požiadavkami uvedenými v rozsudku z 24. júna 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), takéto okolnosti nemôžu brániť tomu, aby boli sporné ochranné známky vyhlásené za neplatné, ak ich zápis bol vykonaný v rozpore s jedným z absolútnych dôvodov zamietnutia stanovených v článku 7 nariadenia č. 207/2009.
Po druhé, aj keby bolo možné informácie poskytnuté prieskumovým pracovníkom považovať za presné a nepodmienenčné uistenia, z judikatúry pripomenutej v bode 126 vyššie vyplýva, že keďže takéto uistenia neboli v súlade s uplatniteľnými ustanoveniami, nemohli založiť legitímnu dôveru.
Po tretie zápis ochrannej známky Európskej únie, či už mu predchádzali alebo nie diskusie týkajúce sa prvkov, ktoré treba poskytnúť na účely zaistenia správnosti a úplnosti prihlášky, nemôže chrániť majiteľa uvedenej ochrannej známky pred rizikom, že táto ochranná známka bude vyhlásená za neplatnú na základe článku 52 ods. 1 nariadenia č. 207/2009. Z judikatúry uvedenej v bode 126 vyššie totiž vyplýva, že požiadavka právnej istoty predstavujúca všeobecný záujem sledovaný týmto ustanovením, prevažuje nevyhnutne nad prípadnou legitímnou dôverou a záujmom súkromnej povahy, ktorý by si mohol prípadne uplatňovať majiteľ ochrannej známky Európskej únie.
Navyše cieľ článku 52 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 spočíva práve v umožnení nápravy prípadných chýb, ktorých sa dopustí prieskumový pracovník v čase podania prihlášky, a nezáleží na tom, či chybe predchádzala diskusia so žiadateľom o zápis ochrannej známky, keďže v oboch prípadoch bol vykonaný zápis údajne správne, pričom to nie je tak, že by nemohol byť zrušený z titulu absolútneho dôvodu neplatnosti, ako to vyplýva zo znenia tohto článku.
V druhom rade odvolací senát dospel k záveru, že žalobkyňa nemohla založiť žiadnu svoju legitímnu dôveru na skoršej rozhodovacej praxi EUIPO.
V tejto súvislosti, ako to už bolo pripomenuté v bodoch 98 a 99 vyššie, bol EUIPO povinný vykonať svoje právomoci v súlade so všeobecnými zásadami práva Únie. Hoci vzhľadom na zásady rovnosti zaobchádzania a riadnej správy veci verejných je EUIPO povinný zohľadňovať už prijaté rozhodnutia o podobných prihláškach a s mimoriadnou pozornosťou skúmať, či je alebo nie je potrebné rozhodnúť rovnako, uplatnenie týchto zásad musí byť uvedené do súladu so zásadou zákonnosti. Preto sa osoba, ktorá podá prihlášku označenia ako ochrannej známky Európskej únie, nemôže vo svoj prospech odvolávať na nezákonnosť vykonanú v prospech inej osoby, aby získala totožné rozhodnutie. Navyše z dôvodov právnej istoty a konkrétne riadnej správy vecí verejných musí byť skúmanie akejkoľvek prihlášky veľmi prísne a úplné, aby sa predišlo tomu, že ochranné známky budú zapísané neoprávnene. Takéto preskúmanie sa tak musí vykonať v každom konkrétnom prípade. Zápis označenia ako ochrannej známky Európskej únie totiž závisí od osobitných kritérií uplatniteľných v rámci skutkových okolností daného prípadu, ktorých účelom je preveriť, či sa na predmetné označenie nevzťahuje dôvod pre zamietnutie zápisu [pozri rozsudok z 12. decembra 2014, Comptoir d’Épicure/ÚHVT – A‑Rosa Akademie (da rosa),
T‑405/13
, neuverejnený,
EU:T:2014:1072
, bod
a citovanú judikatúru].
Z toho vyplýva, že odvolací senát oprávnene dospel k záveru, že žalobkyňa sa nemôže odvolávať na podporu údajného porušenia zásady ochrany legitímnej dôvery na skoršie rozhodnutia EUIPO (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. decembra 2014, da rosa,
T‑405/13
, neuverejnený,
EU:T:2014:1072
, bod
a citovanú judikatúru).
Okrem toho sa odvolací senát nedopustil chyby, keď pripomenul v bode 29 napadnutých rozhodnutí, že podľa judikatúry jednoduchá prax, akokoľvek zaužívaná, nepredstavuje presné, nepodmienečné a súhlasné informácie v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 125 vyššie [pozri rozsudok z 25. marca 2009, Anheuser‑Busch/ÚHVT – Budějovický Budvar (BUDWEISER),
T‑191/07
,
EU:T:2009:83
, bod
a citovanú judikatúru].
Okrem toho, ako to poznamenal správne odvolací senát v bodoch 30 až 33 napadnutých rozhodnutí, žalobkyňa sa nemôže opierať o skoršie rozhodnutia EUIPO alebo odvolacích senátov alebo ešte na rozsudky súdov Únie, týkajúce sa ochranných známok Európskej únie tvorených kombináciami farieb ako takých, ktoré sa podobajú sporným ochranným známkam, založené výlučne na článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009, na účely tvrdenia, že existuje prax týkajúca sa zapísateľnosti takýchto ochranných známok v zmysle článku 4 uvedeného nariadenia.
Z toho, že sa prieskumový pracovník, odvolací senát alebo súd Únie vyjadril k existencii rozlišovacej spôsobilosti týchto ochranných známok nie je možné totiž vyvodiť, že by malo v ich prípade platiť, že sú v súlade s článkom 4 nariadenia č. 207/2009. Preto tieto rozhodnutia nemožno považovať za rozhodnutia, ktoré by tvorili prax, že EUIPO alebo súd Únie akceptuje prihlášky ochranných známok tohto typu na zápis ochranných známok Európskej únie. Takisto treba zamietnuť argument žalobkyne, podľa ktorého EUIPO tým, že zapísal sporné ochranné známky na základe rozlišovacej spôsobilosti získanej používaním, sa implicitne vyjadril k súladu týchto ochranných známok s článkom 4 nariadenia č. 207/2009.
V treťom rade, pokiaľ ide o to, že združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania, sa odvoláva na smernice EUIPO, už bolo rozhodnuté, že nič neumožňuje domnievať sa, že tieto smernice EUIPO by mali mať prednosť pred právnou úpravou Únie uplatniteľnou v danej oblasti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. marca 2009, BUDWEISER,
T‑191/07
,
EU:T:2009:83
, bod
).
Zo všetkého vyššie uvedeného vyplýva, že odvolací senát oprávnene dospel k záveru, že žalobkyňa sa nemohla odvolávať na zásadu ochrany legitímnej dôvery.
Druhý žalobný dôvod preto treba zamietnuť. Žalobu treba zamietnuť ako celok bez toho, aby sa bolo treba vyjadriť k prípustnosti druhého žalobného návrhu žalobkyne.
O trovách
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhom EUIPO a vedľajšieho účastníka konania.
Podľa článku 138 ods. 3 rokovacieho poriadku Všeobecný súd môže rozhodnúť, že vlastné trovy konania znášajú aj iní vedľajší účastníci konania než vedľajší účastníci uvedení v odsekoch 1 a 2 tohto ustanovenia. V predmetnom prípade združenie, ktoré je vedľajším účastníkom konania a podporuje žalobkyňu, znáša svoje vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (druhá komora)
rozhodol takto:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
Red Bull GmbH je povinná nahradiť trovy konania, vrátane trov, ktoré vynaložil Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) a Optimum Mark sp. z o.o.

3.
Marques znáša svoje vlastné trovy konania.

Prek
Buttigieg
Berke
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 21. novembra 2017.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.