CELEX: 62019CJ0184
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Smernice 92/83/EHS a 92/84/EHS
Sadzby spotrebnej dane na víno a nešumivé kvasené nápoje okrem vína alebo piva
Diferencované sadzby spotrebnej dane
Zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 7, 11 a 15 smernice Rady 92/83/EHS z 19. októbra 1992 o zosúladení štruktúr spotrebných daní pre etanol a alkoholické nápoje (
Ú. v. ES L 316, 1992, s. 21
; Mim. vyd. 09/001, s. 206), článku 5 smernice Rady 92/84/EHS z 19. októbra 1992 o aproximácii sadzieb spotrebnej dane na alkohol a alkoholické nápoje (
Ú. v. ES L 316, 1992, s. 29
; Mim. vyd. 09/001, s. 213), ako aj zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery.
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou Hecta Viticol SRL na jednej strane a Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor (Národná agentúra pre daňovú správu – Generálne riaditeľstvo pre riešenie sťažností, Rumunsko) (ďalej len „NADS“), Biroul Vamal de Interior Buzău (Vnútorný colný úrad v Buzău, Rumunsko) a Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi (Regionálne generálne riaditeľstvo verejných financií Galaţi, Rumunsko) na druhej strane vo veci výmeru stanovujúceho spotrebné dane splatné spoločnosťou SC Principal Company SA, ktorej právnou nástupkyňou sa stala Hecta Viticol.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 92/83
Podľa tretieho odôvodnenia smernice 92/83 „pre správne fungovanie vnútorného trhu je dôležité stanoviť jednotné definície pre všetky… výrobky [dotknuté touto smernicou]“.
Desiate odôvodnenie uvedenej smernice stanovuje, že „členské štáty budú v podstate uplatňovať samostatnú sadzbu na hektoliter finálneho výrobku pre všetky nešumivé vína a ostatné nešumivé kvasené nápoje a samostatnú daňovú sadzbu na hektoliter finálneho výrobku pre všetky šumivé vína a šumivé kvasené nápoje“.
V tejto súvislosti smernica 92/83 identifikuje päť kategórií výrobkov, na ktoré sa jednotlivo uplatňujú ustanovenia oddielu I tejto smernice, pokiaľ ide o „pivo“, oddielu II tejto smernice, pokiaľ ide o „víno“, oddielu III uvedenej smernice, pokiaľ ide o „kvasené nápoje okrem vína a piva“, oddielu IV tejto smernice, pokiaľ ide o „medziprodukty“ a oddielu V tej istej smernice, pokiaľ ide o „etanol“.
Články 7 a 9 smernice 92/83 sú súčasťou oddielu II tejto smernice, nazvaného „víno“.
Článok 7 tejto smernice stanovuje:
„1.   Členské štáty budú uplatňovať spotrebnú daň na víno v súlade s touto smernicou.
2.   Členské štáty pevne stanovia svoje sadzby [spotrebnej dane –
neoficiálny preklad
] v súlade so smernicou 92/84/EHS.“
Podľa článku 8 smernice 92/83 je potrebné rozlišovať, pokiaľ ide o víno, jednak „nešumivé víno“ a jednak „šumivé víno“.
Článok 9 ods. 2 tejto smernice stanovuje:
„Okrem výnimiek uvedených v odsekoch 3 a 4 musia členské štáty uplatňovať rovnakú sadzbu spotrebnej dane na všetky produkty podliehajúce spotrebnej dani pre nešumivé víno. Podobne budú uplatňovať rovnakú sadzbu spotrebnej dane na produkty podliehajúce spotrebnej dani pre šumivé víno. Môžu uplatňovať rovnakú daňovú sadzbu [sadzbu spotrebnej dane –
neoficiálny preklad
] tak na nešumivé, ako aj na šumivé víno.“
Články 11, 13 a 15 uvedenej smernice sú zaradené v oddiele III tejto smernice týkajúcom sa „kvasených nápojov okrem vína a piva“.
Článok 11 tejto istej smernice znie takto:
„1.   Členské štáty musia uplatňovať spotrebnú daň na kvasené nápoje iné ako pivo a víno (ostatné kvasené nápoje) v súlade s touto smernicou.
2.   Členské štáty musia pevne stanoviť svoje sadzby [spotrebnej dane –
neoficiálny preklad
] v súlade so smernicou 92/84/EHS.“
Podľa článku 12 smernice 92/83 treba rozlišovať, pokiaľ ide jednak o kvasené nápoje okrem vína alebo piva, jednak „ostatné nešumivé kvasené nápoje“, a jednak „ostatné šumivé kvasené nápoje“.
Článok 13 ods. 2 tejto smernice stanovuje:
„Okrem výnimiek uvedených v odseku 3 musia členské štáty uplatňovať rovnakú sadzbu spotrebnej dane na všetky produkty podliehajúce dani pre ostatné nešumivé kvasené nápoje. Podobne budú uplatňovať rovnakú sadzbu spotrebnej dane na produkty podliehajúce dani pre ostatné šumivé kvasené nápoje. Môžu uplatňovať rovnakú daňovú sadzbu tak na ostatné nešumivé kvasené nápoje, ako aj na ostatné šumivé kvasené nápoje.“
Článok 15 smernice 92/83 stanovuje:
„Na uplatňovanie smernice 92/84 a smernice [Rady] 92/12/EHS [z 25. februára 1992 o všeobecných systémoch pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní takýchto výrobkov (
Ú. v. ES L 76, 1992, s. 1
; Mim. vyd. 09/001, s. 179)] sa budú ustanovenia o „víne“ uplatňovať rovnako aj na ostatné kvasené nápoje definované v tejto kapitole.“
Smernica 92/84
Článok 5 smernice 92/84 stanovuje:
„Od 1. januára 1993 je minimálna sadzba spotrebnej dane na víno stanovená na:
–
0 [eur] pre tiché víno [nešumivé víno –
neoficiálny preklad
]
a
–
0 [eur] pre penivé víno [šumivé víno –
neoficiálny preklad
]
na hektoliter hotového výrobku.“
Rumunské právo
Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal (zákon č. 571/2003 o daňovom zákonníku) z 22. decembra 2003 (
Monitorul Oficial al României
, časť I, č. 927, z 23. decembra 2003), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „daňový zákonník“) stanovuje vo svojom článku 206j týkajúcom sa „vína“:
„1.   Na účely tejto kapitoly, ‚víno‘ znamená:
a)
nešumivé vína obsahujúce všetky produkty spadajúce pod kódy KN 2204 a 2205 s výnimkou šumivého vína definovaného v písmene b), a ktoré:
1.
majú skutočný obsah etanolu vyšší ako 1,2 % objemových percent etanolu, ale neprekračujúci 15 % objemových percent etanolu za predpokladu, že etanol nachádzajúci sa vo finálnom produkte je výlučne kvasného pôvodu; alebo
2.
majú skutočný obsah etanolu vyšší ako 15 % objemových percent etanolu, ale neprekračujúci 18 % objemových percent etanolu za predpokladu, že boli vyrobené bez akéhokoľvek obohatenia a že etanol nachádzajúci sa vo finálnom produkte je výlučne kvasného pôvodu;
b)
šumivé vína obsahujúce všetky produkty spadajúce pod kódy KN 220410, 22042110, 22042910 a 2205, ktoré:
1.
sa plnia do fliaš s ‚hríbovitými uzávermi‘ pridržiavanými svorkami alebo upínadlami alebo z dôvodu prítomnosti oxidu uhličitého v roztoku vyvíjajú nadmerný tlak s hodnotou troch barov alebo vyššou;
2.
majú skutočný obsah etanolu vyšší ako 1,2 % objemových percent etanolu, ale neprekračujúci 15 % objemových percent etanolu za predpokladu, že etanol nachádzajúci sa vo finálnom produkte je výlučne kvasného pôvodu.
…“
Článok 206k daňového zákonníka týkajúci sa „kvasených nápojov okrem piva a vína“ spresňuje:
„1.   Na účely tejto kapitoly kvasenými nápojmi okrem piva a vína sú:
a)
nešumivé kvasené nápoje, na ktoré sa vzťahujú kódy KN 2204 a 2205 a ktoré nie sú uvedené v článku 206j, ako aj všetky produkty spadajúce pod kód KN 220600 s výnimkou ostatných šumivých kvasených nápojov v zmysle písmena b) a akéhokoľvek produktu, na ktorý sa vzťahuje článok 206i, ktoré:
1.
majú skutočný obsah etanolu vyšší ako 1,2 % objemových percent etanolu, ale neprekračujúci 10 % objemových percent etanolu; alebo
2.
so skutočným obsahom etanolu vyšším ako 10 % objemových percent etanolu, ale neprekračujúcim 15 % objemových percent etanolu za predpokladu, že etanol nachádzajúci sa vo finálnom produkte je výlučne kvasného pôvodu;
b)
šumivé kvasené nápoje spadajúce pod kódy KN 22060031, 22060039, 220410, 22042110, 22042910 a 2205, ktoré nie sú uvedené v článku 206j a sú plnené do fliaš s ‚hríbovitými uzávermi‘ pridržiavanými svorkami alebo upínadlami alebo z dôvodu prítomnosti oxidu uhličitého v roztoku vyvíjajú nadmerný tlak s hodnotou troch barov alebo vyššou a ktoré:
1.
majú skutočný obsah etanolu vyšší ako 1,2 % objemových percent etanolu, ale neprekračujúci 13 % objemových percent etanolu; alebo
2.
majú skutočný obsah etanolu vyšší ako 13 % objemových percent etanolu, ale neprekračujúci 15 % objemových percent etanolu za predpokladu, že etanol nachádzajúci sa vo finálnom výrobku je výlučne kvasného pôvodu.
…“
Podľa článku 206bb ods. 1 daňového zákonníka:
„Každá osoba podliehajúca spotrebnej dani je povinná správne vypočítať a zaplatiť spotrebnú daň do štátneho rozpočtu v lehote stanovenej zákonom, ako aj podať daňové priznania k spotrebnej dani príslušnému orgánu v lehote stanovenej zákonom v súlade s ustanoveniami tejto kapitoly a platnými colnými predpismi.“
Príloha I hlavy VII daňového zákonníka v znení účinnom pred 1. júlom 2010 stanovovala v bode 3.1. pre „nešumivé“ nápoje v kategórii „Kvasené nápoje okrem piva a vína“, nulovú sadzbu spotrebnej dane.
Článok I bod 21 Ordonanţa de urgenţă a Guvernului nr. 54/2010 privind unele măsuri pentru combaterea evaziunii fiscale (mimoriadne vládne nariadenie č. 54/2010 o určitých opatreniach zameraných na boj proti daňovým únikom) z 23. júna 2010 (
Monitorul Oficial al României
, časť I, č. 421 z 23. júna 2010, ďalej len „MVN č. 54/2010“) stanovuje sadzbu spotrebnej dane na nešumivé kvasené nápoje okrem vína alebo piva na 100 eur na hektoliter výrobku.
Článok IV ods. 1 MVN č. 54/2010 spresňuje, že toto ustanovenie nadobudne účinnosť 1. júla 2010.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
V nadväznosti na daňovú kontrolu sa 29. apríla 2011 zistilo, že SC Principal Company od 1. júla 2010 predala 13929342 litrov nešumivých kvasených nápojov okrem vína alebo piva.
Keďže táto spoločnosť uplatnila na toto množstvo nulovú sadzbu spotrebnej dane, daňové orgány vydali 3. mája 2011 na základe sadzby spotrebnej dane definovanej v článku I bode 21 MVN č. 54/2010 daňový výmer na sumu 59461575 rumunských lei (RON) (približne 12339419 eur).
SC Principal Company podala proti tomuto výmeru sťažnosť, ktorá bola zamietnutá rozhodnutím NADS z 25. júla 2017 po tom, čo Curtea Constituā ională (Ústavný súd, Rumunsko) potvrdil ústavnosť MVN č. 54/2010.
Hecta Viticol, ktorá bola od 14. júna 2013 právnym nástupcom spoločnosti SC Principal Company, podala na vnútroštátny súd žalobu na zrušenie tohto rozhodnutia NADS, daňového výmeru z 3. mája 2011 a správy o kontrole z 29. apríla 2011.
Hecta Viticol zdôrazňuje, že nešumivé víno a nešumivé kvasené nápoje okrem vína alebo piva podliehali až do 1. júla 2010 nulovej sadzbe spotrebnej dani. Od tohto dátumu len nešumivé kvasené nápoje okrem vína alebo piva podliehali sadzbe spotrebnej dani vo výške 100 eur na hektoliter výrobku. Takto zavedené rozdielne zaobchádzanie je pritom v rozpore s ustanoveniami smerníc 92/83 a 92/84.
Okrem toho vnútroštátny súd uvádza, že daňový zákonník zakotvuje zásady daňovej neutrality, istoty zdanenia a právnej istoty. Neexistencia prechodného režimu a nadobudnutie účinnosti MVN č. 54/2010 osem dní po jeho uverejnení pritom môžu byť v rozpore s týmito zásadami.
Za týchto podmienok Curtea de Apel București (Odvolací súd Bukurešť, Rumunsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Bránia články 7, 11 a 15 smernice… 92/83… a článok 5 smernice… 92/84… článku I bodu 21 a článku IV ods. 1 [MVN č. 54/2010]?
2.
Bráni zásada právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery ustanoveniu uvedenému v článku I bode 21 a článku IV ods. 1 [MVN č. 54/2010] v rozsahu, v akom mení sadzbu spotrebnej dane z iných nešumivých kvasených nápojov, ako sú pivá a vína?“
O právomoci Súdneho dvora
Rumunská vláda jednak tvrdí, že Súdny dvor nemá právomoc posudzovať zlučiteľnosť vnútroštátneho práva s právom Únie, a jednak, že ustanovenia práva Únie neupravujú procesné podmienky zmeny sadzieb spotrebnej dane z alkoholických nápojov, takže len členské štáty sú oprávnené ich stanoviť.
V tejto súvislosti treba v prvom rade pripomenúť, že aj keď v rámci konania začatého podľa článku 267 ZFEÚ Súdny dvor nemá právomoc rozhodovať o zlučiteľnosti vnútroštátneho opatrenia s právom Únie, zo znenia otázok položených vnútroštátnym súdom vzhľadom na údaje, ktoré uviedol, môže vyvodiť prvky, na ktoré sa vzťahuje výklad práva Únie, s cieľom umožniť mu vyriešiť právny problém, ktorý mu bol predložený (rozsudok zo 17. júla 2008, ASM Brescia,
C‑347/06
,
EU:C:2008:416
, bod
).
Rozhodnutie vnútroštátneho súdu obsahuje dostatočné údaje, ktoré zodpovedajú týmto požiadavkám, keďže vnútroštátny súd uviedol, že výklad článkov 7, 11 a 15 smernice 92/83, článku 5 smernice 92/84, ako aj zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery je potrebný na to, aby rozhodol o súlade článku I bodu 21 a článku IV ods. 1 MVN č. 54/2010 s právom Únie.
V druhom rade zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery tvoria súčasť právneho poriadku Európskej únie. Z tohto dôvodu ich musia rešpektovať nielen inštitúcie Únie, ale aj členské štáty pri výkone právomocí, ktoré im priznávajú smernice Únie (rozsudok z 9. júna 2016, Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, bod
a citovaná judikatúra).
V dôsledku toho a vzhľadom na to, že vnútroštátny súd vyjadruje pochybnosti o zlučiteľnosti vnútroštátnych ustanovení, o ktoré ide vo veci samej, s ustanoveniami smerníc 92/83 a 92/84, ako aj so zásadami právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, prináleží Súdnemu dvoru, aby vyložil tieto ustanovenia a tieto zásady s cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď, ktorá mu umožní vyriešiť spor, ktorý mu bol predložený.
Súdny dvor má teda právomoc odpovedať na otázky položené vnútroštátnym súdom.
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú články 7, 11 a 15 smernice 92/83 a článok 5 smernice 92/84 vykladať v tom zmysle, že ukladajú povinnosť stanoviť rovnaké sadzby spotrebnej dane pre alkoholické nápoje patriace do kategórie „víno“ v zmysle smernice 92/83 a pre alkoholické nápoje patriace do kategórie „kvasené nápoje okrem vína a piva“ v zmysle tejto smernice.
Na úvod treba pripomenúť, že cieľom smernice 92/83 bolo zosúladiť štruktúry spotrebných daní pre etanol a alkoholické nápoje.
Na tento účel podľa tretieho odôvodnenia smernice 92/83 táto smernica stanovuje jednotné definície pre tieto výrobky.
Táto smernica na tento účel rozlišuje rôzne kategórie alkoholu a alkoholických nápojov, pričom odkazuje na kódy kombinovanej nomenklatúry vrátane „vína“ v jej oddiele II a „kvasených nápojov okrem vína a piva“ v jej oddiele III.
Podľa článku 9 ods. 2 smernice 92/83 sa musí uplatňovať rovnaká sadzba spotrebnej dane na všetky výrobky patriace do podkategórie „nešumivé víno“, podobne ako sa musí uplatňovať rovnaká sadzba spotrebnej dane na všetky výrobky patriace do podkategórie „šumivé víno“, aj keď členské štáty môžu uplatňovať rovnakú sadzbu pre obe tieto podkategórie.
Článok 13 ods. 2 smernice 92/83 stanovuje, že rovnaká sadzba spotrebnej dane sa musí uplatňovať na všetky výrobky patriace do podkategórie „ostatné nešumivé kvasené nápoje“, podobne ako sa musí uplatňovať rovnaká sadzba spotrebnej dane na všetky výrobky patriace do podkategórie „ostatné šumivé kvasené nápoje“, aj keď členské štáty môžu uplatňovať rovnakú sadzbu pre obe tieto podkategórie.
Z uvedeného vyplýva, že normotvorca Únie mal v úmysle jasne odlíšiť kategórie „vína“ a „ostatných kvasených nápojov“, pričom je pravda, že členským štátom ukladá, aby v zásade vyberali rovnakú sadzbu spotrebnej dane v rámci každej podkategórie uvedených kategórií bez toho, aby im prislúchalo uplatňovať rovnakú sadzbu na nápoje patriace do týchto kategórií.
Takýto výklad, ktorý vyplýva zo samotného znenia týchto ustanovení smernice 92/83, nemôže byť spochybnený výkladom článku 15 tejto smernice v spojení s článkom 5 prvou zarážkou smernice 92/84 zo strany spoločnosti Hecta Viticol.
Aj keď totiž článok 15 smernice 92/83 spresňuje, že ustanovenia odkazujúce na pojem „víno“ sa považujú najmä na účely uplatnenia smernice 92/84 a smernice 92/12 za uplatniteľné rovnakým spôsobom na kvasené nápoje, ktoré patria pod oddiel III tejto smernice, takéto sémantické zjednodušenie treba chápať tak, že sa uplatňuje len v kontexte týchto smerníc v rozsahu, v akom neurčujú osobitné pravidlá pre kvasené nápoje okrem vína alebo piva.
Je to tak najmä v prípade článku 5 prvej zarážky smernice 92/84, ktorý stanovuje jednak minimálnu sadzbu spotrebnej dane pre nešumivé víno na nulu a jednak minimálnu sadzbu spotrebnej dane pre šumivé víno na nulu bez toho, aby bola špecifikovaná minimálna sadzba spotrebnej dane z kvasených nápojov okrem vína alebo piva.
Keďže sa však toto ustanovenie obmedzuje na stanovenie minimálnej sadzby spotrebnej dane, nestanovuje povinnosť uplatňovať rovnakú sadzbu na víno a kvasené nápoje okrem vína alebo piva.
Výklad uvedený v bode 41 tohto rozsudku nie je spochybnený ani skutočnosťou, že podľa desiateho odôvodnenia smernice 92/83 členské štáty v zásade uplatňujú jednotnú sadzbu spotrebnej dane na všetky nešumivé a ostatné nešumivé kvasené nápoje a jednotnú sadzbu spotrebnej dane na všetky šumivé vína a šumivé kvasené nápoje. Z tohto odôvodnenia totiž nevyplýva, že by sa členským štátom v tejto súvislosti bránilo uplatňovať odlišné sadzby.
Navyše ani rozsudok zo 4. marca 1986, Komisia/Dánsko (
106/84
,
EU:C:1986:99
), na ktorý sa odvoláva Hecta Viticol, neodporuje tomuto výkladu.
Treba totiž pripomenúť, že vo veci, v ktorej bol vydaný uvedený rozsudok, sa žaloba o nesplnenie povinnosti podaná Európskou komisiou proti Dánskemu kráľovstvu zakladala na porušení článku 95 Zmluvy EHS, ktorý členským štátom zakazoval zdaňovať dovážané výrobky vyššou daňou ako podobné domáce výrobky.
V tejto súvislosti Súdny dvor v bode 20 rozsudku zo 4. marca 1986, Komisia/Dánsko (
106/84
,
EU:C:1986:99
), uviedol, že členské štáty mali v zásade voľnosť zaviesť podľa objektívnych kritérií diferencovaný systém zdanenia určitých výrobkov, hoci aj podobných.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že na prvú otázku treba odpovedať tak, že články 7, 11 a 15 smernice 92/83 a článok 5 smernice 92/84 sa majú vykladať v tom zmysle, že neukladajú povinnosť stanoviť rovnaké sadzby spotrebnej dane pre alkoholické nápoje patriace do kategórie „víno“ v zmysle smernice 92/83 a pre alkoholické nápoje patriace do kategórie „kvasené nápoje okrem vína a piva“ v zmysle tejto smernice.
O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá mení sadzbu spotrebnej dane pre kvasené nápoje okrem vína alebo piva bez stanovenia prechodného režimu, ak takáto zmena nadobudne účinnosť osem dní po uverejnení aktu, ktorý bol jej základom.
Na úvod je nutné pripomenúť, že zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery vyžadujú jednak, aby právne pravidlá boli jasné a presné, a jednak, aby ich uplatnenie mohli osoby podliehajúce súdnej právomoci predvídať (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. septembra 2019, Călin,
C‑676/17
,
EU:C:2019:700
, bod
a citovanú judikatúru).
Rovnako v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, musia byť právne normy členských štátov formulované jednoznačným spôsobom, ktorý umožňuje dotknutým osobám oboznámiť sa s ich právami a povinnosťami jasným a presným spôsobom a vnútroštátnym súdom zabezpečiť ich dodržiavanie (rozsudok z 9. júla 2015, Salomie a Oltean,
C‑183/14
,
EU:C:2015:454
, bod
, ako aj citovaná judikatúra).
Navyše treba pripomenúť, že nová právna norma uplatniteľná od nadobudnutia účinnosti aktu, ktorým sa táto norma zavádza, je v zásade v súlade s právom Únie, takže zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery v zásade nebránia tomu, aby členský štát mohol meniť skorší zákon s okamžitou účinnosťou bez stanovenia prechodného režimu (rozsudok z 9. júna 2016, Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, bod
).
V osobitných situáciách, v akých to zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery vyžadujú, však môže byť zavedenie takého režimu prispôsobeného okolnostiam povinné.
Vnútroštátny zákonodarca sa tak môže dopustiť porušenia zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, keď náhle a nepredvídateľne prijme nový zákon, ktorý zrušuje právo, ktoré dovtedy požívali zdaniteľné osoby, pričom im neprizná čas potrebný na prispôsobenie, a to napriek tomu, že to sledovaný cieľ nevyžaduje (rozsudok z 9. júna 2016, Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, bod
).
Zdaniteľné osoby musia mať konkrétne čas prispôsobiť sa, ak im zo zrušenia práva, ktoré dosiaľ požívali, vyplýva povinnosť vykonať značné ekonomické úpravy (rozsudok z 9. júna 2016, Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, bod
).
Pritom aj za predpokladu, že by sa zvýšenie sadzby spotrebnej dane pre nešumivé kvasené nápoje okrem vína alebo piva o 100 eur na hektoliter v MVN č. 54/2010, ktoré nadobudlo účinnosť osem dní po uverejnení tohto aktu v
Monitorul Oficial al României
(rumunský úradný vestník) z 23. júna 2010, mohlo považovať za náhle a nepredvídateľné, nezdá sa, že by vyššie uvedené podmienky odôvodňujúce prijatie prispôsobeného prechodného režimu, pripomenuté v predchádzajúcich dvoch bodoch tohto rozsudku, boli za okolností, o aké ide vo veci samej, splnené.
Zvýšenie predmetnej sadzby spotrebnej dane jednak nemožno v prejednávanej veci považovať za zrušenie nároku na využitie nulovej sadzby dane.
Jednak sa nezdá, že takéto zvýšenie samo osebe znamená, že zdaniteľné osoby vykonajú značné ekonomické úpravy, čo však prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že na druhú otázku treba odpovedať tak, že zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá mení sadzbu spotrebnej dane pre kvasené nápoje okrem vína alebo piva bez stanovenia prechodného režimu, ak takáto zmena nadobudne účinnosť osem dní po uverejnení aktu, ktorý bol jej základom, a ak z nej nevyplýva, že zdaniteľné osoby musia vykonať značné ekonomické úpravy, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:

1.
Články 7, 11 a 15 smernice Rady 92/83/EHS z 19. októbra 1992 o zosúladení štruktúr spotrebných daní pre etanol a alkoholické nápoje a článok 5 smernice Rady 92/84/EHS z 19. októbra 1992 o aproximácii sadzieb spotrebnej dane na alkohol a alkoholické nápoje sa majú vykladať v tom zmysle, že neukladajú povinnosť stanoviť rovnaké sadzby spotrebnej dane pre alkoholické nápoje patriace do kategórie „víno“ v zmysle smernice 92/83 a pre alkoholické nápoje patriace do kategórie „kvasené nápoje okrem vína a piva“ v zmysle tejto smernice.

2.
Zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá mení sadzbu spotrebnej dane pre kvasené nápoje okrem vína alebo piva bez stanovenia prechodného režimu, ak takáto zmena nadobudne účinnosť osem dní po uverejnení aktu, ktorý bol jej základom, a ak z nej nevyplýva, že zdaniteľné osoby musia vykonať značné ekonomické úpravy, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: rumunčina.