CELEX: 62016TJ0569
Verejná služba
Zmluvní zamestnanci
Disciplinárne konanie
Pozastavenie výkonu funkcie
Zrážka z odmeny
Pokarhanie
Vrátenie
Článok 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku

Okolnosti predchádzajúce sporu
Žalobca, pán OU, bol prijatý na delegáciu Komisie Európskych spoločenstiev na Ukrajine ako miestny zamestnanec od 1. júla 2003 do 30. apríla 2006, následne ako zmluvný zamestnanec podľa článku 3a Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie (ďalej len „PZOZ“) na obdobie troch rokov počnúc 1. májom 2006.
V decembri 2005 Európsky úrad pre boj proti podvodom (OLAF) začal interné vyšetrovanie z dôvodu podozrení z pasívnej korupcie týkajúcich sa žalobcu.
V nadväznosti na postúpenie informácií zo strany OLAF belgickým súdnym orgánom bol proti žalobcovi vydaný zatykač a žalovaný bol vzatý do väzby od 30. mája do 30. novembra 2006.
Rozhodnutím z 12. decembra 2006 orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy (ďalej len „OOUPZ“) Komisie začal disciplinárne konanie proti žalobcovi a okamžite mu pozastavil výkon funkcie až do konečného rozhodnutia príslušných belgických súdnych orgánov v trestnom konaní.
Rozhodnutím OOUPZ zo 14. decembra 2006 (ďalej len „rozhodnutie zo 14. decembra 2006“) bol žalobcovi pozastavený výkon jeho funkcie na dobu neurčitú. Toto rozhodnutie okrem iného spresňovalo, že v súlade s ustanoveniami článku 24 ods. 1 prílohy IX Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“) sa vykoná mesačná zrážka 800 eur z jeho odmeny v období šiestich mesiacov s účinnosťou od 15. januára 2007.
Rozhodnutím OOUPZ z 24. mája 2007 bol žalobca prepustený s účinnosťou od 1. júla 2007.
Rozsudkom Tribunal de première instance de Bruxelles (Súd prvého stupňa Brusel, Belgicko) zo 6. novembra 2011 bol žalobca odsúdený na nepodmienečný trest odňatia slobody v trvaní 18 mesiacov a na peňažný trest 5000 eur za skutky pasívnej korupcie. Rozsudkom z 12. marca 2014 Cour d’appel de Bruxelles (Odvolací súd Brusel, Belgicko) zrušil uvedený rozsudok a žalobcovi uložil trest odňatia slobody v dĺžke dvanásť mesiacov s podmienečným odkladom výkonu a peňažný trest 3000 eur. Kasačný opravný prostriedok proti tomuto rozsudku bol zamietnutý rozsudkom Cour de cassation (Kasačný súd, Belgicko) zo 17. septembra 2014.
V nadväznosti na rozsudok Cour de cassation (Kasačný súd) zo 17. septembra 2014 pokračovalo disciplinárne konanie a rozhodnutím z 18. februára 2015 OOUPZ uložil žalobcovi postih pokarhania v zmysle článku 9 ods. 1 písm. b) prílohy IX služobného poriadku (ďalej len „rozhodnutie o postihu z 18. februára 2015“). V tejto súvislosti uviedol, že závažnosť skutkov vytýkaných žalobcovi, ktoré boli preukázané belgickými trestnými súdmi, by ho nútila rozviazať jeho zmluvu bez predchádzajúceho upozornenia z disciplinárneho dôvodu, ak by bol ešte zamestnancom. Uviedol však, že vzhľadom na skutočnosť, že zmluva žalobcu bola ukončená 1. júla 2007, pokarhanie predstavuje najprísnejší postih, ktorý mu možno uložiť.
Elektronickou poštou z 18. a 26. februára 2015 žalobca požiadal o vrátenie súm, ktoré boli zrazené z jeho odmeny v nadväznosti na rozhodnutie zo 14. decembra 2006.
Rozhodnutím z 13. marca 2015 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) OOUPZ zamietol žiadosť o vrátenie podanú žalobcom. S odkazom na rozhodnutie o postihu z 18. februára 2015 uviedol, že závažnosť skutkov vytýkaných žalobcovi by ho nútila rozviazať jeho zmluvu bez predchádzajúceho upozornenia z disciplinárneho dôvodu, ak by bol ešte zamestnancom, a že pokarhanie predstavuje najprísnejší postih, ktorý mu možno uložiť. Spresnil, že tento postih mu bol uložený len z dôvodu neexistencie akéhokoľvek pracovnoprávneho vzťahu s inštitúciou, pričom článok 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku sa nepoužil.
Listom z 8. mája 2015 žalobca podal sťažnosť podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku proti napadnutému rozhodnutiu, na podporu ktorej uviedol, že OOUPZ porušil článok 24 ods. 4 prílohy IX uvedeného služobného poriadku týkajúci sa práva na vrátenie zrážok z odmeny zmluvného zamestnanca, keďže rozhodnutie, ktorým sa končí disciplinárne konanie, obsahuje postih pokarhania.
Rozhodnutím z 2. septembra 2015 OOUPZ sťažnosť zamietol.
Konanie a návrhy účastníkov konania
Podaním doručeným do kancelárie Súdu pre verejnú službu 13. novembra 2015 žalobca podal žiadosť o poskytnutie právnej pomoci. Uznesením z 25. februára 2016 predseda Súdu pre verejnú službu žalobcovi priznal nárok na poskytnutie právnej pomoci.
Žalobca návrhom podaným do kancelárie Súdu pre verejnú službu 23. marca 2016 podal túto žalobu. Vec bola zapísaná do registra pod číslom F‑141/15.
Podľa článku 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) 2016/1192 zo 6. júla 2016 o prenesení právomoci rozhodovať v prvom stupni v sporoch medzi Európskou úniou a jej zamestnancami na Všeobecný súd (
Ú. v. EÚ L 200, 2016, s. 137
) bola táto vec prenesená na Všeobecný súd v stave, v akom sa nachádzala k 31. augustu 2016. Bola zapísaná do registra pod číslom T‑569/16 a pridelená bola prvej komore.
Všeobecný súd (prvá komora) podľa článku 106 ods. 3 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu rozhodol, že o žalobe sa rozhodne bez ústnej časti konania.
Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zrušil napadnuté rozhodnutie,
—
uložil Komisii povinnosť vrátiť sumy, ktoré boli zrazené z jeho odmeny podľa rozhodnutia zo 14. decembra 2006, spolu so zloženými úrokmi so sadzbou stanovenou v článku 12 prílohy XII služobného poriadku,
—
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zamietol žalobu,
—
uložil žalobcovi povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza jediný žalobný dôvod založený na porušení článku 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku.
Žalobca tvrdí, že OOUPZ rozhodnutím o postihu z 18. februára 2015 ukončil disciplinárne konanie voči nemu tak, že mu uložil pokarhanie. Preto má podľa tohto ustanovenia nárok na vrátenie súm, ktoré boli zrazené z jeho odmeny v nadväznosti na rozhodnutie zo 14. decembra 2006, spolu so zloženými úrokmi so sadzbou stanovenou v článku 12 prílohy XII služobného poriadku.
Komisia spochybňuje, že by OOUPZ mal byť povinný žalobcovi vrátiť sumy, ktoré boli zrazené z jeho odmeny. V tejto súvislosti pripomína, že žalobcovi nebolo možné uložiť prísnejší postih ako pokarhanie a dodáva, že tento postih neodráža závažnosť porušení, ku ktorým došlo. Podľa nej by v dôsledku toho bolo vrátenie zrazených súm, ktoré vyplýva z doslovného výkladu článku 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku, v rozpore s cieľom tohto ustanovenia, ktorým je zrušiť účinky zrážok, ktoré sa na konci disciplinárneho konania považujú za nadbytočné vzhľadom na nízku závažnosť preukázaných porušení. Z doslovného výkladu tohto ustanovenia podľa nej tiež vyplýva bezdôvodné obohatenie zamestnanca, ktorému by boli vrátené sumy, ktoré boli zrazené z jeho odmeny, a to napriek závažnosti vytýkaných porušení, ako aj porušenie rovnosti zaobchádzania so zamestnancami, ktorí sa dopustili tých istých porušení, keď boli v službe, a to podľa toho, či sa zachovali alebo nezachovali nepretržité a stále právne vzťahy s týmito zamestnancami po skončení ich funkcií. Zamestnanci, ktorí teda ako žalobca už nemajú vzťah s Komisiou, by mohli z dôvodu nemožnosti uložiť im prísnejšie postihy ako pokarhanie, získať vrátenie zrážok z ich odmeny, hoci v čase, keď bolo o nich rozhodnuté, boli úplne opodstatnené. Komisia subsidiárne dodáva, že sumy, ktoré sa majú vrátiť, možno prípadne navýšiť o úroky len v prípade, že na záver disciplinárneho konania nebol prijatý žiadny postih.
Podľa článku 24 ods. 1 a 4 prílohy IX služobného poriadku, ktorý sa analogicky uplatňuje na zmluvných zamestnancov a bývalých zmluvných zamestnancov podľa článkov 50a a 119 PZOZ:
„1.   V rozhodnutí o pozastavení výkonu funkcie úradníka sa uvedie, či úradník bude ďalej dostávať svoju odmenu v plnej výške počas pozastavenia výkonu funkcie, alebo aká časť z nej bude zrazená. …
4.   Čiastky zrazené podľa odseku 1 sa úradníkovi spätne vyplatia, ak sa v konečnom rozhodnutí neuloží disciplinárny postih prísnejší ako písomné napomenutie, pokarhanie alebo odloženie postupu do vyššieho platového stupňa, alebo ak nebude uložený žiaden disciplinárny postih; v takom prípade sa mu musí vrátiť čiastka spolu so zloženým úrokom so sadzbou stanovenou v článku 12 prílohy XII [služobného poriadku].“
V prejednávanej veci OOUPZ rozhodnutím zo 14. decembra 2006 pozastavil žalobcovi výkon jeho funkcie na dobu neurčitú a vykonal mesačnú zrážku 800 eur z jeho odmeny v období šiestich mesiacov s účinnosťou od 15. januára 2007.
Rozhodnutím o postihu z 18. februára 2015 OOUPZ uložil žalobcovi postih pokarhania v zmysle článku 9 ods. 1 písm. b) prílohy IX služobného poriadku.
Napadnutým rozhodnutím OOUPZ zamietol žiadosť žalobcu o vrátenie súm, ktoré boli zrazené z jeho odmeny v nadväznosti na rozhodnutie zo 14. decembra 2006. S odkazom na rozhodnutie o postihu z 18. februára 2015 uviedol, že závažnosť skutkov vytýkaných žalobcovi by ho nútila rozviazať jeho zmluvu bez predchádzajúceho upozornenia z disciplinárneho dôvodu, ak by bol ešte zamestnancom, a že pokarhanie predstavuje najprísnejší postih, ktorý mu bolo možné uložiť. Dodal, že tento postih mu bol uložený len z dôvodu čisto náhodnej okolnosti, a to neexistencie pracovnoprávneho vzťahu s Komisiou, a nie z dôvodu nízkej závažnosti konštatovaného porušenia. Z toho vyvodil záver, že v prejednávanej veci sa neuplatnil článok 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku.
Napokon rozhodnutím z 2. septembra 2015 OOUPZ zamietol sťažnosť žalobcu proti napadnutému rozhodnutiu. Uviedol, že postih pokarhania je neprimeraný závažnosti skutočností vytýkaných žalobcovi a že bolo o ňom rozhodnuté len z dôvodu vecnej nemožnosti uložiť žalobcovi prísnejší postih, a to z dôvodu neexistencie pracovnoprávneho vzťahu medzi ním a Komisiou a z dôvodu, že od Komisie nedostával žiadny dôchodok ani príspevok. Dodal, že vrátenie súm žalobcovi, ktoré boli zrazené z jeho odmeny, by bolo v rozpore s
ratio legis
článku 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku a so zásadou, podľa ktorej disciplinárny postih musí odrážať závažnosť konštatovaných porušení. Napokon sa domnieval, že vrátenie súm žalobcovi, ktoré boli zrazené z jeho odmeny, by len v neprospech Komisie zväčšilo nerovnováhu medzi škodou, ktorú utrpela, a postihom, ktorý nakoniec uložila.
V prejednávanej veci je potrebné postupne preskúmať, či v rozpore s tým, čo tvrdí OOUPZ, bol žalobca oprávnený požadovať jednak vrátenie zrážok z jeho odmeny podľa rozhodnutia zo 14. decembra 2006 a jednak navýšenie týchto súm o úroky stanovené v článku 12 prílohy XII služobného poriadku.
Po prvé, pokiaľ ide o otázku, či sa OOUPZ správne domnieval, že žalobca nemá nárok na vrátenie súm zrazených z jeho odmeny, je potrebné konštatovať, ako to uznáva samotná Komisia, že článok 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku podmieňuje vrátenie súm zrazených z odmeny úradníka, voči ktorému bolo prijaté opatrenie pozastavenia výkonu funkcie, len neprijatím žiadneho postihu alebo uložením písomného napomenutia, pokarhania alebo odloženia postupu do vyššieho platového stupňa v rozhodnutí, ktorým sa končí disciplinárne konanie, bez inej podmienky alebo obmedzenia.
Je pravda, ako to tvrdí Komisia, že na účely výkladu ustanovenia práva Európskej únie je potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou (pozri rozsudky zo 14. februára 2012, Toshiba Corporation a i.,
C‑17/10
,
EU:C:2012:72
, bod
a citovanú judikatúru, a zo 7. marca 1996, de Rijk/Komisia,
T‑362/94
,
EU:T:1996:35
, bod
a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci však OOUPZ vyložil článok 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku spôsobom, ktorý je zjavne v rozpore s jeho jasným a presným znením.
OOUPZ totiž založil svoje zamietnutie žiadosti o vrátenie súm zrazených z odmeny žalobcu na skutočnosti, že porušenia vytýkané žalobcovi boli také závažné, že by odôvodňovali okamžité ukončenie jeho zmluvy z disciplinárneho dôvodu, ak by ešte nebola rozviazaná, a teda že mu bolo uložené pokarhanie z dôvodu čisto náhodnej neexistencie pracovnoprávneho vzťahu s Komisiou a nie z dôvodu nízkej závažnosti uvedených porušení.
Z článku 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku pritom vyplýva, že len postih prijatý v rozhodnutí, ktorým sa končí disciplinárne konanie, umožňuje určiť, či sa musia sumy zrazené z odmeny vrátiť, a to bez toho, aby malo v tomto ohľade význam posúdenie závažnosti porušení vytýkaných dotknutej osobe.
Okrem toho je potrebné pripomenúť, že podľa článku 10 prílohy IX služobného poriadku musí byť uložený disciplinárny postih skutočne primeraný závažnosti priestupku. Zrážka z odmeny však nepredstavuje disciplinárny postih, ale len dočasné opatrenie prijaté dovtedy, kým nebude ukončené disciplinárne konanie a prípadne kým nebude prijatý disciplinárny postih (rozsudok zo 16. júla 1998, Y/Parlament,
T‑219/96
,
EU:T:1998:178
, bod
). Zrážka z odmeny preto nemôže administratíve umožňovať, aby odstránila prípadný nesúlad medzi závažnosťou porušení vytýkaných zamestnancovi a postihom, ktorý bol voči nemu prijatý na záver disciplinárneho konania.
OOUPZ, ktorý mal v prejednávanej veci presne vymedzenú právomoc, teda v podstate podriadil uplatnenie článku 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku podmienke, akú toto ustanovenie neupravuje, založenej na jeho posúdení závažnosti porušení, za ktoré sa prijímajú postihy.
Okrem toho v rozpore s tým, čo tvrdí Komisia, Všeobecný súd nemôže dospieť k záveru, že článok 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku obsahuje medzeru, ktorú treba vyplniť, pokiaľ ide o bývalých úradníkov alebo zamestnancov, ktorí nedostávajú žiadny dôchodok alebo príspevok, alebo ktorí dostávajú dôchodok alebo príspevok vo veľmi nízkej sume na to, aby sa voči nim prijali disciplinárne postihy s finančnými následkami. Aj keby sa totiž toto tvrdenie považovalo za dôvodné, aj tak nemôže viesť súd k tomu, aby toto ustanovenie vykladal v rozpore s jeho jasným a presným znením tak, že nenáležite obmedzí jeho pôsobnosť.
To isté platí pre tvrdenia Komisie týkajúce sa jednak údajného bezdôvodného obohatenia zamestnanca, ktorému by boli vrátené sumy zrazené z jeho odmeny napriek závažnosti vytýkaných porušení, a jednak domnelého porušenia rovnosti zaobchádzania so zamestnancami, ktorí sa dopustili tých istých porušení, keď boli v službe, a to podľa toho, či sa zachovali alebo nezachovali nepretržité a stále právne vzťahy s týmito zamestnancami po skončení ich funkcií.
Tieto tvrdenia vyplývajú z údajnej medzery v článku 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku. Je ich teda potrebné odmietnuť z dôvodu uvedeného v bode 35 vyššie. Napokon je potrebné uviesť, že bývalí zamestnanci, ktorí si zachovali trvalé vzťahy s Komisiou spočívajúce napríklad v zasielaní príspevku alebo dôchodku, nie sú v rovnakej situácii ako bývalí zamestnanci, ktorým sa nezasiela žiadny dôchodok alebo príspevok, a to z pohľadu disciplinárnych postihov, ktoré je možné voči nim prijať. Táto skutočnosť vyplýva najmä z uplatnenia samotnej právnej úpravy, osobitne článku 9 prílohy IX služobného poriadku a článku 49 PZOZ, ktoré vymenúvajú jednotlivé disciplinárne postihy, ktoré je možné prijať voči zamestnancovi alebo bývalému zamestnancovi.
Napokon Komisia nemôže tvrdiť, že doslovný výklad článku 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku zbavuje právo ukladať zrážky z odmeny zmluvného zamestnanca alebo dočasného zamestnanca, ktorému bol pozastavený výkon jeho funkcie, potrebného účinku. Ako totiž bolo pripomenuté v bode 28 vyššie, právo na vrátenie zrazených súm majú podľa tohto ustanovenia len zamestnanci, voči ktorým nebol na záver disciplinárneho konania prijatý žiadny postih alebo voči ktorým boli prijaté postihy písomného napomenutia, pokarhania alebo odloženia postupu do vyššieho platového stupňa. Napokon je potrebné uviesť, že účinkom výkladu, ktorý zastáva OOUPZ v napadnutom rozhodnutí a ktorý podporuje Komisia, je, že v prejednávanej veci bolo toto ustanovenie zbavené potrebného účinku.
Z uvedeného vyplýva, že OOUPZ porušil článok 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku tým, že žalobcovi odmietol vrátiť sumy, ktoré boli zrazené z jeho odmeny podľa rozhodnutia zo 14. decembra 2006.
Po druhé, pokiaľ ide o otázku, či bol žalobca oprávnený požadovať od OOUPZ, aby boli sumy, ktoré boli zrazené z jeho odmeny, pri ich vrátení navýšené o úroky stanovené v článku 12 prílohy XII služobného poriadku, tak z článku 24 ods. 4 prílohy IX služobného poriadku vyplýva, že uvedené sumy sa o také úroky navýšia len vtedy, keď na záver disciplinárneho konania nebol prijatý žiadny postih.
Keďže voči žalobcovi bol rozhodnutím o postihu z 18. februára 2015 prijatý postih pokarhania, žalobca nemôže trvať na tom, aby boli sumy, ktorých vrátenie oprávnene požaduje, navýšené o úroky.
Keďže tento spor má finančný charakter, súd Únie disponuje neobmedzenou právomocou v súlade s článkom 91 ods. 1 druhou vetou služobného poriadku. Z tohto dôvodu je potrebné vyhovieť návrhom žalobcu, aby Všeobecný súd uložil Komisii povinnosť vrátiť mu sumy zrazené z jeho odmeny podľa rozhodnutia zo 14. decembra 2006.
Z uvedeného vyplýva, že je potrebné napadnuté rozhodnutie zrušiť a Komisii uložiť povinnosť vrátiť žalobcovi sumy zrazené z jeho odmeny podľa rozhodnutia zo 14. decembra 2006, bez úrokov stanovených v článku 12 prílohy XII služobného poriadku.
O trovách
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhmi žalobcu.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Rozhodnutie z 13. marca 2015, ktorým Európska komisia zamietla žiadosť pána OU o vrátenie súm zrazených z jeho odmeny v nadväznosti na rozhodnutie Komisie zo 14. decembra 2006, sa zrušuje.

2.
Komisia je povinná vrátiť pánovi OU sumy zrazené z jeho odmeny v nadväznosti na rozhodnutie zo 14. decembra 2006.

3.
Komisia je povinná nahradiť trovy konania.

Pelikánová
Valančius
Öberg
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 26. apríla 2017.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.