CELEX: 62015CJ0193
Apellatsioonkaebus
Ühine välis- ja julgeolekupoliitika (ÜVJP)
Süüria Araabia Vabariigi suhtes võetud piiravad meetmed
Nende isikute ja üksuste vastu suunatud meetmed, kes saavad režiimi poliitikast kasu või toetavad seda režiimi
Loeteludesse kandmise põhjendatuse tõendamine
Kaudsete tõendite kogum
Tõendite moonutamine

Oma apellatsioonkaebuses palub T. Akhras Euroopa Kohtul tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 12. veebruari 2015. aasta otsuse Akhras vs. nõukogu (
T‑579/11
,
EU:T:2015:97
; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“) osas, milles Üldkohus jättis rahuldamata tema hagi, milles ta palus tühistada:
—
nõukogu 23. märtsi 2012. aasta rakendusotsuse 2012/172/ÜVJP, millega rakendatakse otsust 2011/782/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid (
ELT L 87, lk 103
);
—
nõukogu 23. märtsi 2012. aasta rakendusmääruse (EL) nr 266/2012, millega rakendatakse määruse (EL) nr 36/2012 (mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses olukorraga Süürias) artikli 32 lõiget 1 (
ELT L 87, lk 45
);
—
nõukogu 29. novembri 2012. aasta otsuse 2012/739/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks otsus 2011/782/ÜVJP (
ELT L 330, lk 21
);
—
nõukogu 22. aprilli 2013. aasta rakendusotsuse 2013/185/ÜVJP, millega rakendatakse otsust 2012/739 (
ELT L 111, lk 77
);
—
nõukogu 22. aprilli 2013. aasta rakendusmääruse (EL) nr 363/2013, millega rakendatakse määrust (EL) nr 36/2012, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses olukorraga Süürias (
ELT L 111, lk 1
);
—
nõukogu 31. mai 2013. aasta otsuse 2013/255/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid (
ELT L 147, lk 14
);
—
nõukogu 20. oktoobri 2014. aasta rakendusotsuse 2014/730/ÜVJP, millega rakendatakse otsust 2013/255 (
ELT L 301, lk 36
), ja
—
nõukogu 20. oktoobri 2014. aasta rakendusmääruse (EL) nr 1105/2014, millega rakendatakse määrust (EL) nr 36/2012, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses olukorraga Süürias (
ELT L 301, lk 7
),
T. Akhrast puudutavas osas (edaspidi koos „vaidlusalused õigusaktid“).
Vaidluse taust ja vaidlusalused õigusaktid
Euroopa Liidu Nõukogu võttis 9. mail 2011 ELL artikli 29 alusel vastu otsuse 2011/273/ÜVJP Süüria vastu suunatud piiravate meetmete kohta (
ELT L 121, lk 11
). Otsuse põhjendusest 2 nähtus, et „[l]iit mõistis rangelt hukka viimastel päevadel toimunud rahumeelsete meeleavalduste vägivaldse mahasurumise, mille käigus kasutati ka lahinglaskemoona, erinevates kohtades kogu Süürias, mille tulemusel mitmed meeleavaldajad hukkusid ja said haavata ning neid peeti meelevaldselt kinni“. Otsuse põhjendus 3 oli sõnastatud järgmiselt:
„Olukorra tõsidust arvestades tuleks kehtestada piiravad meetmed Süüria [Araabia Vabariigi] suhtes ning isikute suhtes, kes vastutavad tsiviilelanike vastu suunatud vägivaldsete repressioonide eest Süürias.“
Otsuse 2011/273 artikli 3 lõikes 1 ja artikli 4 lõikes 1 oli ette nähtud piiravate meetmete võtmine isikute suhtes, kes vastutavad tsiviilelanike vastu suunatud vägivaldsete repressioonide eest Süürias, ja nendega seotud isikute suhtes, kelle loetelu sisaldub otsuse lisas.
Nõukogu 9. mai 2011. aasta määrus (EL) nr 442/2011 piiravate meetmete kohta seoses olukorraga Süürias (
ELT L 121, lk 1
) võeti vastu ELTL artikli 215 ja otsuse 2011/273 alusel. Määruse artikli 4 lõikes 1 oli ette nähtud, et külmutatakse „kõik rahalised vahendid ja majandusressursid, mida II lisas loetletud füüsilised või juriidilised isikud, üksused ja asutused omavad või mis on nende valduses või kontrolli all“. Määruse artikli 5 lõike 1 kohaselt sisaldas lisa loetelu isikutest, üksustest ja asutustest, kelle nõukogu on kindlaks teinud kui Süüria tsiviilelanike meeleavalduste vägivalla teel mahasurumise eest vastutavad isikud, ning isikutest, üksustest ja asutustest, kes on nendega seotud.
Nõukogu märkis 2. septembri 2011. aasta otsuse 2011/522/ÜVJP, millega muudetakse otsust 2011/273 (
ELT L 228, lk 16
), põhjenduses 2, et Euroopa Liit mõistis kõige karmimalt hukka president Bashar Al‑Assadi ja tema režiimi poolt oma rahva vastu suunatud jõhkra vägivalla, mis tõi kaasa paljude Süüria kodanike tapmise või vigastamise. Kuna Süüria režiim jäi trotslikuks liidu ja laia rahvusvahelise üldsuse üleskutsete suhtes, otsustas liit vastu võtta täiendavad piiravad meetmed Süüria režiimi vastu. Otsuse 2011/522 põhjendus 4 oli sõnastatud järgmiselt:
„Liitu sisenemise piiranguid ning rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamist tuleks kohaldada režiimist kasu saavate või seda toetavate täiendavate isikute ja üksuste suhtes, eelkõige nende isikute ja üksuste suhtes, kes režiimi rahastavad või annavad režiimile ja eelkõige julgeolekuaparaadile logistilist toetust või nurjavad jõupingutusi, mida tehakse Süürias eesmärgiga saavutada rahumeelne üleminek demokraatiale.“
Otsusega 2011/522 muudetud otsuse 2011/273 artikli 3 lõikes 1 oli viidatud ka „režiimist kasu saavate[le] või seda toetavate[le] isikute[le]“. Otsusega 2011/522 muudetud otsuse 2011/273 artikli 4 lõikes 1 oli samuti ette nähtud nende rahaliste vahendite külmutamine, mis kuuluvad „lisas loetletud […] režiimist kasu saavatele või seda toetavatele isikutele ja üksustele ning nendega seotud isikutele ja üksustele“.
Otsusega 2011/522 lisati T. Akhrase nimi otsuse 2011/273 lisas sisalduvasse loetellu. Tema loetellu kandmise põhjendused olid järgmised:
„Akhras Group’i asutaja (kaubad, kaubandus, töötlemine ja logistika), Homs. Annab Süüria režiimile majanduslikku toetust.“
Nõukogu 2. septembri 2011. aasta määrusega (EL) nr 878/2011, millega muudetakse määrust nr 442/2011 (
ELT L 228, lk 1
) muudeti samuti määruse nr 442/2011 artikli 5 lõikes 1 ette nähtud üldkriteeriume kande tegemiseks, hõlmates režiimilt kasu saavaid või režiimi toetavaid isikuid ja üksusi, ja nendega seotud isikuid ja üksusi. T. Akhrase nimi lisati viimati nimetatud määrusega määruse nr 442/2011 II lisasse. Tema selles lisas sisalduvasse loetellu kandmise põhjendused olid identsed otsuse 2011/522 lisas esitatud põhjendustega.
Nõukogu 23. septembri 2011. aasta otsusega 2011/628/ÜVJP, millega muudetakse otsust 2011/273 (
ELT L 247, lk 17
) ja nõukogu 13. oktoobri 2011. aasta määrusega (EL) nr 1011/2011, millega muudetakse määrust nr 442/2011 (
ELT L 269, lk 18
), jäeti T. Akhrase nimi nende isikute ja üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, ning lisati tema sünniaja ja ‑kohaga seotud andmed.
Nõukogu 1. detsembri 2011. aasta otsusega 2011/782/ÜVJP, mis käsitleb Süüria vastu suunatud piiravaid meetmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks otsus 2011/273 (
ELT L 319, lk 56
), tunnistati kehtetuks ja asendati otsus 2011/273 ning kehtestati uued täiendavad meetmed. Otsuse 2011/782 artikli 18 lõikes 1 oli ette nähtud, et liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et hoida ära tsiviilelanike meeleavalduste vägivaldse mahasurumise eest Süürias vastutavate isikute, režiimist kasu saavate või seda toetavate isikute ja nendega seotud isikute – kelle loetelu sisaldub selle otsuse I lisas – sisenemine oma riigi territooriumile või selle läbimine. Otsuse artikli 19 lõikes 1 oli sätestatud, et „[k]ülmutatakse kõik rahalised vahendid ja majandusressursid, mis kuuluvad I ja II lisas loetletud isikutele, kes vastutavad tsiviilelanike suhtes rakendatud vägivaldsete repressioonide eest Süürias, režiimist kasu saavatele või seda toetavatele isikutele ja üksustele ning nendega seotud isikutele ja üksustele, või mis on nende omanduses, valduses või kontrolli all“. Külmutamise kord oli määratletud otsuse 2011/782 artikli 19 lõigetes 2–7. Otsuse artikli 21 lõike 1 kohaselt koostas need loetelud nõukogu.
Otsusega jäeti T. Akhrase nimi nende isikute ja üksuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, ning ei muudetud tema loetellu kandmise põhjendusi.
Nõukogu 18. jaanuari 2012. aasta määrusega (EL) nr 36/2012, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses olukorraga Süürias ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 442/2011 (
ELT L 16, lk 1
), tunnistati määrus nr 442/2011 kehtetuks ja selle artikli 15 lõike 1 punktis a on ette nähtud, et muu hulgas külmutatakse selliste isikute ja üksuste rahalised vahendid, kes saavad režiimi poliitikast kasu või toetavad seda režiimi, ning samuti nendega seotud isikute ja üksuste rahalised vahendid.
Määrusega nr 36/2012 jäeti T. Akhrase nimi nende isikute, üksuste ja asutuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, ning ei muudetud tema loetellu kandmise põhjendusi.
Rakendusotsusega 2012/172 jäeti T. Akhrase nimi otsuse 2011/782 lisas sisalduvasse loetellu. Peale selle lisati tema passinumber ja parandati tema sünnikuupäeva. Tema loetellu kandmise põhjendusi muudeti järgmiselt:
„Väljapaistev ettevõtja, kes saab režiimist kasu ja toetab seda. Akhras Group’i asutaja (kaubad, kaubandus, töötlemine ja logistika) ning Homsi kaubanduskoja endine esimees. Tihedates ärisuhetes president Al‑Assadi perekonnaga. Süüria kaubanduskodade liidu juhtkonna liige. Andis tööstus- ja eluruume improviseeritud kinnipidamislaagrite jaoks, samuti logistilist tuge režiimile (bussid ja tankide laadimiseks mõeldud veokid).“
Rakendusmäärusega nr 266/2012 jäeti T. Akhrase nimi määruse nr 36/2012 II lisas sisalduvasse loetellu. Tema andmed ja selles lisas sisalduvasse loetellu kandmise põhjendused on identsed rakendusotsuse 2012/172 lisas esitatuga.
Otsus 2011/782 tunnistati kehtetuks ja asendati otsusega 2012/739. Otsusega 2011/782 jäeti T. Akhrase nimi nende isikute ja üksuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, ning võeti üle andmed ja põhjendused, mis olid apellandi kohta esitatud rakendusotsuse 2012/172 lisas.
Rakendusotsusega 2013/185 jäeti otsuse 2012/739 I lisas sisalduva loetelu osas ja rakendusmäärusega nr 363/2013 jäeti määruse nr 36/2012 II lisas sisalduva loetelu osas T. Akhrase nimi nende isikute ja üksuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, ning võeti üle andmed ja põhjendused, mis olid apellandi kohta esitatud rakendusotsuse 2012/172 lisas.
Otsusega 2013/255 võttis nõukogu Süüria suhtes uued piiravad meetmed. T. Akhrase nimi sisaldub ka selle otsuse I lisas koos samade põhjendustega, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 14.
Rakendusotsusega 2014/730 jäeti T. Akhrase nimi otsuse 2013/255 lisas sisalduvasse loetellu ja muudeti tema loetellu kandmise põhjendusi järgmiselt:
„Väljapaistev ettevõtja, kes saab režiimist kasu ja toetab seda. Akhras Groupi asutaja (kaubad, kaubandus, töötlemine ja logistika) ning Homsi kaubanduskoja endine esimees. Tihedates ärisuhetes president Al‑Assadi perekonnaga. Süüria kaubanduskodade liidu juhtkonna liige. Andis režiimile logistilist tuge (bussid ja tankide laadimiseks mõeldud veokid).“
Rakendusmäärusega nr 1105/2014 jäeti T. Akhrase nimi määruse nr 36/2012 II lisas sisalduvasse loetellu. Tema andmed ja selles lisas sisalduvasse loetellu kandmise põhjendused on identsed rakendusotsuse 2014/730 lisas esitatuga.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
T. Akhrase nõue, mida ta hilisemate nõuetega laiendas, puudutas otsuste 2011/522, 2011/628 ja 2011/782, määruste nr 878/2011, 1011/2011 ja 36/2012 ning vaidlusaluste õigusaktide tühistamist.
T. Akhras palus Üldkohtul ka tuvastada, et otsuste 2011/273 ja 2013/255 ning määruse nr 442/2011 teatud sätted ei ole tema suhtes kohaldatavad.
T. Akhras põhjendas oma hagi kolme väitega, mille kohaselt oli tehtud ilmne hindamisviga, oli rikutud teatud põhiõigusi ning oli rikutud olulisi menetlusnorme ja kaitseõigusi.
Üldkohus nõustus osaliselt T. Akhrase kolmanda väitega ja tühistas põhjenduste puudulikkuse tõttu otsused 2011/522, 2011/628 ja 2011/782 ning määrused nr 878/2011, 1011/2011 ja 36/2012 apellanti puudutavas osas.
Ülejäänud osas jättis Üldkohus T. Akhrase hagi rahuldamata. Lisaks otsustas Üldkohus, et kumbki pool kannab esimeses kohtuastmes ise oma kohtukulud, ja mõistis apellandilt välja kulud, mis kaasnesid ajutiste meetmete kohaldamise taotlusega, mis oli varem kohtumäärusega rahuldamata jäetud.
Poolte nõuded
T. Akhras palub Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsuse punktid 107–135 ja 155–157;
—
tühistada vaidlusalused õigusaktid ja
—
mõista mõlema astme kohtukulud välja nõukogult.
Nõukogu palub Euroopa Kohtul:
—
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
—
mõista kohtukulud välja apellandilt.
Euroopa Komisjon palub Euroopa Kohtul:
—
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
—
mõista kohtukulud välja apellandilt.
Apellatsioonkaebus
Vastuvõetavus
Poolte argumendid
Nõukogu möönab küll, et ta mõistab apellandi kavatsusi apellatsioonkaebuse sisulistes küsimustes, kuid leiab siiski, et apellant oleks pidanud apellatsioonkaebuses esitatud nõuetes selgelt märkima, millise osa Üldkohtu otsuse resolutsioonist ta palub tühistada. Kuna seda ei ole märgitud, ei vasta apellatsioonkaebus Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõikes 1 sätestatud nõuetele.
Euroopa Kohtu hinnang
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõikele 1 võib apellatsioonkaebuses nõuda Üldkohtu lahendi, nagu see on esitatud selle lahendi resolutsioonis, täielikku või osalist tühistamist.
Käesoleval juhul nähtub vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punktidest 1 ja 2, et Üldkohus otsustas esiteks tühistada otsused 2011/522, 2011/628 ja 2011/782 ning määrused nr 878/2011, 1011/2011 ja 36/2012 apellanti puudutavas osas ning teiseks jätta T. Akhrase hagi ülejäänud osas rahuldamata.
Sellest järeldub, et vaidlustatud kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebus saab üksnes olla esitatud neist kahest Üldkohtu otsuse aspektist vähemalt ühe tühistamise nõudes ehk kas vaidlustades teatud õigusaktide tühistamise Üldkohtu poolt või T. Akhrase hagi ülejäänud osas rahuldamata jätmise (vt analoogia alusel kohtumäärus Cytochroma Development vs. Siseturu Ühtlustamise Amet,
C‑490/13 P
,
EU:C:2014:2122
, punkt
). Seevastu apellatsioonkaebust, milles palutakse üksnes asendada põhjendused, millest Üldkohus oma otsuses lähtus, ega nõuta otsuse täielikku või osalist tühistamist, tuleb Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõike 1 kohaselt pidada vastuvõetamatuks (vt selle kohta kohtuotsused Al‑Aqsa vs. nõukogu ja Madalmaad vs. Al‑Aqsa,
C‑539/10 P ja C‑550/10 P
,
EU:C:2012:711
, punktid
ja
, ning nõukogu jt vs. Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht,
C‑401/12 P–C‑403/12 P
,
EU:C:2015:4
, punktid
ja
).
Sellega seoses tuleb märkida, et T. Akhrase apellatsioonkaebuses esitatud nõuded ei ole sõnaselgelt suunatud vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni teatud osa vastu, vaid pigem teatud põhjenduste vastu, millest Üldkohus resolutsioonis lähtus.
Apellatsioonkaebuses esitatud argumentidest, apellatsioonkaebuses esitatud nõuetes mainitud vaidlustatud kohtuotsuse punktidest ja asjaolust, et nõuetes palutakse ka tühistada vaidlusalused õigusaktid, ilmneb sellegipoolest selgelt, nagu ka nõukogu ja komisjon möönavad, et apellatsioonkaebuse eesmärk ei ole mitte ainult saavutada põhjenduste asendamine, vaid vaidlustatud kohtuotsuse tühistamine osas, milles T. Akhrase hagi jäeti rahuldamata osas, mis puudutas vaidlusaluste õigusaktide tühistamist.
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et apellatsioonkaebuses palutakse osaliselt tühistada Üldkohtu otsus, nagu see on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse resolutsioonis, ning et apellatsioonkaebuses esitatud nõuete sõnastuses esinevad vormipuudused ei takista Euroopa Kohtul õiguspärasuse kontrolli teostada (vt analoogia alusel kohtuotsus ISD Polska jt vs. komisjon,
C‑369/09 P
,
EU:C:2011:175
, punkt
, ning kohtumäärus Fercal vs. Siseturu Ühtlustamise Amet,
C‑324/13 P
,
EU:C:2014:60
, punkt
).
Eelnevast tulenevalt on apellatsioonkaebus vastuvõetav.
Sisulised küsimused
Poolte argumendid
T. Akhras põhjendab oma apellatsioonkaebust kahe väitega, millest üks puudutab õigusnormi rikkumist seoses nõukogule võimaluse andmisega kohaldada Süüria peamiste ettevõtete juhtidele eeldust, et nad toetavad Süüria režiimi, ja teine esimeses kohtuastmes esitatud tõendite moonutamist.
Oma esimeses väites märgib T. Akhras, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta lubas nõukogul kohaldada eeldust, mille kasutamise Euroopa Kohus välistas kohtuotsustes Anbouba vs. nõukogu (
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
) ja Anbouba vs. nõukogu (
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
). Nendest kohtuotsustest tuleneb, et nõukogu oleks vastupidi pidanud liidu kohtus viitama piisavalt konkreetsete, täpsete ja ühtelangevate kaudsete tõendite kogumile, mis võimaldavad tõendada piisava seose olemasolu selle isiku, keda rahaliste vahendite külmutamise meede puudutab, ja Süüria režiimi vahel.
Nõukogu aga käesoleval juhul sellisele tõendite kogumile ei tuginenud.
T. Akhras täpsustab nimelt, et kuigi ta tunnistas, et ta on tähtis ärimees, et ta on olnud Homsi linna kaubandus- ja tööstuskoja esimees ja et ta on Süüria kaubanduskodade liidu juhtkonna liige, eitas ta seevastu nõukogu väiteid. Lisaks ei esitanud nõukogu oma väidete kohta ühtegi tõendit. Neil asjaoludel oleks Üldkohus pidanud arvesse võtma asjaolu, et nõukogu esitas palju tõsiseid ja vaidlustatud väiteid, mida ta isegi ei püüdnud tõendada.
Apellant väidab samuti, et esines otsustavaid tõendeid selle kohta, et ta ei toeta Süüria režiimi ja et ta ei saanud sellest režiimist kasu. Nende tõendite põhjal oleks Üldkohus nõukogu esitatud tõendeid nende kontekstis arvesse võttes pidanud asuma seisukohale, et ülesandeid, mida T. Akhras täitis Süüria ettevõtjate võrgustikus, ei saa pidada seda režiimi toetavaks.
Oma teises väites märgib apellant, et Üldkohus moonutas talle esitatud tõendeid. Ta väidab samuti, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta käsitles esitatud tõendeid eraldi, et ta jättis olulised tõendid tähelepanuta ja pani apellandile ebamõistliku ja õigusvastase tõendamiskoormise.
T. Akhras leiab eelkõige, et ta tõendas, et ta oli opositsiooni sellise ajalehe omanik, mille Süüria režiim käskis sulgeda, ning nõukogu ei esitanud selle kohta mingeid vastupidiseid tõendeid. Kui Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 129, et selle kohta apellandi esitatud väited on tõendamata, moonutas Üldkohus tõendeid, mis seisnesid Ameerika Ühendriikide Riigidepartemangu aruandes, apellandi seletustes ja Araabia inimõiguste võrgustiku iganädalastes ajakohastatud teadetes.
Üldkohtu seisukoht, et T. Akhras ei tõendanud, kuidas tema ajalehe sulgemine mõjutas tema äri edukust, ja et ta võis endale lubada teatud sõnavabadust Süüria režiimi suhtes, tuleneb samuti toimiku materjalide moonutamisest. Peale selle, arvestades ohte, mis kaasnevad režiimi kritiseerimisega, on ebamõistlik apellandilt nõuda, et ta esitaks rohkem tõendeid selle kohta, et ta on režiimi vastu.
Peale selle analüüsiti apellandi väidet, mille kohaselt lõpetati jõhkralt tema rendileping Ţarţūsi (Süüria) sadamaga, vaidlustatud kohtuotsuse punktis 130 eraldi, samas kui seda oleks pidanud kaaluma seoses talle kuulunud ajalehe sulgemisega.
Üldkohus moonutas apellandi esitatud tõendeid ka siis, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 131 ja 132 asus seisukohale, et apellant ei ole tõendanud, et tal esines kokkupõrkeid režiimi poliitiliste favoriitidega. Üldkohus jättis nimelt tähelepanuta asjaolu, et T. Akhras märkis selgelt, et ta arvati vastu tema tahtmist Homsi kaubanduskoja juhtkonnast välja. Üldkohus oleks pidanud ka arvesse võtma, et ükski selle kaubanduskoja toonastest liikmetest ei olnud kantud nende isikute ja üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, ega oleks tohtinud ühegi tõendita kinnitada, et kuulumine kaubanduskotta saab olla seletatav üksnes teatud lähedusega režiimile. Lõpuks pani Üldkohus apellandile sellega seoses ebamõistliku ja õigusvastase tõendamiskoormise.
Neid asjaolusid silmas pidades tähendab Üldkohtu lähenemisviis tegelikult, et ta asus seisukohale, et edukas ärimees olemine on piisav, et anda alust tema kandmiseks nende isikute ja üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, ning et vastupidist tõendavaid tõendeid tuleb käsitleda eraldi, kuna need on kahtlased või ebapiisavad. Selline lähenemisviis on just see, millega Euroopa Kohus kohtuotsustes Anbouba vs. nõukogu (
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
) ja Anbouba vs. nõukogu (
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
) ei nõustunud.
Nõukogu ja komisjon väidavad, et Euroopa Kohus peab tagasi lükkama mõlemad väited, millega T. Akhras oma apellatsioonkaebust põhjendab.
Euroopa Kohtu hinnang
Oma kahes väites, mida tuleb analüüsida koos, on T. Akhras sisuliselt seisukohal, et vaidlustatud kohtuotsuses eiras Üldkohus piiravate meetmete valdkonnas kehtivaid tõendamisreegleid, kui ta tunnustas T. Akhrase suhtes Süüria režiimi toetamise eelduse olemasolu, ning et selline õigusnormi rikkumine peab kaasa tooma vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise, kuna Üldkohus ei saanud apellandi esitatud tõendeid moonutamata ning talle ebamõistlikku ja õigusvastast tõendamiskoormist panemata asuda seisukohale, et apellandi nime kandmine nende isikute ja üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, põhineb piisavalt konkreetsete, täpsete ja ühtelangevate kaudsete tõendite kogumil.
Sellega seoses tuleb esiteks analüüsida üldkriteeriume kande tegemiseks nende isikute loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, teiseks T. Akhrase niisugustesse loeteludesse kandmise põhjendusi ning kolmandaks tõendeid kande põhjendatuse kohta (vt selle kohta kohtuotsused Anbouba vs. nõukogu,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punkt
; Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punkt
, ja Ipatau vs. nõukogu,
C‑535/14 P
,
EU:C:2015:407
, punkt
).
Mis puudutab esiteks üldkriteeriume, millest käesoleval juhul piiravate meetmete kohaldamisel lähtuti ja mille määratlemiseks on nõukogul ulatuslik kaalutlusruum (vt selle kohta kohtuotsused nõukogu vs. Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, punkt
; Anbouba vs. nõukogu,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punkt
, ja Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punkt
), siis tuleb tõdeda, et otsuse 2011/782 artikli 18 lõikes 1 ja artikli 19 lõikes 1 oli eelkõige silmas peetud Süüria režiimist kasu saavaid või seda toetavaid isikuid ja üksusi ning nendega seotud isikuid ja üksusi, samas kui määruse nr 36/2012 artikli 15 lõige 1 on suunatud eelkõige režiimist kasu saavatele või režiimi toetavatele isikutele ja üksustele ning nendega seotud isikutele ja üksustele.
Ei otsus 2011/782 ega määrus nr 36/2012 ei sisalda määratlusi Süüria režiimist saadava „kasu“ ega režiimi „toetamise“ ega nende isikute või üksustega „seotuse“ mõistele, kes saavad Süüria režiimist kasu või toetavad seda. Need õigusaktid ei sisalda ka täpsustusi kõnealuste andmete tõendamise viiside kohta (vt analoogia alusel kohtuotsused Anbouba vs. nõukogu,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punkt
, ja Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punkt
).
Seetõttu tuleb tõdeda, et ei otsus 2011/782 ega määrus nr 36/2012 ei kehtesta eeldust, et Süüria peamiste ettevõtete juhid toetavad Süüria režiimi (vt analoogia alusel kohtuotsused Anbouba vs. nõukogu,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punkt
, ja Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punkt
).
Hoolimata sõnaselge eelduse puudumisest nendes õigusaktides leidis Üldkohus aga vaidlustatud kohtuotsuse punktis 109, et otsusega 2011/782, millele on viidatud määruses nr 36/2012, kinnitati otsusest 2011/522 tulenevate piiravate meetmete laiendamist Süüria peamistele ettevõtjatele, sest nõukogu asus seisukohale, et Süüria peamiste ettevõtete juhte võib pidada Süüria režiimiga „seotud isikuteks“, kuna nende ettevõtete äritegevus ei saa olla edukas, kui nimetatud režiim neid ei toeta ja kui ettevõtted selle eest omakorda teatavat abi ei osuta. Üldkohus järeldas sellest, et seda tõdedes kavatses nõukogu kohaldada Süüria peamiste ettevõtete juhtide suhtes eeldust, et nad toetavad Süüria režiimi.
Samas, kuigi Üldkohus viitas seega nõukogu poolt eelduse kohaldamisele, tuleb siiski kindlaks teha, kas kontrollides nende hinnangute õiguspärasust, mille põhjal nõukogu tegi otsuse kanda T. Akhras nende isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, pani Üldkohus tegelikult toime õigusnormi rikkumise, mis peaks kaasa tooma vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise (vt selle kohta kohtuotsused Anbouba vs. nõukogu,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punkt
, ja Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punkt
).
Sellega seoses on sobilik meelde tuletada, et Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tagatud kohtuliku kontrolli tõhusus nõuab, et nende põhjenduste õiguspärasuse kontrollimisel, millel rajaneb otsus kanda isiku nimi nende isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, tagab liidu kohus, et see otsus, mis puudutab seda isikut isiklikult, põhineb piisavalt kindlal faktilisel alusel. See tähendab käesoleval juhul vaidlusaluste õigusaktide aluseks olevas põhjenduste ülevaates kirjeldatud väidetavate asjaolude kontrollimist, et teha kindlaks, kas need põhjendused või vähemalt üks neist, mida iseenesest peetakse nende õigusaktide jaoks piisavaks, on tõendatud (vt selle kohta kohtuotsused komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
; Anbouba vs. nõukogu,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punkt
, ja Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punkt
).
Kaalul olevate huvide olulisuse hindamisel – mis on osa piiravate meetmete proportsionaalsuse kontrollist – võib käesoleval juhul arvesse võtta nende meetmete konteksti, asjaolu, et oli vaja kiiresti võtta meetmed Süüria režiimi survestamiseks, et ta lõpetaks elanike vastu suunatud vägivaldsed repressioonid, ning raskusi, mis takistavad konkreetsemate tõendite saamist riigist, kus toimub kodusõda ja valitseb autoritaarne režiim (vt analoogia alusel kohtuotsused Anbouba vs. nõukogu,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punkt
, ja Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punkt
).
Mis puudutab teiseks põhjendusi, mille tõttu T. Akhras kanti otsusega 2012/172 ja rakendusmäärusega nr 266/2012 nende isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, siis need on seotud asjaoluga, et ta on tähtis ärimees, kes saab Süüria režiimist kasu ja toetab seda režiimi, ta on Akhrase kontserni asutaja ja Homsi linna kaubandus- ja tööstuskoja endine esimees ning ta on tihedates ärisuhetes president Assadi perekonnaga, ta on Süüria kaubanduskodade liidu juhtkonna liige ja on andnud tööstus- ja eluruume improviseeritud kinnipidamislaagrite jaoks, samuti logistilist tuge režiimile. Otsusega 2014/730 ja rakendusmäärusega nr 1105/2014 muutis nõukogu neid põhjendusi, kustutades väite, et T. Akhras on andnud tööstus- ja eluruume improviseeritud kinnipidamislaagrite jaoks.
Sellega seoses rõhutas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 127, et „nagu nõukogu õigesti märgib, on [apellant] tähtis ärimees, kes kuulub Süüria juhtivasse majandusklassi. Asjaolu, et tegemist on ärimehega, ja tema juhtivad ametikohad Süüria ettevõtjate võrgustikes nagu kaubanduskojad, ning tema roll Süüria ettevõtjate esindajana on vaieldamatu fakt, mida [apellant] pealegi ei eita“.
Mis puudutab kolmandaks kontrollimist, kas T. Akhrase nende isikute ja üksuste loeteludesse kandmine, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, on põhjendatud, siis tuleb hinnata, kas huvitatud isiku olukord kujutab endast piisavat tõendit selle kohta, et ta on Süüria režiimi majanduslikult toetanud või sellest režiimist kasu saanud. Niisuguse hinnangu andmisel tuleb tõendeid analüüsida mitte eraldatuna, vaid seostatuna nende kontekstiga (vt selle kohta kohtuotsused Anbouba vs. nõukogu,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punkt
, ja Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punkt
).
Arvestades, kui keeruline on Süürias valitseva sõjaolukorra tõttu nõukogul tõendeid esitada, täidab nõukogu temal lasuva tõendamiskoormise, kui ta viitab liidu kohtus piisavalt konkreetsete, täpsete ja ühtelangevate kaudsete tõendite kogumile, mis võimaldavad tõendada küllaldase seose olemasolu selle isiku, keda rahaliste vahendite külmutamise meede puudutab, ja Süüria režiimi vahel (vt selle kohta kohtuotsused Anbouba vs. nõukogu,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punkt
, ja Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punkt
).
Arvestades nende tõendite konteksti, millele nõukogu tugineb, võis Üldkohus õigusega asuda seisukohale, et T. Akhrase seisund Süüria majanduselus ja tema endised või praegused olulised ametikohad Homsi linna kaubandus‑ ja tööstuskojas ning Süüria kaubanduskodade liidu juhtkonnas kujutavad endast piisavalt konkreetsete, täpsete ja ühtelangevate kaudsete tõendite kogumit, mis võimaldavad tõendada, et T. Akhras toetab Süüria režiimi majanduslikult või saab sellest režiimist kasu (vt analoogia alusel kohtuotsused Anbouba vs. nõukogu,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punkt
, ja Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punkt
).
Seda järeldust ei saa kahtluse alla seada asjaolu, et paljudele teistele väidetele, mis nõukogu esitas rakendusotsuses 2012/172, rakendusmääruses nr 266/2012 ja nendele järgnenud õigusaktides, on vastu vaieldud ja et neid ei ole mingil viisil tõendatud.
Nimelt nähtub esiteks Euroopa Kohtu praktikast, et isiku kandmine niisugusesse loetellu, nagu on kehtestatud vaidlusaluste õigusaktidega, võib olla põhjendatud, kui esitatud põhjendustest üks, mida iseenesest peetakse kande jaoks piisavaks, on tõendatud (vt selle kohta kohtuotsus komisjon jt vs. Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, punkt
), ning teiseks otsusest 2011/782, määrusest nr 36/2012 ja vaidlusalustest õigusaktidest, et asjaolu, et isik toetab Süüria režiimi majanduslikult või saab sellest režiimist kasu, on iseenesest piisav, et põhjendada tema kandmist nende isikute ja üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid.
Seevastu ei saa välistada, et muud piisavalt konkreetsed ja täpsed kaudsed tõendid kui need, mida on nimetatud käesoleva kohtuotsuse punktis 62, võivad kahtluse alla seada selle, et T. Akhras tegelikult majanduslikult toetas seda režiimi või sai sellest kasu.
Seetõttu on selleks, et teha kindlaks, kas Üldkohus kontrollis õiguslikult piisavalt, kas oli olemas küllalt kindel faktiline alus, et kanda T. Akhras nende isikute ja üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, vaja võtta seisukoht apellandi argumentide suhtes, mille kohaselt Üldkohus eiras tõendamisreegleid ja moonutas teatud tõendeid, kui ta analüüsis T. Akhrase mitmesuguseid väiteid, millega ta soovis tõendada, et tegelikult takistas Süüria režiim tema tegevust ja et ta oli selle režiimi vastu (vt analoogia alusel kohtuotsused Anbouba vs. nõukogu,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punktid
ja
, ning Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punktid
ja
).
Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on ainult Üldkohtul pädevus tuvastada ja hinnata fakte ning üldjuhul analüüsida tõendeid, millele ta nende faktide tuvastamisel tugineb. Nimelt, kui tõendid on kogutud nõuetekohaselt, kui on järgitud õiguse üldpõhimõtteid ning tõendamiskohustust ja tõendite kogumist puudutavaid menetlusnorme, on üksnes Üldkohtul pädevus hinnata talle esitatud tõendite tõenduslikku väärtust. Selline hinnang – välja arvatud juhul, kui tegemist on tõendite moonutamisega ‐ ei ole seega iseenesest õigusküsimus, mida Euroopa Kohus saaks kontrollida (kohtuotsus InnoLux vs. komisjon,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Niisuguse moonutamisega on tegemist juhul, kui ilma uusi tõendeid uurimata ilmneb, et olemasolevatele tõenditele antud hinnang on ilmselgelt väär. Moonutamine peab toimikumaterjalidest nähtuvalt olema siiski ilmselge, ilma et oleks vaja fakte ja tõendeid uuesti hinnata (kohtuotsus Itaalia vs. komisjon,
C‑280/14 P
,
EU:C:2015:792
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Selles kontekstis tuleb esiteks märkida, et järeldust, millele Üldkohus jõudis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 129 ja mille kohaselt apellant ei ole tõendanud, et temale kuulunud ajalehte võis käsitada opositsiooni ajalehena, ei saa pidada tõendite moonutamisel põhinevaks.
Nagu T. Akhras märgib, nähtub nii Ameerika Ühendriikide Riigidepartemangu aruandest kui ka Araabia inimõiguste võrgustiku väljaantud dokumentidest, mis esimeses kohtuastmes esitati, et Süüria ametivõimud kõrvaldasid kõnealuse ajalehe mitu numbrit.
Sellegipoolest tuleb tõdeda, et nendes tõendites ei ole täpsustatud, kas selle meetme põhjuseks oli ajalehes väljendatud vastuseis režiimile. Täpsemalt on eespool viidatud aruandes üksnes esile toodud valitsuse poliitika ja majandustulemuste kohatine kritiseerimine, kuid samas on seda ajalehte kirjeldatud ühena peaaegu sõltumatutest perioodilistest väljaannetest, mis üldjuhul kuuluvad Süüria valitsusega seotud isikutele.
Neil asjaoludel ei ole apellandi välja pakutud tõlgendus ainus, mille võib neile dokumentidele anda, kuna tema seletused, mis olid lisatud esimeses kohtuastmes esitatud hagile, ei saa oma olemuselt seda järeldust kahtluse alla seada. Seega ei saa asuda seisukohale, et Üldkohus ilmselgelt ületas nende dokumentide mõistliku hindamise piire või tõlgendas neid ilmselgelt vastuolus nende sõnastusega.
Selles kontekstis tuleb Üldkohtu seisukohta, et isegi kui oletada, et kõnealune ajaleht režiimi eriti ei soosinud, ei näi selle sulgemine olevat T. Akhrase äri kuidagi mõjutanud, mis viitab sellele, et T. Akhras võis endale lubada teatud sõnavabadust režiimi suhtes, pidada üksnes täiendavaks.
Seega tuleb tõdeda, ilma et oleks vaja kindlaks teha, kas see seisukoht eirab tõendite kogumist puudutavaid norme, et seisukoha vastu esitatud argumendid on igal juhul tulemusetud.
Mis puudutab teiseks järeldust, millele Üldkohus jõudis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 130 ja mis puudutab apellandi ja Ţarţūsi sadama vahel sõlmitud rendilepingu ülesütlemist, siis ei saa Üldkohtule tulemuslikult ette heita, et ta ei analüüsinud apellandi sellekohaseid väiteid suhestatuna talle kuulunud ajalehe sulgemisega, kuivõrd esiteks nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 69–74, et Üldkohus asus õiguspäraselt seisukohale, et ei ole tõendatud, et see ajaleht väljendas vastuseisu Süüria režiimile, ning teiseks toimus lepingu ülesütlemine kaheksa aastat enne ajalehe sulgemist.
Mis puudutab kolmandaks apellandi ülesandeid Süüria ettevõtjate võrgustikus, siis tuleb küll märkida, et esimeses kohtuastmes esitatud hagist ja sellele lisatud seletustest nähtub selgelt, et vastupidi sellele, mida leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 131, väitis T. Akhras, et tema väljaarvamine Homsi kaubanduskoja juhtkonnast toimus vastu tema tahtmist ja ta oli sellele vastu vaielnud.
Samas ei saa see eksimus Üldkohtu järeldust kahtluse alla seada. Nimelt selleks, et hinnata, millise väärtusega on T. Akhrase argument, mille kohaselt tema tegevus Homsi kaubanduskoja juhtkonnas lõpetati vastu tema tahtmist, tugines Üldkohus ka Süüria kaubanduskodade liidu juhtkonna liikme ülesannetele, mida T. Akhras jätkuvalt täidab ja mille kohta Üldkohus tõdes, et see saab olla seletatav üksnes teatud lähedusega Süüria režiimile.
Mis puudutab T. Akhrase esitatud kriitikat viimati nimetatud järelduse kohta, siis tuleb märkida, et sellega seatakse kahtluse alla faktilised hinnangud, mille andmine kuulub Üldkohtu ainupädevusse ja mida Euroopa Kohus ei saa seega apellatsioonimenetluses analüüsida.
Mis puudutab neljandaks meetodit, millest Üldkohus üldiselt lähtus apellandi mitmesuguste väidete ja nende kohta esitatud tõendite hindamisel, siis asjaolu, et Üldkohus analüüsis erinevaid väiteid ja tõendeid üksteise järel, ei tähenda iseenesest, et ta eiras nõuet analüüsida tõendeid mitte eraldi, vaid kontekstis, millesse need kuuluvad.
See nõue ei keela Üldkohtul nimelt analüüsida ükshaaval apellandi erinevate väidete tõelevastavust, tingimusel, et iga väite analüüsimisel ja väidete kogumi igakülgsel hindamisel võetakse arvesse konteksti, mis seisneb Süüria erilises olukorras.
Lõpuks ei saa Üldkohtu kasutatud meetodit pidada selliseks, mis paneb apellandile ebamõistliku ja õigusvastase tõendamiskoormise, arvestades, et see meetod ei välista apellandi võimalust tõendada, et tema kandmine nende isikute ja üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, ei põhinenud piisavalt kindlal faktilisel alusel, näiteks lükates ümber nõukogu väited tema seisundi kohta Süüria majanduselus või esitades piisavalt konkreetseid ja täpseid kaudseid tõendeid selle kohta, et ta ei toeta Süüria režiimi ega saa sellest režiimist kasu.
Kõigist eespool toodud kaalutlustest ilmneb, et Üldkohus kontrollis, kas on põhjendatud T. Akhrase kandmine nende isikute ja üksuste loeteludesse, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, kaudsete tõendite kogumi alusel, mis puudutavad T. Akhrase olukorda ja ülesandeid Süüria režiimi kontekstis ning mida asjaomane isik ei ole ümber lükanud. Sellest tulenevalt ei saa vaidlustatud kohtuotsuses sisalduv viide kõnealuse režiimi toetamise eeldusele mõjutada vaidlustatud kohtuotsuse õiguspärasust, kuna Üldkohtu järeldustest nähtub, et ta kontrollis õiguslikult piisavalt, kas T. Akhrase loeteludesse kandmiseks oli olemas piisavalt kindel faktiline alus (vt analoogia alusel kohtuotsused Anbouba vs. nõukogu,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, punkt
, ja Anbouba vs. nõukogu,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, punkt
).
Seejuures järgis Üldkohus käesoleva kohtuotsuse punktis 56 meelde tuletatud kohtupraktikast tulenevaid põhimõtteid, mis käsitlevad niisuguste õigusaktide nagu vaidlusalused õigusaktid aluseks olevate põhjenduste õiguspärasuse kontrolli.
Kuna esimene väide, mis puudutab õigusnormi rikkumist Üldkohtu poolt, ei saa kaasa tuua vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist, ning teine väide on osaliselt vastuvõetamatu, osaliselt põhjendamatu ja osaliselt tulemusetu, tuleb T. Akhrase esitatud mõlemad väited järelikult tagasi lükata.
Sellest lähtuvalt tuleb apellatsioonkaebus jätta tervikuna rahuldamata.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 2 on ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse.
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna nõukogu on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja T. Akhras on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb T. Akhrase kohtukulud jätta tema enda kanda ja mõista temalt välja nõukogu kohtukulud.
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 140 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetlustes, kannab komisjon oma kohtukulud ise.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2.
Jätta Tarif Akhrase kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud.

3.
Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.