CELEX: 62015CJ0625
Kasační opravný prostředek
Odrůdová práva Společenství
Žádost o odrůdové právo Společenství
Odrůda jablek ‚Gala Schnitzer‘
Technické zkoušení
Obecné zásady zkoušení přijaté Správní radou Odrůdového úřadu Společenství (OÚS)
Nařízení (ES) č. 1239/95
Článek 23 odst. 1
Pravomoci prezidenta OÚS
Doplnění odlišující vlastnosti po provedení technického zkoušení
Stabilita vlastnosti během dvou vegetačních cyklů

Schniga GmbH se kasačním opravným prostředkem domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 10. září 2015, Schniga v. OÚS – Brookfield New Zealand a Elaris (Gala Schnitzer) (T‑91/14 a T‑92/14, nezveřejněný, dále jen „napadený rozsudek“,
EU:T:2015:624
), kterým Tribunál zamítl její žaloby znějící na zrušení dvou rozhodnutí odvolacího senátu Odrůdového úřadu Společenství (OÚS) ze dne 20. září 2013, která se týkají udělení odrůdového práva Společenství odrůdě jablek Gala Schnitzer (věci A 003/2007 a A 004/2007, dále jen „sporná rozhodnutí“).
Právní rámec
Unijní právo
Podle článku 6 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (
Úř. věst. 1994, L 227, s. 1
; Zvl. vyd. 03/16, s. 390, dále jen „základní nařízení“) se odrůdová práva Společenství udělí odrůdám, které jsou odlišné, uniformní, stálé a nové.
Článek 7 odst. 1 tohoto nařízení stanoví, že odrůda je považována za odlišnou, pokud se dá projevem vlastností vyplývajících z genotypu nebo z kombinace genotypů jasně odlišit od jakékoli jiné odrůdy, jejíž existence je obecně známa ke dni podání žádosti.
Kritéria uniformity, stálosti a novosti jsou vymezena v článcích 8, 9 a 10 uvedeného nařízení.
Článek 50 odst. 1 písm. f) téhož nařízení upřesňuje, že žádost o odrůdové právo Společenství musí obsahovat technický popis odrůdy.
Otázka, zda jsou v daném případě splněna kritéria odlišnosti, uniformity a stálosti (dále jen „kritéria OUS“), je zkoumána v rámci technického zkoušení prováděného v souladu s články 55 a 56 základního nařízení.
Článek 55 odst. 1 tohoto nařízení stanoví:
„Pokud [OÚS] na základě přezkoumání podle článků 53 a 54 nezjistí překážky pro udělení práva na ochranu odrůdy ve Společenství, dá podnět k technickému zkoušení, pokud jde o splnění [kritérií OUS] příslušným Úřadem nebo příslušnými úřady nejméně v jednom ze členských států, které byly Správní radou [OÚS] pověřeny k technickému zkoušení odrůd dotyčného taxonu, dále jen ‚zkušební úřady‘.“
Podle čl. 56 odst. 2 uvedeného nařízení se technické zkoušení provede v souladu s kontrolními obecnými pokyny [obecnými zásadami zkoušení] vydanými Správní radou OÚS (dále jen „Správní rada“) a pokyny danými OÚS. Tyto obecné zásady zkoušení mimo jiné popisují rostlinný materiál požadovaný pro technické zkoušení, zkušební podmínky, metody, které mají být použity, stanoviska, jež mají být předložena, seskupování odrůd zahrnutých do zkoušení a tabulku vlastností, které mají být zkoumány. V rámci technického zkoušení jsou rostliny dotyčné odrůdy pěstovány spolu s rostlinami odrůd, v jejichž případě mají OÚS a určené zkušební středisko za to, že je jim odrůda, pro kterou se žádá o odrůdové právo, nejbližší, a to podle popisu této odrůdy v technickém popisu, jenž je součástí žádosti o odrůdové právo Společenství.
Článek 59 odst. 3 písm. a) téhož nařízení upřesňuje:
„Námitky [proti udělení odrůdového práva Společenství] se mohou zakládat pouze na tvrzení, že:
a)
nejsou splněny podmínky uvedené v článcích 7 až 11.“
Článek 72 základního nařízení stanoví:
„Odvolací senát rozhodne o odvolání na základě přezkoumání provedeného podle článku 71. Odvolací senát působí buď v rámci příslušnosti [OÚS], nebo případ odkáže [postoupí] příslušnému útvaru [OÚS] k dalšímu rozhodnutí. Tento útvar je vázán právním posouzením odvolacího senátu, který rozhodnutí položil základ, pokud se nezměnil skutkový stav.“
Podle čl. 19 odst. 2 písm. c) nařízení Komise (ES) č. 1239/95 ze dne 31. května 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2100/94, pokud jde o řízení před Odrůdovým úřadem Společenství (
Úř. věst. 1995, L 121, s. 37
; Zvl. vyd. 03/17, s. 327, dále jen „prováděcí nařízení“), musí žádost o odrůdové právo Společenství kromě jiných informací obsahovat vlastnosti odrůdy, které jsou podle žadatelova názoru jasně odlišitelné od ostatních odrůd, jejichž názvy se z důvodů [pro účely] zkoumání rovněž mohou podle okolností uvést jako referenční.
Článek 22 tohoto nařízení, nadepsaný „Rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení“, upřesňuje:
„1.   Správní rada na návrh prezidenta [OÚS] přijme rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení. Den a rostlinné druhy, kterých se toto rozhodnutí týká, se zveřejní v Úředním listě uvedeném v článku 87 tohoto nařízení.
2.   Pokud rozhodnutí Správní rady o obecných zásadách zkoušení nebylo přijato, může prezident [OÚS] přijmout předběžné rozhodnutí. Platnost tohoto předběžného rozhodnutí uplyne dnem přijetí rozhodnutí Správní rady. Pokud se předběžné rozhodnutí prezidenta [OÚS] liší od rozhodnutí Správní rady, není touto skutečností dotčeno technické zkoušení, které započalo před přijetím rozhodnutí Správní rady; vyžádají-li [vyžadují-li] to okolnosti, může Správní rada rozhodnout jinak.“
Článek 23 uvedeného nařízení, nadepsaný „Pravomoci prezidenta [OÚS]“, stanoví:
„1.   Pokud správní rada přijme rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení, toto rozhodnutí zahrnuje pravomoc prezidenta [OÚS] doplnit popis odrůdy o dodatečné vlastnosti a jejich vyjádření.
2.   Pokud prezident využije pravomoci uvedené v odstavci 1, použije se přiměřeně čl. 22 odst. 2 tohoto nařízení.“
Protokol OÚS TP/14/1 ze dne 27. března 2003 o přezkumu odlišnosti, uniformity a stálosti (Jablko) (dále jen „protokol OÚS TP/14/1“) stanoví obecné zásady týkající se technického zkoušení odrůd jablek druhu Malus Mill. Před přijetím tohoto protokolu neexistovaly v případě uvedených odrůd obecné zásady zkoušení ani obecné pokyny ve smyslu základního nařízení. Podle ustálené praxe v oblasti technického zkoušení tak OÚS posuzoval kritéria OUS u dotčených odrůd na základě obecných a technických zásad zkoušení přijatých Mezinárodní unií pro ochranu nových odrůd rostlin (UPOV), která je mezivládní organizací zřízenou Mezinárodní úmluvou na ochranu nových odrůd rostlin, jež byla přijata v Paříži dne 2. prosince 1961 (dále jen „Úmluva UPOV“).
Bod III 3 protokolu OÚS TP/14/1 uvádí, že „při zkoumání OUS a přípravách popisu se použijí vlastnosti uvedené v příloze 1“.
Bod III 5 protokolu OÚS TP/14/1 stanoví, že „[m]inimální doba zkoušení (nezávislé vegetační cykly) obvykle odpovídá nejméně dvěma uspokojivým sklizním ovoce“. Bod IV uvedeného protokolu dodává, že „[o]drůdy, pro které se žádá o odrůdové právo, mohou splňovat kritéria OUS po dvou obdobích zrání plodů, avšak v některých případech mohou být nutná tři období zrání plodů“.
Bod III 6 protokolu OÚS TP/14/1 uvádí:
„[…] žadatel může v technickém dotazníku nebo během zkoušení tvrdit, že odrůda, pro kterou se žádá o odrůdové právo, má vlastnost, která je užitečná pro určení odlišnosti. Pokud je taková žádost podána a je podložena spolehlivými technickými údaji, zkoušení lze provést pod podmínkou, že lze vyvinout technicky přijatelný zkušební postup. Zvláštní zkoušení bude provedeno se souhlasem prezidenta OÚS, je-li málo pravděpodobné, že lze odlišnost prokázat pomocí vlastností uvedených v protokolu.“
Mezinárodní právo
UPOV, jejímž členem se Evropské společenství stalo 29. července 2005, přijala řadu obecných zásad, které jsou uvedeny v protokolech a jsou relevantní pro projednávaný spor.
Jedná se nejprve o obecné zásady TG/14/8 pro přezkum odlišnosti, uniformity a stálosti ze dne 20. října 1995, které UPOV stanovila pro odrůdu jablek druhu Malus Mill (dále jen „protokol UPOV TG/14/8“).
Dále se jedná o dokument UPOV TG/1/3, nazvaný „Obecný úvod do přezkumu odlišnosti, uniformity a stálosti a do harmonizace popisů rostlinných odrůd“, který UPOV přijala dne 19. dubna 2002 (dále jen „protokol UPOV TG/1/3“) a který tvoří základ všech obecných zásad UPOV týkajících se posuzování kritérií OUS (dále jen „přezkum OUS“).
Bod 1.3 protokolu UPOV TG/1/3 uvádí, že „[č]lenové [UPOV] mají pouze povinnosti uvedené v samotném znění Úmluvy UPOV a tento dokument nesmí být vykládán způsobem neslučitelným s předpisem použitelným na dotyčného člena [UPOV]“. Tento protokol má za cíl „stanovit zásady, ze kterých vychází přezkum OUS“, a uvádí, že „zkoušení nových rostlinných odrůd může být harmonizováno ve všech členských státech [UPOV]“.
Bod 4.2.3 protokolu UPOV TG/1/3 uvádí, že „[v]ýčet vlastností uvedený v obecných zásadách zkoušení není nutně taxativní a mohou do něj být doplněny další vlastnosti, je-li to užitečné a splňují-li tyto vlastnosti výše uvedené podmínky“.
Bod 5.3.3.1.1. protokolu UPOV TG/1/3 uvádí:
„Jeden ze způsobů, jak zajistit, že odlišnost ve vlastnosti pozorované v rámci zkušebního pěstování je dostatečně reprodukovatelná, spočívá v přezkumu vlastnosti v nejméně dvou nezávislých situacích. To je možné u jednoletých a víceletých odrůd díky pozorování na výsadbách během dvou různých ročních období nebo u jiných víceletých odrůd díky pozorování prováděnému během dvou různých ročních období na základě jediné výsadby. Údaje o možnosti využít jiná řešení, a to například provedením zkoušení ve dvou odlišných prostředích během téhož roku, jsou uvedeny v dokumentu TGP/9 ‚Přezkum odlišnosti‘.“
Bod 6.2 protokolu UPOV TG/1/3 uvádí:
„[…] Relevantní vlastnosti odrůdy zahrnují přinejmenším všechny vlastnosti, které byly použity při přezkumu OUS nebo které jsou uvedeny v popisu odrůdy vypracovaném ke dni, kdy bylo této odrůdě uděleno odrůdové právo. Veškeré zjevné vlastnosti lze proto považovat za relevantní, ať již jsou uvedeny v obecných zásadách zkoušení, či nikoliv.“
Bod 7.2 protokolu UPOV TG/1/3 doplňuje:
„Relevantní nebo základní vlastnosti zahrnují přinejmenším všechny vlastnosti použité při přezkumu OUS nebo uvedené v popisu odrůdy vypracovaném ke dni, kdy bylo této odrůdě uděleno odrůdové právo. Veškeré zjevné vlastnosti mohou být tedy zohledněny, ať již jsou uvedeny v obecných zásadách zkoušení, či nikoliv.“
Konečně nové obecné zásady pro zkoušení odlišnosti, uniformity a stálosti u ovocných odrůd jablek přijala UPOV v dokumentu UPOV TG/14/9 ze dne 6. dubna 2005 (dále jen „protokol UPOV TG/14/9“). Tabulka vlastností obsažená v protokolu UPOV TG/14/9 zahrnuje vlastnost č. 40, nazvanou „Ovoce: šířka pruhů“, která nebyla uvedena v tabulce vlastností obsažené v protokolu UPOV TG/14/8.
Skutečnosti předcházející sporu
Tribunál shrnul skutečnosti předcházející sporu v bodech 22 až 43 napadeného rozsudku takto:
„22
Dne 18. ledna 1999 podalo Konsortium Südtiroler Baumschuler, jehož právní nástupkyní se stala [Schniga], k OÚS žádost o odrůdové právo na základě [základního nařízení] […]. Tato žádost byla zapsána pod číslem 1999/0033. Rostlinnou odrůdou, pro niž bylo o odrůdové právo požádáno, je odrůda jablek druhu Malus Mill zvaná Gala Schnitzer (dále jen ‚odrůda, pro kterou se žádalo o odrůdové právo‘).
V únoru 1999 OÚS pověřil zkušební úřad Bundessortenamt (německý Spolkový úřad pro ochranu rostlinných odrůd, dále jen ‚BSA‘) se sídlem ve Wurzenu (Německo), aby provedl technické zkoušení odrůdy, pro kterou se žádalo o odrůdové právo, v souladu s čl. 55 odst. 1 [základního nařízení]. Odrůda Baigent (dále jen ‚referenční odrůda‘), považovaná za nejbližší odrůdě, pro kterou se žádalo o odrůdové právo, byla pro účely tohoto zkoušení použita jako srovnávací odrůda.
[V roce] 2001 vyšlo najevo, že rostlinný materiál, který Schniga poskytla pro účely technického zkoušení, obsahoval viry. Technické zkoušení bylo tedy přerušeno a následně na jaře roku 2002 znovu zahájeno poté, co OÚS umožnil společnosti Schniga předložit nový neinfikovaný materiál odrůdy, pro kterou se žádalo o odrůdové právo. Toto zkoušení pokračovalo v letech 2003 a 2004 […].
V dopise ze dne 18. ledna 2005 BSA oznámil OÚS následující:
‚Dne 13. ledna 2005 jsme vám jménem [OÚS] zaslali průběžnou zprávu týkající se přezkumu OUS u odrůdy, [pro kterou se žádá o odrůdové právo]. Domníváme se, že odrůda, pro kterou se žádá o odrůdové právo, je odlišná od [referenční] odrůdy na základě jedné vlastnosti, která není v současné době uvedena v [protokolu] OÚS TP/14/1: »květ: zbarvení spodní části nitek (po puknutí prašníku)« […].
[…] Byly předloženy důkazy na podporu tvrzení, že tato vlastnost je dostatečně uniformní a reprodukovatelná a svědčí o dostatečných rozdílech mezi odrůdami, a umožňuje tedy stanovit odlišnost odrůd […].
V tomto kontextu bylo zahrnutí dotčené vlastnosti navrženo během revize [protokolu UPOV TG/14/9], avšak tento návrh byl zamítnut za účelem snížení počtu vlastností na přiměřený počet.
Náš záměr získal podporu a bylo nám doporučeno zaslat společně s průběžnou zprávou žádost o povolení používat tuto vlastnost jako dodatečnou vlastnost v souladu s bodem [III 3] [protokolu] OÚS TP/14/1‘.
OÚS předal dne 7. února 2005 společnosti Schniga novou doplňující průběžnou zprávu obsahující údaj ‚žádné zvláštní poznámky‘.
Dne 19. prosince 2005 BSA zaslal OÚS a společnosti Schniga závěrečnou zprávu o technickém zkoušení (dále jen ‚závěrečná zpráva o zkoušení‘), ve které dospěl k závěru, že odrůda, pro kterou se žádalo o odrůdové právo, je uniformní, stálá a odlišná od referenční odrůdy na základě vlastnosti ‚Ovoce: šířka rýh‘.
V závěrečné zprávě o zkoušení je v bodě 9 v rubrice ‚Datum anebo číslo dokumentu obsahujícího obecné zásady státního zkoušení‘ uveden údaj ‚2003-03-27 OÚS TP/14/1‘.
Z bodů 16 a 17 závěrečné zprávy o zkoušení, které se týkají srovnání odrůdy, pro kterou se žádalo o odrůdové právo, s referenční odrůdou, vyplývá, že odrůda, pro kterou se žádalo o odrůdové právo, má široké rýhy (poznámka 7), zatímco referenční odrůda má rýhy úzké až středně široké (poznámka 4), přičemž toto posouzení vychází ze zhodnocení dodatečné vlastnosti ‚Ovoce: šířka rýh‘, jež odpovídá vlastnosti č. 40 uvedené v protokolu UPOV TG/14/9 ze dne 6. dubna 2005 (dále jen ‚sporná dodatečná vlastnost‘). OÚS v tomto ohledu poznamenává, že daná sporná dodatečná vlastnost nebyla uvedena v protokolu [OÚS TP/14/1] ani v protokolu [UPOV TG/14/8] […].
V dopise ze dne 24. ledna 2006 OÚS informoval BSA, že v závěrečné zprávě o zkoušení byly citovány nesprávné obecné zásady zkoušení a že jako základ zprávy o zkoušení neměl být použit protokol OÚS TP/14/1 (přijatý v březnu 2003), nýbrž protokol UPOV TG/14/8 (přijatý [v roce] 1995), neboť posledně uvedený protokol byl platný ke dni přijetí rozhodnutí o zkoušení odrůdy, pro kterou se žádalo o odrůdové právo, tedy v lednu 1999.
Dne 9. února 2006 BSA zaslal OÚS pozměněné znění závěrečné zprávy o zkoušení. V bodě 17 tohoto znění je uvedeno:
‚[O]drůda byla zkoušena v souladu s [protokolem UPOV TG/14/8]. Odrůda byla popsána na základě tabulky vlastností obsažené v [protokolu] OÚS TP/14/1 ze dne 27. března 2003, který vstoupil v platnost v období zkoušení. To umožňuje, aby odrůda, [pro kterou se žádá o odrůdové právo], byla součástí referenční sbírky odrůd s pozdějším právem přednosti. Odrůda je odlišná, stálá a uniformní ve smyslu obou [protokolů]‘.
Dne 5. května 2006 vedlejší účastnice řízení Brookfield New Zealand Ltd, která je držitelkou licence k odrůdovému právu pro referenční odrůdu, a Elaris SNC, která je majitelkou tohoto práva, podaly k OÚS na základě článku 59 [základního nařízení] námitky proti udělení požadovaného odrůdového práva odrůdě, pro kterou se o toto právo žádalo. Tyto námitky se zakládaly na starším odrůdovém právu pro referenční odrůdu.
Mezi důvody uplatněné na podporu námitek patřil důvod uvedený v čl. 61 odst. 1 písm. b) [základního] nařízení, jelikož skutečnost, že Schniga nesplnila podmínky týkající se předložení materiálu určeného k technickému zkoušení, jak je definoval OÚS, měla vést OÚS k zamítnutí žádosti o odrůdové právo, a dále důvod uvedený v článku 7 daného nařízení, jelikož odrůda, pro kterou se žádalo o odrůdové právo, není odlišná od referenční odrůdy.
V rozhodnutí ze dne 14. prosince 2006, které bylo dne 5. února 2007 opraveno, prezident OÚS schválil použití sporné dodatečné vlastnosti za účelem stanovení odlišnosti mezi odrůdou, pro kterou se žádalo o odrůdové právo, a referenční odrůdou. V tomto rozhodnutí není naopak zmíněna dodatečná vlastnost ‚zbarvení antokyanu na spodní části nitky‘, která je uvedena rovněž v závěrečné zprávě o zkoušení. Dotčené rozhodnutí je výslovně založeno na článku 23 [prováděcího nařízení].
V rozhodnutích ze dne 26. února 2007 výbor OÚS příslušný k rozhodování o námitkách proti udělení odrůdového práva Společenství udělil požadované odrůdové právo odrůdě, pro kterou se o toto právo žádalo (dále jen ‚rozhodnutí o udělení odrůdového práva‘), a zamítl námitky (dále jen ‚rozhodnutí o zamítnutí námitek‘). Vycházel zejména z okolnosti, že ‚z technických důvodů‘ je zohlednění sporné dodatečné vlastnosti odůvodněno, třebaže tato vlastnost nebyla zmíněna v protokolech platných ke dni podání žádosti o odrůdové právo.
Dne 11. dubna 2007 každá z vedlejších účastnic řízení podala k odvolacímu senátu OÚS [(dále jen ‚odvolací senát‘)] na základě článků 67 až 72 [základního nařízení] odvolání proti rozhodnutím o udělení odrůdového práva a o zamítnutí námitek.
V rozhodnutí ze dne 21. listopadu 2007 ve spojených věcech A 003/2007 a A 004/2007 odvolací senát těmto odvoláním vyhověl, zrušil rozhodnutí o udělení odrůdového práva a o zamítnutí námitek a zamítl žádost o udělení odrůdového práva, přičemž se vyjádřil pouze k prvnímu ze dvou důvodů shrnutých v bodě 33 výše […].
V návaznosti na žalobu na neplatnost, kterou Schniga podala k Tribunálu, bylo rozhodnutí odvolacího senátu ze dne 21. listopadu 2007 zrušeno rozsudkem ze dne 13. září 2010, Schniga v. OÚS – Elaris a Brookfield New Zealand (Gala Schnitzer) (
T‑135/08
, […]
EU:T:2010:397
). Kasační opravný prostředek podaný proti uvedenému rozsudku byl zamítnut rozsudkem ze dne 19. prosince 2012, Brookfield New Zealand a Elaris v. OÚS a Schniga (
C‑534/10 P
, […]
EU:C:2012:813
).
Odvolací senát tedy znovu zahájil přezkum odvolání podaných vedlejšími účastnicemi řízení ve světle druhého důvodu shrnutého v bodě 33 výše, v němž je OÚS vytýkáno, že udělil požadované odrůdové právo odrůdě, která není odlišná. Ve […] [sporných] rozhodnutích […] odvolací senát znovu zrušil rozhodnutí o udělení odrůdového práva a o zamítnutí námitek a zamítl žádost o odrůdové právo.
Odvolací senát měl na základě čl. 56 odst. 2 [základního nařízení] a článků 22 a 23 [prováděcího nařízení] v podstatě za to, že:
—
protokolem a obecnými zásadami zkoušení platnými pro účely technického zkoušení byly vždy protokol UPOV TG/14/8 […] a protokol OÚS TP/14/1 […] (bod 19 [sporných] rozhodnutí);
—
v uvedených protokolech není uvedena sporná dodatečná vlastnost;
—
v technickém dotazníku ani během období zkoušení Schniga nepodala žádost o zohlednění sporné dodatečné vlastnosti na základě bodu III 6 protokolu OÚS TP/14/1 (bod 21 [sporných] rozhodnutí);
—
sporná dodatečná vlastnost není uvedena v dopise, který BSA dne 18. ledna 2005 zaslal OÚS, a BSA nepodal k OÚS žádnou žádost, která by se jí týkala, přičemž tato vlastnost byla poprvé zmíněna v závěrečné zprávě o zkoušení a poté v rozhodnutí prezidenta OÚS ze dne 14. prosince 2006, kterým bylo schváleno její použití (bod 22 [sporných] rozhodnutí);
—
za těchto podmínek skutečnost, že BSA pro účely technického zkoušení zohlednil dodatečnou vlastnost neuvedenou v protokolu OÚS TP/14/1, v tehdy platném znění, je v rozporu s bodem III 3 uvedeného protokolu (bod 25 [sporných] rozhodnutí);
—
rozhodnutí prezidenta OÚS ze dne 14. prosince 2006, kterým bylo zpětně schváleno použití uvedené dodatečné vlastnosti v rámci technického zkoušení, je stiženo zásadní vadou, jelikož uvedené rozhodnutí bylo přijato přibližně 12 měsíců po závěrečné zprávě o zkoušení, a že toto rozhodnutí nelze odůvodnit zejména s ohledem na čl. 22 odst. 2 [prováděcího nařízení] (bod 26 [sporných] rozhodnutí).
V bodě 27 [sporných] rozhodnutí se odvolací senát v tomto smyslu dovolával svého rozhodnutí ze dne 8. října 2009 ve věci A 010/2008 (JEWEL), podle kterého musí být použití dodatečné vlastnosti předem schváleno prezidentem OÚS, aby byly zajištěny právní jistota, objektivita při vyřizování žádostí o odrůdové právo a předvídatelnost chování všech dotčených subjektů.
Odvolací senát měl dále v bodech 28 a 29 [sporných] rozhodnutí za to, že technické zkoušení týkající se sporné dodatečné vlastnosti bylo navíc v každém případě chybné z toho důvodu, že bylo provedeno v období pouze jednoho roku, a sice [v roce] 2005, jak uznal BSA, zatímco všechny ostatní vlastnosti byly zkoumány během dvou po sobě jdoucích vegetačních cyklů v letech 2004 a 2005. To podle jeho názoru představuje zjevné porušení protokolů a obecných zásad zkoušení použitelných v projednávaném případě, zejména protokolů UPOV TG/1/3 a UPOV TG/14/8, které u odrůd jablek vyžadují zkoušení během nejméně dvou vegetačních cyklů za účelem určení uniformity a stálosti.
Odvolací senát měl v důsledku toho v bodech 30 a 31 [sporných] rozhodnutí za to, že odrůda, pro kterou se žádalo o odrůdové právo, nemůže být legálně považována za odlišnou od referenční odrůdy.“
Žaloby podané k Tribunálu a napadený rozsudek
Dvěma návrhy došlými kanceláři Tribunálu dne 10. února 2014 podala Schniga žaloby znějící na zrušení sporných rozhodnutí.
Na podporu svých žalob Schniga uplatnila jediný žalobní důvod rozdělený do dvou částí, z nichž první vychází z toho, že na rozdíl od názoru odvolacího senátu mohl OÚS v rámci technického zkoušení vycházet ze sporné dodatečné vlastnosti, a druhá z toho, že odvolací senát měl neprávem za to, že výsledky tohoto technického zkoušení byly neplatné pouze z toho důvodu, že pokud jde o tuto spornou dodatečnou vlastnost, týkalo se uvedené zkoušení v rozporu s použitelnými obecnými zásadami zkoušení jediného vegetačního cyklu.
Tribunál napadeným rozsudkem žaloby zamítl.
Pokud jde o první část jediného žalobního důvodu, Tribunál nejprve v bodě 76 napadeného rozsudku rozhodl, že procesní ustanovení protokolu OÚS TP/14/1 se vztahují na žádost o udělení odrůdového práva Společenství odrůdě, pro kterou se o toto právo žádalo. Tribunál dále v bodě 80 uvedeného rozsudku uznal přednost protokolů přijatých OÚS před protokoly přijatými UPOV.
Tribunál mimoto v bodech 81 a 82 napadeného rozsudku připomněl, že OÚS má širokou posuzovací pravomoc při provádění technického zkoušení odrůdy a že především prováděcí nařízení přiznává prezidentovi OÚS pravomoc doplnit popis odrůdy o dodatečné vlastnosti a jejich vyjádření, pokud správní rada přijme rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení. Tribunál v bodě 83 uvedeného rozsudku v podstatě dodal, že tato posuzovací pravomoc je vymezena v protokolech a obecných zásadách zkoušení, které přijala Správní rada a které jsou pro ni závazné.
Tribunál nakonec v bodě 86 napadeného rozsudku v podstatě dospěl k závěru, že prezident OÚS nemá pravomoc povolit, aby byla při technickém zkoušení odrůdy vzata v úvahu vlastnost, která není uvedena v protokolu OÚS TP/14/1, a poté první část jediného žalobního důvodu zamítl.
Co se týče druhé části jediného žalobního důvodu, Tribunál nejprve uvedl, že první důvod, ze kterého vycházel odvolací senát ve sporných rozhodnutích, a sice že OÚS nemohl v rámci technického zkoušení odrůdy, pro kterou se žádalo o odrůdové právo, právem vycházet ze sporné dodatečné vlastnosti, není protiprávní a postačoval k odůvodnění těchto rozhodnutí po právní stránce, a poté tuto část zamítl jako irelevantní. Tribunál však zdůraznil, že toto technické zkoušení bylo provedeno v období pouze jednoho roku, a sice roku 2005, což je ve zjevném rozporu s protokolem OÚS TP/14/1 a protokolem UPOV TG/1/3, takže je každopádně třeba žalobu zamítnout.
Návrhová žádání účastníků řízení
Schniga navrhuje, aby Soudní dvůr:
—
zrušil napadený rozsudek a
—
uložil OÚS a vedlejším účastnicím řízení náhradu nákladů řízení.
OÚS navrhuje, aby Soudní dvůr:
—
vyhověl kasačnímu opravnému prostředku a
—
uložil každému účastníku řízení, že ponese vlastní náklady řízení.
Brookfield New Zealand a Elaris navrhují, aby Soudní dvůr:
—
zamítl kasační opravný prostředek a
—
uložil Schniga náhradu nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
Argumentace účastníků řízení
Kasační opravný prostředek, který podala společnost Schniga, je založen na jediném důvodu, který vychází z toho, že v napadeném rozsudku byly porušeny články 7 a 56 základního nařízení ve spojení s články 22 a 23 prováděcího nařízení.
V první části důvodu kasačního opravného prostředku společnost Schniga, která je v podstatě podporována OÚS, uvádí, že Tribunál měl neprávem za to, že protokoly a obecné zásady zkoušení v oblasti udělování odrůdových práv jsou pro OÚS závazné.
Brookfield New Zealand a Elaris mají za to, že Tribunál se nedopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že procesní pravidla, která si OÚS sám stanoví, jsou nutně závazná a mají přednost před procesními pravidly UPOV. Závazná povaha pravidel jednání, která si správní orgán sám stanoví, jsou tím spíše imperativní v případě, že má tento orgán širokou diskreční pravomoc.
Ve druhé části důvodu kasačního opravného prostředku Schniga uvádí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že protokol OÚS TP/14/1 se vztahuje na žádost o odrůdové právo podanou před jeho vstupem v platnost.
Pokud jde dále o možnost prezidenta OÚS doplnit popis odrůdy o dodatečnou vlastnost, Schniga tvrdí, že ustanovení základního nařízení ani ustanovení prováděcího nařízení nebrání takovému doplnění po provedení technického zkoušení.
Podle čl. 23 odst. 1 prováděcího nařízení tak má prezident OÚS pravomoc zohlednit každou odlišující vlastnost zkoumané odrůdy, i když tato vlastnost není uvedena v žádosti o odrůdové právo.
Brookfield New Zealand a Elaris jsou toho názoru, že rozhodujícím okamžikem, který vymezuje procesní rámec pro žádost o udělení odrůdového práva Společenství, není datum podání žádosti, nýbrž okamžik, kdy je skutečně provedeno technické zkoušení. K zajištění právní jistoty přitom nelze při přezkumu OUS zohlednit odlišující vlastnosti přijaté po technickém zkoušení.
Závěry Soudního dvora
Nejprve je třeba zkoumat druhou část jediného důvodu kasačního opravného prostředku a konkrétně argument vycházející z toho, že Tribunál měl v bodech 87 až 93 napadeného rozsudku neprávem za to, že prezident OÚS není oprávněn doplnit pro odrůdu, pro kterou se žádalo o odrůdové právo, spornou dodatečnou vlastnost.
Na úvod je třeba zaprvé připomenout, že úloha OÚS se vyznačuje vědeckou a technickou komplexností podmínek pro posuzování žádostí o odrůdové právo Společenství, takže je důvodné přiznat mu při výkonu jeho funkcí širokou posuzovací pravomoc (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. prosince 2012, Brookfield New Zealand a Elaris v. OÚS a Schniga,
C‑534/10 P
,
EU:C:2012:813
, bod
). Tato široká posuzovací pravomoc se vztahuje mimo jiné na ověření toho, zda je odrůda odlišná ve smyslu čl. 7 odst. 1 základního nařízení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. dubna 2010, Schräder v. OÚS,
C‑38/09 P
,
EU:C:2010:196
, bod
).
Zadruhé OÚS jakožto instituce Evropské unie podléhá zásadě řádné správy, podle níž má řádně a nestranně zkoumat všechny relevantní okolnosti žádosti o odrůdové právo Společenství a shromáždit všechny informace týkající se skutkového a právního stavu nezbytné k výkonu jeho posuzovací pravomoci. OÚS je kromě toho povinen zajistit řádný průběh a účinnost řízení, která vede (rozsudek ze dne 19. prosince 2012, Brookfield New Zealand a Elaris v. OÚS a Schniga,
C‑534/10 P
,
EU:C:2012:813
, bod
).
V tomto kontextu je třeba posoudit, zda Tribunál nesprávně vyložil – jak tvrdí Schniga a OÚS – ustanovení základního a prováděcího nařízení týkající se pravomocí prezidenta OÚS.
Podle čl. 56 odst. 2 základního nařízení se technické zkoušení provede v souladu s kontrolními obecnými pokyny [obecnými zásadami zkoušení] vydanými Správní radou a pokyny danými OÚS.
V tomto ohledu nejprve čl. 22 odst. 1 prováděcího nařízení stanoví, že Správní rada na návrh prezidenta OÚS přijme rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení. Článek 22 odst. 2 tohoto nařízení upřesňuje, že pokud rozhodnutí uvedené rady o těchto obecných zásadách zkoušení nebylo přijato, může prezident OÚS přijmout předběžné rozhodnutí.
Článek 23 odst. 1 prováděcího nařízení kromě toho stanoví, že pokud Správní rada přijme rozhodnutí o obecných zásadách zkoušení, toto rozhodnutí zahrnuje pravomoc prezidenta OÚS doplnit popis odrůdy o dodatečné vlastnosti a jejich vyjádření.
Proto i za předpokladu, že by se protokol OÚS TP/14/1 vztahoval na sporné řízení, byl prezident OÚS každopádně oprávněn doplnit dodatečnou vlastnost, v projednávané věci „šířku rýh“, pro účely technického zkoušení odrůdy, pro kterou se žádalo o odrůdové právo.
Pouze při takovém výkladu pravomocí prezidenta OÚS, jak jsou vymezeny mimo jiné v článku 23 prováděcího nařízení, lze zohlednit zvláštnosti předmětu a postupu udělení odrůdového práva Společenství.
Jak totiž v podstatě uvedl generální advokát v bodě 97 svého stanoviska, posouzení vlastností rostlinné odrůdy nutně obnáší určité riziko v důsledku samotné povahy předmětu, kterého se týká technické zkoušení, a sice rostlinné odrůdy, jakož i požadované délky takového zkoušení.
Za těchto okolností může jedině flexibilita, kterou skýtá možnost prezidenta OÚS doplnit popis odrůdy o dodatečné vlastnosti, již mu přiznává čl. 23 odst. 1 prováděcího nařízení, zaručit objektivitu postupu udělení odrůdového práva Společenství. Žádost o odrůdové právo Společenství tak nelze zamítnout pouze z toho důvodu, že vlastnost zkoumané odrůdy, která byla zjištěna při technickém zkoušení a je rozhodující pro posouzení její odlišnosti od ostatních odrůd, nebyla uvedena v technickém dotazníku vyplněném žadatelem ani v příslušných obecných zásadách zkoušení a protokolech.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že považuje-li to OÚS za nutné, může vzhledem k široké posuzovací pravomoci, která je mu přiznána, zohlednit skutečnosti a důkazy, které účastníci řízení uvedli či předložili opožděně (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 19. prosince 2012, Brookfield New Zealand a Elaris v. OÚS a Schniga,
C‑534/10 P
,
EU:C:2012:813
, bod
).
Takovou možnost mu musí být možné přiznat
a

fortiori
v případě, že skutečnosti relevantní pro zkoumání rozlišující vlastnosti odrůdy jsou stejně jako v projednávané věci zjištěny během objektivního postupu, který představuje technické zkoušení, ke kterému dal podnět OÚS a které uskutečnil vnitrostátní zkušební úřad.
Takové chápání pravomocí prezidenta OÚS je ostatně podpořeno protokolem UPOV TG/1/3, jehož bod 4.2.3 zejména uvádí, že výčet vlastností v obecných zásadách zkoušení není taxativní a že je-li to užitečné, mohou do něj být doplněny další vlastnosti.
Navíc vzhledem k tomu, že pravomoci prezidenta OÚS jsou stanoveny v základním a prováděcím nařízení, cílem ani důsledkem obecných zásad zkoušení a protokolů OÚS přijatých Správní radou nemůže být omezení těchto pravomocí.
Postup upravený v bodě III 6 protokolu OÚS TP/14/1, který Tribunál zmínil v bodě 93 napadeného rozsudku a který se týká případů, kdy doplnění dodatečné vlastnosti požaduje žadatel o odrůdové právo Společenství, nemůže z tohoto důvodu bránit prezidentovi OÚS doplnit i bez návrhu dodatečnou vlastnost v rámci technického zkoušení odrůdy.
Co se týče okamžiku, ke kterému může prezident OÚS vykonávat pravomoc, kterou má na základě čl. 23 odst. 1 prováděcího nařízení, ustanovení tohoto nařízení ani ustanovení základního nařízení nebrání tomu, aby byla dodatečná vlastnost doplněna po provedení technického zkoušení, pokud byla taková vlastnost zjištěna při tomto zkoušení.
Na základě bodů 6.2 a 7.2 protokolu UPOV TG/1/3, které Tribunál cituje v bodě 77 napadeného rozsudku, tak jsou vlastnosti relevantní pro účely posouzení kritérií OUS určeny podle popisu odrůdy vyhotoveného „ke dni udělení požadovaného odrůdového práva“, a nikoliv podle popisu odrůdy vyhotoveného ke dni podání žádosti.
Technický popis odrůdy, pro kterou se žádá o odrůdové právo, požadovaný v čl. 50 odst. 1 písm. f) základního nařízení a v čl. 19 odst. 2 písm. c) prováděcího nařízení, může mít proto pro prezidenta OÚS při výkonu pravomoci, kterou má na základě čl. 23 odst. 1 základního nařízení, pouze orientační hodnotu.
Takové řešení není dále neslučitelné se zásadou právní jistoty.
I když totiž třetí osoba, jejíž chráněná odrůda byla vybrána jako referenční odrůda pro účely technického zkoušení, může podat námitky proti udělení odrůdového práva Společenství, tyto námitky musí v souladu s čl. 59 odst. 3 písm. a) základního nařízení směřovat k prokázání toho, že kritéria OUS nejsou splněna.
Skutečnost, že prezident OÚS doplní dodatečnou vlastnost, jejíž existence byla zjištěna až při technickém zkoušení odrůdy, nemůže tudíž jako taková představovat porušení zásady právní jistoty ve vztahu ke třetí osobě, jejíž chráněná odrůda byla vybrána jako referenční odrůda pro účely tohoto zkoušení. Třetí osoba se totiž nemůže dovolávat legitimních očekávání ohledně rozsahu uvedeného zkoušení a povahy zkoumaných odlišujících vlastností.
Ze všech těchto úvah vyplývá, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že čl. 23 odst. 1 prováděcího nařízení nepřiznává prezidentovi OÚS pravomoc doplnit po provedení technického zkoušení odrůdy popis této odrůdy o dodatečnou vlastnost, pokud tato vlastnost nebyla zmíněna v technickém dotazníku vyplněném žadatelem ani v příslušných obecných zásadách zkoušení a protokolech.
V důsledku toho je třeba přijmout argument společnosti Schniga a – aniž je třeba analyzovat ostatní body důvodu kasačního opravného prostředku – zrušit napadený rozsudek v rozsahu, v němž v něm bylo potvrzeno zrušení rozhodnutí OÚS odvolacím senátem z důvodu, že použitá odlišující vlastnost „šířka rýh“ byla doplněna prezidentem OÚS.
K žalobě před Tribunálem
Podle čl. 61 prvního pododstavce druhé věty statutu Soudního dvora Evropské unie může Soudní dvůr v případě, že zruší rozhodnutí Tribunálu, vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to soudní řízení dovoluje.
V projednávané věci má Soudní dvůr za to, že soudní řízení dovoluje rozhodnout o žalobách, které společnost Schniga podala za účelem zrušení sporných rozhodnutí, a že je tedy třeba vydat o těchto žalobách konečné rozhodnutí.
Okolnost, že Tribunál odpověděl na druhou část jediného žalobního důvodu společnosti Schniga v bodech 103 a 104 napadeného rozsudku pouze podpůrně, není v tomto ohledu rozhodující, jelikož účastníci řízení měli možnost podrobně přednést své argumenty týkající se této druhé části před uvedeným soudem a Soudním dvorem.
Nejprve je však třeba vyhovět první části jediného žalobního důvodu uplatněného žalobkyní na podporu jejích žalob, a to z důvodů uvedených v bodech 46 až 68 tohoto rozsudku.
Pokud jde dále o druhou část uvedeného jediného žalobního důvodu, odvolací senát zrušil rozhodnutí o udělení odrůdového práva a o zamítnutí námitek z důvodu, že technické zkoušení týkající se sporné dodatečné vlastnosti proběhlo v období pouze jednoho roku, a sice roku 2005, a nikoliv během dvou po sobě jdoucích vegetačních cyklů.
Schniga a OÚS uvádí, že BSA v praxi sám konstatoval, že sporná dodatečná vlastnost byla zkoumána po roce 2005, a sice v letech 2006 a 2007. Odvolací senát, který se potýkal s procesním pochybením, jež bylo možné napravit, měl každopádně věc vrátit příslušným útvarům OÚS, aby přijaly nezbytná opatření.
Brookfield New Zealand a Elaris tvrdí, že Schniga v žádném stadiu řízení nepožadovala nápravu zjištěného pochybení.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že prezident OÚS v rozhodnutí ze dne 14. prosince 2006 schválil použití sporné dodatečné vlastnosti za účelem určení odlišnosti mezi odrůdou, pro kterou se žádalo o odrůdové právo, a referenční odrůdou a že OÚS v rozhodnutí ze dne 26. února 2007 udělil společnosti Schniga odrůdové právo Společenství pro odrůdu, pro kterou se o toto právo žádalo.
Je přitom nesporné, že ke dni přijetí rozhodnutí o udělení odrůdového práva a o zamítnutí námitek, tedy dne 26. února 2007, měl OÚS k dispozici pouze závěrečnou zprávu o zkoušení, kterou BSA přijal dne 19. prosince 2005 a pozměnil dne 9. února 2006 a ve které uvedl, že tato vlastnost byla zjištěna během vegetačního cyklu v roce 2005. BSA až 8. srpna 2008 informoval OÚS o tom, že uvedená vlastnost byla zjištěna rovněž během vegetačních cyklů v letech 2006 a 2007.
Odrůdové právo Společenství bylo tudíž společnosti Schniga uděleno pro odrůdu, pro kterou se o toto právo žádalo, aniž OÚS disponoval skutečnostmi prokazujícími, že sporná dodatečná vlastnost byla zkoumána během dvou vegetačních cyklů, což je v rozporu s protokolem OÚS TP/14/1 i protokolem UPOV TG/1/3.
Široká posuzovací pravomoc, kterou má OÚS při výkonu svých funkcí a jež byla připomenuta v bodě 46 tohoto rozsudku, mu nemůže v tomto ohledu umožnit obejít technická pravidla, která upravují průběh technických zkoušení, aniž by porušil povinnost řádné správy a svoji povinnost jednat řádně a nestranně. Závazná povaha těchto pravidel, a to i pro OÚS, je navíc potvrzena v čl. 56 odst. 2 základního nařízení, který stanoví, že technická zkoušení se provádí v souladu s těmito pravidly.
Odvolací senát tedy právem konstatoval, že OÚS udělil odrůdové právo Společenství odrůdě, pro kterou se o toto právo žádalo, na základě vadného technického zkoušení.
Z toho plyne, že druhá část jediného důvodu uplatněného v prvním stupni není opodstatněná.
Sporná rozhodnutí by proto měla být potvrzena.
Podle článku 72 základního nařízení však odvolací senát působí buď v rámci příslušnosti OÚS, nebo případ postoupí příslušnému útvaru OÚS k dalšímu rozhodnutí.
I když je pravda, že odvolací senát má posuzovací pravomoc ohledně možnosti rozhodnout sám o žádosti nebo vrátit věc příslušnému útvaru OÚS, nic to nemění na tom, že pokud se rozhodne působit v rámci příslušnosti OÚS, musí řádně a nestranně zkoumat veškeré relevantní okolnosti žádosti o odrůdové právo Společenství a shromáždit všechny informace týkající se skutkového a právního stavu nezbytné k výkonu jeho posuzovací pravomoci, jak bylo připomenuto v bodě 47 tohoto rozsudku.
Odvolací senát, působící v rámci příslušnosti OÚS, měl však za to, že odrůdě, pro kterou se žádalo o odrůdové právo, nelze udělit požadované odrůdové právo Společenství, ačkoli neměl jistotu, že vlastnost „šířka rýh“ není reprodukovatelná během dvou vegetačních cyklů.
S ohledem na skutečnost, že pochybení, které vedlo odvolací senát ke zrušení rozhodnutí o udělení odrůdového práva a o zamítnutí námitek, nebylo přičitatelné žadateli a že toto pochybení každopádně nepodmiňuje samo o sobě opodstatněnost žádosti o odrůdové právo, by postoupení věci příslušnému útvaru OÚS za účelem pokračování v technickém zkoušení s cílem ujistit se, že sporná dodatečná vlastnost splnila požadavek reprodukovatelnosti, bylo umožnilo OÚS mít k dispozici všechny informace relevantní pro účely posouzení platnosti udělení odrůdového práva Společenství odrůdě, pro kterou se o toto právo žádalo, a bylo by lépe zaručilo práva žadatele.
Okolnosti, že Schniga nepožádala o takovou nápravu, se nelze účelně dovolávat k odůvodnění toho, že odvolací senát nepostoupil případ příslušnému útvaru OÚS, jelikož po žadateli o odrůdové právo Společenství, kterému bylo takové právo uděleno, nelze požadovat, aby z vlastní iniciativy zpochybnil samotnou platnost práva, které mu bylo uděleno.
Sporná rozhodnutí je tudíž třeba zrušit v rozsahu, v němž v nich měl odvolací senát za to, že čl. 23 odst. 1 prováděcího nařízení nepřiznává prezidentovi OÚS pravomoc doplnit po provedení technického zkoušení odrůdy popis této odrůdy o dodatečnou vlastnost, pokud tato vlastnost není zmíněna v technickém dotazníku týkajícím se žádosti ani v příslušných obecných zásadách zkoušení a protokolech, a v němž odvolací senát zrušil rozhodnutí o udělení odrůdového práva a o zamítnutí námitek, aniž na základě článku 72 základního nařízení nejprve postoupil věc příslušnému útvaru OÚS, aby disponoval veškerými skutečnostmi relevantními pro posouzení platnosti uděleného odrůdového práva Společenství.
K nákladům řízení
Článek 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora stanoví, že není-li kasační opravný prostředek opodstatněný nebo je-li tento kasační prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení. Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Konečně čl. 140 odst. 3 jednacího řádu Soudního dvora, který se na řízení o kasačním opravném prostředku rovněž použije na základě čl. 184 odst. 1 tohoto jednacího řádu, mimo jiné uvádí, že Soudní dvůr může rozhodnout, že vlastní náklady řízení nesou i jiní vedlejší účastníci než členský stát nebo orgán.
Vzhledem k tomu, že společnost Schniga v projednávané věci požadovala náhradu nákladů řízení a OÚS měl ve věci částečně neúspěch, je důvodné uložit posledně uvedenému, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Schniga, jelikož spor vznikl v důsledku pochybení, které mu lze přičíst. Kromě toho je třeba rozhodnout, že Brookfield New Zealand a Elaris ponesou vlastní náklady řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:

1)
Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 10. září 2015, Schniga v. OÚS – Brookfield New Zealand a Elaris (Gala Schnitzer) (
T‑91/14 a T‑92/14
, nezveřejněný,
EU:T:2015:624
), se zrušuje.

2)
Rozhodnutí odvolacího senátu Odrůdového úřadu Společenství (OÚS) ze dne 20. září 2013, jež se týkají udělení odrůdového práva Společenství odrůdě jablek Gala Schnitzer (věci A 003/2007 a A 004/2007), se zrušují.

3)
Odrůdový úřad Společenství ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Schniga GmbH.

4)
Brookfield New Zealand Ltd a Elaris SNC ponesou vlastní náklady řízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.