CELEX: 62015TJ0772
Konkurencija
Karteliai
Optinių diskų įrenginių rinka
Sprendimas, kuriuo konstatuojamas SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimas
Slapti susitarimai dėl konkursų, susijusių su optinių diskų įrenginiais, skirtais nešiojamiesiems kompiuteriams ir staliniams kompiuteriams
Teisė į gynybą
Pareiga motyvuoti
Gero administravimo principas
Baudos
Vienas ir tęstinis pažeidimas
2006 m. baudų apskaičiavimo gairės

)
Ginčo aplinkybės
Kaip nurodyta Sprendime C(2015) 7135
final
dėl procedūros pagal SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla AT.39639 – Optinių diskų įrenginiai) (toliau – ginčijamas sprendimas), susijusiame su slaptais susitarimais dėl dviejų kompiuterių gamintojų organizuojamų konkursų, susijusių su optinių diskų įrenginiais, skirtais nešiojamiesiems kompiuteriams ir staliniams kompiuteriams, ieškovė
Quanta Storage, Inc
. veikia saugojimui skirtų IT įrenginių sektoriuje ir vykdo tyrimo, vystymo ir optinių diskų įrenginių (toliau – ODĮ) kūrimo, gamybos ir tiekimo veiklą. Ji buvo įsteigta 1999 m. vasario mėn. Tai yra Taivano (Kinijos Respublika) Taipėjaus akcijų biržoje kotiruojama akcinė bendrovė (ginčijamo sprendimo 23 konstatuojamoji dalis).
Nagrinėjamas pažeidimas susijęs su ODĮ, naudojamais
Dell
ir
Hewlett Packard
(toliau – HP) gaminamuose asmeniniuose kompiuteriuose (staliniai kompiuteriai ir nešiojamieji kompiuteriai) (toliau – kompiuteriai). ODĮ taip pat naudojami daugelyje kitų vartotojams skirtų aparatų, pavyzdžiui, kompaktinių diskų (toliau – CD) ar optinių skaitmeninių diskų (DVD) grotuvuose, žaidimų konsolėse ir kituose periferiniuose elektroniniuose aparatuose (ginčijamo sprendimo 28 konstatuojamoji dalis).
Kompiuteriuose naudojami ODĮ skiriasi savo dydžiu, disko įdėjimo mechanizmu (iš viršaus ar iš šono) ir diskų, kuriuos jie gali nuskaityti arba į kuriuos jie gali įrašyti, tipais. ODĮ galima suskirstyti į dvi grupes: vidutinio dydžio (angl.
half‑height
, toliau – HH) įrenginiai, skirti staliniams kompiuteriams, ir ploni įrenginiai, skirti nešiojamiesiems kompiuteriams. Plonų įrenginių pogrupis apima įvairių dydžių įrenginius. Esama įvairių tipų HH įrenginių ir plonų įrenginių, kurie skiriasi savo techninėmis charakteristikomis (ginčijamo sprendimo 29 konstatuojamoji dalis).
Dell
ir HP yra dvi pagrindinės originalių produktų gamintojos pasaulinėje kompiuterių rinkoje.
Dell
ir HP rengia klasikines konkurso procedūras pasaulio mastu, apimančias ketvirčio derybas dėl pasaulinių kainų ir bendro pirkimo kiekio su nedideliu skaičiumi iš anksto atrinktų ODĮ tiekėjų. Paprastai regioniniai klausimai neatliko jokio vaidmens per konkursus dėl ODĮ, išskyrus konkursus, susijusius su tikėtina paklausa tuose regionuose, kurie turi įtakos bendram pirkimo kiekiui (ginčijamo sprendimo 32 konstatuojamoji dalis).
Konkurso procedūros apėmė prašymus pateikti sąmatas, prašymus pateikti elektronines sąmatas, derybas internetu, elektroninius aukcionus ir dvišales derybas (ne internetu). Pasibaigus konkursui klientai nuspręsdavo dėl tam tikro kiekio sudaryti sutartis su konkurse dalyvavusiais ODĮ tiekėjais (paprastai su visais iš jų, nebent buvo taikomas pašalinimo mechanizmas), atsižvelgdami į jų pasiūlytas kainas. Pavyzdžiui, laimėjusiam pasiūlymui buvo priskiriama iš viso 35–45 % rinkos atitinkamam ketvirčiui, antram geriausiam pasiūlymui – 25–30 %, trečiam – 20 % ir t. t. Šias klasikines konkurso procedūras rengė už konkursus atsakingos klientų komandos, siekdamos suorganizuoti veiksmingą konkursą konkurencinga kaina. Šiuo tikslu jos naudojosi visomis įmanomomis praktikomis tam, kad tarp ODĮ tiekėjų būtų paskatinta konkurencija dėl kainų (ginčijamo sprendimo 33 konstatuojamoji dalis).
Kiek tai susiję su
Dell
, ji daugiausia organizavo konkursus rengdama derybas internetu. Jos galėjo būti terminuotos arba baigtis po tam tikro apibrėžto laikotarpio, pavyzdžiui, praėjus 10 minučių po paskutinio pasiūlymo pateikimo, jei joks ODĮ tiekėjas neteikė naujo pasiūlymo. Tam tikrais atvejais derybos internetu galėjo tęstis kelias valandas, jei konkursas buvo gyvesnis arba jei derybų internetu terminas buvo pratęstas siekiant paskatinti ODĮ tiekėjus toliau teikti pasiūlymus. Net tuo atveju, jei derybos internetu buvo neterminuotos ir priklausė nuo galutinio pasiūlymo,
Dell
galėjo tam tikru momentu paskelbti derybų internetu pabaigą.
Dell
galėjo nuspręsti pereiti nuo „vien suskirstymo“ procedūros prie „neselektyvios“ procedūros.
Dell
galėjo anuliuoti derybas internetu, jei konkursas ar jo rezultatas buvo pripažinti nepakankamais, ir vietoj jų surengti dvišales derybas. Derybų internetu procedūros priežiūrą vykdė pasauliniai įsigijimų administratoriai, atsakingi už šias operacijas bendrovėje
Dell
(ginčijamo sprendimo 37 konstatuojamoji dalis).
Kiek tai susiję su HP, daugiausia buvo naudojamos konkurso procedūros prašant sąmatų arba elektroninių sąmatų. Abi procedūros buvo vykdomos per tą pačią interneto platformą. Pirma, kiek tai susiję su sąmatų prašymais, jie buvo pateikiami kas ketvirtį. Per šias procedūras tam tikrą laikotarpį, paprastai dvi savaites, buvo vykdomos derybos internetu ir dvišalės derybos ne internetu. ODĮ tiekėjai buvo raginami dalyvauti konkursuose tam tikru laikotarpiu ir pateikti savo sąmatas interneto platformoje arba elektroniniu paštu. Pasibaigus pirmajam aukcionui, HP susitikdavo su kiekvienu dalyviu ir pradėdavo derybas, remdamasi ODĮ tiekėjo pasiūlymu, siekdama gauti kiekvieno tiekėjo geriausią pasiūlymą neatskleidžiant kitų ODĮ tiekėjų tapatybės ar pasiūlymų. Antra, kiek tai susiję su elektroninėmis sąmatomis, šios procedūros paprastai buvo rengiamos kaip atvirkštinis konkursas. Dalyviai tam tikru laiku prisijungdavo prie interneto platformos ir aukcionas prasidėdavo nuo HP nustatytos kainos. Vis mažesnes kainas siūlantys dalyviai buvo informuojami apie savo pirmumo eilės numerį kiekvieną kartą, kai buvo pateikiamas naujas pasiūlymas. Pasibaigus nustatytam laikui, mažiausią kainą pasiūlęs ODĮ tiekėjas laimėdavo aukcioną, o kitiems tiekėjams buvo priskiriamas antras ir trečias eilės numeriai atsižvelgiant į jų pasiūlymus (ginčijamo sprendimo 41–44 konstatuojamosios dalys).
Administracinė procedūra
2009 m. sausio 14 d. Komisija gavo
Philips
prašymą atleisti nuo baudos pagal Pranešimą dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių atvejais (
OL C 298, 2006, p. 17
, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo). 2009 m. sausio 29 d. ir kovo 2 d. šis prašymas buvo papildytas ir jį jau teikė ne tik
Philips
, bet ir
Lite‑On
ir jų bendra įmonė
Philips & Lite‑On Digital Solutions Corporation
(toliau – PLDS) (ginčijamo sprendimo 54 konstatuojamoji dalis).
2009 m. birželio 29 d. Komisija ODĮ srityje veiklą vykdančioms įmonėms išsiuntė prašymą pateikti informacijos (ginčijamo sprendimo 55 konstatuojamoji dalis).
2009 m. birželio 30 d. Komisija sąlyginai atleido nuo baudų
Philips
,
Lite‑On
ir PLDS (ginčijamo sprendimo 56 konstatuojamoji dalis).
2012 m. liepos 18 d. Komisija trylikai ODĮ tiekėjų, įskaitant ieškovę, nusiuntė pranešimą apie kaltinimus (toliau – pranešimas apie kaltinimus). Ji nurodė, kad šios bendrovės pažeidė SESV 101 straipsnį ir Europos ekonominės erdvės susitarimo (EEE susitarimas) 53 straipsnį, kai nuo 2004 m. vasario 5 d. iki 2009 m. birželio 29 d. dalyvavo kartelyje dėl ODĮ, kuriame buvo koordinuojami jų veiksmai dėl dviejų kompiuterių gamintojų, t. y.
Dell
ir HP, organizuojamų konkursų.
2012 m. spalio 26 d. atsakydama į pranešimą apie kaltinimus ieškovė pateikė savo rašytines pastabas.
2012 m. lapkričio 23 d.
Dell
atsakė į Komisijos jai atsiųstą prašymą pateikti informacijos (ginčijamo sprendimo 61 konstatuojamoji dalis).
Žodinė procedūros dalis buvo surengta 2012 m. lapkričio 29 ir 30 d., joje dalyvavo visos pranešimo apie kaltinimus adresatės (ginčijamo sprendimo 60 konstatuojamoji dalis).
2012 m. gruodžio 14 d. Komisija paprašė visų pranešimo apie kaltinimus adresačių pateikti iš
Dell
ir HP gautus reikšmingus dokumentus. Jos įvykdė šį prašymą ir kiekviena galėjo susipažinti su kitų ODĮ tiekėjų pateiktais atsakymais (ginčijamo sprendimo 62 konstatuojamoji dalis).
2015 m. kovo 13 d. Komisija atsiuntė ieškovei tam tikrus iš
Dell
ir HP gautus dokumentus ir paprašė jos pateikti savo pastabas; ieškovė tai padarė 2015 m. kovo 27 d. laišku.
2015 m. birželio 9 d. raštu ieškovė paprašė Komisijos auditoriaus patvirtinti, jog Komisija prašė iš
Dell
ir HP įrodymų, patvirtinančių, kad šios įmonės buvo pateikusios savo tiekėjams informaciją apie savo konkurentus. 2015 m. birželio 23 d. atsakyme šis auditorius pažymėjo, kad Komisija minėtoms įmonėms nebuvo pateikusi tokio prašymo.
2015 m. birželio 3 d. Komisija ieškovei perdavė raštą, kuriame išdėstomos faktinės aplinkybės ir paaiškinama, kaip ji ketina panaudoti šiuos dokumentus.
2015 m. spalio 21 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą.
Ginčijamas sprendimas
Ginčijamame sprendime Komisija konstatavo, kad nuo 2004 m. birželio 23 d. iki 2008 m. lapkričio 25 d. kartelio dalyviai koordinavo savo konkurencinius veiksmus. Ji pažymėjo, kad šis koordinavimas buvo atliekamas per lygiagrečių dvišalių ryšių tinklą. Ji nurodė, kad kartelio dalyviai siekė koreguoti savo parduodamą kiekį rinkoje taip, kad kainos būtų didesnės nei tuo atveju, jei nebūtų šių dvišalių ryšių (ginčijamo sprendimo 67 konstatuojamoji dalis).
Ginčijamame sprendime Komisija pažymėjo, kad kartelio dalyviai veiksmus koordinavo dėl dviejų didžiausių originalių produktų gamintojų pasaulinėje kompiuterių rinkoje, t. y.
Dell
ir HP, klientų sąskaitų. Anot Komisijos,
Dell
ir HP ne tik vykdė dvišales derybas su savo ODĮ tiekėjais, bet ir taikė standartizuotas konkurso procedūras, kurios buvo rengiamos mažiausiai kartą per ketvirtį. Ji pažymėjo, kad kartelio nariai naudojosi savo dvišalių ryšių tinklu siekdami manipuliuoti šiomis konkurso procedūromis, taip užkirsdami kelią savo klientų mėginimams skatinti konkurenciją dėl kainų (ginčijamo sprendimo 68 konstatuojamoji dalis).
Komisijos manymu, reguliarus keitimasis informacija, be kita ko, leido kartelio nariams gerai žinoti savo konkurentų ketinimus netgi prieš pradedant dalyvauti konkurso procedūroje, taigi numatyti savo konkurencinę strategiją (ginčijamo sprendimo 69 konstatuojamoji dalis).
Komisija pridūrė, kad kartelio nariai reguliariai keitėsi informacija apie kainas, susijusias su konkrečiais klientais, taip pat informacija ne apie kainas, pavyzdžiui, informacija apie esamą produkciją ir tiekimo pajėgumą, atsargas, padėtį, atsižvelgiant į kvalifikavimą, naujų produktų ar patobulinimų įdiegimo momentą. Be to, ji pažymėjo, kad ODĮ tiekėjai kontroliavo baigtų konkurso procedūrų galutinius rezultatus, t. y. dalyvių suskirstymą, kainą ir kiekį (ginčijamo sprendimo 70 konstatuojamoji dalis).
Komisija taip pat nurodė, kad atsižvelgdami į tai, jog turi išsaugoti slaptus ryšius klientų atžvilgiu, tiekėjai susisiekimo tikslais naudojo priemones, kurias jie laikė pakankamomis norimam rezultatui pasiekti. Be to, ji patikslino, kad bandymas sušaukti pradinį susitikimą, siekiant suorganizuoti reguliarius daugiašalius ODĮ tiekėjų susitikimus, 2003 m. nepavyko dėl to, kad apie jį sužinojo vienas klientas. Anot Komisijos, vietoj to buvo palaikomi dvišaliai ryšiai, daugiausia telefonu, bet kartais ir elektroniniais pranešimais, įskaitant privačius el. pašto adresus (
hotmail
) ir tikralaikių pokalbių paslaugas, arba per susitikimus, daugiausia pasaulinių sąskaitų administratorių lygmeniu (ginčijamo sprendimo 71 konstatuojamoji dalis).
Komisija konstatavo, kad kartelio dalyviai palaikė reguliarius ryšius ir kad ryšių, daugiausia telefoninių, pagausėdavo, kai buvo vykdomos konkurso procedūros, per kurias tam tikros kartelio dalyvių poros telefonu susisiekdavo kelis kartus per dieną. Ji pažymėjo, kad apskritai tam tikrų kartelio dalyvių porų tarpusavio ryšių skaičius buvo daug didesnis nei kitų dalyvių atveju (ginčijamo sprendimo 72 konstatuojamoji dalis).
Kiek tai susiję su ieškovei skirtos baudos dydžio apskaičiavimu, Komisija rėmėsi Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairėmis (
OL C 210, 2006, p. 2
, toliau – Baudų apskaičiavimo gairės).
Iš pradžių pažymėtina, kad, nustatydama bazinį baudos dydį, Komisija padarė išvadą, jog, atsižvelgiant į didelius tiekėjų dalyvavimo trukmės skirtumus ir siekiant geriau įvertinti realų kartelio poveikį, reikėjo remtis metiniu vidurkiu, apskaičiuojamu pagal pardavimų, kuriuos įmonės realizavo per pilnus kiekvienos iš jų dalyvavimo darant pažeidimą kalendorinius mėnesius, realią vertę (ginčijamo sprendimo 527 konstatuojamoji dalis).
Taigi Komisija paaiškino, kad pardavimų vertė buvo apskaičiuota remiantis ODĮ, skirtų nešiojamiesiems ir staliniams kompiuteriams, pardavimais HP ir
Dell
subjektams, esantiems EEE. Dėl ieškovės Komisija pažymėjo, kad metiniai pardavimai, į kuriuos buvo atsižvelgta, apėmė ODĮ pardavimus
Sony Optiarc
, skirtus HP ir
Dell
nešiojamiesiems ir staliniams kompiuteriams (ginčijamo sprendimo 528 ir 529 konstatuojamosios dalys).
Beje, dėl to, kad antikonkurencinis elgesys HP atžvilgiu prasidėjo vėliau, ir tam, kad būtų atsižvelgta į kartelio pokyčius, Komisija nusprendė, jog reikšminga pardavimų vertė bus apskaičiuota atskirai dėl HP ir dėl
Dell
ir kad bus taikomi du dauginimo koeficientai atsižvelgiant į dalyvavimo trukmę (ginčijamo sprendimo 530 konstatuojamoji dalis).
Komisija taip pat nusprendė, jog, kadangi susitarimai dėl kainų koordinavimo dėl paties savo pobūdžio yra priskiriami prie sunkiausių SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimų, o kartelis apėmė bent jau EEE, dėl sunkumo taikoma dalis šiuo atveju yra 16 % visoms ginčijamo sprendimo adresatėms (ginčijamo sprendimo 544 konstatuojamoji dalis).
Be to, Komisija pažymėjo, kad atsižvelgdama į šios bylos aplinkybes ji nusprendė 16 % padidinti sumą siekiant atgrasyti (ginčijamo sprendimo 554 ir 555 konstatuojamosios dalys).
Ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje, kiek ji susijusi su ieškove, nustatyta:
„1 straipsnis
Šios įmonės pažeidė SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį, kai nurodytais laikotarpiais dalyvavo darant vieną tęstinį kelis atskirus pažeidimus apimantį pažeidimą, kurį sudaro susitarimai dėl kainų koordinavimo, visos EEE optinių diskų įrenginių sektoriuje:
<…>
h)
[ieškovė] – nuo 2008 m. vasario 14 d. iki 2008 m. spalio 28 d. dėl veiksmų koordinavimo
Dell
ir HP atžvilgiu.
2 straipsnis
Už 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą skiriamos tokios baudos:
<…>
h)
ieškovei 7146000 EUR.“
Procesas ir šalių reikalavimai
2015 m. gruodžio 29 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo šį ieškovės ieškinį.
2016 m. balandžio 29 d. Komisija pateikė atsiliepimą į ieškinį.
Teisėjo pranešėjo siūlymu, Bendrasis Teismas (penktoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
Šalys buvo išklausytos ir atsakė į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus per 2018 m. gegužės 2 d. posėdį.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis su ja susijęs,
–
nepatenkinus šio reikalavimo, sumažinti jai skirtą baudą,
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
nustatyti, kad ieškovės baudos dydis yra 7186000 EUR,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Grįsdama ieškinį ieškovė nurodo penkis pagrindus. Pirmasis pagrindas grindžiamas teisės į gynybą, pareigos motyvuoti ir teisės į gerą administravimą pažeidimu, antrasis – akivaizdžia teisės klaida ir pareigos motyvuoti pažeidimu dėl to, kad skiriasi ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis ir Komisijos motyvai, kiek tai susiję su pažeidimo trukme HP atžvilgiu, trečiasis – įrodymų nepateikimu ir nepakankamu motyvavimu, kiek tai susiję su ieškovės dalyvavimu darant vieną ir tęstinį pažeidimą, ketvirtasis – tuo, kad Komisija neturi kompetencijos taikyti SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį, o penktasis – faktinėmis ir teisės klaidomis, padarytomis apskaičiuojant baudos dydį, ir pareigos motyvuoti pažeidimu.
Iš pradžių reikia išnagrinėti ketvirtąjį pagrindą, grindžiamą tuo, kad Komisija neturi kompetencijos taikyti SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį, o paskui kitus pagrindus ta tvarka, kokia jie pateikti.
(Praleista)
Dėl penktojo pagrindo, grindžiamo faktinėmis ir teisės klaidomis, padarytomis apskaičiuojant baudos dydį, ir pareigos motyvuoti pažeidimu
(Praleista)
Dėl Komisijos prašymo padidinti baudą
Atsiliepime į ieškinį Komisija paaiškina, kad, siekdama apskaičiuoti ieškovei skirtinos baudos dydį, ji neatsižvelgė į visus ODĮ, integruojamų į serverius, pardavimus bendrovėms
Dell
ir HP. Atlikdama šią atskaitą Komisija rėmėsi ieškovės pateiktais vertinimais, kad
Dell
integravo į serverius mažiausiai 10 % jos parduodamų ODĮ. Iš karto po to, kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas,
Dell
pateikė Komisijai tikslius duomenis, iš kurių matyti, kad buvo integruojama mažiau nei 1 % ODĮ. Galiausiai ginčijamame sprendime ieškovei skirta bauda yra 40000 EUR mažesnė už tą, kuri jai turėtų būti skirta remiantis tikra apyvartos verte. Taigi tam, kad ieškovė būtų tinkamai nubausta už padarytą pažeidimą ir būtų užtikrintas vienodas požiūris į ginčijamo sprendimo adresates, Komisija Bendrojo Teismo prašo pasinaudoti savo neribota jurisdikcija ir nustatyti, kad ieškovės baudos dydis yra 7186000 EUR.
Ieškovė nesutinka su Komisijos argumentais.
Reikia priminti, kad Bendrasis Teismas, naudodamasis SESV 261 straipsniu ir Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsniu suteikta neribota jurisdikcija, turi įgaliojimus vertinti baudų dydžio tinkamumą. Iš tiesų įgyvendindamas neribotą jurisdikciją Sąjungos teismas gali ne tik panaikinti ginčijamą sprendimą, kaip numatyta SESV 264 straipsnyje, bet ir pakeisti jame nustatytą sankciją (žr. 2008 m. spalio 8 d. Sprendimo Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik / Komisija,
T‑69/04
,
EU:T:2008:415
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Taigi, kaip pabrėžia Komisija, be paprastos baudos teisėtumo kontrolės, Sąjungos teismas gali pakeisti Komisijos vertinimą savuoju ir panaikinti, sumažinti ar padidinti skirtą vienkartinę ar periodinę baudą (žr. 2008 m. spalio 8 d. Sprendimo Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik / Komisija,
T‑69/04
,
EU:T:2008:415
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Šiomis aplinkybėmis, nors ieškovai dažniausiai prašo įgyvendinti neribotą jurisdikciją siekdami, kad būtų sumažintas baudos dydis, niekas nekliudo Komisijai taip pat pateikti Sąjungos teismui nagrinėti klausimą dėl baudos dydžio ir prašyti ją padidinti (2008 m. spalio 8 d. Sprendimo Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik / Komisija,
T‑69/04
,
EU:T:2008:415
,
punktas).
Taigi Bendrasis Teismas, pasinaudojęs neribota jurisdikcija, priimdamas sprendimą turi įvertinti, ar ieškovui skirtos baudos dydis teisingai atspindi nagrinėjamo pažeidimo sunkumą (žr. 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Shell Petroleum ir kt. / Komisija,
T‑343/06
,
EU:T:2012:478
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Galiausiai, kaip Komisija primena savo atsiliepime į ieškinį, negali būti paliktas toks pat baudos dydis, jei jį lėmė atsižvelgimas į neteisingą faktinę aplinkybę (žr. 2011 m. birželio 7 d. Sprendimo Arkema France ir kt. / Komisija,
T‑217/06
,
EU:T:2011:251
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Nagrinėjamu atveju ieškovė pateikė Komisijai savo vertinimą, be kita ko, 2015 m. rugsėjo 28 d. el. laiške. Savo ruožtu
Dell
vertinimą pateikė 2015 m. spalio 21 d. el. laiške, t. y. tą dieną, kai Komisija priėmė ginčijamą sprendimą.
Šiuo aspektu reikia priminti, kad, remiantis bendromis įrodinėjimo taisyklėmis, dokumento patikimumas, taigi įrodomoji galia, priklauso nuo jo kilmės, rengimo aplinkybių, adresato ir turinio (2014 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Eni / Komisija,
T‑558/08
,
EU:T:2014:1080
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Visų pirma reikia konstatuoti, kad ieškovės pateiktas vertinimas, kaip ir tas, kurį pateikė
Dell
, buvo atsiųstas paprastu el. laišku atsakant į Komisijos el. laiškus ir šiuose vertinimuose nebuvo nei parašo, nei už vertinimus atsakingų asmenų pavardžių.
Toliau reikia pažymėti, kad nors pagrindžiant išvadą, jog
Dell
integravo į serverius mažiau kaip 1 % ODĮ, šios bendrovės el. laiške buvo nurodyta, kad ši dalis buvo 0,4 % vertinant pagal pajamas, 0,5 % vertinant pagal išlaidas ir 0,7 % vertinant pagal kiekį, jame nebuvo paaiškintas apskaičiavimo metodas, kuriuo remdamasi ji gavo šią procentinę dalį.
Kiek tai susiję su ieškovės el. laišku, jame buvo nurodyta tik tai, kad
Dell
integravo į serverius mažiausiai 10 % ODĮ, tačiau nebuvo paaiškintas naudotas metodas.
Dėl šios priežasties, nors
Dell
pateiktas vertinimas gali atrodyti labiau pagrįstas, jis nėra pakankamai patikimas, kad būtų galima tiksliai nustatyti, jog ieškovės iš pradžių pateiktas vertinimas yra neteisinga faktinė aplinkybė, kaip tai suprantama pagal 2011 m. birželio 7 d. Sprendimą Arkema France ir kt. / Komisija (
T‑217/06
,
EU:T:2011:251
,
punktas). Taigi abejonės turi būti naudingos ieškovei.
Todėl reikia atmesti Komisijos prašymą padidinti baudą.
(Praleista)

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (penktoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Atmesti Europos Komisijos prašymą padidinti
Quanta Storage, Inc
.
baudą
.

3.
Quanta Storage
padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir keturis penktadalius Komisijos bylinėjimosi išlaidų.

Gratsias
Labucka
Ulloa Rubio
Paskelbtas 2019 m. liepos 12 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.
(
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.