CELEX: 62015TJ0772
Конкуренция
Картели
Пазар на оптични дискови устройства
Решение, с което се констатира нарушение на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП
Тайни споразумения във връзка с тръжни процедури за оптични дискови устройства за настолни и преносими компютри
Право на защита
Задължение за мотивиране
Принцип на добра администрация
Глоби
Единно продължено нарушение
Насоки от 2006 година относно метода за определяне на глобите

)
Обстоятелствата по спора
Съгласно Решение C(2015) 7135 окончателен относно производство по член 101 от ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (Дело AT.39639 — Оптични дискови устройства) (наричано по-нататък „обжалваното решение“) относно тайни споразумения във връзка с тръжни процедури за оптични дискови устройства за преносими и настолни компютри, организирани от двама производители на компютри, жалбоподателят, Quanta Storage, Inc., е действащ в сектора на компютърните запаметяващи устройства и извършва дейности по проучвания и развитие, проектиране, производство и доставка на оптични дискови устройства (наричани по-нататък „ОДУ“). Това дружество е създадено през февруари 1999 г. Става въпрос за акционерно дружество, котирано на борсата на Тайпе в Тайван (Китайска република) (обжалваното решение, съображение 23).
Разглежданото нарушение се отнася до ОДУ, използвани в персонални компютри (настолни и преносими компютри) (наричани по-нататък „PC“), произвеждани от Dell и Hewlett Packard (наричано по-нататък „HP“). ОДУ са използвани и в множество други апарати за употреба от потребителите като устройства за възпроизвеждане на компактдискове (наричани по-нататък „CD“) или оптични цифрови дискове (наричани по-нататък „DVD“), конзоли за видеоигри и други периферни електронни апарати (обжалваното решение, съображение 28).
ОДУ, които се използват в PC, варират според размера, механизмите за качване на съдържание (процеп или табло) и видовете дискове, които могат да четат или записват. ОДУ могат да бъдат разделени на две групи: четци със средна височина („half-height“, наричани по-нататък „HH“) за настолните компютри и фини четци за преносимите компютри. Подгрупата на фините четци обхваща четци с различни размери. Съществуват различни видове четци HH и фини четци в зависимост от техните технически функции (обжалваното решение, съображение 29).
Dell и HP са двамата основни производители на оригинални стоки на световния пазар на PC. Dell и HP използват класически тръжни процедури, провеждани на световно равнище, включващи по-конкретно тримесечно договаряне относно цена на световно равнище и относно обемите на общото закупено количество с малко на брой предварително подбрани доставчици на ОДУ. По принцип регионалните въпроси нямат никаква роля в тръжните процедури за ОДУ освен тези, свързани с очакваното търсене за регионите, влияещо на обемите на общото закупено количество (обжалваното решение, съображение 32).
Тръжните процедури са включвали искания за оферти, искания за електронни оферти, онлайн търговия, електронни търгове и двустранни преговори (офлайн). При приключването на дадена тръжна процедура клиентите са разпределяли обемите на участвалите доставчици на ОДУ (на всички или поне на повечето от тях, освен ако не е налице механизъм за изключване) в зависимост от предложената от тях цена. Например спечелилата оферта е получавала от 35 % до 45 % от общото възлагане на пазара за въпросното тримесечие, втората най-добра оферта от 25 % до 30 %, третата 20 %, и т.н. Тези класически тръжни процедури са били използвани от екипите на клиентите, натоварени с тръжните процедури, с цел да проведат ефикасна тръжна процедура на конкурентни цени. За тази цел те са използвали всички възможни практики за насърчаване на конкуренцията върху цените между доставчиците на ОДУ (обжалваното решение, съображение 33).
Що се отнася до Dell, то е организирало главно търгове посредством онлайн наддаване. Последното е можело да има определена продължителност или да приключи след определен период например десет минути след последната оферта, ако никой доставчик на ОДУ не направи нова оферта. В някои случаи онлайн наддаването е можело да продължи няколко часа, ако участниците в него са били по-активни или ако продължителността му е била удължена с цел доставчиците на ОДУ да продължат да правят оферти. Обратно, дори когато продължителността на онлайн наддаването е била неопределена и е зависела от крайната оферта, Dell е можело в определен момент да обяви края на онлайн наддаването. Dell е можело да реши да премине от процедура „единствено с класиране“ към „сляпа“ процедура. Освен това то е можело и да отмени онлайн наддаването, ако тръжната процедура или нейният резултат са се считали за незадоволителни, и да проведе вместо нея двустранно договаряне. Процесът на онлайн наддаване е бил контролиран от управителите на придобивания на световно равнище, натоварени с тези сделки в рамките на Dell (обжалваното решение, съображение 37).
Що се отнася до HP, основните използвани тръжни процедури са били поканите за представяне на оферти и поканите за представяне на оферти по електронен път. И двете процедури са се извършвали онлайн, като се използвала една и съща платформа. Що се отнася, от една страна, до поканите за представяне на оферти, те са били тримесечни. Съчетавали са онлайн наддаване и двустранно договаряне офлайн, разпределени за определен период от време, обикновено от две седмици. Доставчиците на ОДУ са били поканвани на открит през определен период кръг на тръжна процедура, за да представят своите оферти на онлайн платформа или по електронна поща. След изтичането на първия кръг на наддаване HP е заседавало с всеки участник и е започвало преговори въз основа на офертата на доставчика на ОДУ, за да получи най-добрата оферта от всеки доставчик, без да разкрива самоличността или направената оферта от останалите доставчици на ОДУ. Що се отнася, от друга страна, до поканите за представяне на оферти по електронен път, те обикновено са се организирали под формата на обратен търг. В този случай оферентите са се свързвали с онлайн платформата в определен час и търгът започвал на цена, определена от HP. Оферентите, представящи последователно намалени оферти, са бивали информирани за техния ранг при всяко представяне на нова оферта. След изтичане на определеното време доставчикът на ОДУ, направил офертата с най-ниска цена, е спечелвал търга, а останалите доставчици са били класирани на второ и трето място в зависимост от офертите (обжалваното решение, съображения 41—44).
Административно производство
На 14 януари 2009 г. Комисията получава искане на Philips за освобождаване от глоби на основание на Известието на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (
ОВ C 298, 2006 г., стр. 17
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 5, стр. 3, наричано по-нататък „Известието относно сътрудничеството“). На 29 януари и на 2 март 2009 г. това искане е допълнено, за да включи, наред с Philips, Lite-On и тяхното общо предприятие Philips & Lite-On Digital Solutions Corporation (наричано по-нататък „PLDS“) (обжалваното решение, съображение 54).
На 29 юни 2009 г. Комисията изпраща искане за представяне на информация до предприятията, действащи в областта на ОДУ (обжалваното решение, съображение 55).
На 30 юни 2009 г. Комисията предоставя условно освобождаване от глоба на Philips, Lite-On и на PLDS (обжалваното решение, съображение 56).
На 18 юли 2012 г. Комисията изпраща изложение на възраженията на тринадесет доставчици на ОДУ, сред които и жалбоподателя (наричано по-нататък „изложението на възраженията“). Тя посочва, че тези дружества са нарушили член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП), като са участвали в картел относно ОДУ, обхващащ периода от 5 февруари 2004 г. до 29 юни 2009 г., състоящ се в координиране на тяхното поведение по повод на тръжни процедури, организирани от двама производители на компютри, Dell и HP.
На 26 октомври 2012 г. в отговор на изложението на възраженията жалбоподателят представя писменото си становище.
На 23 ноември 2012 г. Dell отговаря на изпратеното му от Комисията искане за представяне на информация (обжалваното решение, съображение 61).
На 29 и 30 ноември 2012 г. се провежда устно изслушване, в което участват всички адресати на изложението на възраженията (обжалваното решение, съображение 60).
На 14 декември 2012 г. Комисията иска от всички адресати на изложението на възраженията да представят релевантните документи, получени от Dell и HP. Всички те отговарят на тези искания и всеки от тях получава достъп до отговорите на останалите доставчици на ОДУ (обжалваното решение, съображение 62).
На 13 март 2015 г. Комисията предава на жалбоподателя някои документи, получени от Dell и HP, и иска от него да формулира своите бележки, което жалбоподателят прави с писмо от 27 март 2015 г.
На 9 юни 2015 г. жалбоподателят пише на служителя по изслушването на Комисията с искане да му потвърди, че Комисията е поискала от Dell и HP доказателства, че тези две предприятия са предоставили на своите доставчици информация относно техните конкуренти. В отговора си от 23 юни служителят посочва, че Комисията не е отправила подобно искане до посочените предприятия.
На 3 юни 2015 г. Комисията предава на жалбоподателя изложение на фактите, обясняващо как тя смята да използва тези документи.
На 21 октомври 2015 г. Комисията приема обжалваното решение.
Обжалваното решение
В обжалваното решение Комисията приема, че участниците в картела са координирали своето конкурентно поведение, най-малкото в периода от 23 юни 2004 г. до 25 ноември 2008 г. Тя уточнява, че това координиране е било извършено посредством мрежа от паралелни двустранни контакти. Сочи, че участниците в картела са искали да адаптират своите обеми на пазара и да направят така, че цените да се задържат на по-високо равнище от това, на което биха били без тези двустранни контакти (обжалваното решение, съображение 67).
Комисията уточнява в обжалваното решение, че координирането между участниците в картела се отнасяло до сметките на клиентите на Dell и на HP, двамата най-големи производители на оригинални стоки на световния пазар на PC. Според Комисията освен двустранните преговори със своите доставчици на ОДУ Dell и HP прилагали стандартизирани тръжни процедури, провеждани най-малкото всяко тримесечие. Тя сочи, че членовете на картела използвали своята мрежа от двустранни контакти, за да манипулират тези тръжни процедури, като по този начин прекъсвали опитите на клиентите си да насърчат конкуренцията чрез цените (обжалваното решение, съображение 68).
Според Комисията редовният обмен на информация позволил по-конкретно на членовете на картела да получат много задълбочени познания относно намеренията на своите конкуренти, преди дори да участват в тръжната процедура, и следователно да предвидят своята конкурентна стратегия (обжалваното решение, съображение 69).
Комисията добавя, че на равни интервали от време членовете на картела обменяли информация за цените по отношение на сметки на отделните клиенти, както и несвързана с цената информация като например наличното производство и капацитета за доставка, състоянието на складовата наличност, ситуацията по отношение на квалификацията, момента на въвеждането на нови стоки или подобрения. Тя сочи, че освен това доставчиците на ОДУ наблюдавали крайните резултати от приключилите тръжни процедури, тоест класирането, получените цена и обем (обжалваното решение, съображение 70).
Комисията също така посочва, че напълно съзнавайки, че те трябвало да запазят в тайна контактите си спрямо клиентите, доставчиците същевременно са използвали, за да осъществят връзка помежду си, средствата, които са считали за достатъчно подходящи за постигане на желания резултат. Тя уточнява, че впрочем опит за свикване на заседание за организиране на редовни многостранни срещи между доставчиците на ОДУ завършил без успех през 2003 г., след като бил разкрит на клиент. Според Комисията вместо това били осъществени двустранни контакти, главно под формата на телефонни обаждания, а понякога и чрез електронни съобщения, включително на адресите на лична електронна поща (Hotmail) и услугите за незабавни съобщения или по време на срещи, предимно на равнище управители на глобални сметки (обжалваното решение, съображение 71).
Комисията констатира, че участниците в картела се свързвали редовно и че контактите, главно по телефона, ставали по-чести по време на тръжните процедури, когато се правили няколко обаждания на ден между някои двойки от участниците в картела. Тя уточнява, че най-общо контактите между определени двойки от участници в картела били значително по-задълбочени от някои други (обжалваното решение, съображение 72).
При изчисляването на размера на наложената на жалбоподателите глоба Комисията се основава на Насоките относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003 (
ОВ C 210, 2006 г., стр. 2
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 264, наричани по-нататък „Насоките за изчисляването на глобите“).
Най-напред, за да определи основния размер на глобата, Комисията приема, че с оглед на значителните различия в продължителността на участие на доставчиците и за да се отрази най-добре действителното въздействие на картела, е удачно да се използва средна годишна стойност, изчислена въз основа на реалната стойност на продажбите, извършени от предприятията през целите календарни месеци на съответното им участие в нарушението (обжалваното решение, съображение 527).
Така Комисията обяснява, че стойността на продажбите е била изчислена въз основа на продажбите на ОДУ за настолните и преносимите компютри, фактурирани на разположените в ЕИП образувания на HP и Dell. Що се отнася до жалбоподателя, Комисията уточнява, че взетите предвид годишни продажби включвали и продажбите на ОДУ на Sony Optiarc, предназначени за настолните и преносимите компютри на HP и Dell (обжалваното решение, съображения 528 и 529).
Освен това Комисията счита, че доколкото антиконкурентното поведение по отношение на HP е започнало по-късно и с цел да се отчете развитието на картела, релевантната стойност на продажбите следва да се изчисли поотделно за HP и за Dell, и че следва да се приложат два мултипликационни коефициента в зависимост от продължителността (обжалваното решение, съображение 530).
След това Комисията решава, че като се има предвид, че споразуменията за съгласуване на цените поради самото си естество са сред най-тежките нарушения на член 101 ДФЕС и на член 53 от Споразумението за ЕИП и че картелът обхващал поне ЕИП, приложеният процент за тежест в настоящия случай е 16 % за всички адресати на обжалваното решение (обжалваното решение, съображение 544).
Накрая, Комисията посочва, че с оглед на обстоятелствата по случая тя е решила да добави сума от 16 % с възпираща цел (обжалваното решение, съображения 554 и 555).
Частта от разпоредителната част на обжалваното решение, която се отнася до жалбоподателя, има следното съдържание:
„Член 1
Следните предприятия са нарушили член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, като през посочените периоди са участвали в едно-единствено продължено нарушение, съставено от няколко отделни нарушения в сектора на оптичните дискови устройства, обхващащи цялото ЕИП, което се е състояло в споразумения за съгласуване на цените:
[…]
з)
[жалбоподателят] от 14 февруари 2008 г. до 28 октомври 2008 г. за координирането си по отношение на Dell и HP.
Член 2
За нарушенията, посочени в член 1, се налагат следните глоби:
[…]
з)
[жалбоподателят]: 7146000 EUR“.
Производството и исканията на страните
На 29 декември 2015 г. жалбоподателят подава настоящата жалба в секретариата на Общия съд.
Комисията представя писмената си защита на 29 април 2016 г.
По предложение на съдията докладчик Общият съд (пети състав) решава да започне устната фаза на производството.
Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание, проведено на 2 май 2018 г.
Жалбоподателят иска от Общия съд:
–
да отмени обжалваното решение в частта му, която се отнася до него,
–
при условията на евентуалност да намали размера на наложената му глоба,
–
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
Комисията иска от Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да определи наложената на жалбоподателя глоба в размер от 7186000 EUR,
–
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
От правна страна
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква пет основания. Първото е изведено от нарушение на правото на защита, на задължението за мотивиране и на правото на добра администрация, второто, от явна грешка при прилагане на правото и от нарушение на задължението за мотивиране поради различието между разпоредителната част на обжалваното решение и разсъжденията на Комисията относно продължителността на нарушението, що се отнася до HP, третото, от липса на доказателства и от недостатъчни мотиви относно участието на жалбоподателя в единно продължено нарушение, четвъртото, от липсата на компетентност на Комисията да приложи член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, петото, от фактически грешки и грешки при прилагане на правото при изчисляването на размера на глобата и от нарушение на задължението за мотивиране.
Следва най-напред да се разгледа четвъртото основание, изведено от липсата на компетентност на Комисията да приложи член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП, а след това останалите основания по реда, в който са представени.
[…]
По петото основание, изведено от явни фактически грешки и грешки при прилагане на правото при изчисляването на размера на глобата и от нарушение на задължението за мотивиране
[…]
По искането на Комисията за увеличаване на размера на глобата
В писмената си защита Комисията обяснява, че при изчисляването на размера на глобата, която следва да наложи на жалбоподателя, тя е избрала да изключи всички продажби на Dell и на HP на ОДУ, интегрирани в сървъри. За да извърши това изваждане, Комисията се основала на предоставените от жалбоподателя оценки, съгласно които най-малко 10 % от неговите продажби на ОДУ са били интегрирани в сървъри от Dell. Незабавно обаче след приемането на обжалваното решение Dell е предоставило на Комисията точните данни, съгласно които по-малко от 1 % от ОДУ са били предмет на подобно интегриране. В крайна сметка наложената на жалбоподателя глоба в обжалваното решение била по-ниска с 40000 EUR от глобата, която е трябвало да му се наложи въз основа на правилната цифрова стойност на продажбите. Ето защо с цел жалбоподателят да се санкционира по подходящ начин за нарушението му и да се гарантира равно третиране на адресатите на обжалваното решение, Комисията иска от Общия съд да използва своята неограничена компетентност и да определи размера на наложената на жалбоподателя глоба на 7186000 EUR.
Жалбоподателят оспорва доводите на Комисията.
Следва да се припомни, че в рамките на пълната юрисдикция, призната с член 261 ДФЕС и член 31 от Регламент № 1/2003, Общият съд разполага с право на преценка дали размерът на глобите е подходящ. Всъщност в рамките на пълната си юрисдикция правомощията на съда на Съюза не се ограничават, както е предвидено в член 264 ДФЕС, до отмяна на обжалваното решение, а му позволяват да измени наложената с него санкция (вж. решение от 8 октомври 2008 г., Schunk и Schunk Kohlenstoff-Technik/Комисия,
T‑69/04
,
EU:T:2008:415
, т.
и цитираната съдебна практика).
По този начин, както подчертава Комисията, на съда на Съюза са предоставени правомощия, надхвърлящи обикновения контрол за законосъобразност на санкцията, които му позволяват да замести преценката на Комисията със своята собствена и вследствие на това да отмени, намали или увеличи наложената глоба или периодична имуществена санкция (вж. решение от 8 октомври 2008 г., Schunk и Schunk Kohlenstoff-Technik/Комисията,
T‑69/04
,
EU:T:2008:415
, т.
и цитираната съдебна практика).
При тези обстоятелства, независимо че жалбоподателите по-често правят искане за упражняване на пълната юрисдикция и намаляване на размера на глобата, нищо не изключва възможността за Комисията също да постави пред съда на Съюза въпроса за размера на глобата и да направи искане за увеличаване на този размер (решение от 8 октомври 2008 г., Schunk и Schunk Kohlenstoff-Technik/Комисия,
T‑69/04
,
EU:T:2008:415
, т.
).
Така Общият съд трябва да прецени, в рамките на пълната си юрисдикция, към дата на постановяване на решението си дали на жалбоподателя е наложена глоба, чийто размер правилно отразява тежестта на съответното нарушение (вж. решение от 27 септември 2012 г., Shell Petroleum и др./Комисия,
T‑343/06
,
EU:T:2012:478
, т.
и цитираната съдебна практика).
Накрая, както Комисията напомня в писмената си защита, размерът на глобата не може да се запази, ако той се основава на отчитането на неотговарящо на действителността фактическо обстоятелство (вж. решение от 7 юни 2011 г., Arkema France и др./Комисия,
T‑217/06
,
EU:T:2011:251
, т.
и цитираната съдебна практика).
В случая жалбоподателят е представил на Комисията своята оценка, по-конкретно в електронно писмо от 28 септември 2015 г. От своя страна Dell е предоставило своята оценка с електронно писмо от 21 октомври 2015 г., тоест деня, в който Комисията е приела обжалваното решение.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно общите правила за доказване достоверността и съответно доказателствената стойност на даден документ зависят от неговия произход, от обстоятелствата по неговото изготвяне, от неговия адресат и от съдържанието му (решение от 12 декември 2014 г., Eni/Комисия,
T‑558/08
,
EU:T:2014:1080
, т.
и цитираната съдебна практика).
Най-напред, следва да се констатира, че представената от жалбоподателя оценка, както и тази, представена от Dell, са били изпратени с обикновени електронни писма в отговор на електронните писма на Комисията, без да съдържат подписите и имената на лицата, отговорни за оценките.
По-нататък, следва да се отбележи, че макар в подкрепа на извода, че по-малко от 1 % от ОДУ са били интегрирани в сървъри от Dell, в електронното писмо на това дружество да се уточнява, че този процент е бил 0,4 % въз основа на приходите, 0,5 % въз основа на разходите и 0,7 % въз основа на количеството, то не дава никакво обяснение, що се отнася до метода на изчисляване, който позволил да се достигне до този процент.
Що се отнася до електронното писмо на жалбоподателя, в него само се посочва, че най-малко 10 % от неговите ОДУ са били интегрирани в сървъри от Dell, като то също не дава обяснения относно използвания метод.
Като последица от това, макар дадената от Dell оценка да изглежда доказана в по-голяма степен, тя обаче не е достатъчно надеждна, за да се установи със сигурност, че първоначално представената от жалбоподателя оценка е представлявала неотговарящо на действителността фактическо обстоятелство по смисъла на решение от 7 юни 2011 г., Arkema France и др./Комисия (
T‑217/06
,
EU:T:2011:251
, т.
). Следователно съмнението трябва да е в полза на жалбоподателя.
При това положение следва искането на Комисията за увеличаване на размера на глобата да се отхвърли.
[…]

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (пети състав)
реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Отхвърля искането на Европейската комисия за увеличаване на размера на глобата на Quanta Storage, Inc.

3)
Quanta Storage понася направените от него съдебни разноски, както и четири пети от съдебните разноски на Комисията.

Gratsias
Labucka
Ulloa Rubio
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 12 юли 2019 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.
(
)	Възпроизвеждат се само точките от настоящото съдебно решение, които Общият съд счита за уместно да публикува.