CELEX: 62015TJ0101
Ochranná známka Evropské unie
Řízení o prohlášení neplatnosti
Ochranná známka Evropské unie tvořená kombinací modré a stříbrné barvy
Absolutní důvod pro zamítnutí
Dostatečně jasné a přesné grafické ztvárnění
Nezbytnost systematického uspořádání, které přiřazuje barvy předem určeným a stálým způsobem
Legitimní očekávání
Článek 4 a čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní článek 4 a čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 2017/1001]

Skutečnosti předcházející sporu
Ve věci T‑101/15
Dne 15. ledna 2002 podala žalobkyně, společnost Red Bull GmbH, Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) přihlášku ochranné známky Evropské unie na základě nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (
Úř. věst. 1994, L 11, s. 1
; Zvl. vyd. 17/01, s. 146), ve znění pozdějších předpisů [nahrazeného nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (
Úř. věst. 2009, L 78, s. 1
), ve znění pozdějších předpisů, nahrazeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 ze dne 14. června 2017 o ochranné známce Evropské unie (
Úř. věst. 2017, L 154, s. 1
)].
Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován (dále jen „první napadená ochranná známka“), je spojení dvou barev jako takových, znázorněných níže:
Sdělením ze dne 30. června 2003 předložila žalobkyně dodatečné dokumenty k prokázání rozlišovací způsobilosti první napadené ochranné známky získané užíváním. Dne 11. října 2004 předložila žalobkyně popis první napadené ochranné známky, jenž byl formulován takto: „Požadovaná ochranná zahrnuje barvy modrou (RAL 5002) a stříbrnou (RAL 9006). Poměr barev je přibližně 50 % – 50 %.“
Výrobky, pro které byl zápis požadován, spadají do třídy 32 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a odpovídají následujícímu popisu: „Energetické nápoje“.
Přihláška ochranné známky Evropské unie byla zveřejněna ve
Věstníku ochranných známek Společenství
č. 10/2005 ze dne 7. března 2005. První napadená ochranná známka byla zapsána dne 25. července 2005 pod č. 002534774 s vyznačením rozlišovací způsobilosti získané užíváním a s popisem uvedeným v bodě 3 výše.
Dne 20. září 2013 podala vedlejší účastnice, společnost Optimum Mark sp. z o.o., návrh na prohlášení neplatnosti první napadené ochranné známky na základě čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 59 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001), ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. a), b) a d) uvedeného nařízení (nyní čl. 7 odst. 1 písm. a), b) a d) nařízení 2017/1001) a čl. 52 odst. 1 písm. b) téhož nařízení (nyní čl. 59 odst. 1 písm. b) nařízení 2017/1001) pro všechny výrobky uvedené v bodě 4 výše.
Návrh na prohlášení neplatnosti byl založen na následujících důvodech:
–
první napadená ochranná známka podle ní nesplňuje požadavky čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, jelikož její grafické ztvárnění nesplňuje podmínky uložené judikaturou, podle níž grafické ztvárnění musí být jasné, přesné, samo o sobě úplné, snadno přístupné, srozumitelné, trvalé a objektivní a musí obsahovat systematické uspořádání, které přiřazuje barvy předem určeným a stálým způsobem;
–
formulace a popis doprovázející přihlášku první napadené ochranné známky by umožnily řadu různých kombinací s poměry obou barev „přibližně“ 50 % – 50 %, a tudíž četná uspořádání, takže by spotřebitelé nemohli s jistotou zopakovat nákupní zkušenost.
Ve věci T‑102/15
Dne 1. října 2010 podala žalobkyně u EUIPO druhou přihlášku k zápisu ochranné známky Evropské unie podle nařízení č. 207/2009. Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován (dále jen „druhá napadená ochranná známka“), je spojení dvou barev jako takových, znázorněných níže:
Výrobky, pro které byl zápis požadován, spadají do třídy 32 ve smyslu Niceské dohody a odpovídají následujícímu popisu: „Energetické nápoje“.
Přihláška ochranné známky Evropské unie byla zveřejněna ve
Věstníku ochranných známek Společenství
č. 48/2011 ze dne 29. listopadu 2010.
Dne 22. prosince 2010 průzkumový referent vydal oznámení o nedodržení formálních náležitostí podle pravidla 9 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (
Úř. věst. 1995, L 303, s. 1
; Zvl. vyd. 17/01, s. 189), přičemž uvedl, že v řádku vyhrazeném pro popis ochranné známky nebyly uvedeny poměry, v nichž bude každá barva na výrobcích používána, a nebyl upřesněn způsob, jak by se měly tyto barvy objevovat. Průzkumový referent žalobkyni požádal, aby upřesnila „poměry, v nichž budou barvy používány (například ve stejném poměru), a způsob, jak se budou objevovat“.
Dne 10. února 2011 sdělila žalobkyně průzkumovému referentovi, že „[v] souladu s [jejím] sdělením ze dne 22. prosince 2010 informovala EUIPO […] o skutečnosti, že obě barvy budou používány ve stejném poměru a budou umístěné vedle sebe“.
Dne 8. března 2011 byla druhá napadená ochranná známka zapsána na základě rozlišovací způsobilosti získané užíváním s vyznačením barev „modrá (Pantone 2747 C), stříbrná (Pantone 877 C)“ a s následujícím popisem: „Obě barvy budou používány ve stejném poměru a budou umístěné vedle sebe (v juxtapozici)“.
Dne 27. září 2011 podala vedlejší účastnice návrh na prohlášení neplatnosti druhé napadené ochranné známky na základě čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. a), b) a d) uvedeného nařízení a čl. 52 odst. 1 písm. b) téhož nařízení pro všechny výrobky, na které se ochranná známka vztahuje.
Návrh na prohlášení neplatnosti byl založen na následujících důvodech:
–
druhá napadená ochranná známka podle ní nesplňuje požadavky čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, jelikož její grafické ztvárnění nesplňuje podmínky uložené judikaturou, podle níž grafické ztvárnění musí být jasné, přesné, samo o sobě úplné, snadno přístupné, rozpoznatelné, trvalé a objektivní a musí zahrnovat systematické uspořádání, které přiřazuje barvy předem určeným a stálým způsobem;
–
jelikož lze výraz „v juxtapozici“ chápat tak, že znamená, že „mají společný okraj“ nebo „jsou umístěné vedle sebe“ nebo „jsou společně zpracované k vyvolání kontrastního efektu“, popis druhé napadené ochranné známky neuvádí typ uspořádání, podle něhož budou dvě barvy na výrobcích používány, a tudíž podle jejího názoru není úplný, jasný a přesný sám o sobě.
Ve věcech T‑101/15 až T‑102/15
Dvěma rozhodnutími ze dne 9. října 2013 zrušovací oddělení prohlásilo první napadenou ochrannou známku a druhou napadenou ochrannou známku za neplatné (dále jen společně „napadené ochranné známky“) s tím, že grafické ztvárnění těchto napadených ochranných známek představovalo „prosté postavení dvou nebo více barev vedle sebe bez tvaru či obrysu“ ve smyslu rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, bod
), které nevykazuje znaky přesnosti a stálosti vyžadované článkem 4 nařízení č. 207/2009 (nyní článek 4 nařízení 2017/1001), neboť by umožnilo četné různorodé kombinace, které by spotřebiteli neumožnily pojmout a zapamatovat si konkrétní kombinaci, kterou by mohl použít k tomu, aby s jistotou zopakoval nákupní zkušenost. Kromě toho by příslušným orgánům a hospodářským subjektům neumožnilo znát dosah chráněných práv majitele napadených ochranných známek. Grafické ztvárnění napadených ochranných známek, doprovázené popisem (ve dvou variantách uvedených v bodech 3 a 13 výše) by neumožňovalo určit konkrétní uspořádání barev, které je způsobilé určit specifickou kombinaci barev vyvedených ve stejném poměru, a tedy předmět ochrany udělené napadenými ochrannými známkami, a tudíž by nebylo v souladu s článkem 4 nařízení č. 207/2009. Ačkoliv takový popis nemusí popisovat způsob, jímž bude ochranná známka užívána nebo umisťována na jednotlivé výrobky, jeho cílem je vymezení přesného předmětu ochrany udělené zápisu ochranné známky ve smyslu tohoto ustanovení. Kromě toho zrušovací oddělení upřesnilo, že je sice pravda, že pravidlo 3 odst. 3 nařízení č. 2868/95 nevyžaduje předložení popisu grafického ztvárnění, nevylučuje však možnost, že zápis ochranné známky bude zamítnut nebo bude ochranná známka prohlášena za neplatnou, pokud je uvedení popisu nezbytné k zajištění souladu zápisu ochranné známky s článkem 4 nařízení č. 207/2009. Konečně zrušovací oddělení připomnělo, že EUIPO není vázán svými staršími rozhodnutími, ale pouze zásadou legality, a na závěr uvedlo, že s přihlédnutím k tomu, že návrhu na prohlášení neplatnosti bylo zcela vyhověno na základě čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, neprovede přezkum dalších důvodů k prohlášení neplatnosti vznesených vedlejší účastnicí.
Dne 17. října 2013 podala žalobkyně dvě odvolání proti těmto dvěma rozhodnutím zrušovacího oddělení a dne 10. února 2014 podala svá písemná odůvodnění odvolání.
Dvěma rozhodnutími ze dne 2. prosince 2014 (dále jen „napadená rozhodnutí“) první odvolací senát EUIPO zamítl obě odvolání jako neopodstatněná vzhledem k tomu, že napadené ochranné známky byly zapsány v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 ve spojení s článkem 4 téhož nařízení. Odvolací senát u obou těchto rozhodnutí uvedl totožné odůvodnění.
Odvolací senát měl za to, že žalobkyně se nemohla účinně dovolávat zásady ochrany legitimního očekávání, kterou mělo porušit zrušovací oddělení vzhledem k tomu, že skutečnost, že průzkumový referent požádal o vložení popisu uvedené ochranné známky a tento popis přijal, či dokonce navrhl jeho formulaci, se nerovnala konkrétním, nepodmíněným a shodujícím se informacím, které by u žalobkyně mohly vytvořit legitimní očekávání. Navíc v době zápisu napadených ochranných známek neexistovala praxe zavedená v rámci EUIPO, pokud jde o zápis ochranných známek Evropské unie tvořených barvami jako takovými a v každém případě případná praxe, byť naprosto běžně zavedená, se nerovná konkrétním, nepodmíněným a shodujícím se informacím a není relevantní pro účely posouzení, zda grafické ztvárnění ochranné známky splňuje, či nesplňuje požadavek stanovený v článku 4 nařízení č. 207/2009.
Odvolací senát měl dále za to, že zrušovací oddělení správně usoudilo, že napadené ochranné známky byly zapsány v rozporu s článkem 4 nařízení č. 207/2009 ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení.
Zaprvé odvolací senát připomněl, že okolnost, že označení má rozlišovací způsobilosti získanou užíváním, nemůže vést k odstranění požadavků vyplývajících z článku 4 nařízení č. 207/2009. Podle jeho názoru je cílem tohoto ustanovení určit přesný předmět ochrany udělené ochrannou známkou Evropské unie jejímu majiteli, aby se zabránilo tomu, že by právo ochranných známek Evropské unie bylo zneužito k získání nespravedlivé soutěžní výhody, a příslušným orgánům umožnit jasně a přesně určit povahu zapsaných označení a hospodářským subjektům poskytnout přesné informace týkající se práv třetích osob prostřednictvím přístupu k veřejnému rejstříku vedenému těmito orgány.
Zadruhé odvolací senát uznal způsobilost ochranných známek tvořených barvami jako takovými k zápisu a připomněl judikaturu, podle níž může být ke splnění požadavků článku 4 nařízení č. 207/2009 nezbytný popis. Když je grafické ztvárnění doprovázeno takovým popisem, tento popis tvoří jeho nedílnou součást.
Zatřetí, pokud jde o kombinace dvou nebo více barev jako takových, odvolací senát měl v bodě 45 napadených rozhodnutí za to, že rozsudek ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), zakotvil obecnou zásadu týkající se výkladu článku 4 nařízení č. 207/2009, podle níž ke splnění požadavků přesnosti a stálosti uložených judikaturou musí být kombinace barev předmětem systematického uspořádání, které přiřazuje barvy předem určeným a stálým způsobem. Cílem této obecné zásady je zabránit tomu, že by grafické ztvárnění umožňující četné různorodé kombinace běžnému spotřebiteli neumožnilo, aby s jistotou zopakoval nákupní zkušenost. V bodě 48 napadených rozhodnutí měl tudíž za to, že grafické ztvárnění napadených ochranných známek na straně jedné a popis, který je doprovázel (ve dvou variantách uvedených v bodech 3 a 13 výše) na straně druhé, které musí být posuzovány společně, s uvedením prostého postavení dvou barev vedle sebe, které jsou určeny kódy a s uvedením poměru, v němž tyto barvy budou používány, umožňují uspořádání těchto dvou barev v četných různorodých kombinacích, které vyvolávají velmi rozdílný celkový dojem. Napadené ochranné známky tak nebyly dostatečně přesné a stálé.
Začtvrté v napadeném rozhodnutí vydaném ve věci T‑101/15 odvolací senát uvedl, že nebylo nutné se vyjadřovat k otázce, zda bylo přibližné označení poměru barev výrazem „přibližně“ podle článku 4 nařízení č. 207/2009 dostačující, jelikož popis byl nepřesný i bez uvedení tohoto výrazu.
Zapáté vzhledem k tomu, že žalobkyně tvrdila, že grafické ztvárnění přihlašované ochranné známky bylo dostatečně přesné, jelikož ukazovalo modrou barvu nalevo a stříbrnou barvu napravo a tyto barvy byly umístěny vedle sebe, a byly ve stejném poměru rozděleny středovou svislou čárou, odvolací senát měl v bodě 50 napadeného rozhodnutí vydaného ve věci T‑101/15 a v bodě 49 napadeného rozhodnutí vydaného ve věci T‑102/15 za to, že uvedené ztvárnění měl doprovázet výslovný popis v tomto smyslu. Při neuvedení takového výslovného popisu by grafické ztvárnění napadených ochranných známek umožňovalo různá uspořádání.
Zašesté odvolací senát zamítl argument žalobkyně, podle něhož jí měl EUIPO umožnit změnit přihlášky dotčených ochranných známek za účelem odstranění zjištěných nedostatků, jelikož pravidlo 9 nařízení č. 2868/95 nemůže sloužit jako právní základ pro tyto účely.
Návrhová žádání účastníků řízení
Žalobkyně, podporovaná sdružením Marques (dále jen „sdružení v postavení vedlejšího účastníka“) navrhují, aby Tribunál:
–
zrušil napadená rozhodnutí;
–
vrátil projednávané věci EUIPO k přezkumu podle čl. 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 7 odst. 3 nařízení 2017/1001);
–
uložil EUIPO a vedlejší účastnici náhradu nákladů řízení.
EUIPO navrhuje, aby Tribunál:
–
žaloby zamítl;
–
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Vedlejší účastnice navrhuje, aby Tribunál:
–
žaloby zamítl;
–
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které jí vznikly.
Právní otázky
Na podporu svých žalob žalobkyně uplatňuje dva žalobní důvody, přičemž první vychází z porušení článku 4 a čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 a zásad proporcionality a rovného zacházení a druhý z porušení zásady ochrany legitimního očekávání.
K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení článku 4 a čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 a zásad proporcionality a rovného zacházení
Zaprvé má žalobkyně podporovaná sdružením v postavení vedlejšího účastníka za to, že napadené ochranné známky jsou v souladu s požadavky stanovenými v článku 4 nařízení č. 207/2009 a odvolací senát příliš striktně vykládal rozsudek ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), takže z něj podle jejího názoru vyplynulo nepřiměřené a diskriminační zacházení pouze s ochrannými známkami tvořených barvami jako takovými ve vztahu k dalším druhům ochranných známek. Podle žalobkyně se tento rozsudek nepoužije na zápis takových ochranných známek, jako jsou napadené ochranné známky. Zaprvé se podle ní použije jedině na přihlášky kombinací barev jako takových, které zahrnují popis, jenž výslovně požaduje ochranu ve „všech představitelných podobách“, na rozdíl od popisu napadených ochranných známek. Zadruhé znění bodu 34 tohoto rozsudku v jednacím jazyce, a to německé znění, tím, že používá výraz „Zusammenstellung“, podle jejího názoru zakazuje jedině „svévolnou kombinaci“ dvou nebo více barev, a nikoli „juxtaposition“, což je výraz použitý ve francouzském znění, jenž má podle ní naopak odkazovat na „přesnou kombinaci“. Grafické ztvárnění napadených ochranných známek se podle ní týká této přesné kombinace, a nikoli svévolné kombinace.
Zadruhé odvolací senát požadoval podrobný popis způsobu, jímž budou barvy používány na výrobcích, a tedy toho, jak zamýšlí užívat napadené ochranné známky, což je otázka relevantní pro účely čl. 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009 nebo článku 15 tohoto nařízení (nyní článku 18 nařízení 2017/1001), přičemž otázka souladu přihlášky označení jako ochranné známky Evropské unie s článkem 4 téhož nařízení s sebou nese přezkum přesnosti grafického ztvárnění
in abstracto
. Kromě toho takový popis jednak nepředstavuje zákonný požadavek a jednak přiznává dotčenému označení postavení obrazové ochranné známky.
Zatřetí, pokud jde o uvedený popis, uznání nutnosti „výslovného“ popisu skutečného užívání ochranné známky tvořené barvami jako takovými by se rovnalo uložení dodatečné podmínky pro zápis tohoto druhu ochranné známky, což není zákonným požadavkem pro zápis ochranných známek Evropské unie ve světle právní úpravy nebo použitelné judikatury, navíc se to nevyžaduje ani v případě jiných druhů „netradičních ochranných známek“, jako jsou trojrozměrné ochranné známky nebo zvukové ochranné známky, nebo v případě tradičních slovních nebo obrazových ochranných známek a nikdy to nebylo požadováno ve starších rozhodnutích EUIPO ani v judikatuře. Odvolací senát tak měl rovněž porušit zásady proporcionality a rovného zacházení mezi různými druhy ochranných známek.
Pro účely zápisu ochranné známky Evropské unie tvořené kombinací barev jako takových by totiž bylo v souladu s článkem 4 nařízení č. 207/2009 dostačující, aby taková ochranná známka byla přihlášena jako ochranná známka tohoto druhu, aby byla graficky ztvárněna a barvy byly identifikovány odkazem na mezinárodně uznávané identifikační kódy barev. Pravidlo „co vidíme, to dostaneme“ by vzhledově sdělovalo zbývající parametry, které jsou pro identifikaci dotčené ochranné známky nezbytné.
EUIPO a vedlejší účastnice tyto argumenty zpochybňují.
Úvodem je třeba podotknout, že jednotlivé části žalobních důvodů vznesené v rámci prvního žalobního důvodu mohou být v zásadě přeskupeny do tří částí žalobního důvodu, přičemž první část vychází z porušení článku 4 a čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, druhá z porušení zásady rovného zacházení a třetí z porušení zásady proporcionality.
K první části, vycházející z porušení článku 4 a čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009
Podle článku 4 nařízení č. 207/2009 ochrannou známkou Evropské unie může být jakékoliv označení schopné grafického ztvárnění, zejména slova, včetně vlastních jmen, kresby, písmena, číslice, tvar výrobku nebo jeho balení, pokud jsou způsobilá rozlišit výrobky nebo služby jednoho podniku od výrobků nebo služeb jiných podniků.
Podle čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 se do rejstříku jako ochranné známky Evropské unie nezapíšou označení, která nesplňují podmínky článku 4 tohoto nařízení.
K tomu, aby mohly tvořit ochrannou známku Evropské unie ve smyslu článku 4 nařízení č. 207/2009, musejí barvy nebo kombinace barev splňovat tři podmínky. Zaprvé musejí tvořit označení. Zadruhé toto označení musí být schopné grafického ztvárnění. Zatřetí toto označení musí být způsobilé odlišit výrobky nebo služby jednoho podniku od výrobků nebo služeb jiných podniků (viz obdobně rozsudek ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, bod
a citovaná judikatura).
Jak již Soudní dvůr rozhodl, barvy jsou obvykle pouhou vlastností věcí. I ve specifické oblasti obchodu jsou barvy nebo kombinace barev obecně užívány pro svůj atraktivní nebo dekorativní charakter, aniž nesou jakýkoli význam. Nicméně nelze vyloučit, že barvy nebo kombinace barev mohou ve vztahu k výrobku nebo službě tvořit označení (viz rozsudek ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, bod
a citovaná judikatura).
Pro účely uplatnění článku 4 nařízení č. 207/2009 musí být prokázáno, že v kontextu, ve kterém jsou barvy nebo kombinace barev přihlašované k zápisu užity, skutečně představují označení. Cílem tohoto požadavku je zejména zabránit tomu, aby bylo právo ochranných známek zneužito k získání nespravedlivé soutěžní výhody (viz obdobně rozsudek ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, bod
).
Pokud jde o požadavek, že označení musí být způsobilé grafického ztvárnění ve smyslu článku 4 nařízení č. 207/2009, z judikatury vyplývá, že toto grafické ztvárnění musí umožnit, aby označení bylo ztvárněno vzhledově, zejména prostřednictvím tvarů, čar nebo znaků tak, aby mohlo být s přesností identifikováno (viz obdobně rozsudek ze dne 12. prosince 2002, Sieckmann,
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
, bod
).
Pro plnění své funkce musí být grafické ztvárnění ve smyslu článku 4 nařízení č. 207/2009 jasné, přesné, samo o sobě úplné, snadno dostupné, srozumitelné, trvalé a objektivní (viz obdobně rozsudek ze dne 12. prosince 2002, Sieckmann,
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
, body
až
).
Tento výklad je nutný k řádnému fungování systému zápisů ochranných známek Evropské unie. Cílem požadavku grafického ztvárnění je zejména vymezit ochrannou známku samou za účelem určení přesného předmětu ochrany udělené zapsanou ochrannou známkou jejímu majiteli. Účelem zápisu ochranné známky do veřejného rejstříku je totiž zpřístupnit ji příslušným orgánům a veřejnosti, zejména hospodářským subjektům. Na jedné straně musejí příslušné orgány jasně a přesně znát povahu označení tvořících ochrannou známku, aby byly schopny plnit své povinnosti ve vztahu k předběžnému posouzení přihlášek k zápisu a také ke zveřejnění a udržování patřičného a přesného rejstříku známek. Na druhé straně musejí mít hospodářské subjekty možnost jasně a přesně zjistit, jaké jejich skuteční nebo možní soutěžitelé provedli zápisy nebo jaké přihlášky podali k zápisu, a získat tudíž příslušné informace týkající se práv třetích osob (viz obdobně rozsudek ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, body
až
).
Za těchto podmínek musí být označení, aby plnilo svou roli jako zapsaná ochranná známka Evropské unie, vnímáno přesně, jednotně a trvale, čímž je ochranné známce zajištěna funkce označení původu (viz rozsudek ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, body
a
).
Pokud jde o ochranné známky tvořené jednou barvou jako takovou, Soudní dvůr rozhodl, že vzorek barvy sám o sobě nepředstavuje grafické ztvárnění ve smyslu článku 4 nařízení č. 207/2009. Naproti tomu slovní popis barvy, pokud byl tvořen slovy, která se sama skládají z písmen, představoval grafické ztvárnění této barvy za podmínky, že naplňoval podmínky uvedené v bodech 44 a 45 výše (viz obdobně rozsudek ze dne 6. května 2003, Libertel,
C‑104/01
,
EU:C:2003:244
, body
až
).
Pokud jde o ochranné známky tvořené kombinací dvou nebo více barev jako takových, Soudní dvůr upřesnil, že ke splnění podmínek uvedených v bodech 44 a 45 výše grafické ztvárnění dvou nebo více barev, které jsou popsány abstraktním způsobem a bez obrysu, musí obsahovat systematické uspořádání, které přiřazuje dotčené barvy předem určeným a stálým způsobem. Prosté postavení dvou nebo více barev vedle sebe bez tvaru či obrysu nebo zmínka o dvou nebo více barvách „ve všech představitelných podobách“ nevykazuje znaky přesnosti a stálosti požadované článkem 4 nařízení č. 207/2009. Takováto ztvárnění by totiž umožňovala četné různorodé kombinace, které by neumožnily spotřebiteli pojmout a zapamatovat si určitou kombinaci, aby pak mohl s jistotou opakovat nákupní zkušenost, ani by neumožnily příslušným orgánům a hospodářským subjektům rozpoznat dosah chráněných práv majitele ochranné známky (viz obdobně rozsudek ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie,
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
, body
až
).
Ve světle těchto úvah je třeba přezkoumat, zda jsou napadená rozhodnutí dotčena nesprávným právním posouzením.
V projednávané věci odvolací senát v bodě 53 napadeného rozhodnutí vydaného ve věci T‑101/15 a v bodě 52 napadeného rozhodnutí vydaného ve věci T‑102/15 potvrdil rozhodnutí zrušovacího oddělení prohlašující napadené ochranné známky za neplatné na základě článku 4 a čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, jelikož je nebylo možno považovat za dostatečně přesné. Odvolací senát své závěry založil na společné analýze grafického ztvárnění a popisu doprovázejícího každou z napadených ochranných známek. Jelikož se kromě označení dvou barev popis omezil na uvedení určitého poměru mezi těmito barvami, měl odvolací senát za to, že pouhé uvedení tohoto poměru umožňovalo uspořádání dvou barev v četných různorodých kombinacích a nepřiřadilo tak barvy předem určeným a stálým způsobem podle požadavku článku 4 nařízení č. 207/2009, jak je vykládán rozsudkem ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
).
Zaprvé žalobkyně, podporovaná sdružením v postavení vedlejšího účastníka, v podstatě tvrdí, že výklad rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), který provedl odvolací senát, a způsob, jímž jej uplatnil na projednávanou věc, jsou nesprávné.
Žalobkyně má především za to, že rozsudek ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), se uplatní jedině na grafické ztvárnění spočívající v prosté svévolné a neurčité „kombinací“ barev a nevztahuje se na případ umístění barev vedle sebe, které podle ní nepředstavuje prostou „kombinaci“ ve smyslu uvedeného rozsudku. Kromě toho se podle ní tento rozsudek zabýval pouze otázkou požadavku ochrany dvou barev „ve všech představitelných podobách“. V této souvislosti by měl být výraz „nebo“ použitý v bodě 34 rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), posuzován s přihlédnutím k výrazu „ve všech představitelných podobách“. Z toho by vyplývalo, že z postavení dvou barev jedné vedle druhé, doprovázené uvedením příslušného procentuálně vyjádřeného poměru mezi nimi, by nebylo možno usuzovat, že grafické ztvárnění není přesné nebo jasné, ledaže by tyto parametry byly jasně v rozporu s popisem, který byl současně přiložen. Tyto dvě skutečnosti by tedy měly být posouzeny společně. Napadené ochranné známky nebyly podle žalobkyně tvořeny prostou kombinací barev a jejich přihláška nepožadovala ochranu „ve všech představitelných podobách“. Uvedený rozsudek by se tedy neměl uplatnit na projednávanou věc.
Podle sdružení v postavení vedlejšího účastníka se rozsudek ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
) uplatní na dva druhy grafického ztvárnění: jednak na označení tvořená prostým umístěním vedle sebe (které je třeba vykládat jako „jednoduchou kombinaci“) dvou nebo více barev bez tvaru či obrysu a jednak na označení tvořená dvěma nebo více barvami, která jsou vymezena tak, že jsou znázorněna „ve všech představitelných podobách“. Bod 34 uvedeného rozsudku se tedy vztahuje na dvě alternativní situace a napadené ochranné známky podle jeho názoru nespadají ani do jedné z nich.
Odůvodnění poskytnuté žalobkyní a sdružením v postavení vedlejšího účastníka, pokud jde o dosah rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), je třeba odmítnout, jelikož poskytuje nesprávný výklad uvedeného rozsudku.
Body 33 až 35 rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), připomenuté v bodě 47 výše, je totiž třeba vykládat ve spojení se zásadami, které jsou uvedeny v bodech 24 a 26 až 30 tohoto rozsudku, připomenutými v bodech 41 a 44 výše.
Z tohoto výkladu vyplývá, že pro účely přesného určení předmětu ochrany udělené ochrannou známkou Evropské unie tvořenou kombinací barev jako takových musí být tyto ztvárněny podle specifického uspořádání nebo schématu, které barvy přiřazuje předem určeným a stálým způsobem, a to aby se zabránilo četným různorodým kombinacím těchto barev, které by spotřebiteli neumožnily pojmout a zapamatovat si konkrétní kombinaci, jak Soudní dvůr upřesnil v bodě 35 rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
).
Taková podmínka je zaprvé v souladu s nutností, aby ochranná známka mohla plnit svou funkci označení původu, takže ji spotřebitelé mohou vnímat a rozpoznat, když je umístěna na výrobky, s přihlédnutím ke skutečnosti, že barvy jsou obvykle pouhou vlastností věcí a jsou obecně používány pro svůj atraktivní nebo dekorativní charakter, aniž nesou jakýkoli význam, zadruhé s požadavkem právní jistoty v tom smyslu, že umožňuje příslušným orgánům, jakož i hospodářským subjektům, aby znaly jasně a přesně povahu označení představujících ochranné známky a práva třetích osob, a za třetí s požadavkem, aby se zabránilo neoprávněnému omezení dostupnosti barev v obchodní praxi vytvořením monopolu ve prospěch jediného podniku.
Je tak třeba přezkoumat, zda napadené ochranné známky umožňují četné různorodé kombinace dvou dotčených barev ve smyslu bodu 35 rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
).
Grafické ztvárnění napadených ochranných známek je tvořeno svislým umístěním dvou barev modré a stříbrné vedle sebe v poměru 50 % – 50 %. Toto grafické ztvárnění je doprovázeno popisem, který je v každém z obou případů odlišný. Popis doprovázející první napadenou ochrannou známku, která je předmětem věci T‑101/15, identifikuje dvě barvy odkazem na mezinárodně uznávaný kód pro identifikaci barev „RAL“ a upřesňuje, že jejich poměr je „přibližně 50 % – 50 %“. Popis týkající se druhé ochranné známky, která je předmětem věci T‑102/15, identifikuje dvě barvy odkazem na mezinárodně uznávaný kód pro identifikaci barev „Pantone“ a upřesňuje, že barvy „budou používány ve stejném poměru a budou umístěné vedle sebe“.
Na straně jedné je přitom třeba mít za to, že odvolací senát správně konstatoval, že grafické ztvárnění napadených ochranných známek představovalo prosté postavení dvou barev vedle sebe bez tvaru či obrysu, umožňující několik rozdílných kombinací dvou barev.
Na straně druhé je třeba dospět k závěru, že odvolací senát měl rovněž správně za to, že popisy doprovázející grafické ztvárnění každé z napadených ochranných známek neposkytly dodatečné upřesnění týkající se systematického uspořádání, které přiřazuje barvy předem určeným a stálým způsobem a zakazuje několik rozdílných kombinací těchto barev, jak se požaduje v rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
).
Tyto závěry nejsou zpochybněny jednotlivými argumenty vznesenými žalobkyní podporovanou sdružením v postavení vedlejšího účastníka.
Zaprvé je třeba zamítnout argumenty žalobkyně a sdružení v postavení vedlejšího účastníka, které se týkají se výkladu výrazu „Zusammenstellung“ v jednotlivých jazykových zněních bodu 34 rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
) jako irelevantní, jelikož výraz „postavení barev vedle sebe“, přestože neodkazuje na jakoukoli svévolnou kombinaci, jak tvrdí žalobkyně a sdružení v postavení vedlejšího účastníka, ani nutně nepředstavuje systematické uspořádání ve smyslu bodu 33 rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
). Ačkoli postavení barev vedle sebe sice naznačuje přímé spojení dvou nebo více barev umístěných vedle sebe, může být toto spojení ztvárněno prostřednictvím několika rozdílných uspořádání. Uvedené postavení barev vedle sebe tak může mít rozdílné podoby, které vedou k odlišným obrázkům či schématům, přičemž všechny respektují „poměr přibližně 50 % – 50 %“ nebo „stejný poměr“.
Uvedení poměru v popisu napadených ochranných známek doplňuje pouze informaci, podle níž prostorové využití dvou barev bez ohledu na tvar, v němž budou vedle sebe umístěny, bude takové, že každá barva bude zaplňovat polovinu prostoru. Z toho plyne, že je třeba rovněž zamítnout výklad rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), upřednostňovaný žalobkyní podporovanou sdružením v postavení vedlejšího účastníka, podle něhož upřesnění poměru nebo vztahu mezi jednotlivými barvami stačí ke splnění požadavku systematického uspořádání, jak je uveden v uvedeném rozsudku.
U uspořádání dvou barev se totiž může stát, že není předem určené a stálé, nejen z důvodu rozdílných poměrů mezi těmito barvami, ale rovněž z důvodu jiného prostorového postavení těchto barev vyvedených ve stejném poměru.
Zadruhé, pokud jde o tvrzení sdružení v postavení vedlejšího účastníka, podle něhož svislé postavení dvou barev vedle sebe, modré nalevo a stříbrné napravo, v přibližně stejném poměru, představuje jediné systematické uspořádání, které přiřazuje barvy předem určeným a stálým způsobem, toto tvrzení je třeba zamítnout. V bodech 54 až 60 výše totiž bylo prokázáno, že v projednávané věci grafické ztvárnění dvou barev v postavení vedle sebe s procentuálním uvedením jejich příslušného poměru je nedostatečné, pokud jde o určení systematického uspořádání těchto barev. Je ostatně třeba konstatovat, že žalobkyně ke svým přihláškám předloženým na základě rozlišovací způsobilosti napadených ochranných známek získané užíváním připojila důkazy, které je zobrazují velmi rozdílnými způsoby ve vztahu ke svislému postavení dvou barev vedle sebe, které se objevuje v grafickém ztvárnění obsaženém v uvedených přihláškách.
Žalobkyně má tedy sama za to, že napadené ochranné známky, ochranné známky tvořené barvami jako takovými, vymezené abstraktním způsobem, udělují ochranu vztahující se na rozdílná uspořádání modré a stříbrné barvy, a nikoli pouze na uspořádání tvořené dvěma svislými stejnými pruhy, jedním modrým nalevo a druhým stříbrným napravo, jak tvrdí sdružení v postavení vedlejšího účastníka. Žalobkyně tak uznává, že grafické ztvárnění napadených ochranných známek, jak bylo zapsáno, umožňuje celou řadu zobrazení, která nejsou předem určená ani stálá.
Právě takovému výsledku se snaží zabránit rozsudek ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), vzhledem k tomu, že tento výsledek je neslučitelný s cíli připomenutými v bodech 41 a 44 výše, z nichž vychází článek 4 nařízení č. 207/2009 a které spočívají v zajištění funkce ochranné známky a možnosti spotřebitelů pojmout, rozpoznat a zapamatovat si ochrannou známku, což předpokládá, že se tato ochranná známka vzhledově jeví tak, jak byla zapsána.
Zatřetí, pokud by k zaručení přesnosti a stálosti podle požadavků článku 4 nařízení č. 207/2009 stačilo, jak tvrdí sdružení v postavení vedlejšího účastníka, použít pravidlo „co vidíme, to dostaneme“, bylo by třeba z toho dovodit, že svislé postavení dvou stejných pruhů vedle sebe, jednoho modrého nalevo a druhého stříbrného napravo, představuje jediné uspořádání, které je předmětem ochrany udělené zápisem napadených ochranných známek. O tento případ se však nejedná, jak plyne z bodu 65 výše.
Naopak právě použití tohoto pravidla ukládá, aby grafické ztvárnění tak, jak bylo přihlášeno a jak je viditelné („co vidíme“), bylo jediným předmětem ochrany udělené napadenými ochrannými známkami („to dostaneme“). V tomto smyslu rozsudek ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), přispívá k upřesnění praktických důsledků, které je třeba vyvodit z tohoto pravidla, pokud jde o podmínky zápisu ochranných známek tvořených barvou jako takovou.
Začtvrté skutečnost, že odvolací senát v projednávané věci použil rozsudek ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), nemůže na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně a sdružení v postavení vedlejšího účastníka, popřít existenci a způsobilost tohoto druhu ochranných známek k zápisu v rozporu s článkem 4 nařízení č. 207/2009, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2424 ze dne 16. prosince 2015, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 207/2009 o ochranné známce Společenství a nařízení Komise (ES) č. 2868/95, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství, a zrušuje nařízení Komise (ES) č. 2869/95 o poplatcích placených Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (
Úř. věst. 2015, L 341, s. 21
), podle něhož ochrannou známkou Evropské unie může být jakékoli označení, zejména slova, včetně osobních jmen, nebo kresby, písmena, číslice, barvy, tvary výrobku nebo jeho obal, či zvuky, pokud je toto označení způsobilé rozlišit výrobky nebo služby jednoho podniku od výrobků nebo služeb jiných podniků, a dále být vyjádřeno v rejstříku ochranných známek Evropské unie způsobem, který příslušným orgánům a veřejnosti umožňuje jasně a přesně určit předmět ochrany, která je poskytována majiteli ochranné známky. Toto nařízení je použitelné až ode dne 1. října 2017.
K tomuto účelu totiž stačí, aby majitel ochranné známky předložil grafické ztvárnění ochranné známky, které přesně odpovídá předmětu ochrany, kterou si přeje získat. Naproti tomu je zakázáno, aby předložil grafické ztvárnění a současně usiloval o širší ochranu, než je ochrana přiznaná uvedeným ztvárněním nebo jež mu neodpovídá, což by bylo v přímém rozporu s pravidlem „co vidíme, to dostaneme“.
Zapáté žalobkyně vychází ze stanoviska poradce a uznává, že platným cílem popisu označení je v praxi zaručit jednotnou reprodukci ochranné známky s tím, že budou umožněny případné, ale nevyhnutelné „malé rozdíly“ při obchodní reprodukci označení. V projednávané věci je však nutno konstatovat, že rozdíly mezi napadenými ochrannými známkami, jak jsou znázorněny a popsány, a způsob, jímž jsou reprodukovány, nejsou malé, jelikož postavení dvou stejných barevných pruhů vedle sebe, jednoho pruhu modré barvy nalevo a druhého pruhu stříbrné barvy napravo, není na výrobcích žalobkyně vůbec reprodukováno.
Zašesté žalobkyně a sdružení v postavení vedlejšího účastníka mají za to, že požadovat popis systematického uspořádání barev, které jsou předmětem ochranné známky tvořené kombinací barev jako takových, by v podstatě vedlo ke zrušení rozdílu mezi ochrannými známkami tvořenými barvou jako takovou a obrazovými ochrannými známkami.
Tuto výtku nelze přijmout. I když ztvárnění nebo popis přesného uspořádání barev přispívají k přiblížení ochranné známky tvořené barvou jako takovou obrazové ochranné známce, předmět ochrany poskytované těmito dvěma kategoriemi ochranných známek zůstává odlišný.
Kromě toho, jak správně zdůraznila vedlejší účastnice, ochranná známka tvořená barvou jako takovou může být umístěna bez obrysu na celý povrch výrobků, na které se vztahuje, bez ohledu na jejich tvar nebo obal, což není u obrazových ochranných známek možné [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 28. ledna 2015, Enercon v. OHIM (Škála pěti odstínů zelené barvy),
T‑655/13
, nezveřejněný,
EU:T:2015:49
, bod
]. Podnik si tak vždy zachová zájem na zapsání ochranné známky tvořené barvou vzhledem k širší ochraně poskytované tímto druhem ochranných známek ve srovnání s ochranou poskytovanou obrazovou ochrannou známkou.
V druhé řadě žalobkyně tvrdí, zaprvé že povinnost poskytnout výslovný popis, jak ji formuloval odvolací senát v bodě 50 napadeného rozhodnutí ve věci T‑101/15 a v bodě 49 napadeného rozhodnutí ve věci T‑102/15, nevyplývá ani z použitelné právní úpravy ani z judikatury, zadruhé že v judikatuře nikdy nebyl vyvozen závěr, že předmětem tohoto popisu muselo být skutečné užívání dotčené ochranné známky, a zatřetí že takový požadavek uplatněný výlučně na ochranné známky tvořené barvou jako takovou vede k porušení zásady rovného zacházení. Odvolací senát tak měl vytvořit dodatečnou podmínku pouze pro zápis ochranných známek tvořených barvou jako takovou, jež není stanovena v článku 4 nařízení č. 207/2009.
Nejprve je třeba upřesnit, že odvolací senát v napadených rozhodnutích netvrdil, že existuje povinnost poskytnout výslovný popis přihlašované ochranné známky. Pouze uvedl, že výslovný popis byl nutný „v projednávané věci“.
Pokud jde o otázku, zda odvolací senát mohl mít správně za to, že výslovný popis napadených ochranných známek byl v projednávané věci nezbytný, je zaprvé třeba připomenout, že pravidlo 3 odst. 3 nařízení č. 2868/95 stanoví, že přihláška „může obsahovat popis ochranné známky“.
Jak správně uvedl odvolací senát v bodě 48 napadených rozhodnutí, je-li v přihlášce k zápisu uveden popis, musí být přezkoumán společně s grafickým ztvárněním.
Kromě toho, jak odvolací senát správně zdůraznil v bodě 43 napadených rozhodnutí, z rozsudku ze dne 6. května 2003, Libertel (
C‑104/01
,
EU:C:2003:244
), vyplývá, že popis označení může být nezbytný pro splnění požadavků článku 4 nařízení č. 207/2009.
To platí zejména tehdy, když systematické uspořádání, které přiřazuje barvy předem určeným a stálým způsobem, nevyplývá z grafického ztvárnění, a toto ztvárnění tedy neumožňuje jasně vymezit předmět ochrany, jak bylo uvedeno v bodě 59 výše.
V důsledku toho měl odvolací senát v bodě 50 napadeného rozhodnutí ve věci T‑101/15 a v bodě 49 napadeného rozhodnutí ve věci T‑102/15 správně za to, že v projednávané věci bylo nezbytné poskytnout výslovný popis systematického uspořádání, které přiřazuje barvy předem určeným a stálým způsobem.
Zadruhé výtku žalobkyně, podle níž odvolací senát požadoval, aby předmětem popisu bylo skutečné užívání dotčené ochranné známky, je rovněž třeba zamítnout.
V tomto ohledu je třeba uvést, že ačkoli bod 48 napadených rozhodnutí odkazuje na „rozsah“ ochrany poskytované označením, což je pojem, jenž se obecně zkoumá v rámci posouzení užívání relevantního pro účely čl. 7 odst. 3 nebo článku 15 nařízení č. 207/2009, v projednávané věci je třeba tento výraz, jak byl použit v napadených rozhodnutích, chápat jako odkaz na „předmět“ ochrany poskytované ochrannou známkou Evropské unie, jak EUIPO potvrdil na jednání.
Požadavek, aby ochranná známka tvořená kombinací dvou nebo více barev vykazovala systematické uspořádání, které přiřazuje barvy předem určeným a stálým způsobem, se totiž nerovná požadavku na vymezení skutečného užívání přihlašované ochranné známky. Nicméně abstraktní povaha takové ochranné známky, jakož i inherentní omezená vlastnost barev přenášet jakýkoli přesný význam, a tak označovat obchodní původ výrobku nebo služby, vyžadují, aby ochrana poskytovaná dotčenou ochrannou známkou byla vymezena s příslušným stupněm přesnosti. Ochranné známky tvořené barvou jako takovou se liší od dalších druhů ochranných známek, které jsou ze své povahy přesnější a lépe způsobilé přenášet význam. S přihlédnutím k povaze a inherentním vlastnostem ochranných známek tvořených barvou jako takovou tedy požadavek, aby byl předmět ochrany poskytované takovými ochrannými známkami vymezen s příslušným stupněm přesnosti, nemůže představovat porušení zásady rovného zacházení.
Zatřetí, pokud jde o údajné porušení zásady rovného zacházení, je třeba doplnit, že ochranné známky tvořené barvou jako takovou nejsou omezeny ani prostorem ani tvarem na rozdíl od trojrozměrných ochranných známek ani obrysy na rozdíl od obrazových ochranných známek a jsou externě ztvárněny vzhledově, a nikoli zvukem či písmeny jako zvukové nebo slovní ochranné známky.
V kombinaci barev je jediným možným umístěním v prostoru bez obrysů postavení barev vedle sebe v různých uspořádáních. Jedinými upřesněními, která lze poskytnout, jsou tak konkrétní odstíny dotyčných barev a vzájemné poměry, v nichž budou vyvedeny. Důsledkem takového ztvárnění je příliš široký předmět ochrany poskytovaný ochrannou známkou, jenž se špatně slučuje s požadavkem na dostupnost barev, a tedy musí být upřesněn při podání přihlášky k zápisu, pokud jde o systematické uspořádání, které přiřazuje barvy předem určeným a stálým způsobem.
Kromě toho, jak správně uvádí odvolací senát v bodě 51 napadeného rozhodnutí ve věci T‑101/15 a v bodě 50 napadeného rozhodnutí ve věci T‑102/15, z rozsudku ze dne 12. prosince 2002, Sieckmann (
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
), vyplývá, že požadavek, aby označení bylo jasné, přesné, samo o sobě úplné, snadno přístupné, rozpoznatelné, trvalé a objektivní, je třeba posuzovat individuálně pro každou kategorii ochranných známek v závislosti na její povaze a na jejích inherentních vlastnostech.
Ze souhrnu předchozích úvah vyplývá, že odvolací senát se nedopustil nesprávného posouzení tím, že měl v bodech 48, 49 a 51 napadeného rozhodnutí ve věci T‑101/15 a v bodech 48 a 50 napadeného rozhodnutí ve věci T‑102/15 za to, že prosté označení poměru dvou barev modré a stříbrné umožňuje uspořádání těchto barev v četných různorodých kombinacích, a nepředstavuje tedy systematické uspořádání, které tyto barvy přiřazuje předem určeným a stálým způsobem, což vyvolává velice odlišný celkový dojem a brání spotřebitelům s jistotou zopakovat nákupní zkušenost. Správně tedy dospěl k závěru, že grafické ztvárnění poskytnuté v projednávané věci, jež je doprovázeno popisem označujícím pouze poměr obou barev, nemůže být považováno za dostatečně přesné a napadená ochranná známka byla zapsána v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009.
Dále tento závěr platí pro obě napadené ochranné známky, jak správně uvedl odvolací senát v bodě 49 napadeného rozhodnutí ve věci T‑101/15. Uvedení výrazu „přibližně“ v popisu první napadené ochranné známky pouze posiluje nepřesnost grafického ztvárnění, které je stejné u obou napadených ochranných známek a umožňuje rozdílná uspořádání obou dotčených barev, jelikož je doprovázeno popisem, který neposkytuje upřesnění umožňující dospět k závěru, že existuje pouze jediné uspořádání, které přiřazuje barvy předem určeným a stálým způsobem.
První část prvního žalobního důvodu je tedy třeba zamítnout v plném rozsahu.
Ke druhé části, vycházející z porušení zásady rovného zacházení
Úvodem je třeba upřesnit, že žalobkyně výslovně nepoukazuje na porušení zásady rovného zacházení v rámci své žaloby, ale pouze v rámci své repliky odkazem na argumenty rozvinuté ve stanovisku poradce a v rámci vyjádření ke spisu sdružení v postavení vedlejšího účastníka v bodech věnovaných zásadě proporcionality.
Nicméně výslovný odkaz na zásadu rovného zacházení obsažený v replice je v podstatě pouze formalizací výtky, která již byla vznesena v žalobě.
V projednávané věci žalobkyně zejména tvrdí, že nutnost popsat v okamžiku podání přihlášky k zápisu způsob, jímž se předmět ochranné známky skutečně použije na dotčené výrobky nebo služby, neexistuje pro další kategorie ochranných známek, jako jsou trojrozměrné, zvukové či slovní ochranné známky. Dále by tento požadavek znamenal rozdílné zacházení s napadenými ochrannými známkami ve vztahu k dřívější praxi EUIPO a k judikatuře Tribunálu v oblasti ochranných známek tvořených barvou jako takovou.
Zásada rovného zacházení, jež je zakotvena v unijním právu, přikazuje, aby se srovnatelnými situacemi bylo zacházeno stejně. Z judikatury vyplývá, že diskriminace může nastat pouze tehdy, pokud jsou rozdílná pravidla používána na srovnatelné situace nebo stejné pravidlo používáno na rozdílné situace (viz rozsudek ze dne 10. května 2012, Komise v. Estonsko,
C‑39/10
,
EU:C:2012:282
, bod
a citovaná judikatura).
Pokud jde přitom zaprvé o srovnání s dalšími druhy ochranných známek, jak bylo zkoumáno v bodech 85 až 88 výše, z povahy ochranné známky tvořené kombinací barev jako takových, bez obrysu či tvaru, vyplývá, že k tomu, aby byl pro spotřebitele a hospodářské subjekty jasný a seznatelný přesný předmět její ochrany, a aby tak plnila svou zásadní funkci označení původu bez poskytnutí nepřiměřených konkurenčních výhod, její grafické ztvárnění nebo popis, který ji doprovází, musí ukazovat přesné odstíny dotčených barev, poměr a jejich prostorové uspořádání. Tento stupeň přesnosti se požaduje z důvodu inherentně menší přesnosti ochranných známek tvořených barvou jako takovou, která ji odlišuje od dalších druhů ochranných známek. Rozdílné zacházení je tudíž odůvodněno ve světle judikatury připomenuté v bodě 95 výše.
Zadruhé, pokud jde o srovnání s dřívější rozhodovací praxí EUIPO týkající se ochranných známek tvořených barvami jako takovými, stačí připomenout, že rozhodnutí o zápisu označení jako ochranné známky Evropské unie, která odvolací senáty přijímají na základě nařízení č. 207/2009, jsou přijímána v rámci přesně stanovené pravomoci, a nikoliv v rámci diskreční pravomoci. Legalita rozhodnutí odvolacích senátů tudíž musí být posuzována výlučně na základě tohoto nařízení tak, jak je vykládáno unijním soudem, a nikoli na základě dřívější rozhodovací praxe odvolacích senátů (rozsudek ze dne 15. září 2005, BioID v. OHMI,
C‑37/03 P
,
EU:C:2005:547
, bod
).
Jistěže platí, že s ohledem na zásady rovného zacházení a řádné správy bylo rozhodnuto, že EUIPO musí v rámci průzkumu přihlášky ochranné známky Evropské unie zohlednit již přijatá rozhodnutí ve věci podobných přihlášek a se zvláštní pozorností se zabývat otázkou, zda je třeba rozhodnout v tomtéž smyslu či nikoli (rozsudek ze dne 10. března 2011, Agencja Wydawnicza Technopol v. OHIM,
C‑51/10 P
,
EU:C:2011:139
, bod
).
Tyto zásady však musejí být v souladu s dodržováním legality. Proto osoba, která žádá o zápis označení jako ochranné známky Evropské unie, nemůže ve svůj prospěch uplatňovat případnou protiprávnost, k níž došlo ve prospěch jiné osoby, aby dosáhla totožného rozhodnutí (rozsudek ze dne 10. března 2011, Agencja Wydawnicza Technopol v. OHIM,
C‑51/10 P
,
EU:C:2011:139
, body
a
).
V projednávané věci se žalobkyně zaprvé opírá o pokyny EUIPO, podle nichž platí: „když je přihlašována kombinace barev jako takových, grafické ztvárnění musí při podání přihlášky vymezit tyto barvy v prostoru za účelem určení rozsahu požadovaného práva (what you see is what you get – co vidíme, to dostaneme). Grafické ztvárnění musí jasně uvádět poměr a postavení jednotlivých barev, a musí tedy obsahovat systematické uspořádání, které přiřazuje dotčené barvy předem určeným a stálým způsobem“. Vyvozuje z toho, že praxe EUIPO předpokládala analýzu přihlášek ochranných známek tvořených barvou jako takovou na základě pravidla „co vidíme, to dostaneme“.
V tomto ohledu v projednávané věci nelze poukazovat na porušení této praxe. Z bodu 69 výše totiž vyplývá, že požadavek systematického uspořádání, jak je vyjádřen v rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), uvedenému pravidlu nijak neodporuje. Naopak je třeba konstatovat, že tento požadavek přímo vyplývá ze znění bodu pokynů EUIPO, jehož se žalobkyně dovolává.
Zadruhé se žalobkyně dovolává praxe EUIPO zavedené po rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), z níž má vyplývat, že na základě pravidla „co vidíme, to dostaneme“ se připouští přihlášky k zápisu ochranných známek Evropské unie tvořených kombinací barev jako takových, které jsou podobné napadeným ochranným známkám, a schválení těchto přihlášek některými rozhodnutími odvolacích senátů.
V tomto ohledu, jak bylo připomenuto v bodě 99 výše, žalobkyně nemůže ve svůj prospěch uplatňovat případnou protiprávnost, k níž došlo ve prospěch jiné osoby [viz rovněž v tomto smyslu rozsudek ze dne 22. března 2017, Intercontinental Exchange Holdings v. EUIPO (BRENT INDEX),
T‑430/16
, nezveřejněný,
EU:T:2017:198
, bod
a citovaná judikatura].
Zatřetí, žalobkyně tvrdí, že Tribunál nikdy nerozhodl, že je nutné v přihlášce k zápisu uvádět přesné uspořádání barev tak, jak se používají na výrobcích. Opírá se zejména o rozsudky ze dne 28. října 2009, BCS v. OHIM – Deere (Kombinace zelené a žluté barvy) (
T‑137/08
,
EU:T:2009:417
); ze dne 12. listopadu 2010, Deutsche Bahn v. OHIM (Svislá kombinace šedé a červené barvy) (
T‑404/09
, nezveřejněný,
EU:T:2010:466
); ze dne 12. listopadu 2010, Deutsche Bahn v. OHIM (Svislá kombinace šedé a červené barvy) (
T‑405/09
, nezveřejněný,
EU:T:2010:467
) a ze dne 28. ledna 2015, Škála pěti odstínů zelené barvy (
T‑655/13
, nezveřejněný,
EU:T:2015:49
).
V tomto ohledu stačí konstatovat, že uvedené rozsudky se netýkaly porušení článku 4 a čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, takže Tribunál se nebyl povinen vyjadřovat k otázce požadavků jasnosti a přesnosti dotčených označení.
S ohledem na souhrn předchozích úvah je třeba druhou část prvního žalobního důvodu zamítnout.
Ke třetí části, vycházející z porušení zásady proporcionality
Pokud jde o tuto část prvního žalobního důvodu, je třeba podotknout, že žalobkyně výslovně nepoukazuje na porušení zásady proporcionality v rámci své žaloby, ale odkazuje na ni poprvé v rámci své repliky. Ačkoli EUIPO tvrdí opak, je třeba v tomto ohledu uznat tuto část prvního žalobního důvodu za přípustnou. Pokud jde totiž o výtku vznesenou poprvé ve stadiu repliky, je třeba připomenout, že z ustanovení čl. 76 písm. d) ve spojení s čl. 84 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu vyplývá, že žaloba musí uvádět předmět sporu a obsahovat stručný popis žalobních důvodů a nové důvody nelze předkládat v průběhu řízení, ledaže by se zakládaly na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení. Nicméně žalobní důvod, který je rozšířením důvodu dříve přímo nebo implicitně uvedeného v žalobě a je s ním úzce spjat, musí být prohlášen za přípustný. Obdobné řešení platí i pro výtku vznesenou na podporu žalobního důvodu (v tomto smyslu viz obdobně rozsudek ze dne 21. března 2002, Joynson v. Komise,
T‑231/99
,
EU:T:2002:84
, bod
).
V projednávané věci výtka týkající se nepřiměřenosti výsledků, k nimž dospěl EUIPO při uplatnění rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), pokud jde o soulad grafického ztvárnění ochranné známky tvořené barvou jako takovou s článkem 4 nařízení č. 207/2009, nepřímo vyplývá jednak z tvrzení žalobkyně, že výslovný popis doprovázející grafické ztvárnění napadených ochranných známek nebyl nezbytný, a jednak z tvrzení o neexistenci zákonného požadavku v tomto smyslu, která již byla vznesena ve stadiu žaloby.
Z toho plyne, že žalobní důvod týkající se zásady proporcionality vznesený sdružením v postavení vedlejšího účastníka řízení v rámci jeho spisu vedlejšího účastníka musí být rovněž považován za přípustný na základě čl. 142 odst. 1 jednacího řádu.
Pokud jde o opodstatněnost tohoto žalobního důvodu, je na jedné straně třeba upřesnit, že argumenty žalobkyně v rozsahu, v němž se zabývají kritikou rozdílného zacházení s ochrannými známkami tvořenými barvou jako takovou ve vztahu k dalším kategoriím ochranných známek, se ve skutečnosti týkají zásady rovného zacházení, a proto musí být zamítnuty, jak vyplývá z bodů 94 až 106 výše.
Na straně druhé, pokud jde o výtku, podle níž výklad rozsudku ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), upřednostněný odvolacím senátem, znamená příliš striktní uplatnění podmínek použitelných na grafické ztvárnění ochranných známek tvořených barvou jako takovou s přihlédnutím k cílům sledovaným těmito podmínkami a zbytečně vysokou úroveň požadavků, je třeba připomenout, že zásada proporcionality vyžaduje, aby akty unijních orgánů nepřekročily meze toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení legitimních cílů sledovaných dotčenou právní úpravou, přičemž se rozumí, že pokud se nabízí volba mezi několika přiměřenými opatřeními, je třeba zvolit nejméně omezující opatření a způsobené nevýhody nesmějí být nepřiměřené v poměru ke sledovaným cílům (rozsudky ze dne 12. července 2001, Jippes a další,
C‑189/01
,
EU:C:2001:420
, bod
, a ze dne 22. ledna 2013, Sky Österreich,
C‑283/11
,
EU:C:2013:28
, bod
).
Zaprvé, jak bylo uvedeno v bodech 41, 43 a 44 výše, hlavními cíli sledovanými článkem 4 nařízení č. 207/2009 je zejména zajistit funkci označení původu ochranné známky Evropské unie, což předpokládá, že ji lze vnímat přesně, jednotně a trvale, zaručit právní jistotu, což přepokládá určení přesného předmětu ochrany poskytované ochrannou známkou Evropské unie pro jejího majitele, jakož i příslušné orgány a ostatní hospodářské subjekty, a bránit obecný zájem, aby nebyla neoprávněně omezena dostupnost barev a právo ochranných známek Evropské unie nebylo obcházeno s cílem získat neoprávněnou soutěžní výhodu.
Zadruhé Soudní dvůr tím, že zdůraznil požadavky jasnosti a přesnosti stanovené pro ochrannou známku tvořenou kombinací barev jako takových k zabránění četných různorodých kombinací, vyvážil přiměřenost tohoto požadavku v poměru k cílům sledovaným uvedeným ustanovením.
Zatřetí přiměřenost tohoto požadavku pro ochranné známky tvořené kombinací barev jako takových vyplývá přímo z povahy těchto ochranných známek, jak bylo posouzeno v bodech 84 až 86 výše. Za účelem vymezení přesného předmětu ochrany poskytované takovou ochrannou známkou je nezbytné, aby ve stadiu přihlášky k zápisu bylo její znázornění objektivní a představovalo uspořádání ve formě, v níž ji spotřebitel bude vnímat a zapamatuje si ji.
S přihlédnutím k předchozím úvahám je třeba dospět k závěru, že použití podmínek požadovaných rozsudkem ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
) v projednávané věci nebylo nepřiměřené s přihlédnutím k cílům sledovaným uvedenými podmínkami.
Kromě toho, pokud by EUIPO souhlasil s ochranou kombinace dvou nebo více barev
de facto
umožňujících četné různorodé kombinace, tento přístup by znamenal poskytnutí ochrany, která by byla nepřiměřená s přihlédnutím k cíli sledovanému právem ochranných známek, jímž je zaručit funkci označení původu výrobků v obchodním styku v zájmu spotřebitelů.
Začtvrté sdružení v postavení vedlejšího účastníka tvrdí, že porušení zásady proporcionality je o to nápadnější, že nové nařízení 2015/2424 upouští od požadavku grafického ztvárnění vložením čl. 4 písm. b) do nařízení č. 207/2009 (nyní čl. 4 písm. b) nařízení 2017/1001), jenž nadále stanoví prostý požadavek, aby označení bylo takové povahy, že je lze vyobrazit „způsobem, který příslušným orgánům a veřejnosti umožňuje jasně a přesně určit předmět ochrany, která je poskytována majiteli ochranné známky“.
Ačkoli čl. 4 písm. b) nařízení č. 207/2009, ve znění nařízení 2015/2424, není v projednávané věci použitelný, v tomto ohledu, postačí konstatovat, že takový argument spočívá na nesprávném výkladu tohoto ustanovení. Nové znění článku 4 nařízení č. 207/2009, které směřuje spíše k posílení právní jistoty, je totiž restriktivnější než starší znění vzhledem k tomu, že jsou do něj výslovně zahrnuty cíle vymezené v rozsudcích ze dne 12. prosince 2002, Sieckmann (
C‑273/00
,
EU:C:2002:748
) a ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), a je tudíž zcela soudržné s touto judikaturou, jakož i s jejím použitím v napadených rozhodnutích ze strany odvolacího senátu.
Kromě toho ačkoli žalobkyně tvrdí opak, je třeba spolu s vedlejší účastnicí poznamenat, že není ani nemožné, ani nepřiměřené požadovat, aby byla přihláška k zápisu týkající se ochranné známky tvořené kombinací barev jako takových znázorněna graficky nebo aby ji doprovázel popis obsahující systematické uspořádání barev v prostoru, a to takovým způsobem, který umožní jasně a přesně určit předmět ochrany poskytované uvedenou ochrannou známkou.
S přihlédnutím k předchozím úvahám je třeba zamítnout třetí část prvního žalobního důvodu týkající se porušení zásady proporcionality jako neopodstatněnou, a v důsledku toho první žalobní důvod jako neopodstatněný v plném rozsahu.
Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení zásady ochrany legitimního očekávání
V rámci tohoto žalobního důvodu žalobkyně podporovaná sdružením v postavení vedlejšího účastníka vytýká odvolacímu senátu, že dospěl k závěru, že přijetí, či dokonce návrh formulace popisu ze strany průzkumového referenta v okamžiku podání přihlášek napadených ochranných známek k zápisu nemohly vyvolat legitimní očekávání a že praxe zavedená EUIPO buď neexistovala, či neodpovídala informacím, které by mohly vyvolat legitimní očekávání.
Konečně má žalobkyně za to, že EUIPO se tím, že napadené ochranné známky zapsal na základě jejich rozlišovací způsobilosti získané užíváním, implicitně vyjádřil k souladu uvedených ochranných známek s článkem 4 nařízení č. 207/2009.
EUIPO a vedlejší účastnice tyto argumenty zpochybňují.
Podle článku 52 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 se ochranná známka Evropské unie prohlásí za neplatnou na základě návrhu podaného u EUIPO nebo na základě protinávrhu v řízení o porušení, pokud byla tato ochranná známka zapsána v rozporu s článkem 7 téhož nařízení.
Podle ustálené judikatury platí, že možnost dovolávat se zásady ochrany legitimního očekávání má každý jednotlivec, u něhož orgán tím, že mu poskytl konkrétní ujištění, vyvolal podloženou naději. Taková ujištění jsou tvořena, bez ohledu na formu, ve které jsou sdělena, konkrétními, nepodmíněnými a shodujícími se informacemi z oprávněných a spolehlivých zdrojů [viz rozsudek ze dne 5. dubna 2006, Kachakil Amar v. OHIM (Podélná čára zakončená do trojúhelníku), T‑388/04, nezveřejněný, bod 26 a citovaná judikatura].
Tato ujištění však musí být v souladu s použitelnými ustanoveními a normami, neboť sliby, které nezohledňují tato použitelná ustanovení unijního práva, nemohou u dotčené osoby vytvořit legitimní očekávání [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 27. června 2012, Interkobo v. OHIM – XXXLutz Marken (my baby),
T‑523/10
,
EU:T:2012:326
, bod
a citovaná judikatura].
Kromě toho z judikatury vyplývá, že k dovolání se zásady ochrany legitimního očekávání musí být žalobce schopen prokázat podloženou naději vycházející z konkrétních ujištění podaných správou, která mohla vést k omluvitelnému omylu u procesního subjektu v dobré víře, jenž prokázal veškerou řádnou péči požadovanou od běžně informovaného subjektu [viz rozsudek ze dne 9. září 2011, dm-drogerie markt v. OHIM – Distribuciones Mylar (dm),
T‑36/09
,
EU:T:2011:449
, bod
a citovaná judikatura].
V projednávané věci měl odvolací senát v bodě 29 napadených rozhodnutí zaprvé za to, že se žalobkyně nemohla dovolávat zásady ochrany legitimního očekávání, jelikož návrhy popisu poskytnuté průzkumovým referentem při podání přihlášky k zápisu nepředstavovaly konkrétní, nepodmíněné a shodující se informace, které by u ní mohly vyvolat podloženou naději, pokud jde o platnost zápisu napadených ochranných známek.
Pokud jde přitom o první napadenou ochrannou známku, ze spisu vyplývá, že průzkumový referent požádal zástupce žalobkyně při telefonických hovorech, k nimž došlo od 11. srpna 2004 do 3. září 2004, aby upřesnil přihlášku k zápisu s přihlédnutím k podmínkám zápisu vymezeným rozsudkem ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
), a konkrétně doplnil informace týkající se poměru obou dotčených barev a způsobu, jak se tyto barvy budou objevovat. Po této žádosti průzkumového referenta žalobkyně dne 11. října 2004 poskytla popis uvedený v bodě 3 výše a první napadená ochranná známka byla zapsána dne 25. července 2005.
Pokud jde o druhou napadenou ochrannou známku, jak bylo připomenuto v bodech 11 až 13 výše, po upozornění o nedodržení formálních náležitostí ze strany průzkumového referenta, v němž se požadovalo upřesnění poměru, v němž bude každá barva používána na výrobcích, a způsobu, jak se tyto barvy budou objevovat, poskytla žalobkyně popis uvádějící, že „barvy budou používány ve stejném poměru a budou umístěné vedle sebe“. Druhá napadená ochranná známka byla zapsána dne 8. března 2011.
EUIPO tyto skutkové okolnosti nezpochybňuje.
Jak EUIPO potvrdil na jednání, v tomto ohledu je třeba upřesnit, že průzkumový referent se v obou případech omezil na to, že žalobkyni požádal o upřesnění poskytnutého popisu s uvedením poměru mezi oběma dotyčnými barvami a způsobu, jak se tyto barvy budou objevovat. Následně byla upřesnění poskytnutá žalobkyní přijata. To však neznamená, že průzkumový referent v obou případech poskytl konkrétní, nepodmíněná a shodující se ujištění, podle nichž tyto popisy odpovídaly zákonným požadavkům stanoveným v článku 4 nařízení č. 207/2009.
Zaprvé takové okolnosti nemohou zabránit tomu, aby byly napadené ochranné známky prohlášeny za neplatné, pokud byl jejich zápis proveden v rozporu s absolutními důvody pro zamítnutí stanovenými v článku 7 nařízení č. 207/2009, ačkoli průzkumový referent ve dvou případech přijal dva popisy, které nebyly v souladu s požadavky vymezenými rozsudkem ze dne 24. června 2004, Heidelberger Bauchemie (
C‑49/02
,
EU:C:2004:384
).
Zadruhé i za předpokladu, že by informace poskytnuté průzkumovým referentem bylo možné kvalifikovat jako konkrétní a nepodmíněná ujištění, z judikatury připomenuté v bodě 126 výše vyplývá, že pokud tato ujištění nebyla v souladu s použitelnými ustanoveními, nemohla vyvolat legitimní očekávání.
Zatřetí zápis ochranné známky Evropské unie, jemuž předcházely či nepředcházely diskuse týkající se skutečností, které je třeba uvést k zajištění správnosti a úplnosti přihlášky, nemůže majitele uvedené ochranné známky ochránit před rizikem, že tato ochranná známka bude prohlášena za neplatnou na základě čl. 52 odst. 1 nařízení č. 207/2009. Z judikatury uvedené v bodě 126 totiž vyplývá, že požadavek právní jistoty, jenž představuje obecný zájem sledovaný tímto ustanovením, nutně převažuje nad případným legitimním očekáváním a zájmem soukromé povahy, jehož by se případně mohl dovolat majitel ochranné známky Evropské unie.
Kromě toho cíl čl. 52 odst. 1 nařízení č. 207/2009 spočívá právě v umožnění nápravy případných omylů, jichž se dopustí průzkumový referent v okamžiku podání přihlášky k zápisu, a nezáleží na tom, zda omylu předcházely diskuse s přihlašovatelem ochranné známky, či nikoliv, jelikož v obou případech byl proveden údajně správný zápis, přičemž neplatí, že by nemohl být zrušen na základě absolutního důvodu neplatnosti, jak plyne ze znění tohoto článku.
Zadruhé měl odvolací senát za to, že žalobkyně rozhodně nemohla vyvodit legitimní očekávání z dřívější rozhodovací praxe EUIPO.
Jak bylo v tomto ohledu připomenuto v bodech 98 a 99 výše, EUIPO je povinen vykonávat své pravomoci v souladu s obecnými zásadami unijního práva. Ačkoli musí EUIPO s ohledem na zásady rovného zacházení a řádné správy zohlednit již přijatá rozhodnutí ve věci podobných přihlášek a se zvláštní pozorností se zabývat otázkou, zda je třeba rozhodnout v tomtéž smyslu, či nikoli, použití těchto zásad však musí být v souladu se zásadou legality. Osoba, která požaduje zápis označení jako ochranné známky Evropské unie, tedy nemůže ve svůj prospěch uplatňovat případnou protiprávnost, k níž došlo ve prospěch jiné osoby, aby dosáhla totožného rozhodnutí. Ostatně z důvodů právní jistoty a právě řádné správy musí být průzkum každé přihlášky k zápisu striktní a úplný, aby se předešlo tomu, že ochranné známky budou zapsány neoprávněně. K takovému průzkumu tak musí dojít v každém konkrétním případě. Zápis označení jako ochranné známky Evropské unie totiž závisí na specifických kritériích použitelných v rámci skutkových okolností projednávaného případu sloužících k ověření, zda dotčené označení nespadá pod některý důvod pro zamítnutí [viz rozsudek ze dne 12. prosince 2014, Comptoir d’Épicure v. OHIM – A-Rosa Akademie (da rosa),
T‑405/13
, nezveřejněný,
EU:T:2014:1072
, bod
a citovaná judikatura].
Z toho vyplývá, že odvolací senát správně dospěl k závěru, že se žalobkyně nemohla dovolávat starších rozhodnutí EUIPO na podporu údajného porušení zásady ochrany legitimního očekávání (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 12. prosince 2014, da rosa,
T‑405/13
, nezveřejněný,
EU:T:2014:1072
, bod
a citovaná judikatura).
Kromě toho odvolací senát v bodě 29 napadených rozhodnutí připomněl, aniž se dopustil nesprávného posouzení, že se podle judikatury pouhá praxe, ať je jakkoli běžná, nerovná přesným, nepodmíněným a shodujícím se informacím ve smyslu judikatury připomenuté v bodě 125 výše [viz rozsudek ze dne 25. března 2009, Anheuser-Busch v. OHIM – Budějovický Budvar (BUDWEISER),
T‑191/07
,
EU:T:2009:83
, bod
a citovaná judikatura].
Jak dále správně podotýká odvolací senát v bodech 30 až 33 napadených rozhodnutí, žalobkyně se nemohla opírat o starší rozhodnutí EUIPO nebo odvolacího senátů či dále o rozsudky unijního soudu o ochranných známkách Evropské unie, které se týkaly ochranných známek Evropské unie tvořených kombinací barev jako takových podobných napadeným ochranným známkám, založené výlučně na čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, za účelem tvrzení existence praxe týkající se způsobilosti těchto ochranných známek k zápisu ve smyslu článku 4 uvedeného nařízení.
Ze skutečnosti, že se průzkumový referent, odvolací senát nebo unijní soud vyjádřili k pouhé neexistenci rozlišovací způsobilosti těchto ochranných známek, totiž nelze dovodit, že tyto ochranné známky byly považovány za slučitelné s článkem 4 nařízení č. 207/2009. Na tato rozhodnutí tudíž nelze nahlížet tak, že představují praxi přijímání přihlášek ochranných známek tohoto druhu jako ochranných známek Evropské unie ze strany EUIPO nebo unijního soudu. Stejně tak je třeba zamítnout argument žalobkyně, podle něhož se EUIPO tím, že zapsal napadené ochranné známky na základě rozlišovací způsobilosti získané užíváním, implicitně vyjádřil ke slučitelnosti těchto ochranných známek s článkem 4 nařízení č. 207/2009.
Zatřetí v rozsahu, v němž se sdružení v postavení vedlejšího účastníka opírá o pokyny EUIPO, bylo již rozhodnuto, že nic neumožňuje mít za to, že by tyto pokyny měly přednost před unijní právní úpravou použitelnou v dané oblasti (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 25. března 2009, BUDWEISER,
T‑191/07
,
EU:T:2009:83
, bod
).
Ze souhrnu předchozích úvah vyplývá, že odvolací senát správně dospěl k závěru, že žalobkyně se nemohla dovolávat zásady ochrany legitimního očekávání.
Druhý žalobní důvod je tudíž třeba zamítnout. Aniž je tedy nutno se vyjádřit k přípustnosti druhé části návrhových žádání žalobkyně, je třeba žalobu zamítnout v plném rozsahu.
K nákladům řízení
Podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že EUIPO a vedlejší účastnice požadovali náhradu nákladů řízení a žalobkyně neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Podle čl. 138 odst. 3 jednacího řádu může Tribunál rozhodnout, že vlastní náklady řízení nesou i jiní vedlejší účastníci, než jsou účastníci uvedení v odstavcích 1 a 2. V projednávané věci sdružení v postavení vedlejšího účastníka řízení, které vstoupilo do řízení na podporu žalobkyně, ponese vlastní náklady řízení.

Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (druhý senát)
rozhodl takto:

1)
Žaloba se zamítá.

2)
Společnosti Red Bull GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a společností Optimum Mark sp. z o.o.

3)
Marques ponese vlastní náklady řízení.

Prek
Buttigieg
Berke
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 30. listopadu 2017.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.