CELEX: 62020CJ0315
Eelotsusetaotlus
Keskkond
Määrus (EÜ) nr 1013/2006
Jäätmesaadetised
Artikli 3 lõige 5 ja artikli 11 lõike 1 punkt i
Direktiiv 2008/98/EÜ
Jäätmekäitlus
Artikkel 16
Iseseisvuse põhimõte ja läheduse põhimõte
Otsus 2000/532/EÜ
Euroopa jäätmeloend
Segaolmejäätmed, mille mehaaniline töötlemine ei muuda nende olemust

Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2006. aasta määrust (EÜ) nr 1013/2006 jäätmesaadetiste kohta (
ELT 2006, L 190, lk 1
, parandus
ELT 2013, L 334, lk 46
) ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiivi 2008/98/EÜ, mis käsitleb jäätmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks teatud direktiivid (
ELT 2008, L 312, lk 3
; parandus
ELT 2015, L 21, lk 22
).
Taotlus on esitatud Regione Veneto (Veneto maakond, Itaalia) ja äriühingu Plan Eco Srl vahelises kohtuvaidluses ühe liikmesriikidevahelise jäätmesaadetise üle.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus nr 1013/2006
Määruse nr 1013/2006 artiklis 2 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmiseid mõisteid:
[…]
19)
lähtekoha pädev asutus
– selle piirkonna pädev asutus, kust saadetise lähetamist kavatsetakse alustada või on alustatud;
20)
sihtkoha pädev asutus
– selle piirkonna pädev asutus, kuhu saadetis on kavatsetud lähetada või lähetatakse või kus jäätmeid laaditakse selleks, et taaskasutada või kõrvaldada need piirkonnas, mis ei kuulu ühegi riigi jurisdiktsiooni alla;
[…]“.
Määruse artikli 3 lõikes 5 on ette nähtud:
„Jäätmekäitluskohtadesse saadetavad segaolmejäätmed (jäätmekanne 20 03 01), mis on kogutud eramajapidamistest, kaasa arvatud kogumine teistelt samalaadsete jäätmete tekitajatelt, on käesoleva määruse kohaselt allutatud samadele sätetele kui kõrvaldamiseks mõeldud jäätmesaadetised.“
Määruse artiklis 11 „Vastuväited kõrvaldamiseks määratud jäätmesaadetistele“ on sätestatud:
„1.   Kui on esitatud teade kavandatud jäätmesaadetise kohta, mis on määratud kõrvaldamiseks, võivad lähtekoha ja sihtkoha pädevad asutused 30 päeva jooksul pärast kuupäeva, mil sihtkoha pädev asutus edastas vastuvõtukviitungi kooskõlas artikliga 8, esitada vastuväiteid, tehes seda ühe või mitme alljärgneva põhjenduse alusel ning kooskõlas asutamislepinguga:
a)
kui saadetis või selle kõrvaldamine ei ole kooskõlas [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta] direktiivi 2006/12[/EÜ jäätmete kohta (
ELT 2006, L 114, lk 9
)] kohaselt läheduse, taaskasutuse eelistamise ja iseseisvuse põhimõtete rakendamiseks võetud meetmetega ei ühenduse ega ka iga üksiku riigi tasandil, keelata kavandatud jäätmesaadetised üldiselt või osaliselt või esitada neile süstemaatiliselt vastuväiteid või
[…]
i)
kui jäätmed on eramajapidamistest kogutud segaolmejäätmed (alajaotis 20 03 01) või
[…]
6.   Meetmetest, mida liikmesriik kooskõlas lõike 1 punktiga a kõrvaldatavate jäätmete saadetiste täieliku või osalise keelamise või neile järjekindlalt vastuväidete esitamise kohta […] on võtnud, teavitatakse viivitamatult komisjoni, kes teavitab teisi liikmesriike.“
Määruse artiklis 12 „Vastuväited taaskasutamiseks määratud jäätmesaadetistele“ on sätestatud:
„1.   Kui on esitatud teade kavandatud jäätmesaadetise kohta, mis on määratud taaskasutamiseks, võivad lähtekoha ja sihtkoha pädevad asutused 30 päeva jooksul pärast kuupäeva, mil sihtkoha pädev asutus edastas vastuvõtukviitungi kooskõlas artikliga 8, esitada vastuväiteid, tehes seda ühe või mitme alljärgneva põhjenduse alusel ning kooskõlas asutamislepinguga:
[…]
b)
kui kavandatud saadetise või taaskasutamisega seotud tegevused ei vasta liikmesriigi õigusaktidele vastuväite esitanud riigis toimuva keskkonnakaitse, avaliku korra, julgeoleku või tervisekaitse alase tegevuse kohta või
[…]
g)
kui taaskasutamiseks sobivate ja taaskasutamiseks kõlbmatute jäätmete suhe, taaskasutamise tulemusel saadavate materjalide arvatav väärtus või taaskasutamise hind ja taaskasutamiseks kõlbmatu osa kõrvaldamise hind ei õigusta jäätmete taaskasutamist ei majanduslikult ega keskkonna seisukohalt […]
[…]“.
Direktiiv 2008/98
Direktiiviga 2008/98 tunnistati direktiiv 2006/12 kehtetuks alates 12. detsembrist 2010 ja esimesena nimetatud direktiivi artiklis 41 on ette nähtud, et viiteid direktiivile 2006/12 käsitatakse viidetena direktiivile 2008/98.
Direktiivi 2008/98 põhjendus 33 on sõnastatud nii:
„[…] määruse (EÜ) nr 1013/2006 […] kohaldamisel jäävad nimetatud määruse artikli 3 lõikes 5 osutatud segaolmejäätmed segaolmejäätmeteks isegi juhul, kui nende suhtes on kasutatud jäätmetöötlustoimingut, mis ei ole oluliselt muutnud nende omadusi.“
Direktiivi 2008/98 artiklis 16 „Iseseisvuse ja läheduse põhimõtted“ on ette nähtud:
„1.   Iga liikmesriik võtab asjakohased meetmed, ja kui see on vajalik või soovitav, siis koostöös teiste liikmesriikidega, et luua ühtne ja sobiv võrgustik, mis koosneb jäätmekõrvaldusrajatistest ja rajatistest eramajapidamistest kogutud segaolmejäätmete, sealhulgas asjakohasel juhul ka teistelt jäätmetekitajatelt kogutud selliste jäätmete taaskasutamiseks, võttes sealjuures arvesse parimat võimalikku tehnikat.
Erandina määrusest (EÜ) nr 1013/2006 võivad liikmesriigid oma võrgustiku kaitse eesmärgil piirata jäätmesaadetiste sisenemist põletusrajatistesse, milles jäätmete põletamine on liigitatud taaskasutamistoiminguks, kui on tehtud kindlaks, et selliste saadetiste tulemuseks oleks siseriiklike jäätmete kõrvaldamine või selliste jäätmete töötlemine viisil, mis ei ole kooskõlas nende jäätmekavadega. Liikmesriigid teatavad sellisest otsusest komisjonile. Liikmesriigid võivad määruses (EÜ) nr 1013/2006 sätestatud keskkonnakaitselistel põhjustel piirata samuti väljuvaid jäätmesaadetisi.
2.   Kõnealune võrgustik kujundatakse selliselt, et ühendus tervikuna saaks muutuda jäätmete kõrvaldamises ning lõikes 1 osutatud jäätmete taaskasutamises iseseisvaks ja et võimaldada liikmesriikidel individuaalselt selle eesmärgi suunas liikuda, arvestades geograafilisi olusid ja vajadust spetsialiseerunud rajatiste järele seoses teatavate jäätmeliikidega.
3.   Kõnealune võrgustik peab võimaldama jäätmete kõrvaldamist või lõikes 1 osutatud jäätmete taaskasutamist ühes lähematest sobivatest rajatistest kõige asjakohasemate meetodite ja tehnoloogia abil, et tagada keskkonna ja inimese tervise kaitse kõrge tase.
4.   Läheduse ja iseseisvuse põhimõtted ei tähenda seda, et iga liikmesriik peab omama lõplike taaskasutamisrajatiste täielikku valikut kõnealuses liikmesriigis.“
Otsus 2000/532/EÜ
Komisjoni 3. mai 2000. aasta otsus 2000/532/EÜ, millega asendatakse otsus 94/3/EÜ (millega kehtestatakse jäätmeid käsitleva nõukogu direktiivi 75/442/EMÜ artikli 1 punkti a kohaselt jäätmete nimistu) ja nõukogu otsus 94/904/EÜ (millega kehtestatakse ohtlikke jäätmeid käsitleva nõukogu direktiivi 91/689/EMÜ artikli 1 lõike 4 kohaselt ohtlike jäätmete nimistu) (
EÜT 2000, L 226, lk 3
; ELT eriväljaanne 15/05, lk 151), mida on muudetud komisjoni 18. detsembri 2014. aasta otsusega 2014/955/EL (
ELT 2014, L 370, lk 44
), sisaldab lisas direktiivi 2008/98 artiklis 7 osutatud jäätmenimistut, mida nimetatakse Euroopa jäätmeloendiks.
Euroopa jäätmeloendi jaotises 19 „Jäätmekäitlusettevõtete […] jäätmed“ alajaotises 19 12 „Jäätmete mehaanilise töötlemise jäätmed (nt sortimis-, purustamis-, kokkupressimis- või granuleerimisjäätmed), nimistus mujal nimetamata“ on järgmised koodinumbrid:
19 12 11*
Muud ohtlikke aineid sisaldavad jäätmete mehaanilise töötlemise jäägid (sh materjalisegud)
19 12 12
Muud jäätmete mehaanilise töötlemise jäägid (sh materjalisegud), mida ei ole nimetatud koodinumbriga 19 12 11
Euroopa jäätmeloendi jaotises 20 „Olmejäätmed (kodumajapidamisjäätmed ja samalaadsed kaubandus-, tööstus- ja ametiasutusjäätmed), sh liigiti kogutud jäätmed“ alajaotises 20 03 „Muud olmejäätmed“ on koodinumber 20 03 01: „Segaolmejäätmed“.
Itaalia õigus
3. aprilli 2006. aasta seadusandliku dekreedi nr 152 keskkonnaeeskirjade kohta (decreto legislativo n. 152 – Norme in materia ambientale;
GURI
regulaarne lisa nr 88, 14.4.2006; edaspidi „seadusandlik dekreet nr 152/2006“) artikli 182
bis
lõikes 1 on ette nähtud:
„Jäätmete kõrvaldamine ja segaolmejäätmete taaskasutamine toimub ühtse ja sobiva rajatiste võrgustiku kaudu, võttes arvesse parimaid võimalikke tehnikaid ning üldkulu/-tulu suhet, et:
a)
saavutada iseseisvus mitteohtlike olmejäätmete ja nende töötlemisel tekkinud jäätmete kõrvaldamises optimaalsetes geograafilistes piirkondades;
b)
võimaldada jäätmete kõrvaldamist ja segaolmejäätmete taaskasutamist ühes jäätmetekke- või -kogumiskohtadele lähimatest sobivatest rajatistest, et vähendada jäätmete liikumist, arvestades geograafilisi olusid ja vajadust spetsialiseerunud rajatiste järele teatavate jäätmeliikide puhul;
[…]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Veoettevõtja Plan Eco esitas Veneto maakonnale eelneva nõusoleku saamiseks taotluse, et ta saaks Itaalias Futura Srli toodetud 2000 tonni segaolmejäätmeid vedada Sloveenias asuvasse tsemenditehasesse. Futura käitles neid jäätmeid mehaaniliselt, et neid saaks kasutada koospõletamisel, ja liigitas need pärast töötlemist Euroopa jäätmeloendi koodinumbri 19 12 12 alla.
Veneto maakond esitas 22. aprilli 2016. aasta otsusega saadetise suhtes vastuväited liidu õiguse, täpsemalt määruse nr 1013/2006 artikli 12 lõike 1 punktide b ja g ning riigisisese õiguse alusel. Esiteks leidis ta, et pärast Futura eeltöötlemistoiminguid jäi kõnealuste jäätmete olemus samaks, st need jäid segaolmejäätmeteks, millele vastab Euroopa jäätmeloendi koodinumber 20 03 01, ning et see, et Futura liigitas need jäätmed Euroopa jäätmeloendi alajaotisse 19 12 „Jäätmete mehaanilise töötlemise jäätmed (nt sortimis-, purustamis-, kokkupressimis- või granuleerimisjäätmed), nimistus mujal nimetamata“ ning andis neile jäätmeloendi koodinumbri 19 12 12, ei ole selles suhtes määrava tähtsusega. Teiseks märkis ta, et seadusandliku dekreedi nr 152/2006 artikli 182
bis
lõike 1 punktis b – mis lisati direktiivi 2008/98 ning selle artiklis 16 sätestatud iseseisvuse põhimõtte ja läheduse põhimõtte ülevõtmise käigus – on nõutud, et segaolmejäätmeid taaskasutataks ühes jäätmetekke- või -kogumiskohale lähimatest sobivatest rajatistest. Viimasena ja kolmandaks oli ta seisukohal, et tema territooriumil on olemas niisuguste rajatiste võrgustik, mis suudab vastata Plan Eco vajadustele, ning et käesoleval juhul oli üks Veneto maakonna rajatis teatanud, et ta saab 2000 tonni jäätmesaadetise teates nimetatud segaolmejäätmeid vastu võtta.
Plan Eco esitas selle otsuse peale kaebuse Tribunale amministrativo regionale per il Venetole (Veneto maakonna halduskohus, Itaalia), kes 15. novembri 2016. aasta kohtuotsusega tühistas kõnealuse otsuse eeskätt põhjendusel, et saadetis välismaale puudutas erijäätmeid, mis tuleb liigitada Euroopa jäätmeloendi koodinumbri 19 12 12 alla, ning seetõttu ei ole olmejäätmete käitlemiseks ette nähtud iseseisvuse, läheduse ja territoriaalse piirangu põhimõte kohaldatavad.
Veneto maakond esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Consiglio di Statole (Itaalia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu), kes pärast eeskätt selle kontrollimist, et kõnealuseid jäätmeid töödeldi nii, et nende kui olmejäätmete algsed omadused oluliselt ei muutunud, otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„Kas sellises olukorras, kus segaolmejäätmeid, mis ei sisalda ohtlikke jäätmeid, on rajatises töödeldud mehaaniliselt energia tootmiseks taaskasutamise eesmärgil (toiming R1/R12 [seadusandliku dekreedi nr 152/2006] C lisa tähenduses) ja kus selle töötlemise tulemusel ei ole segaolmejäätmete algsed omadused oluliselt muutunud, kusjuures need jäätmed liigitatakse Euroopa jäätmeloendi koodi[numbri] 19 12 12 alla, mida pooled ei ole vaidlustanud,
on selle üle otsustamisel, kas on õiguspärased päritoluriigi vastuväited, mis esitati taotlusele eelneva loa saamiseks töödeldud jäätmete saatmiseks teise Euroopa riigi rajatisse, kus neid jäätmeid kasutatakse kaaspõletamises või igal juhul energia tootmiseks, ja mille päritoluriigi pädev asutus esitas direktiivi 2008/98 põhimõtete alusel; eelkõige sellised vastuväited, nagu käesolevas asjas esitatud vastuväited, mille aluseks on inimese tervise ja keskkonna kaitse põhimõte (direktiivi 2008/98 artikkel 13); iseseisvuse põhimõte ja läheduse põhimõte, mis on sätestatud direktiivi 2008/98 artikli 16 lõikes 1 […]; põhimõte, mis on sätestatud artikli 16 sama lõike 1 teise lõigu viimases lauses […]; direktiivi 2008/98 põhjendus 33 […] [:]
1.
Euroopa jäätmeloend (käesoleval juhul [selle loendi] [koodinumber] 19 12 12 – jäätmete taaskasutamistoimingute R1/R12 eesmärgil rajatistes mehaanilisel töötlemisel saadud jäätmed) ja sellega kehtestatud liigitus vastuolus [liidu õiguse] sätetega, mis käsitlevad selliste jäätmete saadetisi, mis olid enne mehaanilist töötlemist segaolmejäätmed; ning kui jah, siis mil määral?
2.
Eelkõige, kas segaolmejäätmete töötlemisel tekkinud jäätmete saadetiste puhul tuleb eelisjärjekorras lähtuda viidatud direktiivi 2008/98 artikli 16 sätetest ja selle põhjendusest 33, milles käsitletakse sõnaselgelt jäätmesaadetisi, või Euroopa jäätmeloendi liigitusest?
3.
Kui Euroopa Kohus peab seda kohaseks ja tarvilikuks, siis palutakse täpsustada, kas nimetatud loend on normatiivakt või reguleerib vastupidi üksnes tehnilist sertifitseerimist, mis võimaldab kõigi jäätmete ühtset jälgitavust?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Oma küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas lähtekoha pädev asutus võib määruse nr 1013/2006 ja direktiivi 2008/98 alusel esitada vastuväited sellise taaskasutamiseks määratud segaolmejäätmete saadetise suhtes, mis pärast nende jäätmete mehaanilist töötlemist energia tootmiseks taaskasutamise eesmärgil, mis ei muutnud siiski oluliselt nende algseid omadusi, liigitati Euroopa jäätmeloendi koodinumbri 19 12 12 alla.
Esiteks olgu rõhutatud, et määrus nr 1013/2006 ja direktiiv 2008/98, mille eesmärk on vähendada miinimumini jäätmetekke ja -käitluse kahjulikku mõju inimese tervisele ja keskkonnale, pööravad segaolmejäätmetele erilist tähelepanu.
Niisiis on määruse nr 1013/2006 artikli 3 lõikes 5 sätestatud, et „[j]äätmekäitluskohtadesse saadetavad segaolmejäätmed (jäätmekanne 20 03 01), mis on kogutud eramajapidamistest, kaasa arvatud kogumine teistelt samalaadsete jäätmete tekitajatelt“, on kõnealuse määruse kohaselt allutatud samadele sätetele kui kõrvaldamiseks mõeldud jäätmesaadetised.
Järelikult kuulub määruse nr 1013/2006 artikkel 11 kohaldamisele isegi siis, kui kavandatud jäätmesaadetise teade käib taaskasutamiseks määratud segaolmejäätmete kohta, samas kui see säte kuulub nii oma pealkirja kui ka sõnastuse kohaselt põhimõtteliselt kohaldamisele üksnes kõrvaldamiseks määratud jäätmete suhtes (vt selle kohta 12. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Ragn-Sells,
C‑292/12
,
EU:C:2013:820
, punktid
ja
).
Lisaks võivad siht- või lähtekoha pädevad asutused esitada selle saadetise suhtes määruse artikli 11 lõike 1 punkti i alusel vastuväiteid juba pelgalt põhjendusel, et kõnealused jäätmed on „eramajapidamistest kogutud segaolmejäätmed (alajaotis 20 03 01)“.
Selle kohta ilmneb määruse nr 1013/2006 ettevalmistavatest materjalidest, et liidu seadusandja soovis nende sätetega saavutada eesmärki piirata eramajapidamistest kogutud segaolmejäätmete saadetisi rangelt vajalikuga ning näha ette, et liikmesriigid peavad vastutama nende mittehomogeensete jäätmete eest ning et neid tuleb julgustada lahendama oma majapidamisjäätmetega seotud probleeme iseseisvalt, välistamata samas täielikult koostööd naaberriikidega.
Samamoodi on direktiivi 2008/98 artikli 16 kohaselt liikmesriigid kohustatud looma ühtse ja sobiva võrgustiku, mis koosneb jäätmekõrvaldusrajatistest ja rajatistest „eramajapidamistest kogutud segaolmejäätmete, sealhulgas asjakohasel juhul ka teistelt jäätmetekitajatelt kogutud selliste jäätmete“ töötlemiseks, võttes arvesse parimat võimalikku tehnikat. Kõnealuses artiklis on ka ette nähtud, et liikmesriigid peavad kujundama võrgustiku eelkõige nii, et nad individuaalselt liiguksid selliste jäätmete iseseisva töötlemise suunas ning et jäätmetöötlus võiks toimuda ühes nende tekkekohale lähimatest sobivatest rajatistest.
Euroopa Kohus on märkinud, et niisuguse ühtse võrgustiku rajamisel on liikmesriikidel kaalutlusruum selle territoriaalüksuse valimisel, mida nad peavad sobivaks, et saavutada riiklik iseseisvus kõnealuse jäätmetöötluse puhul. Euroopa Kohus on siiski rõhutanud, et selle raames – eeskätt mis puudutab jäätmete kogumise, sortimise ja töötlemise ratsionaliseerimise edendamiseks sobivaid meetmeid – seisneb üks kõige olulisematest meetmetest, mis liikmesriigid peavad võtma eeskätt vastava pädevusega kohalike omavalitsusüksuste vahendusel, võimaluse leidmises kõnealuste jäätmete töötlemiseks nende tekkekohale võimalikult lähedal olevas rajatises, eelkõige mis puudutab segaolmejäätmeid, et võimalikult palju piirata nende jäätmete transporti (vt 12. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Ragn-Sells,
C‑292/12
,
EU:C:2013:820
, punktid
ja
ning seal viidatud kohtupraktika).
Selle alusel tuleb teha järeldus, et määruse nr 1013/2006 artikli 3 lõike 5 ja artikli 11 lõike 1 punkti i alusel ning selleks, et tagada direktiivi 2008/98 artiklis 16 sätestatud iseseisvuse ja läheduse põhimõtte järgimine – neid põhimõtteid on rakendatud määruse nr 1013/2006 eespool nimetatud sätetega ning neile tugines põhikohtuasjas lähtekoha pädev asutus –, võib see asutus esitada vastuväited eramajapidamistest kogutud segaolmejäätmete saadetise suhtes, mis on määratud taaskasutamiseks või kõrvaldamiseks.
Teiseks olgu märgitud, et direktiivi 2008/98 põhjenduse 33 kohaselt jäävad määruse nr 1013/2006 kohaldamisel selle artikli 3 lõikes 5 osutatud segaolmejäätmed segaolmejäätmeteks isegi juhul, kui nende suhtes on kasutatud jäätmetöötlustoimingut, mis ei ole oluliselt muutnud nende omadusi.
Väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb aga, et kuigi liidu õigusakti põhjendustel ei ole siduvat õigusjõudu ning neile ei saa tugineda asjakohase akti sätetest endist kõrvalekaldumiseks ega nende sätete tõlgendamiseks nende sõnastusega vastuolus oleval viisil, võivad põhjendused siiski täpsustada selle akti sätete sisu ning see sisaldab tõlgendusjuhiseid, mis selgitavad akti vastuvõtja tahet (vt selle kohta 25. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Balgarska Narodna Banka,
C‑501/18
,
EU:C:2021:249
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul on määruse nr 1013/2006 artikli 3 lõike 5 ja artikli 11 lõike 1 punkti i puhul – tõlgendatuna direktiivi 2008/98 põhjendust 33 silmas pidades – lähtutud eeldusest, et segaolmejäätmeid, mis liigitati pärast nende jäätmete mehaanilist töötlemist energia tootmiseks taaskasutamise eesmärgil, mis ei muutnud siiski oluliselt jäätmete algseid omadusi, Euroopa jäätmeloendi koodinumbri 19 12 12 alla, tuleb pidada neis sätetes silmas peetud eramajapidamistest kogutud segaolmejäätmeteks, hoolimata tõigast, et neis sätetes on nimetatud Euroopa jäätmeloendi koodinumbrit 20 03 01.
Nagu rõhutas ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 56, sõltub jäätmesaadetiste suhtes kohaldatav õiguslik kord jäätmete tegelikust olemusest, mitte formaalsest liigitusest Euroopa jäätmeloendi järgi.
Lisaks võimaldaks mis tahes muu tõlgendus jätta segaolmejäätmed, mis liigitati pärast nende töötlemistoimingut muu Euroopa jäätmeloendi koodinumbri alla kui segaolmejäätmete oma – vaatamata sellele, et töötlemistoiming ei muutnud nende tegelikku olemust –, välja määruse nr 1013/2006 artikli 3 lõike 5 ja artikli 11 lõike 1 punkti i ning ka iseseisvuse põhimõtte ja läheduse põhimõtte – mille järgimise tagamine on (nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 23) nende sätete eesmärk – kohaldamisalast.
Põhikohtuasjas on selge, et kõnealuste jäätmete mehaaniline töötlemine ei muutnud oluliselt nende algseid omadusi ega järelikult ka nende olemust.
Seega tuleb määruse nr 1013/2006 kohaldamisel taaskasutamiseks määratud segaolmejäätmeid – mis pärast nende mehaanilist töötlemist energia tootmiseks taaskasutamise eesmärgil, mis ei muutnud siiski oluliselt jäätmete algseid omadusi, liigitati Euroopa jäätmeloendi koodinumbri 19 12 12 alla – pidada kuuluvaks eramajapidamistest kogutud segaolmejäätmete hulka.
Kõigi eeltoodud kaalutluste alusel tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse nr 1013/2006 artikli 3 lõiget 5 ja artiklit 11 tuleb tõlgendada nii, et iseseisvuse põhimõtet ja läheduse põhimõtet arvestades võib lähtekoha pädev asutus eelkõige sama määruse artikli 11 lõike 1 punktis i nimetatud põhjendusele tuginedes esitada vastuväiteid segaolmejäätmete saadetise suhtes, mis pärast nende jäätmete mehaanilist töötlemist energia tootmiseks taaskasutamise eesmärgil, mis ei muutnud siiski oluliselt jäätmete esialgseid omadusi, liigitati Euroopa jäätmeloendi koodinumbri 19 12 12 alla.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1013/2006 jäätmesaadetiste kohta artikli 3 lõiget 5 ja artiklit 11 tuleb tõlgendada nii, et iseseisvuse põhimõtet ja läheduse põhimõtet arvestades võib lähtekoha pädev asutus eelkõige sama määruse artikli 11 lõike 1 punktis i nimetatud põhjendusele tuginedes esitada vastuväiteid sellise segaolmejäätmete saadetise suhtes, mis pärast nende jäätmete mehaanilist töötlemist energia tootmiseks taaskasutamise eesmärgil, mis ei muutnud siiski oluliselt jäätmete algseid omadusi, liigitati komisjoni 3. mai 2000. aasta otsuse 2000/532/EÜ, millega asendatakse otsus 94/3/EÜ (millega kehtestatakse jäätmeid käsitleva nõukogu direktiivi 75/442/EMÜ artikli 1 punkti a kohaselt jäätmete nimistu) ja nõukogu otsus 94/904/EÜ (millega kehtestatakse ohtlikke jäätmeid käsitleva nõukogu direktiivi 91/689/EMÜ artikli 1 lõike 4 kohaselt ohtlike jäätmete nimistu), mida on muudetud komisjoni 18. detsembri 2014. aasta otsusega 2014/955/EL, lisas kehtestatud jäätmenimistu koodinumbri 19 12 12 alla.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.