CELEX: 62020CJ0595
Predhodno odločanje
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah
Pravo, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja
Uredba (ES) št. 593/2008 (Rim I)
Potrošniške pogodbe
Izbira prava, ki se uporablja
Člen 6(4)(c)
Izključitev pogodb, katerih predmet je stvarna pravica na nepremičnini ali najemna pravica na nepremičnini
Prodajna pogodba, ki vključuje najemno pogodbo in pogodbo o opravljanju storitev ter ki se nanaša na drevesa, posajena zgolj zaradi sečnje, da se ustvari dobiček

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 6(4)(c) Uredbe (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I) (
UL 2008, L 177, str. 6
) (v nadaljevanju: Uredba Rim I).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med UE ter ShareWood Switzerland AG (v nadaljevanju: ShareWood) in VF glede obveznosti slednjih, da UE plačata denarni znesek na podlagi okvirne pogodbe, sklenjene med UE in navedeno družbo.
Pravni okvir Unije
V uvodni izjavi 7 Uredbe Rim I je navedeno:
„Vsebinsko področje uporabe in določbe te uredbe morajo biti skladne z Uredbo Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42)] (‚Bruselj I‘) in Uredbo (ES) št. 864/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti [(‚Rim II‘) (
UL 2007, L 199, str. 40
)].“
Člen 6 Uredbe Rim I, naslovljen „Potrošniške pogodbe“, določa:
„1.   Brez poseganja v člena 5 in 7 se za pogodbo, ki jo fizična oseba sklene za namen, ki ga ni mogoče obravnavati kot poslovno ali poklicno dejavnost te osebe (‚potrošnik‘), z drugo osebo, ki opravlja svojo poslovno ali poklicno dejavnost (‚podjetnik‘), uporablja pravo države, v kateri ima potrošnik običajno prebivališče, pod pogojem, da podjetnik:
(a)
izvaja svoje poslovne ali poklicne dejavnosti v državi, v kateri ima potrošnik običajno prebivališče, ali
(b)
na kakršen koli način usmerja take dejavnosti v to državo ali več držav, vključno s to državo,
in da pogodba spada v okvir takih dejavnosti.
2.   Ne glede na odstavek 1 lahko pogodbeni stranki za pogodbo, ki izpolnjuje pogoje iz odstavka 1, izbereta pravo, ki naj se uporablja v skladu s členom 3. Vendar pa taka izbira potrošnika ne sme prikrajšati za zaščito, ki mu jo zagotavljajo določbe, od katerih ni dovoljeno odstopanje z dogovorom, po pravu, ki bi se uporabljalo v skladu z odstavkom 1, če pogodbeni stranki ne bi izbrali drugega prava.
[…]
4.   Odstavka 1 in 2 se ne uporabljata:
[…]
(c)
za pogodbe, katerih predmet je stvarna pravica na nepremičnini ali najemna pravica na nepremičnini, razen za pogodbe, katerih predmet je pravica do uporabe nepremičnin na podlagi časovnega zakupa v smislu Direktive 94/47/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. oktobra 1994 o varstvu pridobiteljev glede nekaterih vidikov pogodb o pridobitvi pravice do uporabe nepremičnin na podlagi časovnega zakupa (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 13, str. 315)];
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Med januarjem 2012 in junijem 2014 je UE, potrošnik s prebivališčem v Avstriji, z družbo ShareWood, ki ima sedež v Švici, sklenil okvirno pogodbo in štiri prodajne pogodbe o nakupu dreves tikovca in balzovca v Braziliji.
Predmet teh štirih prodajnih pogodb je bilo 705 dreves tikovca v vrednosti 67.328,85 EUR, 2690 dreves tikovca v vrednosti 101.716,53 EUR, 2600 dreves tikovca v vrednosti 111.583,34 EUR in 1860 dreves balzovca v vrednosti 32.340 EUR. Ta okvirna pogodba je med drugim vsebovala najemno pogodbo in pogodbo o opravljanju storitev. Ta najemna pogodba je podeljevala pravico, da se zadevna drevesa pustijo rasti, najemnina pa je bila vključena v kupnino. V pogodbi o opravljanju storitev je bilo določeno, da je družba ShareWood zavezana, da drevesa pusti rasti, jih upravlja, poseka, proda in neto izkupiček od te prodaje nakaže UE. Razlika med neto in bruto izkupičkom je bilo plačilo družbi ShareWood za opravljanje teh storitev, opredeljeno v odstotku od izkupička.
Del navedene okvirne pogodbe so bili ti pogoji:
„3.1. [Družba ShareWood] v svojem imenu in za svoj račun proda [UE] drevesa na svojih plantažah in plantažah [družbe Sharewood do Brasil Reflorestadora Ltda]. Po plačilu kupnine se [družba ShareWood] zavezuje k prenosu lastninske pravice na drevesih na [UE].
3.2. [UE] kupi že posajena in individualizirana drevesa. Individualizacija traja do sečnje in prodaje z uporabo drevesnega inventarja s številko drevesa, številko zemljišča, parcelno številko in številko plantaže.
[…]
4,2. Kot potrdilo za opravljen nakup se [UE] po prejemu kupnine izroči listina o drevesih z individualiziranimi značilnostmi kupljenih dreves.
[…]
7. Najem kmetijskega zemljišča
7.1. [UE] hkrati z nakupom dreves najame pripadajoča tla (glej individualno pogodbo), dokler na njih stojijo drevesa, kupljena od [družbe ShareWood], vendar najdlje za obdobje, določeno v individualni pogodbi. Najem kmetijskega zemljišča obsega le pravico, da se kupljena drevesa pustijo rasti.
7.2. Najemnina je vključena v kupnino.
[…]
7.3. Najem se lahko prenese le z nadaljnjo prodajo dreves. Podnajem je izključen.
8. Nadaljnja prodaja dreves s strani [UE]
8.1. [UE] lahko svoja drevesa kadar koli skupaj s pogodbo o opravljanju storitev ali brez nje proda tretji osebi in nanjo prenese lastninsko pravico. [UE] se zavezuje, da bo ustrezni najem kmetijskega zemljišča in s tem povezano obveznost prenesel na tretjo osebo.
[…]
9. Ohranitev vrednosti kupljenih dreves
9.1. [Družba ShareWood] priporoča, da se za razvoj in ohranitev vrednosti za drevesa redno skrbi. [Družba ShareWood] to storitev ponuja s pogodbo o opravljanju storitev.
[…]
11. Pogodba o opravljanju storitev
11.1. [UE] s sklenitvijo pogodbe o opravljanju storitev z [ družbo ShareWood] tej naroči, naj v skladu z upravljanjem plantaž in ob upoštevanju mednarodnih standardov o trajnostnem izkoriščanju plantaž s kupljenimi drevesi gospodari, jih upravlja, zanje skrbi, jih poseka, proda in neto izkupiček od prodaje lesa nakaže na navedeni bančni račun [UE]. [Družba ShareWood] poleg tega prevzame vse obveznosti iz najema kmetijskega zemljišča.
[…]
11.9. [Družba ShareWood] po naročilu [UE] ob upoštevanju upravljanja plantaž odloči, katera drevesa se bodo posekala v katerem letu. Pred sečnjo [družba ShareWood] o tem ustrezno obvesti [UE]. Predlagana sečnja se šteje za sprejeto, če [UE] v roku 10 dni po prejemu informacije po pošti ali elektronski pošti predlagane sečnje ne zavrne.
[…]
15.1. [Družba ShareWood] za [UE] in zase v prvih štirih letih po posaditvi zavaruje zemljišče in drevesa tikovca (ne pa tudi drugih dreves) proti požaru, udaru strele, močnim vetrovom in padavinam ter škodi zaradi zmrzali. [UE] je seznanjen, da zavarovalnica ne krije izpada, ki zadeva manj kot 10 % dreves tikovca.
[…]
24.1. Za okvirno pogodbo in vsako individualno pogodbo se uporablja švicarsko materialno pravo ob izključitvi (i) mednarodnih konvencij, tudi Konvencije Združenih narodov o pogodbah o mednarodni prodaji blaga z dne 11. aprila 1980 (CISG), in (ii) kolizijskih pravil. […]“
Stranki sta pogodbo o prodaji 2600 dreves tikovca, navedeno v točki 6 te sodbe, sporazumno razvezali.
UE je pri Handelsgericht Wien (gospodarsko sodišče na Dunaju, Avstrija) vložil tožbo, s katero je predlagal ugotovitev, da družba ShareWood ni izpolnila svoje obveznosti, da nanj prenese lastninsko pravico na zadevnih drevesih, in da sta mu družba ShareWood in VF, ki je direktor in član upravnega odbora te družbe, solidarno dolžna plačati znesek 201.385,38 EUR skupaj z obrestmi, stroški in izdatki. Poleg tega je UE v tej tožbi trdil, da je kot potrošnik na podlagi določb avstrijskega prava upravičen do odstopa od preostalih treh prodajnih pogodb, navedenih v točki 6 te sodbe, in do povračila škode.
Handelsgericht Wien (gospodarsko sodišče na Dunaju) je s sodbo z dne 9. septembra 2019 navedeno tožbo zavrnilo. Oberlandesgericht Wien (višje deželno sodišče na Dunaju, Avstrija) je s sodbo z dne 25. februarja 2020 to sodbo potrdilo.
Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija), ki je predložitveno sodišče, pri katerem je UE vložil revizijo zoper to sodbo, meni, da pogodbeno razmerje med UE in družbo ShareWood spada na področje uporabe člena 6(1)(b) Uredbe Rim I. Iz okvirne pogodbe, navedene v točki 5 te sodbe, izhaja, da sta se ti stranki dogovorili o uporabi švicarskega prava. Vendar v skladu s členom 6(2) te uredbe ta izbira potrošnika ne sme prikrajšati za zaščito, ki mu jo zagotavljajo določbe, od katerih ni dovoljeno odstopanje z dogovorom po pravu, ki bi se uporabljalo v skladu z navedenim členom 6(1), to je v obravnavanem primeru avstrijsko pravo, če pogodbeni stranki ne bi izbrali drugega prava.
Ob tem to sodišče poudarja, da se je v okviru spora, o katerem odloča, na take obvezne nacionalne določbe, katerih namen je varstvo potrošnika, mogoče sklicevati le pod enim pogojem, in sicer da zadevna okvirna pogodba ne spada v kategorijo pogodb iz člena 6(4)(c) Uredbe Rim I, to je v kategorijo pogodb, katerih predmet je stvarna pravica na nepremičnini ali najemna pravica na nepremičnini.
V teh okoliščinah je Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 6(4)(c) Uredbe [Rim I] razlagati tako, da je treba prodajne pogodbe med podjetjem in potrošnikom, katerih predmet so drevesa tikovca in balzovca ter s katerimi naj bi se pridobila lastninska pravica na drevesih z namenom, da bi se drevesa po gospodarjenju z njimi posekala in z dobičkom prodala, pri čemer te pogodbe za ta namen vključujejo najemno pogodbo in pogodbo o opravljanju storitev, šteti za ,pogodbe, katerih predmet je stvarna pravica na nepremičnini ali najemna pravica na nepremičnini‘ v smislu te določbe?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče želi z vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 6(4)(c) Uredbe Rim I razlagati tako, da je prodajna pogodba, ki vključuje najemno pogodbo in pogodbo o opravljanju storitev ter se nanaša na drevesa, ki so bila na najetem zemljišču posajena zgolj zaradi sečnje, da se ustvari dobiček, „pogodba, katere predmet je stvarna pravica na nepremičnini ali najemna pravica na nepremičnini“, v smislu te določbe.
Najprej je treba opozoriti, da lahko v skladu s členom 6(2) Uredbe Rim I stranki potrošniške pogodbe, to je pogodbe, sklenjene med podjetnikom in potrošnikom, izbereta pravo, ki naj se uporablja za pogodbo, vendar ta izbira potrošnika ne sme prikrajšati za zaščito, ki mu jo zagotavljajo določbe, od katerih ni dovoljeno odstopanje z dogovorom, po pravu, ki bi se uporabljalo v skladu s členom 6(1) te uredbe, če pogodbeni stranki ne bi izbrali drugega prava.
Člen 6(1)(b) navedene uredbe, ki se po mnenju predložitvenega sodišča uporablja za spor o glavni stvari, določa, da se za pogodbo, ki jo potrošnik sklene s podjetnikom, uporablja pravo države, v kateri ima potrošnik običajno prebivališče, če ta podjetnik na kakršen koli način usmerja svoje dejavnosti v to državo ali več držav, vključno s to državo, in da pogodba spada v okvir takih dejavnosti.
Poleg tega člen 6(4) Uredbe Rim I določa primere, v katerih se odstavka 1 in 2 tega člena 6 ne uporabljata. Natančneje, navedeni člen 6(4)(c) določa, da se ta odstavka 1 in 2 ne uporabljata za pogodbe, katerih predmet je stvarna pravica na nepremičnini ali najemna pravica na nepremičnini, razen za pogodbe, katerih predmet je pravica do uporabe nepremičnin na podlagi časovnega zakupa v smislu Direktive 94/47.
V teh okoliščinah je uporaba avstrijskega prava v sporu o glavni stvari odvisna od tega, ali pogodba iz postopka v glavni stvari spada pod pojem „pogodba, katere predmet je stvarna pravica na nepremičnini ali najemna pravica na nepremičnini“ v smislu člena 6(4)(c) Uredbe Rim I.
Ob upoštevanju teh uvodnih ugotovitev je treba ugotoviti, ali je predmet pogodbe, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, stvarna pravica na nepremičnini ali najemna pravica na nepremičnini v smislu te določbe.
V zvezi s tem je treba navesti, da Uredba Rim I ne opredeljuje niti pojma „pogodba, katere predmet je stvarna pravica na nepremičnini ali najemna pravica na nepremičnini“ niti pojmov „stvarna pravica na nepremičnini“ in „nepremičnina“.
V skladu z ustaljeno sodno prakso tako iz zahtev po enotni uporabi prava Unije kot iz načela enakosti izhaja, da je treba besedilo določbe prava Unije, ki za opredelitev svojega smisla in obsega ne napotuje izrecno na pravo držav članic, običajno v vsej Evropski uniji razlagati avtonomno in enotno (sodba z dne 18. oktobra 2016, Nikiforidis,
C‑135/15
,
EU:C:2016:774
, točka
in navedena sodna praksa).
Ker člen 6(4)(c) Uredbe Rim I ne vsebuje nobenega napotila na pravo držav članic, ga je treba razlagati avtonomno in enotno.
V zvezi s tem je treba dodati, da dejstvo, da je mogoče drevesa, ki so bila posajena v okoliščinah, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, eventualno enačiti z nepremičninami v različnih nacionalnih pravnih redih, ne more imeti nikakršnega vpliva.
Na prvem mestu je treba glede vprašanja, ali je predmet pogodbe iz postopka v glavni stvari „stvarna pravica na nepremičnini“, opozoriti, da se podjetnik na podlagi te pogodbe zaveže, da bo na potrošnika prenesel lastninsko pravico na drevesih, ki so na zemljišču posajena zgolj zaradi sečnje in prodaje tako pridobljenega lesa.
Da bi lastninska pravica, ki je predmet navedene pogodbe, lahko spadala pod pojem „stvarna pravica na nepremičnini“, je potrebno tudi, da je ta drevesa pred njihovo sečnjo mogoče enačiti z nepremičninami, da bi se lahko uporabil člen 6(4)(c) Uredbe Rim I.
V obravnavanem primeru ni sporno, da se prenos lastninske pravice, h kateremu je podjetnik zavezan na podlagi pogodbe iz postopka v glavni stvari, ne nanaša na zemljišče, na katerem so zadevna drevesa posajena, ampak le na ta drevesa. Čeprav so ta drevesa res posajena na tem zemljišču zato, da bodo rasla, pa je iz predložitvene odločbe razvidno, da je glavni cilj te pogodbe ustvariti prihodek od prodaje lesa, pridobljenega po sečnji navedenih dreves, lastništvo katerih se prenese šele ob njihovi individualizaciji, ki jo podjetnik opravi do njihove sečnje in prodaje tako pridobljenega lesa.
Natančneje, stranki sta se z navedeno pogodbo dogovorili, da so bila zadevna drevesa na zadevnem zemljišču posajena zgolj zato, da bi se ob koncu obdobja rasti posekala in da bi se tako pridobljeni les prodal.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je treba ta drevesa šteti za plodove izkoriščanja zemljišča, na katerem so posajena. Čeprav taki plodovi praviloma sledijo pravni usodi zemljišča, na katerem so zadevna drevesa posajena, pa so lahko pogodbeno predmet osebnih pravic in z njimi lahko lastnik ali posestnik tega zemljišča razpolaga ločeno od zemljišča, ne da bi to vplivalo na lastninsko pravico ali druge stvarne pravice, povezane z navedenim zemljiščem. Pogodbe, katere predmet je razpolaganje s plodovi izkoriščanja zemljišča, pa ni mogoče enačiti s pogodbo, katere predmet je „stvarna pravica na nepremičnini“ v smislu člena 6(4)(c) Uredbe Rim I.
Iz tega sledi, da predmet pogodbe, ki se nanaša na drevesa, ki so na zemljišču posajena zgolj zaradi sečnje in prodaje tako pridobljenega lesa, ni „stvarna pravica na nepremičnini“ v smislu te določbe.
Na drugem mestu je treba glede vprašanja, ali je predmet pogodbe iz postopka v glavni stvari „najemna pravica na nepremičnini“, opozoriti, da potrošnik na podlagi te pogodbe najame zemljišče, na katerem so zadevna drevesa posajena, dokler so ta drevesa na njem.
Vendar zgolj obstoj najemne pogodbe, ki se nanaša na nepremičnino, kot je zemljišče, ne more zadostovati za to, da bi se štelo, da ta pogodba spada na področje uporabe člena 6(4)(c) Uredbe Rim I.
Sodišče je namreč v zvezi s členom 16, točka 1(a), Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (
UL 1972, L 299, str. 32
), ki je za najem nepremičnin določal izključno pristojnost sodišč države pogodbenice, v kateri je nepremičnina, razsodilo, da se za opredelitev najemne pogodbe v smislu te določbe zahteva obstoj dovolj tesne povezave med zadevno pogodbo in zadevno nepremičnino (glej v tem smislu sodbo z dne 13. oktobra 2005, Klein,
C‑73/04
,
EU:C:2005:607
, točka
).
Natančneje, Sodišče je presodilo, da kompleksna pogodba, ki se nanaša na vse storitve, opravljene za skupno ceno, ki jo plača stranka, kot je pogodba, ki določa opravljanje storitev, ki presegajo prenos pravice do uporabe, ki je predmet najemne pogodbe, ne spada na področje, na katerem ima načelo izključne pristojnosti, določeno v navedeni določbi, svoj smisel, in ne pomeni najemne pogodbe v pravem pomenu besede v smislu iste določbe (glej v tem smislu sodbo z dne 13. oktobra 2005, Klein,
C‑73/04
,
EU:C:2005:607
, točka
in navedena sodna praksa).
Navesti pa je treba, da morajo biti v skladu z uvodno izjavo 7 Uredbe Rim I vsebinsko področje uporabe in določbe te uredbe v skladu z Uredbo št. 44/2001. Ker je bila ta razveljavljena in nadomeščena z Uredbo (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (
UL 2012, L 351, str. 1
), ta cilj skladnosti velja tudi zanjo (sodba z dne 8. maja 2019, Kerr,
C‑25/18
,
EU:C:2019:376
, točka
).
Poleg tega, ker je Uredba št. 44/2001 v odnosih med državami članicami nadomestila Konvencijo z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, ta cilj skladnosti velja tudi za to konvencijo, vendar samo, če je njene določbe mogoče opredeliti kot enakovredne določbam uredb št. 44/2001 in št. 1215/2012.
Glede na cilj skladnosti, na katerega je bilo opozorjeno v prejšnjih dveh točkah, je treba pri razlagi člena 6(4)(c) Uredbe Rim I upoštevati tudi preudarke, navedene v točkah 32 in 33 te sodbe.
V obravnavanem primeru glavni predmet pogodbe iz postopka v glavni stvari ni uporaba zemljišča, na katerem so posajena zadevna drevesa, v okviru najema, temveč je njen namen, kot je bilo navedeno v točki 26 te sodbe, ustvarjanje dobička od prodaje lesa, pridobljenega po sečnji teh dreves. Kot je razvidno iz predložitvene odločbe, je namen najemnega razmerja, ki je določeno s to pogodbo in ki zajema le pravico, da se navedena drevesa pustijo rasti, ter nima cilja, ki bi ga bilo mogoče ločiti od nakupa teh dreves, zgolj omogočiti uveljavitev elementov prodaje in opravljanja storitev, določenih z navedeno pogodbo.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da pogodba, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ni dovolj tesno povezana z zadevnim zemljiščem, da bi jo bilo mogoče opredeliti kot „najemno pravico na nepremičnini“ v smislu člena 6(4)(c) Uredbe Rim I.
Glede na vse zgoraj navedeno je treba na vprašanje odgovoriti, da je treba člen 6(4)(c) Uredbe Rim I razlagati tako, da prodajna pogodba, ki vključuje najemno pogodbo in pogodbo o opravljanju storitev ter se nanaša na drevesa, ki so na najetem zemljišču posajena zgolj zaradi sečnje, da se ustvari dobiček, ni „pogodba, katere predmet je stvarna pravica na nepremičnini ali najemna pravica na nepremičnini“, v smislu te določbe.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški navedenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:

Člen 6(4)(c) Uredbe (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I) je treba razlagati tako, da prodajna pogodba, ki vključuje najemno pogodbo in pogodbo o opravljanju storitev ter se nanaša na drevesa, ki so na najetem zemljišču posajena zgolj zaradi sečnje, da se ustvari dobiček, ni „pogodba, katere predmet je stvarna pravica na nepremičnini ali najemna pravica na nepremičnini“, v smislu te določbe.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.