CELEX: 62020CJ0347
Trimitere preliminară
Fonduri structurale
Fondul european de dezvoltare regională (FEDER)
Regulamentul (UE) nr. 1303/2013
Program de cofinanțare
Ajutoare de stat
Regulamentul (UE) nr. 651/2014
Domeniu de aplicare
Limite
Noțiunile de «capital social subscris» și «întreprindere în dificultate»
Excluderea unor întreprinderi aflate în dificultate de la sprijinul din partea FEDER
Modalități în care o majorare a capitalului social subscris devine efectivă
Dată de prezentare a dovezilor privind această majorare
Principiile nediscriminării și transparenței

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 125 alineatul (3) litera (a) punctul (ii) din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului (
JO 2013, L 347, p. 320
), precum și a articolului 2 punctul 18 litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 651/2014 al Comisiei din 17 iunie 2014 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața internă în aplicarea articolelor 107 și 108 [TFUE] (
JO 2014, L 187, p. 1
).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între SIA „Zinātnes parks”, pe de o parte, și Finanšu ministrija (Ministerul Finanțelor, Letonia), pe de altă parte, în legătură cu o decizie a acestuia din 4 noiembrie 2019 de respingere a propunerii sale de proiect în cadrul unui program de cofinanțare din Fondul european de dezvoltare regională (FEDER) (denumită în continuare „decizia de respingere”).
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Regulamentul (UE) nr. 1301/2013
Considerentul (1) al Regulamentului (UE) nr. 1301/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind Fondul european de dezvoltare regională și dispozițiile specifice aplicabile obiectivului referitor la investițiile pentru creștere economică și locuri de muncă și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1080/2006 (
JO 2013, L 347, p. 289
) prevede:
„Articolul 176 [TFUE] prevede că [FEDER] este destinat să redreseze principalele dezechilibre regionale existente în Uniune. […]”
Articolul 3 din acest regulament, intitulat „Domeniul de aplicare al sprijinului din partea FEDER”, prevede la alineatul (3):
„FEDER nu sprijină:
[…]
(d)
întreprinderile aflate în dificultate, astfel cum sunt definite în normele Uniunii privind ajutoarele de stat;
[…]”
Regulamentul nr. 1303/2013
Regulamentul nr. 1303/2013 stabilește normele comune și dispozițiile generale aplicabile privind FEDER, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, denumite în mod global fonduri structurale și de investiții europene (denumite în continuare „fondurile ESI”).
În conformitate cu dispozițiile articolului 4 alineatul (7) din acest regulament, în principiu, Partea din bugetul Uniunii alocată fondurilor ESI este executată în cadrul gestiunii partajate între statele membre și Comisie.
Articolul 26 alineatele (1) și (2) din regulamentul menționat are următorul cuprins:
„(1)   Fondurile ESI sunt implementate prin intermediul programelor, în conformitate cu acordul de parteneriat. Fiecare program acoperă perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2014 și 31 decembrie 2020.
(2)   Programele sunt întocmite de statele membre sau de către orice autoritate desemnată de acestea, în cooperare cu partenerii menționați la articolul 5. Statele membre elaborează programele bazate pe proceduri transparente în raport cu publicul, în conformitate cu cadrul lor instituțional și juridic.”
Articolul 123 din același regulament impune fiecărui stat membru obligația de a desemna, pentru fiecare program operațional, o autoritate de management, o autoritate de certificare și o autoritate de audit.
Articolul 125 din Regulamentul nr. 1303/2013 definește funcțiile autorității de management. Potrivit alineatului (1) al acestui articol, autoritatea menționată este responsabilă de gestionarea programului operațional în conformitate cu principiul bunei gestiuni financiare.
În ceea ce privește selectarea operațiunilor, articolul 125 alineatul (3) din acest regulament prevede că autoritatea menționată:
„(a)
elaborează și, după aprobare, aplică proceduri de selecție adecvate și criterii care:
(i)
asigură faptul că operațiunile contribuie la îndeplinirea obiectivelor specifice și a rezultatelor din cadrul priorității în cauză;
(ii)
sunt nediscriminatorii și transparente;
(iii)
iau în considerare principiile generale stabilite la articolele 7 și 8;
[…]
(d)
se asigură că beneficiarul are capacitatea administrativă, financiară și operațională pentru a îndeplini condițiile stabilite la litera (c), înainte de aprobarea operațiunii;
[…]”
Regulamentul nr. 651/2014
Considerentul (14) al Regulamentului nr. 651/2014 prevede:
„Ajutoarele acordate întreprinderilor aflate în dificultate ar trebui excluse din domeniul de aplicare al prezentului regulament, întrucât astfel de ajutoare ar trebui să fie evaluate în temeiul Liniilor directoare comunitare din 1 octombrie 2004 privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate [(
JO 2004, C 244, p. 2
, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 187)], astfel cum au fost prelungite prin Comunicarea Comisiei privind prelungirea aplicării Liniilor directoare comunitare din 1 octombrie 2004 privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate [(
JO 2012, C 296, p. 3
)] sau al liniilor directoare ulterioare acestora, pentru a se evita nerespectarea lor, cu excepția schemelor de ajutoare destinate reparării daunelor provocate de anumite dezastre naturale. În vederea asigurării securității juridice, este oportun să se stabilească criterii clare care să nu necesite evaluarea tuturor aspectelor particulare ale situației în care se află o întreprindere pentru a se stabili dacă aceasta este considerată ca fiind în dificultate în sensul prezentului regulament.”
Articolul 1 alineatul (4) din acest regulament, intitulat „Domeniul de aplicare”, prevede:
„Prezentul regulament nu se aplică:
[…]
(c)
ajutoarelor acordate întreprinderilor aflate în dificultate, cu excepția schemelor de ajutoare destinate să remedieze daunele cauzate de anumite calamități naturale.”
Articolul 2 din regulamentul menționat, intitulat „Definiții”, are următorul cuprins:
„În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
[…]
18.
«întreprindere în dificultate» înseamnă o întreprindere care se află în cel puțin una din situațiile următoare
(a)
În cazul unei societăți comerciale cu răspundere limitată […] atunci când mai mult de jumătate din capitalul său social subscris a dispărut din cauza pierderilor acumulate. Această situație survine atunci când deducerea pierderilor acumulate din rezerve (și din toate celelalte elemente considerate în general ca făcând parte din fondurile proprii ale societății) conduce la un rezultat negativ care depășește jumătate din capitalul social subscris. În sensul acestei dispoziții, «societate cu răspundere limitată» se referă în special la tipurile de societăți menționate în anexa I la [Directiva 2013/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind situațiile financiare anuale, situațiile financiare consolidate și rapoartele conexe ale anumitor tipuri de întreprinderi, de modificare a Directivei 2006/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivelor 78/660/CEE și 83/349/CEE ale Consiliului (
JO 2013, L 182, p. 19
)], iar «capital social» include, dacă este cazul, orice capital suplimentar.
[…]
(c)
Atunci când întreprinderea face obiectul unei proceduri colective de insolvență sau îndeplinește criteriile prevăzute în dreptul intern pentru ca o procedură colectivă de insolvență să fie deschisă la cererea creditorilor săi.
[…]”
Directiva (UE) 2017/1132
Potrivit considerentelor (7) și (8) ale Directivei (UE) 2017/1132 a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2017 privind anumite aspecte ale dreptului societăților comerciale (
JO 2017, L 169, p. 46
):
„(7)
Coordonarea dispozițiilor de drept intern privind publicitatea, valabilitatea angajamentelor societăților comerciale pe acțiuni sau ale altor societăți comerciale cu răspundere limitată și nulitatea acestora prezintă o importanță deosebită, în special pentru protejarea intereselor terților.
(8)
Cerințele privind publicitatea ar trebui să permită terților cunoașterea actelor esențiale ale societății comerciale și alte informații privind societatea comercială, în special identitatea persoanelor care au competența să angajeze societatea comercială.”
Articolul 4 din această directivă, intitulat „Informații obligatorii prevăzute în statut sau în actul constitutiv sau într‑un document separat”, prevede:
„În statut, în actul constitutiv sau într‑un document separat publicat în conformitate cu procedura prevăzută de fiecare stat membru în conformitate cu articolul 16, trebuie menționate cel puțin următoarele informații:
[…]
(b)
valoarea nominală a acțiunilor subscrise și, cel puțin o dată pe an, numărul acestora;
[…]
(g)
cuantumul capitalului subscris și vărsat la înființarea societății comerciale sau în momentul în care societatea comercială este autorizată să își înceapă activitatea.”
Articolul 14 din aceeași directivă, intitulat „Publicitatea actelor și informațiilor de către societăți comerciale”, prevede:
„Statele membre adoptă măsurile necesare pentru ca publicitatea obligatorie privind societățile comerciale să vizeze cel puțin următoarele acte și informații:
(a)
actul constitutiv, precum și statutul, dacă face obiectul unui act separat;
(b)
orice modificări ale documentelor menționate la litera (a), inclusiv extinderea duratei societății comerciale;
[…]
(e)
cel puțin o dată pe an, valoarea capitalului subscris, dacă actul constitutiv sau statutul menționează un capital autorizat, cu excepția cazului în care orice majorare a capitalului subscris impune modificarea statutului;
[…]”
Articolul 16 din Directiva 2017/1132, intitulat „Publicarea în registru”, prevede la alineatele (3) și (5)-(7):
„(3)   Toate actele și informațiile care trebuie publicate în temeiul articolului 14 trebuie păstrate în dosar sau înregistrate în registru; obiectul transcrierilor în registru trebuie să apară în orice caz în dosar.
[…]
(5)   Publicitatea actelor și a informațiilor prevăzute la alineatul (3) se asigură prin publicarea, integrală, parțială sau sub forma unei mențiuni care semnalează depunerea documentului la dosar sau transcrierea lui în registru, în buletinul național desemnat de statul membru în acest sens. Buletinul național desemnat de statul membru în acest sens poate fi în format electronic.
[…]
(6)   Actele și informațiile sunt opozabile terților de către societatea comercială numai după publicitatea prevăzută la alineatul (5), cu excepția cazului în care societatea comercială poate dovedi că terții aveau cunoștință de acestea.
Cu toate acestea, în ceea ce privește tranzacțiile încheiate înainte de a șaisprezecea zi de la publicare, aceste acte și informații nu sunt opozabile terților care dovedesc că se aflau în imposibilitatea de a le cunoaște.
(7)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a evita apariția unor neconcordanțe între cele publicate în aplicarea alineatului (5) și conținutul dosarului sau al registrului.
Cu toate acestea, în cazul unei neconcordanțe, textul care a făcut obiectul unei publicări în conformitate cu alineatul (5) nu poate fi opus terților; terții se pot totuși prevala de textul în cauză, cu excepția cazului în care societatea comercială dovedește că ei au avut cunoștință de textul depus la dosar sau transcris în registru.
Terții pot, de asemenea, să se prevaleze de orice act sau informație pentru care nu au fost încă îndeplinite formalitățile de publicitate, cu excepția cazului în care nepublicarea le privează de efect.”
Potrivit anexei II la această directivă, formele de societăți comerciale avute în vedere pentru Letonia cuprind, printre altele, sabiedrība ar ierobežotu atbildību (societatea cu răspundere limitată), care este forma juridică a reclamantei din litigiul principal.
Dreptul leton
Legea privind gestionarea fondurilor
Punerea în aplicare a fondurilor Uniunii în Letonia este reglementată de Eiropas Savienības struktūrfondu un Kohēzijas fonda 2014.-2020. gada plānošanas perioda vadības likums (Legea privind gestionarea fondurilor structurale și a Fondului de coeziune al Uniunii Europene pentru perioada de programare 2014-2020) (denumită în continuare „Legea privind gestionarea fondurilor”). Articolul 21 din legea menționată, intitulat „Selecția propunerilor de proiect”, prevede:
„1.   Selecția propunerilor de proiect este:
1)
Publică, atunci când se aplică ofertanților o procedură concurențială, în condiții egale pentru aprobarea propunerilor de proiect și acordarea finanțării de către un fond al Uniunii Europene; […]
[…]
2.   Autoritatea de legătură selectează propunerile de proiect în conformitate cu metodele de selecție și Regulamentul privind selecția propunerilor de proiect. Regulamentul privind selecția propunerilor de proiect este întocmit și, cu acordul autorității responsabile și a autorității de management, este aprobat de autoritatea de legătură.
[…]
5.   Ofertanții pregătesc și prezintă propunerile lor în conformitate cu dispozițiile Regulamentului privind selecția propunerilor de proiect.
[…]”
Articolul 25 din Legea privind gestionarea fondurilor, intitulat „Aprobarea, aprobarea condiționată sau respingerea propunerilor în cadrul cererilor publice de propuneri de proiect”, prevede la alineatele (3) și (4):
„(3)   Se adoptă o decizie de respingere a propunerii de proiect în cazul în care există cel puțin una dintre următoarele situații: […]
[…]
2)
Propunerea nu îndeplinește criteriile de evaluare, iar remedierea făcută conform alineatului (4) din prezentul articol ar avea un impact asupra fondului propunerii.
[…]
(4)   Se adoptă o decizie de admitere condiționată a proiectului în cazul în care ofertantul trebuie să ia anumite măsuri impuse de autoritatea de legătură pentru ca propunerea să îndeplinească pe deplin criteriile de evaluare și pentru ca proiectul să poată fi realizat în mod corespunzător. Stabilirea acestor condiții și controlul lor trebuie efectuate în conformitate cu Regulamentul privind selecția propunerilor de proiect. În cazul în care una dintre condițiile stabilite în decizia în cauză nu este îndeplinită sau nu este îndeplinită în termenul stabilit în decizia menționată, propunerea este considerat respinsă.”
Articolul 30 din aceeași lege, intitulat „Precizări privind propunerile de proiect”, prevede:
„În perioada cuprinsă între depunerea propunerilor și adoptarea unei decizii simple de admitere, a unei decizii de admitere condiționate sau a unei decizii de respingere, propunerile nu pot face obiectul unor precizări suplimentare.”
Decretul de punere în aplicare
Măsura de ajutor în discuție în litigiul principal este reglementată de Ministru kabineta noteikumi Nr. 612 „Darbības programmas «Izaugsme un nodarbinātība» 3.1.1. specifiskā atbalsta mērķa «Sekmēt MVK izveidi un attīstību, īpaši apstrādes rūpniecībā un RIS3 prioritārajās nozarēs» 3.1.1.5. pasākuma «Atbalsts ieguldījumiem ražošanas telpu un infrastruktūras izveidei vai rekonstrukcijai» otrās projektu iesniegumu atlases kārtas īstenošanas noteikumi” (Decretul nr. 612 al Consiliului de Miniștri privind normele de punere în aplicare a celei de a doua faze de selecție a proiectelor pentru programul operațional „Creștere economică și locuri de muncă”, obiectivul specific 3.1.1 „Contribuția la crearea și dezvoltarea IMM‑urilor, în special în industria manufacturieră și în sectoarele prioritare ale strategiilor regionale de inovare pentru o specializare inteligentă (RIS3)”, măsura 3.1.1.5, „Ajutor de investiții pentru sprijinirea înființării sau a reconstruirii de localuri și infrastructuri de producție”) din 25 septembrie 2018 (
Latvijas Vēstnesis
, 2018, Nr. 101, denumit în continuare „Decretul de punere în aplicare”). Articolul 7 din acest decret are următorul cuprins:
„Punerea în aplicare a celei de a doua faze de selecție a proiectelor din cadrul măsurii se face prin intermediul unei cereri publice de propuneri.”
Potrivit articolului 15 din decretul de punere în aplicare menționat:
„Nu se poate opta pentru finanțare în cazul în care:
[…]
15.3. Ofertantul este o întreprindere aflată în dificultate în sensul articolului 2 punctul 18 din Regulamentul nr. 651/2014 al Comisiei;
[…]”
Regulamentul privind selecția propunerilor de proiect
Aspectele practice ale selecției propunerilor sunt reglementate de Regulamentul privind selecția propunerilor de proiect, redactat de Centrālā finanšu un līgumu aģentūra (Agenția centrală pentru finanțări și convenții) (denumită în continuare „agenția națională competentă”), precum și de anexele la acesta.
Secțiunea II alineatul (6) din anexa 5 la acest regulament, intitulată „Metodologie privind aplicarea criteriilor de evaluare a propunerilor”, prevede:
„Se efectuează o evaluare «pozitivă simplă» în cazul în care ofertantul nu este un operator economic aflat în dificultate. Calificarea drept întreprindere aflată în dificultate la momentul deciziei de acordare a ajutorului trebuie să se întemeieze în mod obiectiv pe date verificabile și fiabile cu privire la ofertant și la întreprinderile aflate în legătură cu acesta:
a)
se verifică informațiile având în vedere ultimul raport anual definitiv pus la dispoziția publicului;
b)
în cazul în care se prezintă un raport de activitate intermediar aprobat de un auditor autorizat, datele din acest raport se utilizează pentru a stabili dacă este vorba despre o întreprindere aflată în dificultate;
c)
în cazul în care ofertantul face trimitere la informații accesibile publicului [și anume (care pot fi verificate)] și se referă la o majorare de capital statutar ulterioară ultimului raport anual definitiv, se iau în considerare aceste informații, prezentate împreună cu un raport de activitate intermediar aprobat de un auditor autorizat.
[…]
Evaluarea este «pozitivă și condiționată» în cazul în care informațiile prezentate sunt incomplete sau nu sunt suficient de detaliate. Ofertantul este invitat să ofere precizări cu privire la informațiile furnizate. Aceste precizări nu pot privi decât aspecte tehnice, aritmetice și de redactare. […]”
Codul comercial
Articolul 12 din Komerclikums (Codul comercial), intitulat „Publicitatea în registru”, prevede:
„(1)   Înscrierile în registrul comerțului produc efecte față de terți din momentul publicării lor. […]
(2)   În cazul în care mențiunile care trebuie înscrise în registrul comerțului nu sunt înscrise sau sunt înscrise, dar nu sunt publicate, aceste informații nu sunt opozabile terților de către persoana în beneficiul căreia ar fi trebuit să fie înscrise, cu excepția cazului în care terții aveau deja cunoștință de aceste mențiuni.
[…]”
Articolul 196 din Codul comercial, intitulat „Acorduri referitoare la modificarea capitalului statutar”, prevede:
„(1)   Majorarea sau reducerea capitalului statutar poate fi efectuată numai printr‑o decizie a adunării asociaților prin care se stabilesc modalitățile respectivei majorări sau reduceri.
[…]
(3)   În cazul unei decizii de modificare a capitalului statutar, respectiva modificare se efectuează simultan în statut.”
Articolul 202 alineatul (3) din acest cod, intitulat „Cereri în registrul comerțului privind majorarea capitalului statutar”, are următorul cuprins:
„Se consideră că majorarea capitalului statutar a avut loc la data înscrierii în registrul comerțului a noului cuantum al capitalului.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
În cadrul unei cereri publice în vederea selectării unor proiecte pentru acordarea unei finanțări în cadrul programului de cofinanțare din partea FEDER, „Creștere economică și locuri de muncă”, Zinātnes parks, o societate cu răspundere limitată de drept leton, a prezentat o propunere de proiect agenției naționale competente la 30 aprilie 2019, dată limită de depunere a propunerilor de proiect. Această reclamantă a anexat la propunerea sa un acord al adunării asociaților din 29 aprilie 2019 privind modificarea statutului său și majorarea capitalului său statutar prin plata, de către un anumit asociat, într‑un termen dat, a unor noi părți sociale, cu supliment de capital.
În perioada de evaluare, reclamanta menționată a informat agenția națională competentă că majorarea capitalului statutar fusese înscrisă în registrul comerțului la 24 iulie 2019 și, ulterior, aceasta a prezentat, cu titlu suplimentar, un raport de activitate intermediar aprobat de un auditor autorizat.
Prin decizia de respingere, Ministerul Finanțelor a înlăturat propunerea Zinātnes parks pentru motivul că această societate trebuia considerată, la data prezentării propunerii sale, o „întreprindere aflată în dificultate”, în sensul articolului 2 punctul 18 litera (a) din Regulamentul nr. 651/2014.
Sesizată cu o acțiune în anulare împotriva acestei decizii, Administratīvā rajona tiesa (Tribunalul Administrativ Districtual, Letonia), instanța de trimitere, arată că părțile nu contestă că, dacă ar trebui luate în considerare datele care figurează în ultimul raport financiar al Zinātnes parks, corespunzător anului 2018, această societate ar avea calitatea de „întreprindere aflată în dificultate”, în sensul articolului 2 punctul 18 litera (a) din acest regulament. Nu s‑ar contesta nici faptul că, după majorarea capitalului social și după înscrierea modificărilor respective în registrul comerțului, societatea menționată nu mai îndeplinea criteriul care figurează la articolul 2 punctul 18 litera (a) din Regulamentul nr. 651/2014 pentru a fi calificată drept „întreprindere aflată în dificultate”. În schimb, ar exista divergențe între părți în ceea ce privește măsura în care înscrierea majorării capitalului social menționat mai sus în registrul comerțului și propunerea de probe formulată de Zinātnes parks în cursul procedurii de examinare a propunerilor ar fi trebuit luată în considerare de agenția națională competentă.
În acest context, instanța de trimitere are îndoieli, mai întâi, cu privire la aspectul dacă, prin adoptarea deciziei de respingere, Ministerul Finanțelor a interpretat în mod întemeiat noțiunea de „capital social subscris”, care figurează la articolul 2 punctul 18 litera (a) din Regulamentul nr. 651/2014, în lumina noțiunii „capital statutar” care figurează în reglementarea națională letonă, ca desemnând numai capitalul social care a făcut obiectul unei măsuri de publicitate, în conformitate cu procedurile specificate în legislația națională.
În ordinea juridică letonă, potrivit articolului 202 alineatul (3) din Codul comercial, capitalul social ar fi astfel considerat ca fiind majorat la data înregistrării noului capital social în registrul comerțului și numai de la această dată o astfel de majorare ar fi opozabilă terților. Cu toate acestea, instanța de trimitere arată că, pe de o parte, articolul 2 punctul 18 litera (a) din Regulamentul nr. 651/2014 nu conține nicio trimitere expresă la dreptul statelor membre care vizează definirea noțiunii „capital social”. Pe de altă parte, Directiva 2017/1132, în special articolele 14 și 16 din aceasta, nu ar supune validitatea deciziilor de majorare a capitalului social unei condiții prealabile și nici nu ar lăsa în mod explicit statelor membre competența de a reglementa acest aspect.
Instanța de trimitere ridică de asemenea problema dacă cerințele prevăzute în cadrul procedurii de selecție în ceea ce privește documentele care trebuie prezentate și în special data la care acestea trebuie prezentate sunt relevante pentru evaluarea situației financiare a ofertantului și dacă, eventual, posibile insuficiențe ale unei propuneri referitoare la dovada situației financiare a ofertantului pot fi corectate în cursul procedurii de selecție. Astfel, instanța de trimitere arată în special că, în conformitate cu articolul 125 alineatul (3) litera (a) punctul (ii) din Regulamentul nr. 1303/2013, procedurile și criteriile de selecție ar trebui să fie transparente și nediscriminatorii.
Instanța menționată consideră că, la prima vedere, aceste principii se află la originea principiului, consacrat la articolul 30 din Legea privind gestiunea fondurilor și dezvoltat în regulamentul privind selectarea propunerilor, potrivit căruia propunerile de proiect nu pot fi precizate sau completate după prezentarea lor. În consecință, agenția națională competentă ar trebui să respecte criteriile pe care le‑ar fi stabilit ea însăși, astfel încât ar fi fost obligată să excludă de la selecție proiecte ale ofertanților care nu ar fi anexat un document sau nu ar fi comunicat o informație a cărei prezentare era impusă de dispozițiile care reglementează respectiva selecție. În aceste condiții, instanța de trimitere arată că, deși Curtea a constatat deja, în contextul contractelor de achiziții publice, că exista deopotrivă o obligație de a respecta principii similare în selecția ofertelor, o astfel de considerație nu ar reieși în mod expres din jurisprudența Curții în materie de ajutoare de stat.
În aceste condiții, Administratīvā rajona tiesa (Tribunalul Administrativ Districtual) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Noțiunea de «capital social subscris», prevăzută la articolul 2 punctul 18 litera (a) din [Regulamentul nr. 651/2014], coroborată cu alte dispoziții ale dreptului Uniunii privind activitățile societăților trebuie interpretată în sensul că, pentru stabilirea capitalului social subscris, trebuie să se ia în considerare numai mențiunile care au fost făcute publice potrivit modalităților prevăzute de legislația națională a fiecărui stat membru și care, prin urmare, nu pot fi considerate valabile decât începând cu acel moment?
2)
Atunci când se evaluează noțiunea de «întreprindere în dificultate», prevăzută la articolul 2 punctul 18 din [Regulamentul nr. 651/2014], trebuie să se acorde importanță cerințelor, stabilite în cadrul procedurii de selecție a proiectelor eligibile pentru finanțare din fonduri europene, referitoare la documentele care trebuie prezentate pentru a dovedi situația financiară a întreprinderii în cauză?
3)
În cazul unui răspuns afirmativ la a doua întrebare preliminară, o reglementare națională în materie de selecție de proiecte care prevede că propunerile de proiect nu pot face obiectul unor precizări după depunerea lor este compatibilă cu principiile transparenței și nediscriminării prevăzute la articolul 125 alineatul (3) litera (a) punctul (ii) din [Regulamentul nr. 1303/2013]?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 2 punctul 18 litera (a) din Regulamentul nr. 651/2014 trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili dacă o societate este „în dificultate” în sensul acestei dispoziții, expresia „capital social subscris” trebuie înțeleasă ca referindu‑se doar la aporturile făcute publice potrivit modalităților prevăzute de legislația națională a statului membru în care este constituită această societate.
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că articolul 3 din Regulamentul nr. 1301/2013 exclude de la orice sprijin din partea FEDER întreprinderile aflate în dificultate, astfel cum sunt definite de normele Uniunii în materie de ajutoare de stat.
La momentul faptelor în discuție în litigiul principal, noțiunea „întreprindere aflată în dificultate” era definită de normele Uniunii în materie de ajutoare de stat care figurează la articolul 2 punctul 18 din Regulamentul nr. 651/2014. În loc să recurgă la o definiție unică a noțiunii de „întreprindere aflată în dificultate”, această dispoziție enunță mai multe criterii alternative, printre care figurează, la litera (a), cel care constă, pentru o societate cu răspundere limitată, în a fi confruntată cu pierderi acumulate mai mari decât jumătatea capitalului social subscris.
Or, în ceea ce privește noțiunea de „capital social subscris” utilizată la articolul 2 punctul 18 din Regulamentul nr. 651/2014, această dispoziție se limitează să precizeze că noțiunea menționată cuprinde, dacă este cazul, suplimentul de capital. În schimb, nici această dispoziție, nici vreun alt conținut în regulamentul menționat nu oferă o definiție a noțiunii amintite și nici nu precizează data la care trebuie să se considere că o majorare a acestui capital produce efecte.
Potrivit unei jurisprudențe constante, din cerințele aplicării uniforme a dreptului Uniunii, precum și ale principiului egalității de tratament rezultă că termenii unei dispoziții de drept al Uniunii care nu conține nicio trimitere expresă la dreptul statelor membre pentru a stabili sensul și domeniul său de aplicare trebuie, în mod normal, să primească în întreaga Uniune o interpretare autonomă și uniformă În plus, determinarea înțelesului și a conținutului termenilor pentru care dreptul Uniunii nu furnizează nicio definiție trebuie să fie făcută în conformitate cu sensul obișnuit al acestora, ținând seama și de contextul în care sunt utilizați și de obiectivele urmărite de reglementarea din care fac parte (a se vedea în acest sens în special Hotărârea din 17 decembrie 2020, BAKATI PLUS,
C‑656/19
,
EU:C:2020:1045
, punctele
și
, precum și jurisprudența citată).
În această privință, trebuie să se constate că, în contextul societăților cu răspundere limitată, expresia „capital social” se referă, în sensul său obișnuit, la valoarea aporturilor pe care asociații sau acționarii unei societăți le‑au pus ori s‑au angajat să le pună la dispoziția acesteia, în schimbul emiterii, în beneficiul lor, al unor părți sociale sau acțiuni. În ceea ce privește termenul „subscris”, acesta este utilizat în general pentru a desemna suma pe care asociații sau acționarii actuali sau viitori s‑au angajat în mod irevocabil să o aporteze la societate, indiferent dacă aporturile corespunzătoare au fost deja vărsate sau nu. Numai atunci când acest termen este, la rândul său, urmat de adjectivul „vărsat”, cu titlu de excepție, expresia „capital social subscris” este utilizată pentru a se referi numai la capitalul social care a fost plătit efectiv de asociații sau de acționarii menționați.
Rezultă că, în măsura în care articolul 2 punctul 18 litera (a) din Regulamentul nr. 651/2014 utilizează termenii „capital social subscris” fără altă specificație, aceștia trebuie interpretați în sensul că se referă la aporturile pe care asociații sau acționarii actuali sau viitori le‑au efectuat deja ori s‑au angajat în mod irevocabil să le realizeze.
Această concluzie este confirmată de obiectivele urmărite de Regulamentul nr. 651/2014, interpretat în contextul său.
În această privință, trebuie amintit că criteriile alternative de definire a noțiunii „întreprindere aflată în dificultate”, enunțate la articolul 2 punctul 18 din Regulamentul nr. 651/2014, urmăresc să precizeze domeniul de aplicare al articolului 1 alineatul (4) din acest regulament, potrivit căruia regulamentul menționat nu se aplică ajutoarelor acordate întreprinderilor aflate în dificultate, cu excepția schemelor de ajutoare destinate reparării daunelor provocate de anumite dezastre naturale.
Potrivit considerentului (14) al acestui regulament, obiectivul urmărit, la rândul său, la articolul 1 alineatul (4) și, în consecință, prin noțiunea „întreprindere aflată în dificultate” este de a se asigura că ajutoarele acordate întreprinderilor în cauză sunt evaluate în lumina Liniilor directoare privind în mod specific ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate, pentru a evita ca acestea din urmă să fie eludate.
În această privință, Comunicarea Comisiei referitoare la orientările privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor nefinanciare aflate în dificultate (
JO 2014, C 249, p. 1
), la care face trimitere în mod expres considerentul (14) al Regulamentului nr. 651/2014, precizează la punctele 20 și 23 că „o întreprindere este considerată a fi în dificultate în cazul în care, fără intervenția statului, aceasta va fi obligată, aproape sigur, să își înceteze activitatea în termen scurt sau mediu. […] Având în vedere faptul că însăși existența sa este în pericol, o întreprindere aflată în dificultate nu poate să fie considerată un instrument adecvat pentru promovarea altor obiective de politică publică până când nu se asigură viabilitatea acesteia”.
Având în vedere indicațiile care figurează în această comunicare a Comisiei, obiectivul enunțat în considerentul (14) al Regulamentului nr. 651/2014 și criteriul aferent acestuia prevăzut la articolul 2 punctul 18 litera (a) din Regulamentul nr. 651/2014 trebuie interpretate în sensul că vizează aprecierea capacității societății în cauză de a‑și menține activitatea pe termen scurt sau mediu.
Examinarea acestui criteriu presupune, prin urmare, să se țină seama de ansamblul aporturilor pe care asociații sau acționarii s‑au angajat în mod irevocabil să le efectueze. Astfel, chiar și atunci când nu sunt încă vărsate, aceste aporturi reprezintă, cu același titlu ca aporturile vărsate, o informație pertinentă în ceea ce privește capacitatea societății în cauză de a‑și menține activitatea pe un asemenea termen.
În consecință, noțiunea de „capital social subscris”, în sensul articolului 2 punctul 18 litera (a) din Regulamentul nr. 651/2014, trebuie interpretată ca reprezentând o noțiune autonomă care se referă la ansamblul aporturilor pe care asociații sau acționarii actuali sau viitori ai societății le‑au realizat ori s‑au angajat în mod irevocabil să le realizeze.
În speță, din elementele dosarului prezentat Curții, amintite la punctul 29 din prezenta hotărâre, reiese că adunarea asociaților Zinātnes parks și‑a dat acordul, anterior prezentării proiectului său agenției naționale competente în vederea finanțării în cadrul unui program de cofinanțare din partea FEDER, pentru majorarea capitalului său statutar prin plata, de către un anumit asociat, într‑un termen dat, a unor noi părți sociale cu supliment de capital. Având în vedere interpretarea autonomă și uniformă a noțiunii de „capital social subscris”, vizată la punctul precedent din prezenta hotărâre, revine instanței de trimitere sarcina de a aprecia dacă aceste fapte, stabilite la momentul prezentării proiectului, atestă existența unui angajament irevocabil din partea acestui asociat de a efectua respectiva majorare a capitalului întemeindu‑se pe criteriile prevăzute în acest scop de dreptul național în temeiul căruia a fost constituită societatea în cauză.
Astfel, în această privință, trebuie subliniat că dreptul Uniunii realizează, desigur, în capitolele III și IV din titlul I din Directiva 2017/1132, o coordonare a normelor naționale de publicitate în materie de majorare de capital în ceea ce privește societățile care intră în domeniul de aplicare al acestor capitole. Cu toate acestea, din considerentele (7) și (8) ale acestei directive, precum și din articolul 1 prima liniuță din aceasta rezultă că această coordonare urmărește să permită în special terților să cunoască actele esențiale ale societății în cauză. În schimb, nici din considerentele directivei menționate, nici din vreo dispoziție a sa nu reiese că aceste norme de publicitate ar constitui condiții care trebuie respectate pentru ca angajamentul de a efectua un aport să poată fi considerat irevocabil.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 2 punctul 18 litera (a) din Regulamentul nr. 651/2014 trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili dacă o societate este „în dificultate” în sensul acestei dispoziții, expresia „capital social subscris” trebuie înțeleasă ca referindu‑se la ansamblul aporturilor pe care asociații sau acționarii actuali sau viitori ai unei societăți le‑au realizat ori s‑au angajat în mod irevocabil să le realizeze.
Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1301/2013 trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili dacă un ofertant trebuie considerat ca nefiind „în dificultate”, în sensul articolului 2 punctul 18 din Regulamentul nr. 651/2014, autoritatea de management competentă trebuie să țină seama doar de probele propuse în conformitate cu cerințele stabilite cu ocazia elaborării procedurii de selecție a proiectelor.
În această privință, trebuie remarcat că articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1301/2013 se limitează să precizeze că FEDER nu sprijină întreprinderile aflate în dificultate, astfel cum sunt definite de normele Uniunii în materie de ajutoare de stat. Prin urmare, trebuie să se constate că această dispoziție nu conține nicio indicație cu privire la natura elementelor de probă care pot fi luate în considerare pentru a stabili că o întreprindere nu se află în dificultate.
În aceste condiții, din modul de redactare a articolului 125 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1303/2013, care definește rolul autorităților de management însărcinate cu gestionarea programelor operaționale, reiese că acestea din urmă sunt obligate să elaboreze și, după aprobare, să aplice proceduri și criterii de selecție adecvate și să se asigure în special că beneficiarii ajutoarelor au capacitatea financiară de a îndeplini condițiile sprijinului și, așadar, în acest temei, în ceea ce privește un sprijin din partea FEDER, că beneficiarii menționați nu sunt „în dificultate”, în sensul articolului 2 punctul 18 din Regulamentul nr. 651/2014.
Pentru a îndeplini această obligație, autoritățile de management trebuie în mod necesar să se întemeieze pe informații suficient de fiabile pentru a înlătura orice îndoială rezonabilă cu privire la situația financiară a societăților în cauză.
În ceea ce privește stabilirea naturii precise a probelor care pot fi luate în considerare, dat fiind că reglementarea Uniunii nu conține nicio indicație în această privință, ea ține de autonomia procedurală a statelor membre, autoritățile naționale competente dispunând în această privință de o marjă de apreciere la momentul elaborării procedurii de selecție a proiectelor.
Cu toate acestea, în conformitate cu principiile echivalenței și efectivității, aceste cerințe privind probele nu trebuie nici să fie mai ridicate decât cele aplicabile unor situații similare supuse dreptului intern, în măsura în care astfel de cerințe, dacă ar fi aplicate, ar permite menținerea efectului util al articolului 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1301/2013, nici să facă imposibilă în practică sau excesiv de dificilă exercitarea drepturilor conferite de dreptul Uniunii și în special a celui, pentru orice deținător de proiect, de a putea să îl prezinte în mod util pentru a beneficia de sprijin din partea FEDER (a se vedea prin analogie Hotărârea din 21 ianuarie 2016, Eturas și alții,
C‑74/14
,
EU:C:2016:42
, punctul
, și Hotărârea din 3 iunie 2021, Instituto Madrileño de Investigación y Desarrollo Rural, Agrario y Alimentario,
C‑726/19
,
EU:C:2021:439
, punctul
).
În măsura în care procedura în discuție în litigiul principal privește acordarea, în cadrul programelor FEDER, de finanțări provenite din bugetul Uniunii și, în acest temei, respectiva acordare constituie o măsură de punere în aplicare a dreptului Uniunii, ea trebuie să fie de asemenea conformă cu principiile generale ale dreptului Uniunii, printre care figurează în special principiile egalității de tratament, transparenței și proporționalității, care au o importanță fundamentală atunci când este în discuție o procedură concurențială între operatori economici (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 aprilie 2017, Farkas,
C‑564/15
,
EU:C:2017:302
, punctele
și
).
Respectarea principiilor egalității de tratament și transparenței presupune în special ca aceleași cerințe privind probele să se aplice tuturor ofertanților pentru același program și ca aceste cerințe să fie făcute publice (a se vedea prin analogie Hotărârea din 2 iunie 2016, Pizzo,
C‑27/15
,
EU:C:2016:404
, punctul
, precum și Hotărârea din 11 mai 2017, Archus și Gama,
C‑131/16
,
EU:C:2017:358
, punctul
). În ceea ce privește principiul proporționalității, acesta presupune ca respectivele cerințe să nu depășească ceea ce este necesar pentru a verifica condițiile materiale prevăzute de dreptul Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 iunie 2021, Rad Service și alții,
C‑210/20
,
EU:C:2021:445
, punctul
).
Revine instanței de trimitere sarcina de a aprecia dacă, în speță, sunt îndeplinite toate aceste condiții. Cu toate acestea, pentru a se ghida în această apreciere, Curtea îi poate oferi toate elementele de interpretare proprii dreptului Uniunii care i‑ar putea fi utile [a se vedea în special Hotărârea din 16 iulie 2015, CHEZ Razpredelenie Bulgaria,
C‑83/14
,
EU:C:2015:480
, punctul
, și Hotărârea din 6 octombrie 2021, A (Trecerea frontierelor cu nave de agrement),
C‑35/20
,
EU:C:2021:813
, punctul
].
În această privință, reiese din reglementarea națională citată de instanța de trimitere că, în temeiul cerințelor stabilite de această reglementare în vederea efectuării procedurii de selecție, calificarea drept „întreprindere aflată în dificultate” trebuie efectuată având în vedere doar informațiile cuprinse în ultimul raport anual definitiv pus la dispoziția publicului sau, dacă un raport de activitate intermediar aprobat de un auditor autorizat este prezentat de ofertant, având în vedere informațiile cuprinse în acesta din urmă. În cazul în care ofertantul face trimitere la informații accesibile publicului și se referă la o majorare a capitalului statutar ulterioară ultimului raport anual definitiv, se iau în considerare aceste informații, prezentate împreună cu un raport de activitate intermediar aprobat de un auditor autorizat.
Mai întâi, dat fiind că o societate poate, în principiu, să obțină întocmirea unui raport de activitate intermediar de către un auditor autorizat în orice moment, fără ca aceasta să reprezinte, pentru respectiva societate, un cost atât de disproporționat încât o astfel de cerință să facă imposibilă în practică sau excesiv de dificilă dovedirea, de către o societate care era „în dificultate”, în sensul articolului 2 punctul 18 din Regulamentul nr. 651/2014, atunci când a fost întocmit ultimul său raport anual definitiv, că nu mai este „în dificultate”, astfel de norme nu pot fi, în principiu, considerate contrare principiului efectivității.
În continuare, în ceea ce privește respectarea principiilor egalității de tratament și transparenței, din dosar nu reiese că instanța de trimitere are îndoieli cu privire la faptul că cerințele în discuție în litigiul principal au fost publicate în mod corespunzător sau că sunt aplicabile fără distincție.
În sfârșit, în ceea ce privește principiul proporționalității, având în vedere cerințele care însoțesc întocmirea rapoartelor anuale, care contribuie la fiabilitatea informațiilor care figurează în acestea, precum și garanțiile pe care le oferă aprobarea de către un auditor autorizat a rapoartelor de activitate intermediare, nu rezultă că faptul de a impune unei autorități de management să se întemeieze exclusiv pe aceste tipuri de documente depășește ceea ce este necesar pentru verificarea condiției prevăzute la articolul 2 punctul 18 din Regulamentul nr. 651/2014.
În aceste împrejurări, dreptul Uniunii nu se opune, în principiu, ca o reglementare națională precum cea în discuție în litigiul principal să impună unei autorități de management ca aceasta să aprecieze situația financiară a unei întreprinderi numai în raport cu informațiile cuprinse în ultimul raport anual definitiv al societății ofertante pus la dispoziția publicului, precum și, dacă este cazul, într‑un raport de activitate intermediar aprobat de un auditor autorizat, în măsura în care acest raport de activitate intermediar a fost prezentat autorității menționate, cu excepția cazului în care se dovedește că aceste cerințe nu respectă principiul echivalenței, aspect a cărui verificare revine respectivei autorități.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1301/2013 trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili dacă un ofertant trebuie considerat ca nefiind „în dificultate”, în sensul articolului 2 punctul 18 din Regulamentul nr. 651/2014, autoritatea de management competentă trebuie să țină seama doar de probele conforme cu cerințele care au fost stabilite la momentul elaborării procedurii de selecție a proiectelor, în măsura în care aceste cerințe sunt conforme cu principiile efectivității și echivalenței, precum și cu principiile generale de drept al Uniunii cum sunt, în special, principiile egalității de tratament, transparenței și proporționalității.
Cu privire la a treia întrebare
Prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 125 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1303/2013, precum și principiile nediscriminării și transparenței la care se referă această dispoziție trebuie interpretate în sensul că se opun unei reglementări naționale potrivit căreia propunerile de proiect nu pot face obiectul unei precizări după prezentarea lor.
De la bun început, trebuie arătat că instanța de trimitere nu precizează dacă, atunci când se referă, în formularea întrebării sale, la prezentarea proiectelor, aceasta vizează data limită de depunere a propunerilor de proiect prevăzută de dreptul național sau data la care a fost depusă propunerea de proiect a unui ofertant în cauză. Cu toate acestea, reiese din dosar că, în cauza principală, Zinātnes parks a depus dosarul său la data limită de depunere a propunerilor de proiect prevăzută de dreptul național. Prin urmare, nu rezultă a fi necesar să se examineze aspectul dacă dreptul Uniunii obligă statele membre să permită ofertanților să furnizeze precizări, după prezentarea propunerii lor de proiect, însă înainte de data limită de depunere. În schimb, această problemă se ridică în ceea ce privește precizări care pot fi furnizate după această dată limită.
În continuare, trebuie arătat că articolul 125 alineatul (3) litera (d) din Regulamentul nr. 1303/2013 se limitează să menționeze că autoritatea de management competentă trebuie să se asigure că fiecare beneficiar al sprijinului din partea FEDER are capacitatea administrativă, financiară și operațională de a îndeplini condițiile de acordare a sprijinului pentru fiecare operațiune, înainte de aprobarea fiecăreia, fără a preciza în ce moment trebuie apreciată această capacitate, nici în ce moment ofertanții trebuie să furnizeze autorității respective informațiile necesare pentru verificarea capacității menționate.
Dat fiind că dreptul Uniunii nu prevede care trebuie să fie data limită pentru a furniza autorităților de management elementele de probă necesare, revine statelor membre sarcina de a lua o decizie referitoare la acest aspect în limitele stabilite de principiile efectivității și echivalenței, precum și de obligația, care revine oricărei autorități de management, de a asigura cu strictețe respectarea principiilor generale de drept, printre care figurează principiile egalității de tratament și transparenței, amintite la articolul 125 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1303/2013, precum și principiul proporționalității.
În ceea ce privește în special principiile transparenței și egalității de tratament, trebuie amintit că, atunci când un stat membru a stabilit în sarcina ofertanților o dată limită pentru a‑și completa dosarul, aceste principii impun autorităților de management să excludă din procedura de selecție orice propunere care nu ar fi fost însoțită, la acea dată, de informațiile necesare (a se vedea prin analogie Hotărârea din 6 noiembrie 2014, Cartiera dell’Adda,
C‑42/13
,
EU:C:2014:2345
, punctul
, și Hotărârea din 2 iunie 2016, Pizzo,
C‑27/15
,
EU:C:2016:404
, punctele
-
).
În cauza principală, din informațiile furnizate de instanța de trimitere reiese că statul membru în cauză, considerând totodată că cerința prevăzută la articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1301/2013 trebuie apreciată la data aprobării propunerilor de proiect, a ales să interzică acelorași ofertanți să își completeze dosarul după data limită de depunere a propunerilor menționate.
Având în vedere necesitatea ca autoritățile naționale de management să dispună de timpul necesar pentru examinarea dosarelor care le sunt prezentate (a se vedea în acest sens prin analogie Hotărârea din 10 februarie 1998, Germania/Comisia,
C‑263/95
,
EU:C:1998:47
, punctul
, și Hotărârea din 25 martie 2010, Comisia/Spania,
C‑392/08
,
EU:C:2010:164
, punctul
), nu se poate reproșa totuși acestui stat membru că a impus ofertanților o dată limită pentru a comunica toate informațiile necesare autorității de management competente care să fie anterioară datei de aprobare a propunerilor de proiect.
Prin urmare, astfel cum a subliniat în esență doamna avocată generală la punctul 80 din concluzii, dacă s‑ar permite ofertanților să își completeze dosarul după data limită de depunere a propunerilor de proiect, autoritatea de management competentă ar putea fi nevoită să reexamineze în mod repetat aceleași dosare, în special cu riscul ca data aprobării propunerilor menționate să trebuiască să fie amânată, compromițând astfel obiectivele programelor de finanțare, sau ca principiile egalității de tratament și transparenței să nu mai fie respectate. O astfel de posibilitate ar fi de asemenea susceptibilă să provoace costuri suplimentare pentru autoritatea de management competentă, pe care un stat membru poate dori în mod legitim să nu le suporte, în conformitate cu principiul bunei administrări.
Prin urmare, trebuie să se constate că un stat membru poate decide că ofertanții nu sunt autorizați să își completeze dosarul după data limită de depunere a propunerilor de proiect, deși legislația națională ar prevedea că respectiva condiție enunțată la articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1301/2013 trebuie apreciată la o dată ulterioară.
În conformitate cu principiul echivalenței, trebuie să se identifice, în dreptul național, procedurile comparabile, având în vedere obiectul, cauza și elementele esențiale ale acestora, cu procedura prevăzută pentru a beneficia de un sprijin din partea FEDER și să se asigure că aceste proceduri, prin faptul că permit ofertanților să își completeze dosarul după data limită de depunere a propunerilor de proiect, nu sunt mai favorabile decât procedura în discuție în cauza principală [a se vedea prin analogie Hotărârea din 26 septembrie 2018, Belastingdienst/Toeslagen (Efect suspensiv al apelului),
C‑175/17
,
EU:C:2018:776
, punctele
-
].
Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la a treia întrebare că articolul 125 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1303/2013, precum și principiile nediscriminării și transparenței la care se referă această dispoziție trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale potrivit căreia propunerile de proiect nu pot face obiectul unei precizări după data limită de depunere a propunerilor menționate. Cu toate acestea, în conformitate cu principiul echivalenței, această imposibilitate a ofertanților de a‑și completa dosarul după data limită de depunere a propunerilor de proiect trebuie să privească toate procedurile care pot fi considerate, eventual, comparabile, având în vedere obiectul, cauza și elementele esențiale ale acestora, cu cea prevăzută pentru a beneficia de sprijin din partea FEDER.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a cincea) declară:

1)
Articolul 2 punctul 18 litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 651/2014 al Comisiei din 17 iunie 2014 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața internă în aplicarea articolelor 107 și 108 [TFUE] trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili dacă o societate este „în dificultate” în sensul acestei dispoziții, expresia „capital social subscris” trebuie înțeleasă ca referindu‑se la ansamblul aporturilor pe care asociații sau acționarii actuali sau viitori ai unei societăți le‑au realizat ori s‑au angajat în mod irevocabil să le realizeze.

2)
Articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1301/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 privind Fondul european de dezvoltare regională și dispozițiile specifice aplicabile obiectivului referitor la investițiile pentru creștere economică și locuri de muncă și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1080/2006 trebuie interpretat în sensul că, pentru a stabili dacă un ofertant trebuie considerat ca nefiind „în dificultate”, în sensul articolului 2 punctul 18 din Regulamentul nr. 651/2014, autoritatea de management competentă trebuie să țină seama doar de probele conforme cu cerințele care au fost stabilite la momentul elaborării procedurii de selecție a proiectelor, în măsura în care aceste cerințe sunt conforme cu principiile efectivității și echivalenței, precum și cu principiile generale de drept al Uniunii cum sunt, în special, principiile egalității de tratament, transparenței și proporționalității.

3)
Articolul 125 alineatul (3) din Regulamentul (UE) nr. 1303/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 decembrie 2013 de stabilire a unor dispoziții comune privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, precum și de stabilire a unor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european, Fondul de coeziune și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului, precum și principiile nediscriminării și transparenței la care se referă această dispoziție trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări naționale potrivit căreia propunerile de proiect nu pot face obiectul unei precizări după data limită de depunere a propunerilor menționate. Cu toate acestea, în conformitate cu principiul echivalenței, această imposibilitate a ofertanților de a‑și completa dosarul după data limită de depunere a propunerilor de proiect trebuie să privească toate procedurile care pot fi considerate, eventual, comparabile, având în vedere obiectul, cauza și elementele esențiale ale acestora, cu cea prevăzută pentru a beneficia de sprijin din partea Fondului european de dezvoltare regională.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: letona.