CELEX: 62019CJ0320
Řízení o předběžné otázce
Životní prostředí
Směrnice 2003/87/ES
Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů
Článek 3 písm. h)
Noví účastníci na trhu
Článek 10a
Přechodný režim bezplatného přidělování povolenek
Rozhodnutí 2011/278/EU
Článek 18 odst. 1 písm. c)
Úroveň činnosti týkající se paliva
Článek 18 odst. 2 druhý pododstavec
Hodnota příslušného koeficientu využití kapacity

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 18 odst. 2 druhého pododstavce rozhodnutí Komise 2011/278/EU ze dne 27. dubna 2011, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (
Úř. věst. 2011, L 130, s. 1
).
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi společností Ingredion Germany GmbH a Bundesrepublik Deutschland (Spolková republika Německo), zastoupenou Umweltbundesamt (Spolkový úřad životního prostředí, Německo), ohledně určení příslušného koeficientu využití kapacity pro účely přidělení bezplatných povolenek na emise skleníkových plynů (dále jen „povolenky na emise“) novému účastníkovi na trhu, který má k dispozici dílčí zařízení pro referenční úroveň paliva.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 2003/87
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (
Úř. věst. 2003, L 275, s. 32
; Zvl. vyd. 15/03, s. 631), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/29/ES ze dne 23. dubna 2009 (
Úř. věst. 2009, L 140, s. 63
, dále jen „směrnice 2003/87“), vytvořila systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů na úrovni Evropské unie. Tento systém je v provozu od 1. ledna 2005 ve všech státech Evropského hospodářského prostoru (EHP). Podle čl. 13 odst. 1 této směrnice se třetí obchodovací období vztahuje na 8 let od roku 2013 do roku 2020 (dále jen „třetí obchodovací období“).
Body 5 a 7 odůvodnění směrnice 2003/87 zní takto:
„(5)
Společenství a jeho členské státy se dohodly, že splní své závazky ohledně snížení antropogenních emisí skleníkových plynů podle Kjótského protokolu v souladu s rozhodnutím [Rady] 2002/385/ES [ze dne 25. dubna 2002 o schválení Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě OSN o změně klimatu jménem Evropského společenství a o společném plnění závazků z něj vyplývajících (
Úř. věst. 2002, L 130, s. 1
; Zvl. vyd. 11/42, s. 24)] společně. Cílem této směrnice je přispět k efektivnějšímu plnění závazků Evropského společenství a jeho členských států prostřednictvím účinného evropského trhu s povolenkami na emise skleníkových plynů při současném co možná nejmenším snížení hospodářského rozvoje a zaměstnanosti.
[…]
(7)
Předpisy Společenství týkající se přidělování povolenek členskými státy jsou nezbytné k zachování integrity vnitřního trhu a k zamezení narušení hospodářské soutěže. […]“
Článek 3 této směrnice 2003/87, nadepsaný „Definice“, stanoví:
„Pro účely této směrnice se
[…]
h)
‚novým účastníkem na trhu‘ rozumí:
–
jakékoli zařízení provádějící jednu či více činností uvedených v příloze I, které obdrželo povolení k vypouštění emisí skleníkových plynů poprvé po 30. červnu 2011,
–
jakékoli zařízení poprvé provádějící činnost, jež je v souladu s čl. 24 odst. 1 nebo 2 zahrnuta v systému Společenství, nebo
–
jakékoli zařízení provádějící jednu či více činností uvedených v příloze I nebo činnost, jež je v souladu s čl. 24 odst. 1 nebo 2 zahrnuta v systému Společenství, které bylo rozsáhle rozšířeno po 30. červnu 2011, pouze pokud jde o toto rozšíření.
[…]“
Článek 10 uvedené směrnice, nadepsaný „Dražení povolenek“, ve svém odstavci 1 stanoví:
„Všechny povolenky, které nejsou přiděleny bezplatně v souladu s články 10a a 10c, členské státy od roku 2013 draží. […]“
Článek 10a téže směrnice, nadepsaný „Přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek platná v celém Společenství“, stanoví:
„1.   Do 31. prosince 2010 přijme Komise prováděcí opatření k harmonizovanému přidělování povolenek […]
[…]
Opatření uvedená v prvním pododstavci v možném rozsahu určí předem stanovené referenční hodnoty pro celé Společenství, aby se přidělování uskutečňovalo způsobem, který motivuje ke snižování emisí skleníkových plynů a k energeticky účinným technikám, přičemž tam, kde jsou příslušná zařízení k dispozici, se zohlední nejúčinnější techniky, náhražky, alternativní výrobní procesy, vysoce účinná kombinovaná výroba tepla a elektřiny, účinné způsoby využívání energie z odpadních plynů, využívání biomasy a zachytávání a ukládání oxidu uhličitého. Žádné bezplatné povolenky se nepřidělují na výrobu elektřiny, s výjimkou případů, na které se vztahuje článek 10c, a elektřiny vyráběné z odpadních plynů.
[…]
2.   Při stanovení zásad pro určování předem stanovených referenčních hodnot v jednotlivých odvětvích nebo pododvětvích je výchozím bodem průměrný výkon, kterého v daném odvětví nebo pododvětví dosáhlo 10 % nejúčinnějších zařízení Společenství v letech 2007 a 2008. Komise konzultuje příslušné zúčastněné subjekty, včetně dotčených odvětví a pododvětví.
Nařízení podle článků 14 a 15 stanoví za účelem určení předem stanovených referenčních hodnot harmonizovaná pravidla monitorování, vykazování a ověřování emisí skleníkových plynů vzniklých v souvislosti s výrobou.
[…]
7.   Pět procent z množství povolenek pro celé Společenství určeného v souladu s články 9 a 9a na období 2013–2020 se vyčlení pro nové účastníky na trhu jako maximální množství, které se může přidělit novým účastníkům na trhu v souladu s pravidly přijatými podle odstavce 1 tohoto článku. Povolenky v této rezervě pro celé Společenství, které nejsou přiděleny novým účastníkům na trhu ani použity podle odstavce 8, 9 nebo 10 tohoto článku v období 2013–2020, členské státy vydraží s přihlédnutím k tomu, do jaké míry zařízení v členských státech již tuto rezervu využila, v souladu s čl. 10 odst. 2, a pokud jde o podrobnou úpravu a harmonogram, v souladu s čl. 10 odst. 4 a s příslušnými prováděcími předpisy.
[…]
Do 31. prosince 2010 přijme Komise harmonizovaná pravidla pro uplatňování definice ‚nového účastníka na trhu‛, zejména pokud jde o definici ‚rozsáhlého rozšíření‛.
[…]
11.   S výhradou článku 10b představuje množství přidělených bezplatných povolenek podle odstavců 4 až 7 tohoto článku v roce 201380 % množství určeného v souladu s opatřeními uvedenými v odstavci 1. Bezplatné přidělení se poté každý rok snižuje o stejnou částku, což povede k 30 % přidělených bezplatných povolenek v roce 2020 s cílem dosáhnout toho, aby v roce 2027 nebyly přiděleny žádné bezplatné povolenky.
[…]“
Směrnice 2009/29
Směrnice 2009/29 ve svých bodech 8, 15, a 23 odůvodnění uvádí:
„(8)
Zatímco zkušenost získaná během prvního obchodovacího období ukazuje, že potenciál systému Společenství a dokončení národních alokačních plánů pro druhé obchodovací období povede k zásadnímu snížení emisí do roku 2012, přezkum provedený v roce 2007 potvrdil, že harmonizovanější systém pro obchodování je nezbytný, aby se lépe využily přednosti obchodování s emisemi, předešlo narušení vnitřního trhu a ulehčilo propojení systémů obchodování s emisemi. Dále by měla být zajištěna větší předvídatelnost a měla by být rozšířena oblast působnosti systému o nová odvětví a plyny, aby byl posílen jak signál o ceně uhlíku, což je nutný impuls pro nezbytné investice, tak otevřeny nové možnosti snížení emisí, což povede ke zmenšení celkových nákladů na snižování emisí a k zvýšení účinnosti systému.
[…]
(15)
Dodatečné úsilí, jež má hospodářství Společenství vynaložit, vyžaduje kromě jiného, aby fungoval přepracovaný systém Společenství s nejvyšším možným stupněm hospodářské výkonnosti a na základě plně harmonizovaných podmínek přidělování v rámci Společenství. Základním způsobem přidělování by proto mělo být dražení, neboť je nejjednodušším a podle všeobecného mínění hospodářsky nejúčinnějším systémem. Tím by se měly odstranit rovněž neočekávané zisky a noví účastníci na trhu a hospodářství s nadprůměrně vysokým růstem by měli mít stejné podmínky hospodářské soutěže jako stávající zařízení.
[…]
(23)
Aby se co nejvíce omezilo narušení hospodářské soutěže ve Společenství, mělo by být přechodně povoleno přidělování bezplatných povolenek zařízením na základě harmonizovaných pravidel Společenství (‚předem stanovené referenční hodnoty‘). […]“
Rozhodnutí 2011/278
Body 12, 16, 35 a 36 odůvodnění rozhodnutí 2011/278 znějí takto:
„(12)
V případě, že stanovení referenční úrovně produktu nebylo možné, avšak vyskytly se skleníkové plyny způsobilé pro přidělení bezplatných povolenek na emise, tyto povolenky by měly být přiděleny na základě generických nouzových přístupů. Byla vytvořena hierarchie tří nouzových přístupů s cílem dosáhnout maximálního snížení emisí skleníkových plynů a maximální energetické účinnosti alespoň pro některé části dotčených výrobních procesů. Referenční úroveň tepla (heat benchmark) je použitelná na procesy při spotřebě tepla, během kterých je použito měřitelné teplonosné médium. Referenční úroveň paliva (fuel benchmark) je použitelná v případě, že se spotřebovává neměřitelné teplo. Hodnoty referenčních úrovní tepla a paliva byly stanoveny na základě zásad transparentnosti a jednoduchosti za použití referenční účinnosti široce dostupného paliva, které lze považovat za druhé nejlepší z hlediska emisí skleníkových plynů při zohlednění energeticky účinných technik. Pokud jde o emise z procesů, povolenky na emise by měly být přiděleny na základě historických emisí. V zájmu toho, aby přidělování bezplatných povolenek na tyto emise představovalo dostatečný impuls pro snížení emisí skleníkových plynů, a aby se zabránilo rozdílnému zacházení s emisemi z procesů, které se přidělují na základě historických emisí, a emisemi v rámci systémových hranic referenční úrovně produktu, měla by být pro stanovení počtu bezplatných povolenek na emise vynásobena historická úroveň činnosti každého zařízení koeficientem, který se rovná 0,9700.
[…]
(16)
Množství povolenek, které mají být bezplatně přiděleny stávajícím zařízením, by mělo vycházet z údajů o historické produkci. S cílem zajistit, aby referenční období co nejlépe reprezentovalo průmyslové cykly, zahrnovalo relevantní období, pro něž jsou dostupné kvalitní údaje, a omezovalo dopad zvláštních okolností, jako je dočasné uzavření zařízení, byly historické úrovně činnosti založeny na střední hodnotě výroby za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2008, nebo (v případě vyšších úrovní) na střední hodnotě výroby za období od 1. ledna 2009 do 31. prosince 2010. Je rovněž vhodné zohlednit veškeré rozsáhlé změny kapacity, ke kterým v příslušném období došlo. U nových účastníků na trhu by se stanovení úrovní činnosti mělo zakládat na standardním využití kapacity vycházejícím z informací specifických pro dané odvětví nebo na využití kapacity specifickém pro dané zařízení.
[…]
(35)
Investice do rozsáhlého rozšíření kapacity, které umožňují novým účastníkům na trhu přístup k rezervě stanovené v čl. 10a odst. 7 směrnice [2003/87], by měly být jednoznačné a měly by dosahovat určité výše, aby se zabránilo předčasnému vyčerpání rezervy povolenek na emise vytvořené pro nové účastníky na trhu, narušení hospodářské soutěže, zbytečné administrativní zátěži a aby bylo zajištěno rovné zacházení se zařízeními ve všech členských státech. Je proto vhodné stanovit prahovou hodnotu pro rozsáhlou změnu kapacity o 10 % instalované kapacity zařízení a vyžadovat, aby změna instalované kapacity měla za následek významně vyšší či nižší úroveň činnosti dotčeného zařízení. Nicméně při posuzování toho, zda je této prahové hodnoty dosaženo, by mělo být zohledněno dílčí rozšíření či snížení kapacity.
(36)
Vzhledem k omezenému množství povolenek v rezervě pro nové účastníky na trhu je vhodné posoudit, zda v případě, kdy se novým účastníkům na trhu vydá velké množství těchto povolenek, je zajištěn náležitý a spravedlivý přístup ke zbývajícím povolenkám v této rezervě. V závislosti na výsledcích uvedeného posouzení lze případně zavést čekací systém. Návrh tohoto systému a definice jeho kritérií způsobilosti by měly zohlednit různé povolovací postupy v členských státech, měly by bránit zneužití a neměly by vytvářet motivaci k zadržování povolenek v rezervě po nepřiměřeně dlouhé období.“
Článek 3 tohoto rozhodnutí, nadepsaný „Definice“, uvádí:
„Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
a)
‚stávajícím zařízením‘ jakékoli zařízení, které poprvé provádí jednu či více činností uvedených v příloze I směrnice [2003/87] nebo činnost, na niž se vztahuje systém Unie, v souladu s článkem 24 uvedené směrnice, a které
i)
obdrželo povolení k vypouštění emisí skleníkových plynů před 30. červnem 2011, nebo
ii)
skutečně provozuje činnost, do 30. června 2011 obdrželo všechna příslušná environmentální povolení, případně včetně povolení stanoveného ve směrnici [Evropského parlamentu a Rady] 2008/1/ES [ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (
Úř. věst. 2008, L 24, s. 8
)], a které do 30. června 2011 splnilo všechna ostatní kritéria definovaná ve vnitrostátním právním řádu dotčeného členského státu, na jejichž základě by toto zařízení získalo povolení k vypouštění emisí skleníkových plynů;
[…]
n)
‚zahájením běžného provozu‘ ověřený a schválený první den nepřetržitého devadesátidenního období, nebo v případě, že obvyklý výrobní cyklus v daném odvětví nepředpokládá nepřetržitou výrobu, první den devadesátidenního období rozděleného na výrobní cykly specifické pro dané odvětví, během něhož je zařízení v provozu a využívá alespoň 40 % kapacity, pro niž je jeho technické vybavení konstruováno, případně s přihlédnutím k provozním podmínkám specifickým pro dané zařízení;
[…]“
Článek 6 uvedeného rozhodnutí, nadepsaný „Rozdělení na dílčí zařízení“, stanoví:
„1.   Pro účely tohoto rozhodnutí členské státy rozdělí všechna zařízení způsobilá pro bezplatné přidělení povolenek na emise podle článku 10a směrnice [2003/87] na jedno nebo více těchto dílčích zařízení:
a)
dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu;
b)
dílčí zařízení pro referenční úroveň tepla;
c)
dílčí zařízení pro referenční úroveň paliva;
d)
dílčí zařízení pro emise z procesů.
[…]“
Kapitola II téhož rozhodnutí, nadepsaná „Stávající zařízení“, obsahuje články 5 až 14 tohoto rozhodnutí.
Článek 7 rozhodnutí 2011/278, nadepsaný „Shromažďování základních údajů“, stanoví ve svém odstavci 3:
„Členské státy od provozovatele požadují, aby předložil počáteční instalovanou kapacitu jednotlivých dílčích zařízení pro referenční úroveň produktu, již určí tímto způsobem:
a)
počáteční instalovaná kapacita se v zásadě stanoví jako průměr dvou nejvyšších měsíčních objemů výroby v období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2008 za předpokladu, že dílčí zařízení bylo provozováno při této zátěži 720 hodin měsíčně a 12 měsíců v roce;
b)
pokud není možné určit počáteční instalovanou kapacitu podle písmena a), provede se pokusné ověření kapacity dílčího zařízení pod dohledem ověřovatele, aby se zajistilo, že použité parametry jsou typické pro dotčené odvětví a že výsledky pokusného ověření jsou reprezentativní.“
Článek 9 tohoto rozhodnutí, nadepsaný „Historická úroveň činnosti“, uvádí:
„1.   U stávajících zařízení členské státy určí historickou úroveň činnosti každého zařízení za základní období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2008, nebo – v případě vyšší úrovně činnosti – za základní období od 1. ledna 2009 do 31. prosince 2010 na základě údajů shromážděných podle článku 7.
2.   Historická úroveň činnosti týkající se produktů se u každého produktu, pro nějž byla stanovena referenční úroveň podle přílohy I, vztahuje ke střední hodnotě roční historické výroby tohoto produktu v dotčeném zařízení během základního období.
3.   Historická úroveň činnosti týkající se tepla se vztahuje ke střední hodnotě ročního historického dovozu (ze zařízení, na které se vztahuje systém Unie), výroby nebo dovozu (ze zařízení, na které se vztahuje systém Unie) i výroby měřitelného tepla, jež se spotřebovává v rámci hranic zařízení při výrobě produktů, při výrobě jiné mechanické energie než energie používané k výrobě elektřiny, při topení nebo chlazení s výjimkou tepla spotřebovaného při výrobě elektřiny nebo jež se vyváží do zařízení nebo jiného subjektu, na který se nevztahuje systém Unie, s výjimkou tepla vyvezeného za účelem výroby elektřiny během základního období a je vyjádřena v terajoulech za rok.
4.   Historická úroveň činnosti týkající se paliva se vztahuje ke střední hodnotě roční historické spotřeby paliv použitých při výrobě neměřitelného tepla spotřebovaného při výrobě produktů, při výrobě jiné mechanické energie než energie používané k výrobě elektřiny, při topení nebo chlazení s výjimkou tepla spotřebovaného při výrobě elektřiny, včetně bezpečnostního spalování, během základního období a je vyjádřena v terajoulech za rok.
[…]
6.   Pro účely stanovení středních hodnot podle odstavců 1 až 5 se zohledňují pouze kalendářní roky, během nichž bylo zařízení v provozu alespoň jeden den.
Pokud bylo zařízení během příslušného základního období v provozu méně než dva kalendářní roky, historické úrovně činnosti se vypočítají na základě počáteční instalované kapacity jednotlivých dílčích zařízení určené v souladu s metodikou stanovenou v čl. 7 odst. 3, která se vynásobí příslušným koeficientem využití kapacity určeným v souladu s čl. [18] odst. 2.“
Článek 10 uvedeného rozhodnutí, nadepsaný „Přidělování povolenek na úrovni zařízení“, zní takto:
„1.   Na základě údajů shromážděných v souladu s článkem 7 členské státy pro každý rok vypočítají množství povolenek na emise bezplatně přidělených od roku 2013 každému stávajícímu zařízení na jejich území podle odstavců 2 až 8.
2.   Pro účely tohoto výpočtu členské státy nejprve pro každé dílčí zařízení zvlášť stanoví předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise, a to tímto způsobem:
a)
u každého dílčího zařízení pro referenční úroveň produktu odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise za daný rok hodnotě této referenční úrovně produktu, jak je uvedeno v příloze I, která se vynásobí příslušnou historickou úrovní činnosti týkající se produktů;
b)
u
i)
dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise za daný rok hodnotě referenční úrovně produktu pro měřitelné teplo, jak je uvedeno v příloze I, která se vynásobí příslušnou historickou úrovní činnosti týkající se tepla za spotřebu měřitelného tepla,
ii)
dílčího zařízení pro referenční úroveň paliva odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise za daný rok hodnotě referenční úrovně paliva, jak je uvedeno v příloze I, která se vynásobí příslušnou historickou úrovní činnosti týkající se paliva za spotřebované palivo,
iii)
dílčího zařízení pro emise z procesů odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise za daný rok historické úrovni činnosti týkající se procesů vynásobené hodnotou 0,9700.
[…]“
Kapitola IV rozhodnutí 2011/278, nadepsaná „Noví účastníci na trhu a vyřazení z provozu“, obsahuje články 17 až 24 tohoto rozhodnutí.
Článek 17 tohoto rozhodnutí, nadepsaný „Žádost o bezplatné přidělení povolenek“, stanoví:
„1.   Po předložení žádosti novým účastníkem na trhu členské státy určí na základě současných pravidel množství povolenek, které mají být bezplatně přiděleny, jakmile dotčené zařízení zahájí běžný provoz a určí se jeho počáteční instalovaná kapacita.
2.   Členské státy přijímají pouze žádosti předložené příslušnému orgánu do jednoho roku od zahájení běžného provozu dotčeného zařízení nebo dílčího zařízení.
3.   Členské státy rozdělí dotčené zařízení na dílčí zařízení v souladu s článkem 6 tohoto rozhodnutí a požádají provozovatele, aby společně s žádostí uvedenou v odstavci 1 předložil příslušnému orgánu ke každému dílčímu zařízení zvlášť všechny příslušné informace a údaje o jednotlivých parametrech uvedených v příloze V. V případě potřeby si členské státy mohou od provozovatele vyžádat údaje podrobnější.
4.   U zařízení uvedených v čl. 3 písm. h) směrnice [2003/87], s výjimkou zařízení, u nichž po 30. červnu 2011 došlo k rozsáhlému rozšíření, členské státy požádají provozovatele, aby určil počáteční instalovanou kapacitu jednotlivých dílčích zařízení podle metodiky stanovené v čl. 7 odst. 3, přičemž vyjde z referenčního devadesátidenního období, na jehož základě se stanoví zahájení běžného provozu. Členské státy tuto počáteční instalovanou kapacitu jednotlivých dílčích zařízení schválí před výpočtem povolenek, které se danému zařízení přidělují.
[…]“
Článek 18 uvedeného rozhodnutí, nadepsaný „Úrovně činnosti“, stanoví:
„1.   U zařízení uvedených v čl. 3 písm. h) směrnice [2003/87], s výjimkou zařízení, u nichž po 30. červnu 2011 došlo k rozsáhlému rozšíření, členské státy stanoví úrovně činnosti jednotlivých zařízení takto:
a)
úrovní činnosti týkající se produktů je u každého produktu, pro nějž je stanovena referenční úroveň produktu podle přílohy I, počáteční instalovaná kapacita dotčeného zařízení pro výrobu tohoto produktu, která se vynásobí koeficientem standardního využití kapacity;
b)
úrovní činnosti týkající se tepla je počáteční instalovaná kapacita pro dovoz (ze zařízení, na která se vztahuje systém Unie), výrobu nebo dovoz (ze zařízení, na která se vztahuje systém Unie) i výrobu měřitelného tepla, jež se spotřebovává v rámci hranic zařízení při výrobě produktů, při výrobě jiné mechanické energie než energie používané k výrobě elektřiny, při topení nebo chlazení s výjimkou tepla spotřebovaného při výrobě elektřiny nebo jež se vyváží do zařízení nebo jiného subjektu, na který se nevztahuje systém Unie, s výjimkou tepla vyvezeného za účelem výroby elektřiny, která se vynásobí příslušným koeficientem využití kapacity;
c)
úrovní činnosti týkající se paliva je počáteční instalovaná kapacita dotčeného zařízení pro spotřebu paliv použitých při výrobě neměřitelného tepla spotřebovaného při výrobě produktů, při výrobě jiné mechanické energie než energie používané k výrobě elektřiny, při topení nebo chlazení s výjimkou tepla spotřebovaného při výrobě elektřiny, včetně bezpečnostního spalování, která se vynásobí příslušným koeficientem využití kapacity;
d)
úrovní činnosti týkající se emisí z procesů je počáteční instalovaná kapacita pro produkci emisí z procesů výrobní jednotky, která se vynásobí příslušným koeficientem využití kapacity.
2.   Koeficient standardního využití kapacity uvedený v odst. 1 písm. a) stanoví a uveřejní Komise na základě údajů shromážděných členskými státy v souladu s článkem 7 tohoto rozhodnutí. U každé referenční úrovně produktu stanovené v příloze I se jedná o 80. percentil koeficientů průměrného ročního využití kapacity všech zařízení vyrábějících dotčený produkt. U každé referenční úrovně produktu stanovené v příloze I se jedná o 80. percentil koeficientů průměrného ročního využití kapacity všech zařízení vyrábějících dotčený produkt. Koeficient průměrného ročního využití kapacity jednotlivých zařízení vyrábějících dotčený produkt odpovídá průměrné roční produkci v období 2005–2008 vydělené počáteční instalovanou kapacitou.
Příslušný koeficient využití kapacity uvedený v odst. 1 písm. b) až d) stanoví členské státy na základě náležitě podložených a nezávisle ověřených informací o plánovaném běžném provozu, údržbě, běžném výrobním cyklu, energeticky účinných technikách a typickém využití kapacity zařízení v dotčeném odvětví ve srovnání s informacemi specifickými pro dané odvětví.
[…]“
Článek 19 téhož rozhodnutí, nadepsaný „Přidělování povolenek novým účastníkům na trhu“:
„1.   Pro účely přidělování povolenek na emise novým účastníkům na trhu, s výjimkou povolenek přidělených zařízením uvedeným v čl. 3 písm. h) třetí odrážce směrnice [2003/87], vypočítají členské státy předběžné roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených od zahájení běžného provozu zařízení u každého dílčího zařízení zvlášť takto:
a)
u každého dílčího zařízení pro referenční úroveň produktu odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise na daný rok hodnotě této referenční úrovně produktu vynásobené úrovní činnosti týkající se produktů;
b)
u každého dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise hodnotě referenční úrovně tepla pro toto měřitelné teplo uvedené v příloze I a vynásobené úrovní činnosti týkající se tepla;
c)
u každého dílčího zařízení pro referenční úroveň paliva odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise hodnotě referenční úrovně paliva uvedené v příloze I a vynásobené úrovní činnosti týkající se paliva;
d)
u každého dílčího zařízení pro emise z procesů odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise na daný rok úrovni činnosti týkající se procesů vynásobené hodnotou 0,9700.
Pro výpočet předběžného ročního množství bezplatně přidělených povolenek na emise se obdobně použije čl. 10 odst. 4 až 6 a odst. 8 a články 11, 12, 13 a 14 tohoto rozhodnutí.
[…]
4.   Členské státy neprodleně oznámí Komisi předběžné celkové roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise. Povolenky na emise z rezervy vytvořené pro nové účastníky na trhu podle čl. 10a odst. 7 směrnice [2003/87] se přidělí na základě zásady ‚kdo dřív přijde, je dřív na řadě‘ vzhledem k doručení tohoto oznámení.
Komise může předběžné celkové roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených dotčenému zařízení zamítnout. Pokud Komise toto předběžné celkové roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise nezamítne, členské státy stanoví konečné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise.
[…]“
Rozhodnutí 2013/447/EU
Rozhodnutí Komise 2013/447/EU ze dne 5. září 2013 o koeficientu standardního využití kapacity podle čl. 18 odst. 2 rozhodnutí 2011/278/EU (
Úř. věst. 2013, L 240, s. 23
) ve své příloze uvádí koeficienty standardního využití kapacity, které se použijí pro třetí obchodovací období pro účely určení úrovně činnosti nových účastníků na trhu, na které se vztahuje referenční úroveň produktu.
Německé právo
Ustanovení § 9 bod 1 Treibhausgas-Emissionshandelsgesetz (zákon o obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů) ze dne 21. července 2011 (BGBl. 2011 I, s. 1475, dále jen „TEHG“), zní následovně:
„Provozovatelům zařízení se přidělí bezplatné povolenky podle zásad stanovených v článku 10a odst. 1 až 5, odst. 7 a odst. 11 až 20 směrnice [2003/87] v platném znění a podle zásad uvedených v rozhodnutí [2011/278].“
Ustanovení § 34 odst. 1 TEHG, ve znění ze dne 18. ledna 2019 (BGBl. 2019 I, s. 37) stanoví:
„Na uvolňování skleníkových plynů v důsledku činností uvedených v příloze 1 se ve vztahu [ke třetímu obchodovacímu období] nadále použijí ustanovení § 1 až § 36 ve znění účinném do 24. ledna 2019. […]“
Ustanovení § 2 Verordnung über die Zuteilung von Treibhausgas-Emissionsberechtigungen in der Handelsperiode 2013 bis 2020 (nařízení o přidělování povolenek na emise skleníkových plynů pro obchodovací období 2013 až 2020) ze dne 26. září 2011 (BGBl. 2011 I, s. 1921, dále jen „ZuV 2020“), nadepsaného „Definice“, stanoví:
„Pro účely tohoto nařízení se kromě definic uvedených v § 3 [TEHG] uplatní následující definice:
[…]
2. Zahájení běžného provozu
první den nepřetržitého devadesátidenního období, nebo v případě, že obvyklý výrobní cyklus v daném odvětví nepředpokládá nepřetržitou výrobu, první den devadesátidenního období rozděleného na výrobní cykly specifické pro dané odvětví, během něhož je zařízení v provozu a průměrně využívá alespoň 40 % kapacity, pro niž bylo konstruováno, případně s přihlédnutím k provozním podmínkám specifickým pro dané zařízení;
[…]
10. Nová zařízení
všichni noví účastníci na trhu podle čl. 3 písm. h) první odrážky směrnice [2003/87];
[…]
27. Dílčí zařízení pro referenční úroveň paliva
Souhrn vstupů, výstupů a příslušných emisí, které nejsou zahrnuty do dílčího zařízení podle bodů 28 nebo 30 a které souvisejí s výrobou neměřitelného tepla spalováním paliva, pokud je toto neměřitelné teplo
a)
spotřebováváno za účelem výroby produktů, mechanické energie, topení či chlazení nebo
b)
vyráběno při bezpečnostním spalování, pokud je povolení souvisejícího spalování pilotních paliv a velmi kolísavého množství plynů ze zpracování nebo zbytkových plynů stanoveno zákonem výlučně ke snížení zatížení zařízení v případě poruchy provozu nebo jiných mimořádných provozních situací;
a to s výjimkou neměřitelného tepla, které je spotřebováváno za účelem výroby elektřiny nebo vyváženo za účelem výroby elektřiny;
[…]“
Ustanovení § 16 ZuV 2020, nadepsaného „Žádost o bezplatné přidělení povolenek na emise“, stanoví:
(1)   Žádosti o bezplatné přidělení pro nové účastníky na trhu musejí být podány do jednoho roku od zahájení běžného provozu zařízení a v případě rozsáhlého rozšíření kapacity do jednoho roku od zahájení změněného provozu.
[…]
(4)   Odchylně od § 4 odpovídá počáteční instalovaná kapacita nových zařízení pro každou část zařízení průměru dvou nejvyšších měsíčních objemů výroby dosažených v nepřetržitém devadesátidenním období, na jehož základě se určuje zahájení běžného provozu, extrapolovaných na jeden kalendářní rok.
[…]“
Ustanovení § 17 ZuV 2020, nadepsaného „Úrovně činnosti nových účastníků na trhu“, stanoví:
(1)   Úrovně činnosti rozhodné pro přidělování povolenek se u částí nových zařízení, které mají být vymezeny podle § 3, určí následovně:
[…]
3. úroveň činnosti týkající se paliva části zařízení pro hodnotu emise paliva odpovídá počáteční instalované kapacitě dotčené části zařízení vynásobené příslušným koeficientem využití kapacity;
[…]
(2)   Příslušný koeficient využití kapacity uvedený v bodech 2 až 4 odstavce 1 se určuje na základě údajů poskytnutých žadatelem o:
1. skutečném provozu části zařízení do podání žádosti a plánovaném provozu zařízení nebo části zařízení, plánovaných obdobích jejich údržby a jejich výrobních cyklech,
2. použití energeticky vysoce účinných technik a technik účinných z hlediska emisí skleníkových plynů, které mohou ovlivnit příslušný koeficient využití kapacity daného zařízení,
3. typickém využití kapacity v dotčených odvětvích.
[…]“
Ustanovení § 18 téhož ZuV 2020, nadepsaného „Přidělování povolenek novým účastníkům na trhu“, stanoví:
(1)   Pro účely přidělování povolenek novým zařízením příslušný orgán vypočte předběžné roční množství povolenek, které mají být při zahájení běžného provozu zařízení bezplatně přiděleny na zbývající roky obchodovacího období 2013 až 2020, a to následujícím způsobem a pro každou část zařízení zvlášť:
[…]
3.   pro každou část zařízení pro hodnotu emise paliva odpovídá předběžné roční množství povolenek, které mají být bezplatně přiděleny, součinu hodnoty emise paliva a úrovně činnosti týkající se paliva;
[…]“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Společnost Ingredion Germany, provozuje v Hamburku (Německo) zařízení na výrobu škrobárenských výrobků. Toto zařízení zahrnuje, jakožto nově vybudovaná dílčí zařízení, zařízení pro ohřev vzduchu a parní kotel. Toto zařízení využívá páru a zemní plyn k výrobě tepla pro výrobu škrobu.
Dne 8. srpna 2014 společnost Ingredion Germany za třetí obchodovací období podala u Deutsche Emissionshandelsstelle (Německá správa pro obchodování s emisemi, dále jen „DEHSt“) žádost o přidělení bezplatných povolenek na emise pro nové složené zařízení, a to jednak o přidělení podle hodnoty emisí tepla a jednak o přidělení podle hodnoty emisí paliva.
Pokud jde o tuto posledně uvedenou hodnotu, DEHSt v souladu s informacemi poskytnutými společností Ingredion Germany nejprve vycházela z příslušného koeficientu využití kapacity ve výši 109 %. Počáteční instalovaná kapacita byla totiž určena na základě objemů výroby v devadesátidenním období po zahájení běžného provozu v době, kdy zařízení ještě nedosáhlo plánované výrobní kapacity. Skutečné využití kapacity proto ve sledovaném období od 15. srpna 2013 do 20. června 2014 překračovalo 100 % počáteční instalované kapacity.
Rozhodnutím ze dne 1. září 2015 DEHSt společnosti Ingredion Germany na třetí obchodovací období přidělila 124908 bezplatných povolenek na emise. Podle odůvodnění tohoto rozhodnutí DEHSt nejprve Komisi oznámila množství přidělených povolenek vycházející z příslušného koeficientu využití kapacity ve výši 109 %. Komise rozhodnutím ze dne 24. března 2015 [C(2015) 1733 final] u tří jiných německých zařízení zamítla příslušný koeficient využití kapacity ve výši 100 % nebo více. Na základě toho DEHSt již vycházela z koeficientu využití kapacity ve výši 99,9 %.
Opravný prostředek podaný společností Ingredion Germany dne 30. září 2015 k DEHSt proti rozhodnutí posledně uvedené DEHsT ze dne 1. září 2015 byl zamítnut rozhodnutím ze dne 7. července 2017.
Žalobou podanou dne 9. srpna 2017 k Verwaltungsgericht Berlin (správní soud v Berlíně, Německo) společnost Ingredion Germany setrvala na své žádosti o bezplatné přidělení emisních povolenek novým účastníkům na trhu.
Předkládající soud uvádí, že řešení sporu, který mu byl předložen, závisí na otázce, zda podle čl. 18 odst. 2 druhého pododstavce rozhodnutí 2011/278 je příslušný koeficient využití kapacity pro účely uvedeného přidělení omezen na hodnotu nižší než 100 %.
V tomto ohledu má tento soud za to, že znění tohoto ustanovení nezmiňuje případné omezení hodnoty příslušného koeficientu využití kapacity. V projednávané věci vyšší koeficient využití kapacity vyplývá z náležitě podložených a nezávisle ověřených informací nejen o plánovaném, ale i o skutečném běžném provozu zařízení v době do podání takové žádosti. Na rozdíl od stávajících zařízení se u zařízení nových účastníků trhu při určování počáteční instalované kapacity vychází podle čl. 17 odst. 4 rozhodnutí 2011/278 z devadesátidenního období po zahájení běžného provozu, a nikoli z období v délce čtyř let stanoveného v zásadě v čl. 7 odst. 3 písm. a) tohoto rozhodnutí, takže se častěji může stát, že ještě nebylo dosaženo plánovaného běžného provozu v průběhu tohoto devadesátidenního období.
Předkládající soud však rovněž podotýká, že čl. 18 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného rozhodnutí odkazuje na typické využití kapacity v dotčeném odvětví, které by zpravidla mělo činit méně než 100 %. Kromě toho se v souladu s čl. 18 odst. 1 písm. a) rozhodnutí 2011/278 koeficient standardního využití kapacity uplatní na nové účastníky na trhu, kteří mají dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu, přičemž tento koeficient, jak byl stanoven v rozhodnutí 2013/447, má vždy hodnotu nižší než 100 %.
Za těchto podmínek se Verwaltungsgericht Berlin (správní soud v Berlíně) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být čl. 18 odst. 1 písm. c) a odst. 2 druhý pododstavec rozhodnutí [2011/278] ve spojení s čl. 3 písm. h) a [článkem] 10a směrnice [2003/87] vykládán tak, že pro nové účastníky na trhu je příslušný koeficient využití kapacity pro úroveň činnosti týkající se paliva omezen na hodnotu nižší než 100 %?“
K předběžné otázce
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 18 odst. 2 druhý pododstavec rozhodnutí 2011/278 musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely přidělování bezplatných povolenek na emise novým účastníkům na trhu je příslušný koeficient využití kapacity omezen na hodnotu nižší než 100 %.
Úvodem je třeba připomenout, že cílem směrnice 2003/87 je vytvořit systém pro obchodování s povolenkami na emise, který má snížit emise skleníkových plynů do atmosféry na úroveň, jež brání nebezpečným důsledkům vzájemného působení lidstva a klimatického systému, a jehož konečným cílem je ochrana životního prostředí (viz zejména rozsudek ze dne 20. června 2019, ExxonMobil Production Deutschland,
C‑682/17
,
EU:C:2019:518
, bod
a citovaná judikatura).
Tento systém spočívá na ekonomické logice, která podněcuje všechny účastníky tohoto systému k tomu, aby vypouštěli nižší množství skleníkových plynů, než jaké odpovídá povolenkám, které jim byly původně poskytnuty, aby pak převedli přebytečné povolenky na jiného účastníka, který vyprodukoval vyšší množství emisí, než byly přidělené povolenky (rozsudek ze dne 20. června 2019, ExxonMobil Production Deutschland,
C‑682/17
,
EU:C:2019:518
, bod
a citovaná judikatura).
Účelem přijetí směrnice 2003/87 bylo snížit nejpozději do roku 2020 celkové emise skleníkových plynů v Unii nejméně o 20 % pod úroveň roku 1990 ekonomicky účinným způsobem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. června 2019, ExxonMobil Production Deutschland,
C‑682/17
,
EU:C:2019:518
, bod
a citovaná judikatura).
Za tímto účelem článek 10a této směrnice stanoví, že zařízením v určitých odvětvích jsou bezplatně přidělovány emisní povolenky, jejichž počet se podle odstavce 11 tohoto ustanovení má v průběhu třetího obchodovacího období postupně snižovat tak, aby v roce 2027 již nebyly přiděleny žádné bezplatné povolenky (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. června 2019, ExxonMobil Production Deutschland,
C‑682/17
,
EU:C:2019:518
, bod
a citovaná judikatura).
Jak vyplývá zejména z čl. 10 odst. 1 uvedené směrnice a bodu 15 odůvodnění směrnice 2009/29, přidělování povolenek na emise za účelem směřování ke snížení emisí skleníkových plynů se postupně musí zakládat výhradně na zásadě dražby, která je podle unijního normotvůrce obecně považována za ekonomicky nejúčinnější systém (rozsudek ze dne 20. června 2019, ExxonMobil Production Deutschland,
C‑682/17
,
EU:C:2019:518
, bod
).
V souladu s čl. 10a odst. 1 směrnice 2003/87 Komise rozhodnutím 2011/278 zavedla harmonizovaná unijní pravidla pro bezplatné přidělování emisních povolenek. Z odstavce 2 tohoto článku plyne, že Komise v tomto rámci stanovuje referenční hodnoty v jednotlivých odvětvích nebo pododvětvích.
Právě v tomto kontextu čl. 19 odst. 1 tohoto rozhodnutí stanoví, že pro nové účastníky na trhu, jak jsou definováni v čl. 3 písm. h) směrnice 2003/87 a s výjimkou účastníků uvedených ve třetí odrážce tohoto ustanovení, vypočtou členské státy předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise vynásobením hodnoty těchto referenčních hodnot s úrovní činnosti každého dílčího zařízení. Za tímto účelem jsou členské státy v souladu s článkem 6 téhož rozhodnutí povinny rozlišovat dílčí zařízení podle jejich činnosti, aby bylo možné určit, zda je třeba uplatňovat „referenční úroveň produktu“, „referenční úroveň tepla“, „referenční úroveň paliva“ nebo dále specifický koeficient pro „dílčí zařízení pro emise z procesů“.
V tomto ohledu podle čl. 18 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2011/278 úroveň činnosti týkající se paliva, která je relevantní v rámci dotčeného sporu, odpovídá podobně jako u úpravy pro úroveň tepla a pro emise z procesů na základě odst. 1 písm. b) a d) tohoto článku počáteční instalované kapacitě dotčeného zařízení, která se vynásobí příslušným koeficientem využití kapacity.
Za účelem posouzení rozsahu práva nových účastníků na trhu na bezplatné přidělení povolenek na emise je tedy třeba zkoumat, zda je tento příslušný koeficient využití kapacity omezen na hodnotu nižší než 100 %.
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že čl. 18 odst. 2 druhý pododstavec rozhodnutí 2011/278 upřesňuje způsoby stanovení uvedeného koeficientu a skutečnosti, které je třeba za tímto účelem zohlednit.
Toto ustanovení uvádí, že příslušný koeficient využití kapacity stanoví členské státy na základě náležitě podložených a nezávisle ověřených informací o plánovaném běžném provozu, údržbě, běžném výrobním cyklu, energeticky účinných technikách a typickém využití kapacity zařízení v dotčeném odvětví ve srovnání s informacemi specifickými pro dané odvětví. Je však třeba konstatovat, že uvedené ustanovení neobsahuje upřesnění týkající se samotné hodnoty tohoto koeficientu.
Z toho vyplývá, že znění čl. 18 odst. 2 druhého pododstavce rozhodnutí 2011/278 neposkytuje rozhodující vodítko umožňující rozhodnout o otázce případného omezení uvedeného koeficientu na hodnotu nižší než 100 %.
Za těchto podmínek je třeba v souladu s ustálenou judikaturou přihlédnout k obecné systematice směrnice 2003/87 a rozhodnutí 2011/278, jakož i k cílům, které sledují (rozsudek ze dne 18. ledna 2018, INEOS,
C‑58/17
,
EU:C:2018:19
, bod
a citovaná judikatura).
Pokud jde zaprvé o obecnou systematiku této směrnice a tohoto rozhodnutí, ustanovení týkající se bezplatného přidělování povolenek na emise takovému novému účastníkovi na trhu, jako je žalobkyně v původním řízení, která disponuje dílčím zařízením pro referenční úroveň paliva, mohou být srovnávána s ustanoveními použitelnými na stávající zařízení na straně jedné a na nové účastníky na trhu, kteří disponují dílčími zařízeními, na která se vztahuje jiná referenční úroveň, na straně druhé.
Pokud jde nejprve o stávající zařízení, která jsou definována v čl. 3 písm. a) uvedeného rozhodnutí, je třeba poznamenat, že bod 16 odůvodnění téhož rozhodnutí uvádí, že bezplatné povolenky na emise, které jsou jim přiděleny, by měly vycházet z údajů o historické produkci na základě referenčního období, které s cílem zajistit, aby referenční období co nejlépe reprezentovalo průmyslové cykly, zahrnovalo relevantní období, pro něž jsou dostupné kvalitní údaje, a omezovalo dopad zvláštních okolností, jako je dočasné uzavření zařízení.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že počáteční instalovaná kapacita stávajících zařízení v zásadě není údajem zohledňovaným pro účely výpočtu předběžného ročního množství povolenek na emise, které jsou jim bezplatně přiděleny.
V souladu s čl. 10 odst. 1 a 2 rozhodnutí 2011/278 se totiž tento výpočet provádí tak, že se referenční úroveň pro daná dílčí zařízení vynásobí historickou úrovní činnosti tohoto dílčího zařízení.
Jak se v tomto ohledu uvádí v čl. 9 odst. 1 tohoto rozhodnutí, členské státy určí historickou úroveň činnosti každého zařízení za základní období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2008, nebo – v případě vyšší úrovně činnosti – za základní období od 1. ledna 2009 do 31. prosince 2010.
Odstavce 2 až 5 tohoto článku kromě toho upřesňují, že historická úroveň činnosti se vztahuje ke střední hodnotě každého faktoru, pro nějž byla stanovena referenční úroveň, který, pokud jde o palivo, sestává v souladu s odstavcem 4 uvedeného článku z roční historické spotřeby paliv použitých při výrobě neměřitelného tepla spotřebovaného pro účely některých činností uvedených v tomto ustanovení během základního období.
Je tedy třeba mít za to, že s ohledem na režim, který se na ně vztahuje, je bezplatné přidělování povolenek na emise stávajícím zařízením prováděno na základě reprezentativních údajů o skutečném provozu těchto zařízení.
Naproti tomu z bodu 16 odůvodnění rozhodnutí 2011/278 rovněž vyplývá, že se tento režim nevztahuje na nové účastníky na trhu, pro které je výslovně stanoveno, že přidělení bezplatných povolenek na emise podléhá samostatnému způsobu výpočtu.
Jak bylo v tomto ohledu připomenuto v bodech 44 a 45 tohoto rozsudku, toto přidělení novým účastníkům na trhu se uskutečňuje na základě počáteční instalované kapacity dotčených zařízení.
Je třeba zvláště poznamenat, že tato počáteční instalovaná kapacita je v souladu s čl. 17 odst. 4 tohoto rozhodnutí určena metodou uvedenou v čl. 7 odst. 3, jenž uvádí, že uvedená počáteční instalovaná kapacita se v zásadě stanoví jako průměr dvou nejvyšších měsíčních objemů výroby v daném období, přičemž se jako reference použije nepřetržité devadesátidenní období, na jehož základě se určí zahájení běžného provozu.
Kromě toho je zahájení běžného provozu vymezeno v čl. 3 písm. n) uvedeného rozhodnutí jako ověřený a schválený první den nepřetržitého devadesátidenního období, nebo v případě, že obvyklý výrobní cyklus v daném odvětví nepředpokládá nepřetržitou výrobu, první den devadesátidenního období rozděleného na výrobní cykly specifické pro dané odvětví, během něhož je zařízení v provozu a využívá alespoň 40 % kapacity, pro niž je jeho technické vybavení konstruováno, případně s přihlédnutím k provozním podmínkám specifickým pro dané zařízení.
Jak uvedl generální advokát v bodě 54 svého stanoviska, z krátkosti referenčního období, jakož i z nízké úrovně stanovené prahové hodnoty kapacity bylo možno jednoznačně vyvodit, že bylo výslovně rozhodnuto nevázat přidělení bezplatných povolenek na emise novým účastníkům na trhu na údaje, které nutně odrážejí skutečný provoz dotyčných zařízení.
Podle ustálené judikatury Soudního dvora platí, že zásada rovného zacházení jakožto obecná zásada unijního práva vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněno (rozsudek ze dne 20. června 2019, ExxonMobil Production Deutschland,
C‑682/17
,
EU:C:2019:518
, bod
a citovaná judikatura).
V tomto ohledu byly s ohledem na jejich konkrétní situace stanoveny dva odlišné režimy pro účely přidělování bezplatných povolenek na emise stávajícím zařízením na straně jedné a novým účastníkům na trhu na straně druhé.
Z toho vyplývá, jak uvedl generální advokát v bodě 60 svého stanoviska, že nelze tvrdit, že příslušný koeficient využití kapacity má případně dosáhnout hodnoty vyšší než 100 %, aby bylo stejně jako u stávajících zařízení zajištěno, že přidělení bezplatných povolenek na emise novým účastníkům na trhu bude prováděno na základě údajů, které odrážejí skutečné využití kapacity dotčeného zařízení.
Dále je pro účely výkladu čl. 18 odst. 2 druhého pododstavce rozhodnutí 2011/278 ve světle obecné systematiky směrnice 2003/87 a tohoto rozhodnutí třeba posoudit situaci nového účastníka na trhu, který stejně jako společnost Ingredion Germany disponuje dílčím zařízením pro referenční úroveň paliva, s ohledem na situaci, ve které se nacházejí noví účastníci na trhu, kteří disponují dílčími zařízeními, na něž se vztahují jiné referenční úrovně.
Jak bylo připomenuto v bodě 44 tohoto rozsudku, pro účely výpočtu předběžného ročního množství povolenek na emise bezplatně přidělených novým účastníkům na trhu je třeba určit, zda se na dotčená dílčí zařízení vztahuje referenční úroveň produktu, referenční úroveň tepla nebo referenční úroveň paliva, nebo zda se jedná o dílčí zařízení pro emise z procesů.
Soudní dvůr již v tomto ohledu uvedl, že definice dílčích zařízení pro referenční úroveň produktu, pro referenční úroveň tepla, pro referenční úroveň paliva a pro emise z procesů obsažené v článku 3 rozhodnutí 2011/278 se navzájem vylučují (rozsudek ze dne 18. ledna 2018, INEOS,
C‑58/17
,
EU:C:2018:19
, bod
a citovaná judikatura).
Jak vyplývá z bodu 12 odůvodnění tohoto rozhodnutí, pouze v případě, že stanovení referenční úrovně produktu nebylo možné, avšak vyskytly se skleníkové plyny způsobilé pro přidělení bezplatných povolenek na emise, by tyto povolenky měly být přiděleny na základě tří dalších takto hierarchicky seřazených „nouzových“ přístupů s cílem dosáhnout maximálního snížení emisí skleníkových plynů a maximální energetické účinnosti alespoň pro některé části dotčených výrobních procesů (rozsudek ze dne 18. ledna 2018, INEOS,
C‑58/17
,
EU:C:2018:19
, bod
a citovaná judikatura).
V souvislosti s přidělením bezplatných povolenek na emise novým účastníkům na trhu, a zejména pokud jde o stanovení úrovně činnosti dotyčných zařízení, je třeba rozlišovat mezi dílčími zařízeními pro referenční úroveň produktu na straně jedné a zařízeními pro referenční úroveň tepla, pro referenční úroveň paliva nebo pro emise z procesů na straně druhé.
Zatímco totiž, pokud jde o posledně uvedené, jak vyplývá z čl. 18 odst. 1 písm. b) až d) rozhodnutí 2011/278, určení úrovně činnosti závisí na příslušném koeficientu využití kapacity, není tomu tak u nových účastníků na trhu, kteří disponují zařízením pro referenční úroveň produktu. Pokud jde o nové účastníky na trhu, čl. 18 odst. 1 písm. a) tohoto rozhodnutí stanoví, že úrovní činnosti týkající se produktu je počáteční instalovaná kapacita dotčeného zařízení pro výrobu tohoto produktu, která se vynásobí koeficientem standardního využití kapacity.
Jak vyplývá z čl. 18 odst. 2 prvního pododstavce uvedeného rozhodnutí, tento koeficient využití standardní kapacity stanoví a uveřejní Komise. V tomto ohledu je třeba konstatovat, že hodnota uvedeného koeficientu využití standardní kapacity, jak byla stanovena rozhodnutím 2013/447 pro třetí obchodovací období, je nižší než 100 % pro každou z referenčních úrovní produktu.
Z toho vyplývá, že výklad čl. 18 odst. 2 druhého pododstavce rozhodnutí 2011/278 na základě ustanovení týkajících se stanovení úrovně činnosti nových účastníků na trhu, kteří mají k dispozici zařízení pro referenční úroveň produktu, brání tomu, aby bylo tvrzeno, že hodnota příslušného koeficientu využití kapacity může být vyšší nebo rovna 100 %.
Jak totiž uvedl generální advokát v bodech 43 až 46 svého stanoviska, nelze přijmout výklad tohoto ustanovení, podle něhož ukáže-li se uplatnění referenční úrovně produktu, které je v zásadě stanoveno tímto rozhodnutím, jako nemožné, uplatnění jiné referenční úrovně jakožto nouzového přístupu může vést – pokud jde o přidělování bezplatných povolenek na emise – k příznivějšímu zacházení s novými účastníky na trhu, kteří provozují dílčí zařízení pro referenční úroveň tepla, paliva nebo emise z procesů, v neprospěch nových účastníků na trhu, kteří provozují dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu.
Tyto úvahy jsou potvrzeny cíli sledovanými unijním normotvůrcem.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že i když je hlavním cílem směrnice 2003/87, jak bylo připomenuto v bodě 38 tohoto rozsudku, snížit podstatným způsobem emise skleníkových plynů, tohoto cíle musí být dosaženo za současného respektování řady dílčích cílů. Jak uvádí body 5 a 7 odůvodnění této směrnice, uvedenými dílčími cíli jsou zejména zachování hospodářského rozvoje a zaměstnanosti, jakož i zachování integrity vnitřního trhu a zamezení narušení hospodářské soutěže (rozsudek ze dne 22. června 2016, DK Recycling und Roheisen v. Komise,
C‑540/14 P
,
EU:C:2016:469
, bod
a citovaná judikatura).
Existence objektivně neodůvodněného nerovného zacházení mezi kategoriemi nových účastníků na trhu uvedenými v bodě 74 tohoto rozsudku přitom může bránit dosažení uvedených dílčích cílů.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 18 odst. 2 druhý pododstavec rozhodnutí 2011/278 musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely přidělování bezplatných povolenek na emise novým účastníkům na trhu je příslušný koeficient využití kapacity omezen na hodnotu nižší než 100 %.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:

Článek 18 odst. 2 druhý pododstavec rozhodnutí Komise 2011/278/EU ze dne 27. dubna 2011, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES, musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely přidělování bezplatných povolenek na emise novým účastníkům na trhu je příslušný koeficient využití kapacity omezen na hodnotu nižší než 100 %.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.