CELEX: 62020CJ0034
Řízení o předběžné otázce
Elektronické komunikace
Nařízení (EU) 2015/2120
Článek 3
Přístup k otevřenému internetu
Článek 3 odst. 1
Práva koncových uživatelů
Článek 3 odst. 2
Zákaz dohod a obchodních praktik omezujících výkon práv koncových uživatelů
Článek 3 odst. 3
Povinnost rovného a nediskriminačního nakládání s provozem
Možnost zavádět opatření přiměřeného řízení provozu
Doplňková tarifní varianta zvaná ‚nulový tarif‘
Omezení šířky pásma

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 3 odst. 1 až 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2120 ze dne 25. listopadu 2015, kterým se stanoví opatření týkající se přístupu k otevřenému internetu a mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací a nařízení (EU) č. 531/2012 o roamingu ve veřejných mobilních komunikačních sítích v Unii (
Úř. věst. 2015, L 310, s. 1
).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Telekom Deutschland GmbH (dále jen „Telekom“) a Bundesrepublik Deutschland (Spolková republika Německo), zastoupenou Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (Spolková agentura pro elektroenergetické sítě, plyn, telekomunikace, poštu a železnice, Německo) (dále jen „Bundesnetzagentur“), jehož předmětem je rozhodnutí, kterým posledně uvedená agentura konstatovala rozpor jedné z tarifních variant s povinnostmi vyplývajícími z unijního práva a zakázala zachování nebo zavedení ujednání omezujících šířku pásma.
Právní rámec
Body 6, 8 a 9 odůvodnění nařízení 2015/2120 zní takto:
„(6)
Koncoví uživatelé by měli mít právo na přístup k informacím, svobodné šíření informací a obsahu a právo bez diskriminace využívat a poskytovat aplikace a služby prostřednictvím své služby přístupu k internetu. […]
[…]
(8)
Při poskytování služeb přístupu k internetu by měli poskytovatelé těchto služeb nakládat s veškerým provozem stejně, bez diskriminace, omezení či narušování, nezávisle na odesílateli, příjemci, obsahu, aplikaci, službě nebo koncovém zařízení. V souladu s obecnými zásadami práva Unie a ustálenou judikaturou by s provozem ve srovnatelných situacích nemělo být nakládáno rozdílně a s provozem v rozdílných situacích by nemělo být nakládáno stejně, s výjimkou případů, kdy je takové nakládání objektivně odůvodněno.
(9)
Účelem přiměřeného řízení provozu je přispět k účinnému využívání síťových zdrojů a k optimalizaci celkové kvality přenosu v reakci na objektivně různé požadavky jednotlivých kategorií provozu na technickou kvalitu služeb, a tedy kvalitu přenášeného obsahu, aplikací a služeb. Opatření přiměřeného řízení provozu uplatňovaná poskytovateli služeb přístupu k internetu by měla být transparentní, nediskriminační a přiměřená a neměla by být založena na obchodních cílech. Požadavek nediskriminačních opatření řízení provozu nebrání poskytovatelům služeb přístupu k internetu zavést za účelem optimalizace celkové kvality přenosu opatření řízení provozu rozlišující mezi objektivně odlišnými kategoriemi provozu. Jakékoli takovéto rozlišování by za účelem optimalizace celkové kvality a přínosu pro uživatele mělo být povoleno pouze na základě objektivně odlišných požadavků na technickou kvalitu služeb (například pokud jde o prodlevu, kolísání kvality přenosu (‚jitter‘), ztrátovost paketů a šířku pásma) jednotlivých kategorií provozu, a nikoli na základě obchodních cílů. Takováto rozlišující opatření by měla být přiměřená účelu celkové optimalizace kvality a měla by s rovnocennými druhy provozu nakládat stejně. Tato opatření by neměla být uplatňována déle, než je nezbytné.“
Článek 1 téhož nařízení, nadepsaný „Předmět a oblast působnosti“, v odstavci 1 stanoví:
„Toto nařízení stanoví společná pravidla pro zajištění rovného a nediskriminačního nakládání s provozem při poskytování služeb přístupu k internetu a zajištění souvisejících práv koncových uživatelů.“
Článek 3 uvedeného nařízení, nadepsaný „Zajištění přístupu k otevřenému internetu“, v odstavcích 1 až 3 stanoví:
„1.   Koncoví uživatelé mají právo na přístup k informacím a obsahu a jejich šíření, využívání a poskytování aplikací a služeb a využívání koncového zařízení podle svého vlastního výběru bez ohledu na polohu koncového uživatele nebo poskytovatele či polohu, původ nebo určení dané informace, obsahu, aplikace nebo služby, a to prostřednictvím své služby přístupu k internetu.
[…]
2.   Dohody mezi poskytovateli služeb přístupu k internetu a koncovými uživateli o obchodních a technických podmínkách a vlastnostech služeb přístupu k internetu, jako je cena, objem dat nebo rychlost, a veškeré obchodní praktiky poskytovatelů služeb přístupu k internetu neomezují výkon práv koncových uživatelů stanovených v odstavci 1.
3.   Poskytovatelé služeb přístupu k internetu nakládají při poskytování služeb přístupu k internetu s veškerým provozem stejně, bez diskriminace, omezení nebo narušování a bez ohledu na odesílatele a příjemce, na obsah, ke kterému se přistupuje nebo který se šíří, na používané či poskytované aplikace nebo služby nebo na použité koncové zařízení.
První pododstavec nebrání poskytovatelům služeb přístupu k internetu v zavádění opatření přiměřeného řízení provozu. Aby mohla být tato opatření považována za přiměřená, musí být transparentní, nediskriminační a přiměřená, a nesmí být založena na obchodních cílech, nýbrž na objektivně odlišných požadavcích určitých kategorií provozu na technickou kvalitu služeb. Tato opatření nesmí sledovat konkrétní obsah a nesmí být uplatňována po dobu delší, než je nezbytné.
Poskytovatelé služeb přístupu k internetu nesmějí provádět opatření řízení provozu, která jdou nad rámec opatření stanovených v druhém pododstavci, a zejména nesmějí blokovat, zpomalovat, měnit, omezovat, narušovat, zhoršovat nebo diskriminovat konkrétní obsah, aplikace nebo služby nebo jejich konkrétní kategorie, s výjimkou případů, kdy je to nezbytné, a pouze na nezbytně nutnou dobu za účelem:
a)
dodržení unijních legislativních aktů či vnitrostátních právních předpisů, které jsou v souladu s právem Unie, jež se vztahují na poskytovatele služeb přístupu k internetu, nebo opatření provádějících v souladu s právem Unie tyto unijní legislativní akty či vnitrostátní právní předpisy, včetně rozhodnutí soudů nebo veřejných orgánů s příslušnou pravomocí;
b)
zachování integrity a bezpečnosti sítě, služeb poskytovaných prostřednictvím této sítě a koncových zařízení koncových uživatelů;
c)
zabránění hrozícímu přetížení sítě a zmírnění účinků výjimečného nebo dočasného přetížení sítě za předpokladu, že se s rovnocennými kategoriemi provozu nakládá stejně.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Telekom je podnikem působícím v odvětví informačních a komunikačních technologií. Od 19. dubna 2017 nabízí koncovým zákazníkům, aby si vedle některých paušálních tarifů sjednali doplňkovou variantu (rovněž zvanou „Add-on option“) ve formě bezplatné tarifní varianty, tzv. „nulového tarifu“, zvané „Stream On“ (která původně existovala ve variantách „StreamOn Music“, „StreamOn Music&Video“, „MagentaEINS StreamOn Music“ a „MagentaEINS StreamOn Music&Video“). Při aktivací této varianty se objem dat spotřebovaných při streamování audií a videí šířených partnerskými poskytovateli obsahu společnosti Telekom neodečítá od objemu dat obsažených v základním paušálním tarifu, jehož vyčerpání obvykle vede ke snížení přenosové rychlosti.
Koncový zákazník tím, že aktivuje tarifní variantu „StreamOn“, souhlasí s omezením šířky pásma pro video streaming na maximálně 1,7 Mb/s, a to bez ohledu na to, zda je video šířeno partnerskými poskytovateli obsahu či jinými poskytovateli.
Koncový uživatel může tuto tarifní variantu kdykoli deaktivovat a znovu aktivovat. Pokud tuto variantu znovu neaktivuje do 24 hodin, automaticky se obnoví výchozí nastavení spojené s touto variantou, tj. absence odečítání od objemu dat obsažených v základním paušálním tarifu a omezení šířky pásma.
Telekom nepožaduje od partnerských poskytovatelů obsahu žádnou odměnu, ale partnerství s nimi je podmíněno splněním technických podmínek individuálně definovaných společností Telekom a uzavřením smlouvy.
Za účelem zavedení příslušné tarifní varianty provádí společnost Telekom dvojí identifikaci obsahu, který koncový zákazník využívá, aby ověřila, zda se jedná o video streaming a zda obsah, který je tomuto zákazníkovi zpřístupněn, spadá do rozsahu této tarifní varianty. Tato identifikace se provádí na základě IP adres (
Internet Protocol
) a URL (
Uniform Resource Locator
), protokolů, SNI (
Server Name Indication
), jakož i pomocí porovnávání vzorů (rovněž zvaného „pattern-matching“).
V rozhodnutí ze dne 15. prosince 2017 Bundesnetzagentur konstatovala, že dotčená tarifní varianta není v souladu s povinnostmi vyplývajícími z čl. 3 odst. 3 nařízení 2015/2120, neboť je spojena se snížením rychlosti přenosu dat pro video streaming na maximální rychlost 1,7 Mb/s. V projednávaném případě rovněž nebyly splněny podmínky pro zavedení opatření pro řízení provozu stanovené v čl. 3 odst. 3 druhém pododstavci nebo třetím pododstavci písm. a) až c) nařízení 2015/2120.
Bundesnetzagentur zakázala společnosti Telekom jednak omezovat šířku pásma pro video streaming v rámci této tarifní varianty a jednak používat ujednání o snížení šířky pásma jak ve smlouvách uzavřených s partnerskými poskytovateli obsahu, tak ve smlouvách s koncovými zákazníky.
Rozhodnutím ze dne 8. června 2018 Bundesnetzagentur zamítla stížnost podanou společností Telekom jako neopodstatněnou. Posledně uvedená společnost tedy podala žalobu na neplatnost k předkládajícímu soudu, kterým je Verwaltungsgericht Köln (správní soud v Kolíně nad Rýnem, Německo).
Uvedený soud má pochybnosti o slučitelnosti podmínek použití tarifní varianty navržené společností Telekom s článkem 3 nařízení 2015/2120.
Za těchto podmínek se Verwaltungsgericht Köln (správní soud v Kolíně nad Rýnem), který měl za to, že pro rozhodnutí sporu v původním řízení je nezbytný výklad unijního práva, rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
a)
Musí být čl. 3 odst. 2 nařízení 2015/2120 v případě, že mobilní tarif, který zahrnuje měsíční objem dat pro mobilní datový provoz, po jehož vyčerpání dojde ke snížení přenosové rychlosti, a který lze rozšířit o bezplatnou tarifní variantu, na jejímž základě lze využívat určité služby takzvaných partnerských poskytovatelů obsahu dotčeného telekomunikačního podniku, aniž by se data spotřebovaná v důsledku využívání těchto služeb odečítala od měsíčního objemu dat obsažených v dotčeném mobilním tarifu, přičemž konečný zákazník bez ohledu na to, zda se jedná o video streaming obsahů partnerských poskytovatelů obsahu, nebo ostatních poskytovatelů, souhlasí s omezením šířky pásma pro video streaming na maximálně 1,7 Mb/s, vykládán v tom smyslu, že dohody o vlastnostech služeb přístupu k internetu ve smyslu čl. 3 odst. 2 nařízení 2015/2120 musí splňovat požadavky uvedené v čl. 3 odst. 3 nařízení 2015/2120?
b)
V případě kladné odpovědi na první otázku písm. a): Musí být čl. 3 odst. 3 třetí pododstavec nařízení 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, o jakou se jedná v projednávaném případě, je nutno omezení šířky pásma považovat za zpomalování určité kategorie služeb?
c)
V případě kladné odpovědi na první otázku písm. b): Musí být pojem ‚hrozící přetížení sítě‘ ve smyslu ustanovení čl. 3 odst. 3 třetího pododstavce písm. c) nařízení 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že zahrnuje pouze (hrozící) výjimečná nebo dočasná přetížení sítě?
d)
V případě kladné odpovědi na první otázku písm. b): Musí být čl. 3 odst. 3 třetí pododstavec písm. c) nařízení 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, požadavek, aby bylo s rovnocennými kategoriemi provozu nakládáno stejně, brání omezení šířky pásma, které je uplatňováno pouze v případě jedné dodatečné varianty, ale nikoli v případě ostatních mobilních tarifů, a které se navíc vztahuje pouze na video streaming?
e)
V případě kladné odpovědi na první otázku písm. b): Musí být čl. 3 odst. 3 třetí pododstavec nařízení 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, omezení šířky pásma, jehož uplatňování je závislé na aktivaci dodatečné varianty a kterou navíc konečný zákazník kdykoliv může až na 24 hodin deaktivovat, splňuje požadavek, že určitou kategorii služeb lze zpomalovat pouze na nezbytně nutnou dobu za účelem dosažení cílů uvedených v čl. 3 odst. 3 třetím pododstavci písm. a) až c) nařízení 2015/2120?
2)
a)
V případě záporné odpovědi na první otázku písm. b): Musí být čl. 3 odst. 3 druhý pododstavec druhá věta nařízení 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, je omezení šířky pásma pouze pro video streaming založeno na objektivně odlišných požadavcích určitých kategorií provozu na technickou kvalitu služeb?
b)
V případě kladné odpovědi na druhou otázku písm. a): Musí být čl. 3 odst. 3 druhý pododstavec třetí věta nařízení 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že identifikace datového provozu připadajícího na video streaming na základě IP adres, protokolů, URL a SNI, jakož i prostřednictvím tak zvaného
pattern matchingu
, při němž se určité informace obsažené v
headers
porovnávají s hodnotami typickými pro video streaming, představuje sledování konkrétního obsahu provozu?
3)
V případě záporné odpovědi na první otázku písm. a): Musí být čl. 3 odst. 1 nařízení 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, o jakou se jedná v projednávané věci, omezení šířky pásma vztahující se pouze na video streaming omezuje právo koncových uživatelů ve smyslu čl. 3 odst. 1 nařízení 2015/2120?“
K předběžným otázkám
Podstatou otázek předkládajícího soudu, které je třeba posoudit společně, je, zda musí být článek 3 nařízení 2015/2120 vykládán v tom smyslu, že omezení šířky pásma z důvodu aktivace tarifní varianty zvané „nulový tarif“, které se použije na video streaming bez ohledu na to, zda je toto video šířeno partnerskými či jinými poskytovateli obsahu, je neslučitelné s povinnostmi vyplývajícími z odstavce 3 tohoto článku.
Úvodem je třeba upřesnit, že tarifní varianta zvaná „nulový tarif“ je obchodní praktika, kdy poskytovatel internetového připojení uplatňuje „nulový tarif“ nebo výhodnější tarif na veškerý datový provoz nebo jeho část spojenou s určitou aplikací nebo kategorií specifických aplikací nabízených partnery tohoto poskytovatele. Tato data se proto neodečítají od objemu dat zakoupených v rámci základního paušálního tarifu. Taková varianta, nabízená v rámci omezených balíčků, umožňuje poskytovatelům internetového připojení zvýšit atraktivitu své nabídky.
Otázky položené Soudnímu dvoru, jejichž cílem je umožnit předkládajícímu soudu rozhodnout o legalitě podmínek používání spojených s tarifní variantou zvanou „nulový tarif“ tedy vycházejí z předpokladu, že taková tarifní varianta je sama o sobě slučitelná s unijním právem, zejména s článkem 3 nařízení 2015/2120, kterým chtěl normotvůrce zakotvit zásady otevřenosti a neutrality internetu.
Článek 3 odst. 1 nařízení 2015/2120 ve spojení s bodem 6 odůvodnění tohoto nařízení stanoví právo koncových uživatelů nejen na přístup k informacím a obsahu, využívání aplikací a služeb, šíření informací a obsahu, ale rovněž na poskytování aplikací a služeb.
Podle čl. 3 odst. 2 nařízení 2015/2120 platí, že dohody uzavřené mezi poskytovateli služeb přístupu k internetu a koncovými uživateli a obchodní praktiky těchto poskytovatelů nesmějí omezovat výkon práv koncových uživatelů, která jsou zakotvena v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 3 odst. 3 nařízení 2015/2120 předně v prvním pododstavci stanoví, že poskytovatelé služeb přístupu k internetu musí nakládat s veškerým provozem stejně, bez diskriminace, omezení nebo narušování, a to mimo jiné bez ohledu na používané aplikace nebo služby.
Tento článek 3 odst. 3 ve druhém pododstavci dále uvádí, že jeho první pododstavec nebrání poskytovatelům služeb přístupu k internetu v zavádění opatření přiměřeného řízení provozu, přičemž je v něm upřesněno, že aby mohla být taková opatření považována za přiměřená, musí být zaprvé transparentní, nediskriminační a přiměřená, zadruhé nesmí být založena na obchodních cílech, nýbrž na objektivně odlišných technických požadavcích určitých kategorií provozu a zatřetí nesmí sledovat obsah a nesmí být uplatňována po dobu delší, než je nezbytné.
Ve třetím pododstavci zmíněného článku 3 odst. 3 je konečně uvedeno, že poskytovatelé služeb přístupu k internetu nesmějí provádět opatření řízení provozu, která jdou nad rámec opatření stanovených v jeho druhém pododstavci, a zejména nesmějí blokovat, zpomalovat, měnit, omezovat, narušovat, zhoršovat nebo diskriminovat konkrétní aplikace, kategorie aplikací, služby nebo kategorie služeb, s výjimkou případů, kdy je to nezbytné, a na určitou dobu za účelem dodržení unijních legislativních aktů, vnitrostátních právních předpisů, které jsou v souladu s právem Unie, nebo opatření provádějících tyto legislativní akty či vnitrostátní právní předpisy, nebo za účelem zachování integrity a bezpečnosti sítě, služeb poskytovaných jejím prostřednictvím a koncových zařízení koncových uživatelů, nebo za účelem zabránění přetížení sítě či zmírnění jeho účinků.
Cílem těchto různých ustanovení je, jak vyplývá z článku 1 nařízení 2015/2120, zajistit rovné a nediskriminační nakládání s provozem při poskytování služeb přístupu k internetu, jakož i související práva koncových uživatelů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. září 2020, Telenor Magyarország,
C‑807/18 a C‑39/19
,
EU:C:2020:708
, body
až
).
Zaprvé je třeba připomenout, že Soudní dvůr měl příležitost upřesnit, že je-li jednání poskytovatele služeb přístupu k internetu neslučitelné s čl. 3 odst. 3 nařízení 2015/2120, nemusí se určovat, zda je toto jednání v souladu s povinnostmi vyplývajícími z čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 15. září 2020, Telenor Magyarország,
C‑807/18 a C‑39/19
,
EU:C:2020:708
, bod
).
Nesplnění povinnosti rovného nakládání s různými druhy provozu tudíž nemůže být odůvodněno na základě zásady smluvní volnosti zakotvené v čl. 3 odst. 2 téhož nařízení.
Zadruhé Soudní dvůr rovněž zdůraznil, že čl. 3 odst. 3 nařízení 2015/2120 brání jakémukoli opatření, které je v rozporu s povinností rovného nakládání s provozem, pokud je takové opatření založeno na obchodních cílech.
Nejprve je třeba poznamenat, jak vyplývá z bodu 21 tohoto rozsudku, že v prvním pododstavci čl. 3 odst. 3 nařízení 2015/2120, ve spojení s bodem 8 odůvodnění tohoto nařízení, je poskytovatelům služeb přístupu k internetu uložena obecná povinnost nakládat s provozem stejně, bez diskriminace, omezení nebo narušování, kterou v žádném případě nelze porušovat prostřednictvím obchodních praktik těchto poskytovatelů nebo dohod, které uzavírají s koncovými uživateli (rozsudek ze dne 15. září 2020, Telenor Magyarország,
C‑807/18 a C‑39/19
,
EU:C:2020:708
, bod
).
Z druhého pododstavce čl. 3 odst. 3, jakož i z bodu 9 odůvodnění nařízení 2015/2120, v jehož světle je třeba tento pododstavec vykládat, dále vyplývá, že ačkoliv poskytovatelé služeb přístupu k internetu musí tuto obecnou povinnost dodržovat, i nadále mají možnost přijímat opatření přiměřeného řízení provozu. Tato možnost je nicméně podmíněna mimo jiné tím, že taková opatření musí být založena na „objektivně odlišných požadavcích určitých kategorií provozu na technickou kvalitu služeb“, a nikoli na „obchodních cílech“. Za opatření založené na takových „obchodních cílech“ je třeba konkrétně považovat každé opatření poskytovatele služeb přístupu k internetu přijaté vůči koncovému uživateli, které nevychází z takových objektivně odlišných požadavků a přitom vede k tomu, že s obsahem, aplikacemi nebo službami, které nabízí jednotliví poskytovatelé obsahu, aplikací nebo služeb, není nakládáno stejně a bez diskriminace (rozsudek ze dne 15. září 2020, Telenor Magyarország,
C‑807/18 a C‑39/19
,
EU:C:2020:708
, bod
).
Taková tarifní varianta zvaná „nulový tarif“, jako je tarifní varianta dotčená ve věci v původním řízení, přitom rozlišuje v rámci internetového provozu na základě obchodních cílů tím, že ze základního paušálního tarifu neodečítá provoz aplikací partnerských podniků. Taková obchodní praktika proto nesplňuje obecnou povinnost rovného nakládání s provozem bez diskriminace nebo narušování, zakotvenou v čl. 3 odst. 3 prvním pododstavci nařízení 2015/2120.
Je třeba zdůraznit, že toto nesplnění povinnosti, které vyplývá ze samotné povahy takové tarifní varianty z důvodu pobídky, která z ní plyne, přetrvává nezávisle na případné možnosti pokračovat volně v přístupu k obsahu poskytovanému partnery poskytovatele internetového připojení po vyčerpání základního paušálního tarifu.
Nezáleží ani na tom, zda taková varianta spadá pod dohodu ve smyslu čl. 3 odst. 2 nařízení 2015/2120, jak bylo připomenuto v bodě 26 tohoto rozsudku, nebo zda je jejím cílem uspokojit skutečnou poptávku zákazníka nebo dodavatele obsahu.
Konečně výjimky stanovené pro řídící opatření nelze vzít v úvahu, neboť podle čl. 3 odst. 3 druhého pododstavce nařízení 2015/2120 taková opatření nemohou být založena na obchodních strategiích naplňovaných poskytovatelem internetového připojení.
Z informací poskytnutých předkládajícím soudem vyplývá, že omezení šířky pásma, kterého se týkají všechny otázky položené tímto soudem, se uplatní pouze z důvodu aktivace tarifní varianty zvané „nulový tarif“.
Pokud je přitom taková tarifní varianta v rozporu s povinnostmi vyplývajícími z čl. 3 odst. 3 nařízení 2015/2120, tento rozpor přetrvává bez ohledu na formu nebo povahu podmínek používání spojených s nabízenými tarifními variantami, jako je omezení šířky pásma ve sporu v původním řízení.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položené otázky odpovědět tak, že článek 3 nařízení 2015/2120 musí být vykládán v tom smyslu, že omezení šířky pásma z důvodu aktivace tarifní varianty zvané „nulový tarif“, které se použije na video streaming bez ohledu na to, zda je toto video šířeno partnerskými či jinými poskytovateli obsahu, je neslučitelné s povinnostmi vyplývajícími z odstavce 3 tohoto článku.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:

Článek 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2120 ze dne 25. listopadu 2015, kterým se stanoví opatření týkající se přístupu k otevřenému internetu a mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací a nařízení (EU) č. 531/2012 o roamingu ve veřejných mobilních komunikačních sítích v Unii, musí být vykládán v tom smyslu, že omezení šířky pásma z důvodu aktivace tarifní varianty zvané „nulový tarif“, které se použije na video streaming bez ohledu na to, zda je toto video šířeno partnerskými či jinými poskytovateli obsahu, je neslučitelné s povinnostmi vyplývajícími z odstavce 3 tohoto článku.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.