CELEX: 62021CJ0375
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Životné prostredie
Kvalita okolitého ovzdušia
Smernica 2008/50/ES
Články 13 a 23
Limitné hodnoty pre ochranu zdravia ľudí
Prekročenie
Plán kvality ovzdušia
Smernica 2010/75/EÚ
Integrovaná prevencia a kontrola znečisťovania životného prostredia
Aktualizácia povolenia prevádzkovať tepelnú elektráreň
Emisné limity
Článok 15 ods. 4
Žiadosť o výnimku stanovujúcu menej prísne emisné limity
Významné znečistenie
Článok 18
Dodržiavanie noriem kvality životného prostredia
Povinnosti príslušného orgánu

Návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania  sa  týka  výkladu článku 4 ods. 3 ZEÚ, článkov 13 a 23  smernice  Európskeho  parlamentu a Rady  2008/50/ES z 21. mája  2008 o kvalite  okolitého  ovzdušia a čistejšom  ovzduší v Európe  (Ú. v. EÚ L 152,  2008, s. 1),  ako  aj článku 15 ods. 4 a článku 18  smernice  Európskeho  parlamentu a Rady  2010/75/EÚ z 24. novembra  2010 o priemyselných  emisiách  (integrovaná  prevencia a kontrola  znečisťovania  životného  prostredia)  (Ú. v. EÚ L 334,  2010, s. 17).
Tento  návrh  bol  podaný v rámci  sporu  medzi  bulharským  združením  Sdruženie  „Za  Zemjata – dostap  do  pravosadie“,  gréckou  neziskovou  organizáciou  „Тhe  Green  Тank – graždansko  sdruženie s nestopanska  cel“ – Helénska republika a NS,  gréckym  štátnym  príslušníkom,  na  jednej  strane a výkonným  riaditeľom  Izpalnitelna  agencija  po  okolna  sreda  (Výkonná  agentúra  pre  životné  prostredie,  Bulharsko)  (ďalej  len  „výkonný  riaditeľ“) a „TEC  Marica  iztok  2“  EAD,  prevádzkovateľom  tepelnej  elektrárne  na  strane  druhej,  vo  veci  aktualizácie  povolenia  výkonného  riaditeľa  pre  bulharskú  tepelnú  elektráreň  TEC  Marica  iztok  2  na  prevádzku  spaľovacieho  zariadenia  na  výrobu  elektrickej  energie,  zariadenia  na  výrobu  vodíka a skládky  inertného  odpadu,  stavebného  odpadu,  nebezpečného a nie  nebezpečného  odpadu.

Právny rámec

Právo

Únie

Smernica 2008/50
Odôvodnenie  18  smernice  2008/50  uvádza:
„Mali  by  sa  vypracovať  plány  kvality  ovzdušia  pre  zóny a aglomerácie, v rámci  ktorých  koncentrácie  znečisťujúcich  látok v okolitom  ovzduší  prekračujú  príslušné  cieľové  hodnoty  alebo  limitné  hodnoty  kvality  ovzdušia,  ako  aj  akékoľvek  prípadné  dočasné  medze  tolerancie.  Látky  znečisťujúce  ovzdušie  pochádzajú z množstva  rôznych  zdrojov a činností. S cieľom  zabezpečiť  celistvosť  medzi  rôznymi  politikami  by  sa  takéto  plány  kvality  ovzdušia  mali,  ak  je  to  uskutočniteľné,  zosúladiť a integrovať s plánmi a programami  pripravenými  podľa  smernice  Európskeho  parlamentu a Rady  2001/80/ES z 23. októbra  2001 o obmedzení  emisií  určitých  znečisťujúcich  látok  do  ovzdušia z veľkých  spaľovacích  zariadení  [Ú. v. ES L 309,  2001,  s. 1;  Mim.  vyd.  15/006,  s. 299],  smernice  [Európskeho  parlamentu a Rady]  2001/81/ES  [z 23. októbra  2001 o národných  emisných  stropoch  pre  určité  látky  znečisťujúce  ovzdušie  (Ú. v. ES L 309,  2001,  s. 22;  Mim.  vyd.  15/006,  s. 320)] a smernice  Európskeho  parlamentu a Rady  2002/49/ES z 25. júna  2002,  ktorá  sa  týka  posudzovania a riadenia  environmentálneho  hluku  [Ú. v. ES L 189,  2002,  s. 12;  Mim.  vyd.  15/007,  s. 101]. V plnej  miere  sa  zohľadnia  aj  ciele  kvality  okolitého  ovzdušia  ustanovené v tejto  smernici, v ktorej  sa  povolenia  udeľujú  pre  priemyselné  činnosti v súlade  so  smernicou  Európskeho  parlamentu a Rady  2008/1/ES z 15. januára  2008 o integrovanej  prevencii a kontrole  znečisťovania  životného  prostredia  [Ú. v. EÚ L 24,  2008,  s. 8].“
Podľa článku 1 smernice  2008/50,  nazvaného  „Predmet  úpravy“:
„Táto  smernica  ustanovuje  opatrenia  zamerané  na:
1.      vymedzenie a stanovenie  cieľov  pre  kvalitu  okolitého  ovzdušia  určených  na  zabránenie,  prevenciu  alebo  zníženie  škodlivých  vplyvov  na  zdravie  ľudí a životné  prostredie  ako  celok;
…“
Článok 2 tejto  smernice s názvom  „Vymedzenie  pojmov“  uvádza:
„Na  účely  tejto  smernice:
…
5.      ‚limitná  hodnota‘  je  úroveň  stanovená  na  základe  vedeckých  poznatkov  na  účely  zabránenia,  prevencie  alebo  zníženia  škodlivých  vplyvov  na  zdravie  ľudí  a/alebo  životné  prostredie  ako  celok,  ktorá  sa  má  dosiahnuť v danom  období a po  dosiahnutí  sa  už  nemá  prekročiť;
…
9.      ‚cieľová  hodnota‘  je  úroveň  stanovená  na  účely  zabránenia,  prevencie  alebo  zníženia  škodlivých  vplyvov  na  zdravie  ľudí  a/alebo  životné  prostredie  ako  celok,  ktorá  sa  má  dosiahnuť v danom  období,  ak  je  to  možné;
…“
Článok 13  uvedenej  smernice s názvom  „Limitné  hodnoty a výstražné  prahy  na  ochranu  zdravia  ľudí“ v odseku  1  stanovuje:
„Členské  štáty  zabezpečia,  aby  úrovne  oxidu  siričitého  [SO2],  PM10,  olova a oxidu  uhoľnatého v okolitom  ovzduší  neprekročili  na  území  ich  zón a aglomerácií  limitné  hodnoty  stanovené v prílohe XI.
Pokiaľ  ide o oxid  dusičitý a benzén,  limitné  hodnoty  určené v prílohe XI sa  nesmú  od  dátumov v nej  stanovených  prekročiť.
Dodržiavanie  týchto  požiadaviek  sa  vyhodnotí v súlade s prílohou III.
Medze  tolerancie  stanovené v prílohe XI sa  uplatňujú v súlade s článkom 22 ods. 3 a článkom 23 ods. 1.“
Článok 23  tejto  smernice,  nazvaný  „Plány  kvality  ovzdušia“,  vo  svojom  odseku  1  uvádza:
„Ak v daných  zónach  alebo  aglomeráciách  prekročia  úrovne  znečisťujúcich  látok v okolitom  ovzduší  akúkoľvek  limitnú  hodnotu  alebo  cieľovú  hodnotu  vrátane  akejkoľvek  príslušnej  medze  tolerancie,  zabezpečia  členské  štáty  vypracovanie  plánov  kvality  ovzdušia  pre  tieto  zóny a aglomerácie s cieľom  dosiahnuť  príslušnú  limitnú  hodnotu  alebo  cieľovú  hodnotu  určenú v prílohách XI a XIV.
V prípade  prekročenia  týchto  limitných  hodnôt,  pre  ktoré  už  lehota  na  ich  dosiahnutie  uplynula,  stanovia  plány  kvality  ovzdušia  vhodné  opatrenia  na  to,  aby  sa  obdobie,  keď  sú  hodnoty  prekročené,  čo  najviac  skrátilo. …
…“

Smernica 2010/75
Článok 3  smernice  2010/75 s názvom  „Vymedzenie  pojmov“  stanovuje:
„Na  účely  tejto  smernice  sa  uplatňujú  tieto  vymedzenia  pojmov:
…
2.      ‚znečisťovanie‘  je  priame  alebo  nepriame  zavádzanie  látok,  vibrácií,  tepla  alebo  hluku  do  ovzdušia,  vody  alebo  pôdy v dôsledku  ľudskej  činnosti,  ktoré  môže  byť  škodlivé  pre  ľudské  zdravie  alebo  kvalitu  životného  prostredia,  spôsobiť  poškodenie  hmotného  majetku,  alebo  znehodnotiť  či  narušiť  harmóniu  životného  prostredia a iné  legitímne  využívanie  životného  prostredia;
…
6.      ‚norma  kvality  životného  prostredia‘  je  súbor  požiadaviek  stanovených v právnych  predpisoch  Únie,  ktoré  musí  dané  životné  prostredie  alebo  jeho  určitá  časť v danom  čase  spĺňať;
…“
Článok 14  tejto  smernice s názvom  „Podmienky  povolenia“  uvádza:
„1.      Členské  štáty  zabezpečia,  aby  povolenie  obsahovalo  všetky  opatrenia  potrebné  na  splnenie  požiadaviek  stanovených v článkoch 11 a 18.
…
2.      Na  účely  odseku 1 písm. a)  sa  emisné  limity  môžu  doplniť  alebo  nahradiť  ekvivalentnými  ukazovateľmi  alebo  ekvivalentnými  technickými  opatreniami,  ktoré  zabezpečujú  rovnocennú  úroveň  ochrany  životného  prostredia.
…
4.      Bez  toho,  aby  bol  dotknutý  článok 18,  príslušný  orgán  môže  stanoviť  prísnejšie  podmienky  povolenia,  ako  sú  podmienky  dosiahnuteľné  použitím  najlepších  dostupných  techník  [(BAT)]  opísaných v záveroch o BAT.  Členské  štáty  môžu  stanoviť  pravidlá,  na  základe  ktorých  môže  príslušný  orgán  stanoviť  takéto  prísnejšie  podmienky.
…“
Podľa článku 15  uvedenej  smernice s názvom  „Emisné  limity,  ekvivalentné  ukazovatele a technické  opatrenia“:
„1.      Emisné  limity  pre  znečisťujúce  látky  sú  platné v bode,  kde  emisie  opúšťajú  zariadenie, a žiadne  riedenie  pred  týmto  bodom  sa  pri  zisťovaní  týchto  hodnôt  neberie  do  úvahy.
…
2.      Bez  toho,  aby  bol  dotknutý článok 18,  emisné  limity a ekvivalentné  ukazovatele a technické  opatrenia  uvedené v článku 14 ods. 1 a 2  musia  vychádzať z najlepších  dostupných  techník  [BAT]  bez  toho,  aby  bolo  predpísané  použitie  akejkoľvek  techniky  alebo  konkrétnej  technológie.
3.      Príslušný  orgán  stanoví  emisné  limity,  ktoré  zabezpečujú,  že  emisie  za  bežných  prevádzkových  podmienok  neprevyšujú  úrovne  znečisťovania  súvisiace s najlepšími  dostupnými  technikami  [BAT],  ktoré  sú  stanovené v rozhodnutiach o záveroch o BAT  uvedených v článku 13 ods. 5, a to  buď:
a)      stanovením  emisných  limitov,  ktoré  neprevyšujú  úrovne  znečisťovania  súvisiace s [BAT].  Tieto  emisné  limity  sa  vyjadrujú  pre  rovnaké  alebo  kratšie  obdobie a v rovnakých  referenčných  podmienkach  ako  úrovne  znečisťovania  súvisiace s [BAT];  alebo
b)      stanovením  iných  emisných  limitov,  než  ako  sú  uvedené v písmene  a) v zmysle  hodnôt,  období a referenčných  podmienok.
Ak  sa  uplatňuje  písmeno  b),  príslušný  orgán  aspoň  raz  ročne  zhodnotí  výsledky  monitorovania  emisií,  aby  sa  zabezpečilo,  že  emisie  za  bežných  prevádzkových  podmienok  nepresiahli  úrovne  znečisťovania  súvisiace s [BAT].
4.      Odchylne  od  odseku 3 a bez  toho,  aby  bol  dotknutý  článok 18,  môže  príslušný  orgán v určitých  prípadoch  stanoviť  menej  prísne  emisné  limity.  Takáto  odchýlka  sa  môže  uplatňovať  iba  vtedy,  ak  posúdenie  preukáže,  že  dosiahnutie  úrovní  znečisťovania  súvisiacich s [BAT]  opísanými v záveroch o BAT  by  viedlo k neúmerne  zvýšeným  nákladom v porovnaní s environmentálnym  prínosom z dôvodov:
a)      geografickej  polohy  alebo  miestnych  podmienok  životného  prostredia  príslušného  zariadenia;  alebo
b)      technických  charakteristík  príslušného  zariadenia.
Príslušný  orgán  uvedie v prílohe k podmienkam  povolenia  dôvody  uplatňovania  prvého  pododseku  vrátane  výsledku  posúdenia a zdôvodnenia  stanovených  podmienok.
Emisné  limity  stanovené v súlade s prvým  pododsekom  však  nesmú v príslušných  prípadoch  prekročiť  emisné  limity  stanovené v prílohách k tejto  smernici.
Príslušný  orgán v každom  prípade  zabezpečí,  aby  nebolo  spôsobené  žiadne  významné  znečistenie a bola  dosiahnutá  vysoká  úroveň  ochrany  životného  prostredia  ako  celku.
…
Príslušný  orgán  prehodnotí  uplatňovanie  prvého  pododseku v rámci  každého  opätovného  zváženia  podmienok  povolenia v súlade s článkom 21.
…“
Článok 18  tej  istej  smernice,  nazvaný  „Normy  kvality  životného  prostredia“,  stanovuje:
„Ak  norma  kvality  životného  prostredia  vyžaduje  prísnejšie  podmienky,  ako  sú  tie,  ktoré  sa  dajú  dosiahnuť  pomocou  použitia  [BAT],  do  povolenia  sa  začlenia  dodatočné  opatrenia  bez  toho,  aby  boli  dotknuté  iné  opatrenia,  ktoré  sa  môžu  prijať s cieľom  dosiahnuť  súlad s normami  kvality  životného  prostredia.“
Článok 31  smernice  2010/75 s názvom  „Stupeň  odsírenia“  uvádza:
„1.      Na  spaľovacie  zariadenia  spaľujúce  domáce  tuhé  palivá,  ktoré  vzhľadom  na  povahu  tohto  paliva  nie  sú  schopné  dodržať  emisné  limity  pre  oxid  siričitý  uvedené v článku 30  ods. 2 a 3,  môžu  členské  štáty  namiesto  toho  uplatniť  minimálne  stupne  odsírenia  uvedené v prílohe V časť 5 v súlade s pravidlami  dodržiavania  uvedenými v časti  6  uvedenej  prílohy a po  predchádzajúcom  schválení  technickej  správy  uvedenej v článku 72  ods. 4 písm. a)  príslušným  orgánom.
2.      Na  spaľovacie  zariadenia  spaľujúce  domáce  tuhé  palivá,  ktoré  spoluspaľujú  odpad a ktoré  nie  sú  schopné  spĺňať  hodnoty  Cproc pre  oxid  siričitý  ustanovené v prílohe VI  časť 4 body 3.1  alebo 3.2 z dôvodu  charakteristík  domáceho  tuhého  paliva,  môžu  členské  štáty  namiesto  toho  uplatňovať  minimálne  stupne  odsírenia  stanovené v prílohe V časť 5 v súlade s pravidlami  dodržiavania  stanovenými v časti  6  uvedenej  prílohy.  Ak  sa  členské  štáty  rozhodnú  uplatňovať  tento  odsek,  Codpad uvedený v prílohe VI  časť 4  bod 1  sa  rovná  0  mg/Nm3.
3.      Komisia  do  31. decembra  2019  preskúma  možnosť  uplatňovania  minimálnych  stupňov  odsírenia  stanovených v prílohe V časť 5,  pričom  zohľadní  najmä  [BAT] a prínosy  vyplývajúce  zo  zníženia  emisií  oxidu  siričitého.“

Vykonávacie rozhodnutie Komisie (EÚ) 2017/1442
Vykonávacie  rozhodnutie  Komisie  (EÚ)  2017/1442 z 31. júla  2017,  ktorým  sa  podľa  smernice  Európskeho  parlamentu a Rady  2010/75/EÚ  stanovujú  závery o najlepších  dostupných  technikách  (BAT)  pre  veľké  spaľovacie  zariadenia  (Ú. v. EÚ L 212,  2017, s. 1),  stanovuje  najmä  úrovne  emisií  spojené s týmito  BAT,  pokiaľ  ide o emisie  oxidu  siričitého.

Bulharské

právo

Zákon o čistote okolitého ovzdušia
V článku 6 ods. 1  Zakon  za  čistotata  na  atmosfernija  văzduch  (zákon o čistote  okolitého  ovzdušia) z 28. mája  1996  (DV č. 45 z 28. mája  1996) v znení  uplatniteľnom  na  spor  vo  veci  samej  (ďalej  len  „zákon o čistote  okolitého  ovzdušia“)  sa stanovuje:
„1.      Minister  životného  prostredia a vodného  hospodárstva a minister  zdravotníctva  spoločne  prijímajú  vyhlášky  stanovujúce  limitné  hodnoty  škodlivých  látok  (znečisťujúcich  látok) v okolitom  ovzduší a limitné  hodnoty  pre  depozície  škodlivých  látok  (znečisťujúcich  látok).“
Článok 9,  ktorý  spadá  do časti I zákona o čistote  okolitého  ovzdušia s názvom  „Emisie  zo  stacionárnych  zdrojov“ a nachádza  sa v kapitole  3  tohto  zákona,  nazvanej  „Obmedzenie  emisií“,  znie  takto:
„1.      Minister  životného  prostredia a vodného  hospodárstva a príslušní  ministri  spoločne  prijímajú  vyhlášky,  ktorými  sa  ustanovujú  emisné  limity  škodlivých  látok  (znečisťujúcich  látok)  do  okolitého  ovzdušia  zo  stacionárnych  zariadení a činností spôsobujúcich emisie.
2.      Emisné  limity  sa  vypracujú s cieľom  zabezpečiť  kvalitu  okolitého  ovzdušia,  ktorá  zodpovedá  limitným  hodnotám  škodlivých  látok  (znečisťujúcich  látok)  uvedených v článku 6.
3.      Emisné  limity  sú  záväzné  pre  všetky  zariadenia a činnosti, s výnimkou  prípadov  uvedených v článku 3 ods. 2 a článku 10a.
4.      Emisné  limity  sa  stanovujú  na  základe:
(1)      záverov o [BAT]  prijatých  rozhodnutím  Európskej komisie v zmysle bodu 42c  doplňujúcich  ustanovení  Zakon  za  opazvane  na  okolnata  sreda  (zákon o ochrane  životného  prostredia)  [z 23. júla a 19. septembra  2002  (DV č. 91 z 25. septembra  2002), v znení  uplatniteľnom  na  spor  vo  veci  samej  (ďalej  len  ‚zákon o ochrane  životného  prostredia‘)];
(2)      najnovšieho  vývoja  techniky a technológií,  vedeckých  objavov a výsledkov  praktického  použitia  týchto  objavov.
5.      Podľa  podmienok  na  území  danej  obce  je  možné  stanoviť  prísnejšie  emisné  limity  pre  zariadenia a činnosti v daných  obciach,  okresoch  alebo  aglomeráciách,  ako  sú  stanovené  vo  vyhláškach  uvedených v odseku  1 a v článku 9a  až  9d.
…“
Článok 27  zákona o čistote  okolitého  ovzdušia  stanovuje:
„1.      Ak v danom  regióne  celkové  množstvo  emisií  vedie k prekročeniu  noriem  pre  škodlivé  látky  (znečisťujúce  látky) v okolitom  ovzduší a noriem  pre  depozície  škodlivých  látok,  starostovia  obcí  vypracujú a realizujú  programy  na  zníženie  úrovne  znečisťujúcich  látok a dodržiavanie  stanovených  noriem v zmysle  článku 6.  Programy  prijímajú  obecné  rady.
…
4.      Programy  uvedené v odseku  1  musia  tiež  obsahovať:  ciele,  opatrenia,  etapy a lehoty, v ktorých  sa  majú  dosiahnuť;  organizácie a inštitúcie  zodpovedné  za  ich  realizáciu,  prostriedky  na  zabezpečenie  tejto  realizácie,  systém  podávania  správ a monitorovania  realizácie a systém  hodnotenia  výsledkov.
5.      V prípadoch,  keď  úrovne  jednej  alebo  viacerých  znečisťujúcich  látok  prekračujú  stanovené  normy a lehota  na  dosiahnutie  súladu s týmito  normami  uplynula,  programy  uvedené v odseku  1  musia  obsahovať  vhodné  opatrenia  na  zabezpečenie  čo  najkratšieho  trvania  tohto  prekročenia.
6.      Realizácia  opatrení  vyplývajúcich z programov  uvedených v odseku  1  musí  každý  rok  viesť k zníženiu  počtu  prekročení  noriem  pre  škodlivé  látky a priemerných  ročných  úrovní  znečisťujúcich  látok v prípadoch,  keď  sú  vyššie  ako  normy  stanovené  pre  kvalitu  okolitého  ovzdušia  zaznamenané v kontrolných  bodoch,  ktoré  sú  súčasťou  národného  systému  monitorovania  životného  prostredia  na  území  obce.
…“

Zákon o ochrane životného prostredia
Článok 123  zákona o ochrane  životného  prostredia  stanovuje:
„1.      Integrované  povolenie v zmysle  článku 117  zahŕňa:
(1)      …  emisné  limity  látok  uvedených v prílohe  8 a iných  znečisťujúcich  látok,  ktoré  sa  môžu  uvoľňovať  vo  významných  množstvách z príslušného  zariadenia:
a)      pri  určovaní  emisných  limitov  sa  berie  do  úvahy  zloženie  látok a ich  potenciál  prenosu  znečistenia z jedného  prostredia  do  druhého;
b)      emisné  limity  sa  môžu  doplniť  alebo  nahradiť  rovnocennými  ukazovateľmi  alebo  ekvivalentnými  technickými  opatreniami,  ktoré  zabezpečia  rovnakú  úroveň  ochrany  životného  prostredia;
…
(4)      zodpovedajúce  podmienky  monitorovania  emisií:
…
2.      Príslušný  orgán v zmysle  článku 120 ods. 1  stanoví  podmienky  povolenia,  pričom  zohľadní  závery o BAT.
…
11.      … pri  integrovanom  povolení  príslušný  orgán v zmysle  článku 120 ods. 1 v prípade  potreby  stanoví  ďalšie  opatrenia  na  dosiahnutie  súladu s normami  kvality  životného  prostredia,  ktoré  sú  prísnejšie  než  tie,  ktoré  možno  dosiahnuť  uplatňovaním  BAT.  Tým  nie  je  dotknutý  účinok  opatrení  stanovených  na  dosiahnutie  súladu s inými  normami  kvality  životného  prostredia. …“
Článok 123a  zákona o ochrane  životného  prostredia  uvádza:
„… 1.  Emisné  limity  uvedené v článku 123 ods. 1 bode 1 za  bežných  prevádzkových  podmienok:
(1)      nepresahujú  úrovne  emisií  určené v záveroch o BAT  stanovených  rozhodnutím  Európskej  komisie;  tieto  emisné  limity  sa  týkajú  rovnakých  alebo  kratších  období a rovnakých  referenčných  podmienok  ako  úrovne  emisií  stanovené v rozhodnutiach,  alebo
(2)      sa  odlišujú  od  úrovní  uvedených v bode 1,  avšak  zabezpečujú  dodržiavanie  úrovní  emisií  určených v záveroch o BAT  stanovených  rozhodnutím  Európskej  komisie.
2.      Dodržiavanie v zmysle  odseku  1 bodu 2 sa  zabezpečí  prostredníctvom  monitorovania  emisií a hodnotenia  výsledkov  dozorným  orgánom  aspoň  raz  za  rok.
3.      … Príslušný  orgán v zmysle  článku 120 ods. 1  môže  stanoviť  menej  prísne  emisné  limity  ako  tie,  ktoré  sú  uvedené v odseku  1,  ak z hodnotenia  vyplynie,  že  dosiahnutie  úrovní  emisií  spojených s BAT v súlade s údajmi  uvedenými v záveroch o BAT  prijatých  rozhodnutím  Európskej  komisie  by  viedlo k neúmerne  zvýšeným  nákladom v porovnaní s environmentálnym  prínosom z dôvodov:
(1)      geografickej  polohy  zariadenia,  alebo
(2)      vlastností  životného  prostredia v lokalite,  alebo
(3)      technických  charakteristík  zariadenia.
4.      V prípadoch  uvedených v odseku  3  emisné  limity  nesmú  viesť k významnému  znečisteniu  životného  prostredia a musia  umožňovať  dosiahnutie  vysokej  úrovne  jeho  ochrany.“
Doplňujúce  ustanovenia  zákona o ochrane  životného  prostredia  definujú  pojmy  „emisné  limity“,  „normy  kvality  životného  prostredia“,  „integrované  povolenie“ a „BAT“.

Nariadenie o podmienkach a spôsoboch vydávania integrovaných povolení
Článok 2  Naredba  za  usloviata i reda  za  izdavane  na  komplexni  razrešitelni  (nariadenie o podmienkach a spôsoboch  vydávania  integrovaných  povolení) z 2. októbra  2009  (DV č. 80  z  9. októbra  2009) v znení  uplatniteľnom  na  spor  vo  veci  samej  stanovuje  podmienky  pre  udelenie  integrovaného  povolenia.

Nariadenie o emisných limitoch oxidu siričitého, oxidov dusíka a prachu vypúšťaných do atmosféry veľkými spaľovacími zariadeniami
Článok 12  Naredba  za  normite  za  dopustimi  emisii  na  seren  dioxid,  azotni  oxidi i prach,  izpuskani v atmosferata  ot  golemi  gorivni  instalacii  (nariadenie o emisných  limitoch  oxidu  siričitého,  oxidov  dusíka a prachu  vypúšťaných  do  atmosféry  veľkými  spaľovacími  zariadeniami) z 28. decembra  2012  (DV č. 2, z 8. januára  2013) v znení  uplatniteľnom  na  spor  vo  veci  samej  stanovuje:
„1.      Ak  sa v spaľovacom  zariadení  spaľuje  tuhé  domáce  palivo,  ktoré  vzhľadom  na  svoje  vlastnosti  neumožňuje  dodržať  emisný  limit  oxidu  siričitého  stanovený v článku 5,  môžu  sa  uplatňovať  minimálne  stupne  odsírenia  stanovené v časti  5  prílohy  1 v súlade s pravidlami  určenými v časti  6  prílohy  1.
2.      Uplatnenie  výnimky  stanovenej v odseku  1  možno  povoliť  na  základe  technického  odôvodnenia  nemožnosti  dodržať  emisné  limity  stanovené v článku 5,  ktoré  predloží  prevádzkovateľ  pred  vydaním/preskúmaním  integrovaného  povolenia a ktoré  schváli  minister  životného  prostredia a vodného  hospodárstva  alebo  ním  poverený  úradník.
3.      Na  účely  výročnej  správy  predloženej  Európskej komisii  prevádzkovatelia  spaľovacích  zariadení  odovzdajú  do  31. marca ministrovi  životného  prostredia a vodného  hospodárstva  informácie  týkajúce  sa  predchádzajúceho  roka  o:
(1)      obsahu  síry v použitom  palive a dosiahnutom  stupni  odsírenia  vyjadrenom v priemerných  mesačných  hodnotách  na  komín  alebo  kotol  pre  zariadenia,  na  ktoré  sa  vzťahuje  odsek  1…“

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Tepelná  elektráreň  TEC  Marica  iztok  2  je  najväčšia  zo  štyroch  tepelných  elektrární  nachádzajúcich  sa v energetickom  komplexe  Marica  iztok v Bulharsku s inštalovaným  celkovým  výkonom 1 602  megawattov  MW.  Bola  vybudovaná  na  území  obce  Radnevo  (Bulharsko),  asi  24,5  km  vzdušnou  čiarou  od  mesta  Galabovo  (Bulharsko), a skladá  sa z ôsmich  blokov  so  zabudovanými  odsírovacími  zariadeniami.
Rozhodnutím z 21. decembra  2018  výkonný  riaditeľ  aktualizoval  integrované  povolenie  udelené v roku  2005  elektrárni  TEC  Marica  iztok  2  na  prevádzku  vyššie  uvedených  zariadení  (ďalej  len  „sporné  rozhodnutie“).  Toto  rozhodnutie  bolo  vydané  na  základe  zákona o ochrane  životného  prostredia  prijatého s cieľom  prebrať  smernicu  2010/75 v spojení s vykonávacím  rozhodnutím  2017/1442.
Výkonný  riaditeľ  sa  domnieval,  že  emisné  limity  oxidu  siričitého  (SO2) a ortuti  možno  nahradiť  rovnocennými  ukazovateľmi  alebo  technickými  opatreniami,  ktoré  zabezpečujú  ekvivalentnú  úroveň  ochrany  životného  prostredia. Pokiaľ  ide o SO2,  povolil  tak  výnimku  stanovením  stupňa  odsírenia  podľa  článku 123 ods. 1 bodu 1 písm. b)  zákona o ochrane  životného  prostredia v spojení s článkom 12  nariadenia z 28. decembra  2012 v znení  uplatniteľnom  na  spor  vo  veci  samej a článkom 31  smernice  2010/75.
Takto  povolený  stupeň  odsírenia  však  bol  vzhľadom  na  ustanovenia  článku 123a ods. 3  zákona o ochrane  životného  prostredia  stanovený  na  základe  výnimky  na  úrovniach  97 % a 97,5 %.  Tieto  úrovne  odsírenia,  ktoré v skutočnosti  neumožňujú  zaručiť  obvykle  vyžadovanú  maximálnu  úroveň  emisií  spojenú s BAT,  teda  320  mg/Nm
pre  SO2,  ale  môžu  viesť k emisiám  SO2 vo  výške  570  mg/Nm
,  boli  takto  stanovené  preto,  lebo  vyšší  stupeň  odsírenia  by  vyžadoval  od  dotknutého  operátora  značné  investície, a teda  zvýšenie  nákladov,  ktoré  sa  považovali v zmysle  uvedeného  ustanovenia  za  neúmerné.
Sdruženie  „Za  Zemjata – dostap  do  pravosadie“  podalo  proti  spornému  rozhodnutiu  žalobu  na  Administrativen  săd – Stara  Zagora  (Správny  súd  Stara  Zagora,  Bulharsko),  ktorý  ju  rozsudkom z 28. augusta  2020  zamietol.
Tento  súd  konštatoval,  že  na  rozdiel  od  toho,  čo  tvrdilo  Sdruženie  „Za  Zemjata  – dostap  do  pravosadie“,  nebolo  potrebné  skúmať a posúdiť  význam  Aktualizácie  programu  kvality  ovzdušia v meste  Galabovo,  ktorý  bol  vypracovaný  pre  tieto  znečisťujúce  látky:  jemné  prachové  častice  (PM10) a oxid  siričitý  (SO2),  2019 – 2023 a 30. novembra  2018  ho  prijala  obecná  rada  mesta  Galabovo  zmysle článku 23  smernice  2008/50.  Ten  istý  súd  usúdil,  že  podrobný  postup  udeľovania a aktualizácie  integrovaných  povolení,  stanovený v nariadení z 2. októbra  2009 v znení  uplatniteľnom  na  spor  vo  veci  samej,  nevyžaduje  vypracovanie  takéhoto  plánu  ako  podmienky  aktualizácie  integrovaného  povolenia,  takže  výkonný  riaditeľ  nebol  povinný  obsah  tohto  plánu  rešpektovať.
Tento  súd  preto  rozhodol,  že  podľa  článku 123 ods. 1 písm. b)  zákona o ochrane  životného  prostredia  sa  prípustné  emisné  normy  môžu  uplatniť  alebo  nahradiť  prostredníctvom  rovnocenných  ukazovateľov  alebo  technických  opatrení,  ktoré  zabezpečujú  rovnocennú  úroveň  ochrany  životného  prostredia.  Okrem  toho  tento  súd  tiež  poukázal  na článok 15 ods. 4  smernice  2010/75,  ktorého  ustanovenia  boli  prebraté  do  článku 123a ods. 3 a 4  uvedeného  zákona,  pričom  usúdil,  že  výnimka  týkajúca  sa  zníženia  stupňa  odsírenia,  ktorá  sa  vyžaduje  na  dosiahnutie  obvykle  uplatniteľných  emisných  hodnôt  SO2,  mohla  byť  riadne  udelená  na  základe  uvedených  ustanovení a článku 31  tejto  smernice.
Sdruženie  „Za  Zemjata – dostap  do  pravosadie“,  „The  Green  Tank – graždansko  sdruženie s nestopanska  cel“ – Helénska republika a NS  podali  na  vnútroštátny  súd  kasačný  opravný  prostriedok.
Tento  súd  najmä  zdôrazňuje,  že  plán  mesta  Galabovo,  uvedený v bode 27  tohto  rozsudku,  obsahuje  dlhodobé  opatrenie  na  zníženie  znečistenia  SO2 s názvom  „Realizácia  projektov  na  rekonštrukciu  odsírovacích  zariadení s cieľom  dosiahnuť  minimálnu  úroveň  odsírenia  98 % a zákaz  prevádzky  kotlov  bez  účinných  odsírovacích  zariadení  alebo v nefunkčnom  stave“. V tejto  súvislosti  tento  súd  uvádza,  že  znížené  stupne  odsírenia  povolené  výkonným  riaditeľom v spornom  rozhodnutí  nie  sú v súlade s touto  minimálnou  úrovňou  odsírenia  98 %.
Uvedený  súd  tiež  poukazuje  na  to,  že  je  preukázané,  že  na  území  mesta  Galabovo  sú  systematicky  prekračované  povolené  priemerné  denné a hodinové  hodnoty  SO2,  čo  viedlo  okrem  iného k prijatiu a aktualizácii  uvedeného  plánu a k podaniu  žaloby o nesplnenie  povinnosti  vo  veci  Komisia/Bulharsko  (C‑730/19),  ktorá  je  predmetom  prebiehajúceho  konania  na  Súdnom  dvore.
Okrem  toho z tohto  plánu  vyplýva,  že v uvedenom  meste  priemerné  hodinové  koncentrácie  SO2 pochádzajú z rôznych  iných  priemyselných a domácich  zdrojov,  ktorých  vzájomné  pôsobenie  prispieva  najmä k vyššie  uvedeným  prekročeniam.
Vzniká  teda  otázka,  do  akej  miery  výkonný  riaditeľ  mohol  byť  povinný  pri  prijímaní  sporného  rozhodnutia  zohľadniť  rôzne  skutočnosti  uvedené v bodoch 30  až  32  tohto  rozsudku.
Za  týchto  podmienok  Vărchoven  administrativen  săd  (Najvyšší  správny  súd)  rozhodol  prerušiť  konanie a položiť  Súdnemu  dvoru  tieto  prejudiciálne  otázky:
„1.      Má  sa článok 4 ods. 3 ZEÚ v spojení s článkom 18  smernice  [2010/75],  ako  aj s článkami 13 a 23  smernice  [2008/50]  vykladať v tom  zmysle,  že  pri  skúmaní  žiadosti o výnimku  podľa článku 15 ods. 4  smernice  [2010/75]  musí  príslušný  orgán  posúdiť,  či  pri  zohľadnení  všetkých  relevantných  vedeckých  údajov o znečisťovaní  životného  prostredia,  vrátane  opatrení v rámci  príslušného  programu  kvality  ovzdušia v danej  zóne  alebo  aglomerácii  podľa článku 23  smernice  [2008/50],  môže  povolenie  výnimky  ohroziť  dodržanie  noriem  kvality  životného  prostredia?
2.      Má  sa článok 4 ods. 3 ZEÚ v spojení s článkom 18  smernice  [2010/75],  ako  aj s článkami 13 a 23  smernice  [2008/50]  vykladať v tom  zmysle,  že  pri  skúmaní  žiadosti o výnimku v zmysle článku 15 ods. 4  smernice  [2010/75]  musí  príslušný  orgán  upustiť  od  stanovenia  menej  prísnych  emisných  limitov  látok  znečisťujúcich  ovzdušie  zo  zariadenia,  pokiaľ  je  takáto  výnimka v rozpore s opatreniami,  ktoré  boli  stanovené v príslušnom  programe  kvality  ovzdušia,  ktorý  bol  vydaný v danej  zóne  alebo  aglomerácii  podľa článku 23  smernice  [2008/50], a môže  ohroziť  dosiahnutie  cieľa  maximálneho  skrátenia  obdobia  prekročenia  noriem  kvality  ovzdušia?
3.      Má  sa článok 4 ods. 3 ZEÚ v spojení s článkom 18  smernice  [2010/75] a s článkom 13  smernice  [2008/50]  vykladať v tom  zmysle,  že  pri  skúmaní  žiadosti o výnimku  podľa článku 15 ods. 4  smernice  [2010/75]  musí  príslušný  orgán  posúdiť,  či  stanovenie  menej  prísnych  emisných  limitov  látok  znečisťujúcich  ovzdušie  zo  zariadenia  pri  zohľadnení  všetkých  relevantných  vedeckých  údajov o znečisťovaní  životného  prostredia,  vrátane  efektu  kumulácie s inými  zdrojmi  príslušnej  škodlivej  látky,  prispeje k prekročeniu  príslušných  noriem  kvality  ovzdušia  stanovených v danej  zóne  alebo  aglomerácii  podľa článku 13  smernice  [2008/50], a ak  áno,  či  musí  upustiť  od  povolenia  výnimky,  ktorá  by  ohrozila  dosiahnutie  noriem  kvality  životného  prostredia?“

O prejudiciálnych otázkach
Na  úvod  treba  na  jednej  strane  uviesť,  že  hoci  sa  tri  otázky  položené  Súdnemu  dvoru  týkajú  najmä článku 4 ods. 3 ZEÚ,  odôvodnenie  návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  neobsahuje  nijaké  vysvetlenie  potreby  výkladu  tohto  ustanovenia  Zmluvy  EÚ  na  účely  rozhodnutia,  ktorý  má  vnútroštátny  súd  vydať  vo  veci  samej,  pričom  zo  záveru  uvedeného  návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania,  ktorý  predchádza  formulácii  uvedených  otázok,  vyplýva  len  potreba  požiadať  Súdny  dvor o výklad  relevantných  ustanovení  smerníc  2008/50 a 2010/75.
Za  týchto  podmienok  sa  nezdá  potrebné  zaoberať  sa  výkladom článku 4 ods. 3 ZEÚ s cieľom  odpovedať  na  otázky  položené  vnútroštátnym  súdom v tejto  veci.
Vzhľadom  na  uvedené  treba  konštatovať,  že  vnútroštátny  súd  sa  svojimi  otázkami,  ktoré  treba  preskúmať  spoločne,  snaží v podstate  zistiť,  či  sa článok 15 ods. 4  smernice  2010/75 v spojení s jej článkom 18,  ako  aj s článkami 13 a 23  smernice  2008/50  má  vykladať v tom  zmysle,  že  pri  posudzovaní  žiadosti o výnimku  podľa  uvedeného článku 15 ods. 4  musí  príslušný  orgán  pri  zohľadnení  všetkých  relevantných  vedeckých  údajov o znečisťovaní  životného  prostredia,  vrátane  efektu  kumulácie s inými  zdrojmi  príslušnej  škodlivej  látky,  ako  aj  opatrení  stanovených v príslušnom  pláne  kvality  ovzdušia  vypracovanom  pre  danú  zónu  alebo  aglomeráciu v súlade s článkom 23  smernice  2008/50  zamietnuť  takúto  výnimku,  ak  by  mohla  prispieť k prekročeniu  noriem  kvality  ovzdušia  stanovených  podľa článku 13  smernice  2008/50  alebo  by  bola v rozpore s opatreniami,  ktoré  sú  uvedené v tomto  pláne a ktoré majú  zabezpečiť  dodržiavanie  týchto  noriem a čo  najviac  skrátiť  obdobie,  počas  ktorého  sa  tieto  normy  prekračujú.
Pokiaľ  ide o smernicu  2008/50,  je  potrebné  zdôrazniť,  že  podľa  jej článku 1 bodu 1 ustanovuje  opatrenia  zamerané  na  vymedzenie a stanovenie  cieľov  pre  kvalitu  okolitého  ovzdušia  určených  na  zabránenie,  prevenciu  alebo  zníženie  škodlivých  vplyvov  na  zdravie  ľudí a životné  prostredie  ako  celok. V uvedenom  rámci  článok 13  ods. 1  prvý  pododsek  tejto  smernice  stanovuje,  že  členské  štáty  zabezpečia,  aby  úrovne  okrem  iného  SO2 v okolitom  ovzduší  neprekročili  na  území  všetkých  ich  zón a aglomerácií  limitné  hodnoty  stanovené v prílohe XI  uvedenej  smernice  [rozsudok z 12. mája  2022,  Komisia/Bulharsko  (Limitné  hodnoty  –  SO2), C‑730/19,  neuverejnený,  EU:C:2022:382, bod 62].
Okrem  toho,  ako  konštatoval  Súdny  dvor,  článok 23  smernice  2008/50  zavádza  priamu  spojitosť  medzi  prekročením  limitných  hodnôt  stanovených  pre  SO2 v ustanoveniach článku 13  ods. 1 v spojení s prílohou XI  tejto  smernice  na  jednej  strane a vypracovaním  plánov  kvality  ovzdušia  na  strane  druhej  [rozsudok z 12. mája  2022,  Komisia/Bulharsko  (Limitné  hodnoty  –  SO2), C‑730/19,  neuverejnený,  EU:C:2022:382, bod 129 a citovaná  judikatúra].  Ako  totiž  vyplýva z článku 23 ods. 1  prvého  pododseku  smernice  2008/50,  konštatovanie  existencie  takéhoto  prekročenia v danej  zóne  alebo  aglomerácii  musí  viesť k prijatiu  uvedeného  plánu.
Pokiaľ  ide o vypracovanie  takýchto  plánov,  Súdny  dvor  tiež  spresnil,  že z článku 23 ods. 1  druhého  pododseku  smernice  2008/50  vyplýva,  že  aj  keď  členské  štáty  disponujú  určitou  mierou  voľnej  úvahy  pri  určovaní  opatrení,  ktoré  je  potrebné  prijať,  tieto  opatrenia  musia v každom  prípade  umožniť,  aby  sa  obdobie,  keď  sú  limitné  hodnoty  stanovené  pre  znečisťujúce  látky  prekročené,  čo  najviac  skrátilo  [rozsudok z 12. mája  2022,  Komisia/Bulharsko  (Limitné  hodnoty  –  SO2), C‑730/19,  neuverejnený,  EU:C:2022:382, bod 132 a citovaná  judikatúra].
V prejednávanej  veci  však  treba  poukázať  na  to,  že  Súdny  dvor  nedávno  konštatoval,  že  Bulharská  republika  si  od  roku  2007 v zóne  BG0006  (juhovýchodné  Bulharsko),  kde  sa  nachádza  mesto  Galabovo a TEC  Marica iztok  2,  neplnila  povinnosti,  ktoré  jej  vyplývajú z článkov 13 a 23  smernice  2008/50 z dôvodu  prekročenia  limitných  hodnôt  kvality  ovzdušia  pre  SO2 a nedostatočnosti  plánov  kvality  ovzdušia  [rozsudok z 12. mája  2022,  Komisia/Bulharsko  (Limitné  hodnoty  –  SO2), C‑730/19,  neuverejnený,  EU:C:2022:382, body 21,  23,  29 a 149].
Pokiaľ  ide o možné  prepojenie  medzi  smernicou  2008/50 a smernicou  2010/75,  treba  hneď  na  úvod  zdôrazniť,  že v odôvodnení  18  smernice  2008/50  sa  výslovne  uvádza,  že  pri  udeľovaní  povolení  na  priemyselné  činnosti  podľa  smernice  2008/1,  medzičasom  nahradenej  smernicou  2010/75,  ktorá  prepracovala  rôzne  smernice  dovtedy  uplatňované v tejto  oblasti,  sa  musia  zohľadniť  ciele  kvality  okolitého  ovzdušia  stanovené v smernici  2008/50.
Pokiaľ  ide o smernicu  2010/75,  treba  pripomenúť,  že  konkrétne  stanovenie  emisných  limitov  pre  zariadenie,  akým  je  elektráreň  vo  veci  samej,  je  predmetom  úpravy  tejto  smernice, a to  najmä v jej článku 15 ods. 3,  podľa  ktorého  príslušný  orgán  stanoví  emisné  limity  zabezpečujúce,  aby  emisie  za  bežných  prevádzkových  podmienok  neprevyšovali  úrovne  znečisťovania  súvisiace s BAT,  ktoré  sú  stanovené v rozhodnutiach o záveroch o BAT  uvedených v článku 13 ods. 5  tejto  smernice.
Článok 15 ods. 4  smernice  2010/75  predstavuje  výnimku z článku 15 ods. 3 a umožňuje  príslušnému  orgánu  stanoviť  menej  prísne  emisné  limity,  ak  by  dosiahnutie  úrovní  znečisťovania  súvisiacich s BAT  viedlo k neúmerne  zvýšeným  nákladom v porovnaní s environmentálnym  prínosom z dôvodov  polohy  tohto  zariadenia  alebo  jeho  technických  charakteristík.
Z tohto článku 15 ods. 4  však  tiež  vyplýva,  že  takúto  výnimku  možno  udeliť  len  pri  dodržaní  ostatných  podmienok  uložených  týmto  ustanovením a že  možnosť  jej  udelenia  nemá  vplyv  na článok 18  smernice  2010/75.
V prvom  rade  treba  pripomenúť,  že  podľa článku 15 ods. 4  štvrtého  pododseku  smernice  2010/75  príslušný  orgán v každom  prípade  zabezpečí,  aby  udelením  výnimky  nebolo  spôsobené  žiadne  „významné  znečistenie“ a aby  bola  dosiahnutá  „vysoká  úroveň  ochrany  životného  prostredia  ako  celku“.
Výnimka  stanovená v článku 15 ods. 4  smernice  2010/75  sa  teda  nemá  uplatniť  vo  všetkých  prípadoch, v ktorých  dodržiavanie  všeobecných  emisných  limitov  spôsobuje  prevádzkovateľovi  zariadenia  neúmerne  zvýšené  náklady.  Naopak  táto  výnimka  sa  môže  uplatniť  iba  vtedy,  keď  menej  prísne  emisné  limity  nespôsobia  žiadne  „významné  znečistenie“ a napriek  tejto  výnimke  sa  dosiahne  „vysoká  úroveň  ochrany  životného  prostredia  ako  celku“.
Pokiaľ  ide  po  prvé o podmienku  týkajúcu  sa  neexistencie  významného  znečistenia,  treba  uviesť,  že  jednak  vzhľadom  na  definíciu  pojmu  „znečisťovanie“  uvedenú v článku 3 bode 2 smernice  2010/75,  ktorá  sa  týka  najmä  zavádzania  látok  do  ovzdušia,  ktoré  môže  byť  škodlivé  pre  ľudské  zdravie  alebo  kvalitu  životného  prostredia, a jednak  vzhľadom  na  obsah  smernice  2008/50,  ktorá  stanovila  limitné  hodnoty  kvality  ovzdušia  týkajúce  sa  SO2,  je  akékoľvek  zavedenie  tejto  látky  do  ovzdušia  znečistením v zmysle článku 15 ods. 4  štvrtého  pododseku  smernice  2010/75.
Okrem  toho,  ako  vyplýva z bodu 41  tohto  rozsudku,  je  nesporné,  že  limitné  hodnoty  kvality  ovzdušia  stanovené  smernicou  2008/50 v súvislosti s SO2 sa v zóne  vplyvu  elektrárne  dotknutej  vo  veci  samej  musia  považovať  za  prekročené.
Ako  však  uviedla  generálna  advokátka v bode 57  svojich  návrhov,  takéto  prekročenie  limitov  kvality  ovzdušia  pre  SO2 nemožno  považovať  len  za  nevýznamné  znečistenie,  ale  nevyhnutne  ide o „významné  znečistenie“ v zmysle článku 15 ods. 4  štvrtého  pododseku  smernice  2010/75, a to  tak  vzhľadom  na  ciele  sledované  smernicou  2008/50,  pripomenuté v bode 38  tohto  rozsudku,  ako  aj  na  to,  že  normotvorca  Európskej  únie v súvislosti s SO2 nestanovil  možnosť  predĺžiť  lehotu  na  dodržanie  limitných  hodnôt  kvality  ovzdušia.
Pokiaľ  ide  po  druhé o obmedzenie  udelenia  výnimky  stanovenej v článku 15 ods. 4  smernice  2010/75  požiadavkou  zabezpečiť  „vysokú  úroveň  ochrany  životného  prostredia  ako  celku“,  treba  poznamenať,  že  pravidlá  stanovené  smernicou  2008/50  sú  konkretizáciou  povinností  Únie v oblasti  ochrany  životného  prostredia a verejného  zdravia,  ktoré  vyplývajú  najmä z článku 3 ods. 3 ZEÚ a z článku 191 ods. 1 a 2 ZFEÚ,  podľa  ktorých  má  byť  politika  životného  prostredia  Únie  zameraná  na  vysokú  úroveň  jeho  ochrany,  pričom  prihliada  na  rozmanité  situácie v jednotlivých  regiónoch  Únie, a má  byť  založená  okrem  iného  na  zásade  predchádzania  škodám a prevencie  (rozsudok z 26. júna  2019,  Craeynest a i., C‑723/17,  EU:C:2019:533, bod 33,  ako  aj  citovaná  judikatúra).
Výnimka  preto  nemôže  byť  udelená  na  základe článku 15 ods. 4  smernice  2010/75,  ak  môže  prispieť k prekročeniu  limitných  hodnôt  kvality  ovzdušia  stanovených  smernicou  2008/50  pre  SO2.
V tejto  súvislosti  treba  okrem  iného  spresniť,  že  zo  zásady  predchádzania  škodám  vyplýva,  že  ak  pretrváva  neistota o tom,  či  menej  prísne  emisné  limity  spôsobujú  alebo  nespôsobujú  „významné  znečistenie“ v zmysle článku 15 ods. 4  štvrtého  pododseku  smernice  2010/75,  výnimku  nemožno  udeliť  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 10. októbra  2019,  Luonnonsuojeluyhdistys  Tapiola, C‑674/17,  EU:C:2019:851, bod 66).
V tom  istom  kontexte  udelenie  výnimky  podľa článku 15 ods. 4  smernice  2010/75  vyžaduje  celkové  posúdenie  zohľadňujúce  všetky  zdroje  znečisťujúcich  látok a ich  kumulovaný  účinok,  aby  sa  zabezpečilo,  že  aj  keď  sa  udelí  výnimka  pre  jeden  zo  zdrojov,  nespôsobí  súhrn  ich  emisií  prekročenie  limitných  hodnôt  kvality  ovzdušia,  ako  sú  definované v smernici  2008/50.
V druhom  rade  treba  pripomenúť,  že  výnimka  stanovená v článku 15 ods. 4  smernice  2010/75  nemá  vplyv  na  uplatňovanie článku 18  tejto  smernice.  Tento  článok  stanovuje,  že  ak  norma  kvality  životného  prostredia  vyžaduje  prísnejšie  podmienky,  ako  sú  tie,  ktoré  sa  dajú  dosiahnuť  pomocou  použitia  BAT,  do  povolenia  sa  začlenia  dodatočné  opatrenia  bez  toho,  aby  boli  dotknuté  iné  opatrenia,  ktoré  sa  môžu  prijať s cieľom  dosiahnuť  súlad s normami  kvality  životného  prostredia.
V článku 3 bode 6 smernice  2010/75  je  pojem  „norma  kvality  životného  prostredia“  definovaný  ako  súbor  požiadaviek  stanovených v právnych  predpisoch  Únie,  ktoré  musí  dané  životné  prostredie  alebo  jeho  určitá  časť v danom  čase  spĺňať.
Ako  vyplýva z judikatúry  Súdneho  dvora,  takéto  normy  sa  týkajú  konkrétnych  požiadaviek  kvalitatívnej  povahy  vzťahujúcich  sa  na  koncentrácie  znečisťujúcich  látok,  ktoré  toto  konkrétne  prostredie  musí  spĺňať v danom  okamihu  (pozri v tomto  zmysle  rozsudok z 26. mája  2011,  Stichting  Natuur  en  Milieu a i.,  C‑165/09  až  C‑167/09,  EU:C:2011:348, bod 62).
Treba  tiež  pripomenúť,  ako  bolo  zdôraznené v bode 42  tohto  rozsudku,  že v odôvodnení  18  smernice  2008/50  sa  výslovne  uvádza,  že  pri  udeľovaní  povolení  na  priemyselné  činnosti  podľa  smernice  2010/75  sa  musia  zohľadniť  ciele  kvality  okolitého  ovzdušia  stanovené v tejto  smernici.
Vzhľadom  na  vyššie  uvedené a ako  uviedla  generálna  advokátka v bode 82 a nasl.  svojich  návrhov,  treba  konštatovať,  že  limitné  hodnoty  kvality  ovzdušia  stanovené  pre  určité  znečisťujúce  látky v článku 13 a v prílohe XI k smernici  2008/50  predstavujú  takéto  „normy  kvality  životného  prostredia“ v zmysle článku 18  smernice  2010/75.
Limitné  hodnoty  kvality  ovzdušia  sa  totiž v zásade  musia  dodržiavať  kedykoľvek a na  akomkoľvek  mieste  Únie  [pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 30. apríla  2020,  Komisia/Rumunsko  (Prekročenie  limitných  hodnôt  pre  PM10), C‑638/18,  neuverejnený,  EU:C:2020:334, body 73 a 74, a z 10. novembra  2020,  Komisia/Taliansko  (Limitné  hodnoty – PM10), C‑644/18,  EU:C:2020:895, body 96 a 97].
Skutočnosť,  že  definícia  „noriem  kvality  životného  prostredia“  odkazuje  na  súbor  požiadaviek,  ktoré  musia  byť  splnené  len  „v danom  čase“,  neznamená,  že  do  tejto  definície  nie  sú  zahrnuté  limitné  hodnoty  kvality  ovzdušia,  ktoré  musia  byť  dodržané  vždy.  Hoci  táto  definícia  umožňuje  zahrnúť  požiadavky,  ktoré  sa  nemusia  dodržiavať  trvalo,  požiadavky  trvalej  povahy  sú
a fortiori
„normami  kvality  životného  prostredia“ v zmysle  tej  istej  definície,  pretože  sú  platné  vždy.
Článok 18  smernice  2010/75  tak  potvrdzuje  výklad článku 15 ods. 4  tejto  smernice,  podľa  ktorého  musí  príslušný  orgán  posúdiť,  či  by  stanovenie  menej  prísnych  emisných  limitov  pre  látky  znečisťujúce  ovzdušie z daného  zariadenia  prispelo k prekročeniu  limitných  hodnôt  kvality  ovzdušia  stanovených  pre  koncentrácie  takýchto  zdrojov  znečistenia v dotknutej  zóne  alebo  aglomerácii v súlade s článkom 13  smernice  2008/50, a ak  áno,  neudeliť  výnimku,  ktorá  by  ohrozila  dodržiavanie  noriem  kvality  životného  prostredia.
V treťom  rade  je  tiež  dôležité  spresniť,  že v prípade  prekročenia  limitných  hodnôt  kvality  ovzdušia v oblasti  vplyvu  daného  zariadenia  sa  prípadné  udelenie  takejto  výnimky z emisných  limitov  môže  uskutočniť  len v súlade s požiadavkami  vyplývajúcimi z plánov  kvality  ovzdušia v zmysle článku 23  smernice  2008/50,  ktoré  by  museli  byť v súvislosti s takýmto  prekročením  vypracované.
Po  prvé  vzhľadom  na  to,  čo  bolo  pripomenuté v bode 40  tohto  rozsudku, a ako  uviedla  generálna  advokátka v bode 67  svojich  návrhov,  členské  štáty  síce  sú  oprávnené  upraviť  právomoci  ich  príslušných  orgánov  tak,  aby  plán  kvality  ovzdušia  vyplynul z rôznych  právnych  aktov  odlišných  orgánov,  musia  však  pritom  zaručiť,  aby  tieto  právne  akty  ako  celok  spĺňali  požiadavky  stanovené v článku 23  smernice  2008/50 a aby  spoločne  dosiahli  cieľ  dodržiavania  limitných  hodnôt  kvality  ovzdušia.
Po  druhé,  ako  vyplýva z bodov 46  až  50  tohto  rozsudku,  výnimka z emisných  limitov  nemôže  byť  udelená  podľa článku 15 ods. 4  štvrtého  pododseku  smernice  2010/75,  ak  by  mohla  prispieť k „významnému  znečisteniu“ v zmysle  tohto  ustanovenia, a najmä k prekročeniu  limitných  hodnôt  kvality  ovzdušia  pre  SO2 stanovených  podľa  smernice  2008/50.  Cieľom  požiadaviek  plánov  kvality  ovzdušia  je  totiž  práve  bojovať  proti  takýmto  prekročeniam  tým,  že  sa  zabezpečí,  aby  obdobie  prekročenia  bolo  čo  najkratšie.
Preto  orgán  príslušný  na  udelenie  takejto  výnimky  nesmie  stanoviť  menej  prísne  emisné  limity  pre  znečisťujúce  látky  pochádzajúce  zo  zariadenia,  pokiaľ  by  takáto  výnimka  bola v rozpore s opatreniami  stanovenými v pláne  kvality  ovzdušia  prijatom v dotknutej  zóne  alebo  aglomerácii v súlade s článkom 23  smernice  2008/50,  najmä s tými,  ktoré  stanovujú,  ako  je  to v prejednávanej  veci,  dodržanie  stupňa  odsírenia, a ohrozila  by  uskutočnenie  cieľa  smerujúceho k tomu,  aby  obdobie  prekročenia  limitných  hodnôt  bolo  čo  najkratšie.
Vzhľadom  na  uvedené  treba  na  položené  otázky  odpovedať tak,  že článok 15 ods. 4  smernice  2010/75 v spojení s jej článkom 18,  ako  aj s článkami 13 a 23  smernice  2008/50  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  pri  posudzovaní  žiadosti o výnimku  podľa  tohto článku 15 ods. 4  musí  príslušný  orgán  pri  zohľadnení  všetkých  relevantných  vedeckých  údajov o znečisťovaní  životného  prostredia,  vrátane  efektu  kumulácie s inými  zdrojmi  príslušnej  škodlivej  látky,  ako  aj  opatrení  stanovených v príslušnom  pláne  kvality  ovzdušia  vypracovanom  pre  danú  zónu  alebo  aglomeráciu v súlade s článkom 23  smernice  2008/50  zamietnuť  takúto  výnimku,  ak  by  mohla  prispieť k prekročeniu  noriem  kvality  ovzdušia  stanovených  podľa článku 13  smernice  2008/50  alebo  by  bola v rozpore s opatreniami,  ktoré  sú  uvedené v tomto  pláne a ktoré majú  zabezpečiť  dodržiavanie  týchto  noriem a čo  najviac  skrátiť  obdobie,  počas  ktorého  sa  tieto  normy  prekračujú.

O trovách
Vzhľadom  na  to,  že  konanie  pred  Súdnym  dvorom  má  vo  vzťahu k účastníkom  konania  vo  veci  samej  incidenčný  charakter a bolo  začaté v súvislosti s prekážkou  postupu v konaní  pred  vnútroštátnym  súdom, o trovách  konania  rozhodne  tento  vnútroštátny  súd.  Iné  trovy  konania,  ktoré  vznikli v súvislosti s predložením  pripomienok  Súdnemu  dvoru a nie  sú  trovami  uvedených  účastníkov  konania,  nemôžu  byť  nahradené.
Z týchto  dôvodov  Súdny  dvor  (druhá  komora)  rozhodol  takto:
Článok 15 ods. 4 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2010/75/EÚ z 24. novembra 2010 o priemyselných emisiách (integrovaná prevencia a kontrola znečisťovania životného prostredia) v spojení s článkom 18 tejto smernice, ako aj s článkami 13 a 23 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/50/ES z 21. mája 2008 o kvalite okolitého ovzdušia a čistejšom ovzduší v Európe
sa má vykladať v tom zmysle, že:
pri posudzovaní žiadosti o výnimku podľa tohto článku 15 ods. 4 musí príslušný orgán pri zohľadnení všetkých relevantných vedeckých údajov o znečisťovaní životného prostredia, vrátane efektu kumulácie s inými zdrojmi príslušnej škodlivej látky, ako aj opatrení stanovených v príslušnom pláne kvality ovzdušia vypracovanom pre danú zónu alebo aglomeráciu v súlade s článkom 23 smernice 2008/50 zamietnuť takúto výnimku, ak by mohla prispieť k prekročeniu noriem kvality ovzdušia stanovených podľa článku 13 smernice 2008/50 alebo by bola v rozpore s opatreniami, ktoré sú uvedené v tomto pláne a ktoré majú zabezpečiť dodržiavanie týchto noriem a čo najviac skrátiť obdobie, počas ktorého sa tieto normy prekračujú.
Podpisy
*
Jazyk konania: bulharčina.