CELEX: 62016CJ0390
Преюдициално запитване
Съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси
Рамково решение 2008/675/ПВР
Вземане предвид в хода на новообразувани наказателни производства на предишна присъда, постановена в друга държава членка
Специално производство за признаване на осъдителна присъда, постановена в друга държава членка
Преразглеждане и правна преквалификация на предишната присъда
Принцип на взаимно признаване
Член 82, параграф 1 ДФЕС

Преюдициалното запитване е относно тълкуването на членове 67 ДФЕС и 82 ДФЕС, на член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз, на член 54 от Конвенцията за прилагане на споразумението от Шенген от 14 юни 1985 година между правителствата на държавите от Икономическия съюз Бенелюкс, Федерална република Германия и Френската република за постепенното премахване на контрола по техните общи граници (
ОВ L 239, 2000 г., стр. 19
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 1, стр. 183), подписана на 19 юни 1990 г. в Шенген (Люксембург), и на Рамково решение 2008/675/ПВР на Съвета от 24 юли 2008 година за вземане предвид присъдите, постановени в държавите членки на Европейския съюз в хода на новообразувани наказателни производства (
ОВ L 220, 2008 г., стр. 32
).
Запитването е отправено в рамките на производство, образувано пред унгарски съд за признаването на влязла в сила присъда, постановена срещу г‑н Dániel Bertold Lada в друга държава членка.
Правна уредба
Правото на Съюза
Съображения 2, 5—7 и 13 от Рамково решение 2008/675 гласят:
„(2)
На 29 ноември 2000 г., в съответствие със заключенията от Европейския съвет в Тампере, Съветът прие програмата с мерки за въвеждане на принципа за взаимното признаване […] на решенията в областта на наказателното право, което предвижда „приемането на един или повече инструменти, които установяват принципа, че съд в дадена държава членка следва да може да взема под внимание окончателните наказателни съдебни решения, постановени от съдилищата в други държави членки, с цел да оцени криминалното досие на дееца и да установи дали е извършил повторно престъпление, а също и за да определи съответния вид присъда и мерките по изпълнението ѝ“.
[…]
(5)
Следва да се утвърди принципът държавите членки да приемат, че присъда, постановена в други държави членки, поражда същите правни последствия като присъда, постановена от собствените им съдилища според националното законодателство, независимо дали тези последствия се разглеждат от националното законодателство като въпрос на факт или на процесуално или материално право. Но настоящото рамково решение няма за цел да хармонизира признаването от различните национални законодателства на правните последствия на съществуващи предишни присъди и задължението да се вземат под внимание предишни присъди, постановени в други държави членки, съществува само дотолкова, доколкото предишните национални присъди се вземат под внимание в националното право.
(6)
За разлика от други правни инструменти, настоящото рамково решение няма за цел изпълнение в една държава членка на съдебни решения, взети в други държави членки, а по-скоро осигуряване възможност предишни присъди, постановени в една държава членка, да имат правни последствия в хода на новообразувани наказателни производства в друга държава членка, доколкото тези последствия са свързани с предишни национални присъди съгласно законодателството на другата държава членка.
Следователно настоящото рамково решение не съдържа задължение да се вземат под внимание такива предишни присъди, например в случите, когато получената по приложимите правни инструменти информация е недостатъчна, когато не би било възможно да се постанови национална присъда по отношение на деянието, за което е наложена предишната присъда, или когато наложената преди санкция е непозната за националната съдебна система.
(7)
Последствията, произтичащи от присъда, постановена в друга държава членка, следва да са равностойни на последствията от едно национално решение както в досъдебната фаза на наказателното производство, така и по време на съдебното производство и по време на изпълнение на присъдата.
[…]
(13)
Настоящото рамково решение зачита наличието на различни национални решения и процедури, необходими при вземането предвид на предишна присъда, постановена в друга държава членка. Изключването на възможността за преразглеждане на предишна присъда не ограничава държава членка да вземе, ако е необходимо, решение за признаване на равностойни правни последствия на такава предишна присъда. Но процедурите, необходими за издаване на такова решение, не следва, предвид необходимото време и процедури или формалности, да правят невъзможно признаване на равностойни правни последствия на предишна присъда от друга държава членка“.
Член 1, параграф 1 от това рамково решение гласи:
„Целта на настоящото рамково решение е да определи условията, при които в хода на наказателно производство в държава членка срещу дадено лице се вземат под внимание предишните присъди, постановени срещу същото това лице за различни деяния в други държави членки“.
Член 3 от посоченото рамково решение, озаглавен „Вземане под внимание в хода на новообразувано наказателно производство на присъда, постановена в друга държава членка“, предвижда:
„1.   Всяка държава членка следва да гарантира, че в хода на наказателно производство срещу дадено лице се вземат под внимание предишни присъди, постановени срещу същото това лице за различни деяния в други държави членки, за които е получена информация по приложимите инструменти за взаимна правна помощ или при обмен на информация от криминални досиета, доколкото се вземат под внимание и се признават съответните правни последствия на предишни национални присъди съгласно националното законодателство.
2.   Параграф 1 се отнася до досъдебната фаза, до съдебното производство и до времето на изпълнение на присъдата, особено във връзка с приложимите процедурни правила, включително правилата, свързани с […] вида и тежестта на присъдата, както и правилата за изпълнение на решението.
3.   Вземането предвид на постановени в други държави членки предишни присъди, както е предвидено в параграф 1, няма за последствие намеса, отмяна или преразглеждане на предишни присъди или на каквото и да е друго решение, свързано с изпълнението им от държавата, провеждаща новообразуваното производство.
[…]“.
Унгарското право
Член 46 от nemzetközi bűnügyi jogsegélyről szóló 1996. évi XXXVIII. törvény (Закон XXXVIII от 1996 г. за международното съдебно сътрудничество по наказателни дела, наричан по-нататък „Закон за международното съдебно сътрудничество по наказателни дела“) гласи следното:
„(1)   Министърът на правосъдието получава уведомленията, позволяващи признаване на решенията на чуждестранни съдилища, както и исканията от чужбина за трансфер на изпълнението на наказание лишаване от свобода или на мярка за неотклонение, свързана с лишаване от свобода, […] и […] ги изпраща на компетентния съд. […]
[…]
(2)   Производството за признаване на съдебно решение, изпратено от определения за тази цел централен орган на друга държава — членка на Европейския съюз, трябва да се образува преди датата на реабилитацията, посочена в информацията, която държавата членка е приложила към решението.
(3)   Ако не е предвидено друго в настоящия закон, за съдебното производство се прилагат общите правила на глава XXIX [от Закон № ХIX от 1998 г. за приемане на Наказателно-процесуалния кодекс (a büntetőeljárásról szóló 1998 évi XIX. Törvény], отнасящи се до специалните производства […]“.
В дял VI от този закон, глава 1, „Признаване на чуждестранни съдебни решения“, се съдържат членове 47 и 48.
Съгласно член 47 от посочения закон:
„(1)   Влезлите в сила решения на чуждестранни съдилища имат същото действие като постановените от унгарски съдилища, при положение че проведеното в чужбина производство срещу дееца и наложеното наказание или приложената мярка не противоречат на унгарския правен ред.
[…]
(3)   В случай че унгарският съд признае чуждестранното съдебно решение, се счита, че този съд се е произнесъл с влязло в сила решение по отношение на съответното деяние.
[…]“.
Член 48 от същия закон гласи:
„1.   При постановяване на своето решение унгарският съд е обвързан от фактите, така както са били установени от чуждестранния.
2.   В производството пред унгарския съд правните последици от осъждането се определят в съответствие с унгарския закон. Ако наказанието или мярката, наложени с решението на чуждестранния съд, не са напълно съвместими с унгарския закон, унгарският съд налага с решението си приложимите съгласно унгарския закон наказание или мярка, като ги привежда във възможно най-голяма степен в съответствие с наказанието или мярката, наложени от чуждестранния съд, и — ако има искане във връзка с изпълнението — се произнася съответно по изпълнението на наказанието или мярката.
3.   Приложимото наказание или мярка се определя в съответствие със закона, действащ към момента на извършване на деянието. Ако съгласно унгарския закон, действащ към момента на определяне на приложимото наказание или мярка, съответното деяние вече не представлява престъпление или е по-леко наказуемо, се прилага този нов закон.
[…]
5.   Ако наложеното от чуждестранна юрисдикция наказание лишаване от свобода не е съвместимо с унгарското законодателство, що се отнася до начина на изпълнението му или на неговата продължителност, унгарската юрисдикция определя наказанието и неговата продължителност с оглед на вида престъпление, което съгласно унгарското законодателство съответства на фактическата обстановка, на която се основава присъдата, в предвидените в унгарския наказателен кодекс граници за определяне на наказанието и съгласно разпоредбите относно неговото налагане, като се вземат предвид и нормите относно определянето на начина на изпълнение и на допускане на условно освобождаване. Ако определеният от чуждестранния съд срок на наказанието лишаване от свобода е по-кратък от този, който съответства на деянието съгласно унгарския закон — като се вземат предвид и разпоредбите на Наказателния кодекс относно смекчаващите обстоятелства — определеният от унгарския съд срок на наказанието лишаване от свобода съвпада с определения от чуждестранния съд. Срокът на определеното от унгарския съд наказание не може да бъде по-дълъг от срока на наказанието, което е наложено от чуждестранния съд.
[…]
7.   Унгарската юрисдикция съобщава на органа, който отговаря за регистъра за съдимост, признаването на действието на чуждестранното съдебно решение.
[…]“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
На 8 януари 2016 г. Landesgericht Wiener Neustadt (Областен съд Вийнер Нойщад, Австрия) осъжда г‑н Lada, унгарски гражданин, на четиринадесет месеца лишаване от свобода за опит за кражба с взлом в големи размери. Същият съд постановява осъденото лице да изтърпи ефективно единадесет месеца от наложеното му наказание, а за останалите три месеца го осъжда условно.
Посоченият съд обявява решението си в открито съдебно заседание, на което присъства и задържаният под стража обвиняем. Същият се ползва от правна помощ и има възможност да се изразява на майчиния си език с помощта на устен преводач.
Същият съд предава на унгарското министерство на правосъдието по-специално постановения срещу г‑н Lada съдебен акт.
Министерство на правосъдието изпраща изготвените на немски език документи на запитващата юрисдикция Szombathelyi Törvényszék (Областен съд Сомбатхей, Унгария), в качеството ѝ на юрисдикция, която е материално и териториално компетентна да проведе специалното производство за признаване на чуждестранно съдебно решение съгласно член 46 от Закона за международното съдебно сътрудничество по наказателни дела.
Тази юрисдикция разглежда изпратените ѝ документи и разпорежда те да бъдат преведени на унгарски език. В рамките на производството тя назначава защитник, който да подпомага г‑н Lada, и установява, че присъдата, постановена срещу последния от австрийската юрисдикция, не е отбелязана в унгарския регистър за съдимост, но е отбелязана в Европейската информационна система за съдимост (ECRIS). Освен това установява, че наказанието лишаване от свобода е в процес на изпълнение.
Запитващата юрисдикция посочва, че в началото на специалното производство за признаване следва да се провери дали в чуждестранното производство са били спазени основните права и основните разпоредби на унгарския наказателно-процесуален закон.
На следващото място, за да може да признае в Унгария последиците на постановено в чужбина съдебно решение, а в случая на присъдата, постановена от Landesgericht Wiener Neustadt (Областен съд Вийнер Нойщад), в рамките на това специално производство се предвижда, че съответната национална юрисдикция следва да прецени и, когато това се окаже необходимо, на основание на взетите под внимание от чуждестранната юрисдикция факти да преквалифицира извършеното от осъдения престъпление съобразно релевантните разпоредби на унгарския наказателен кодекс, действащи към момента на извършване на деянието.
Запитващата юрисдикция уточнява, че по дело като това, с което е сезирана, при необходимост следва също да се преформулира диспозитивът на чуждестранното съдебно решение в съответствие с унгарския наказателен кодекс, включително видът и размерът на наложената санкция, при условие тя да не бъде по-тежка от наложеното с чуждестранното съдебно решение наказание.
Според посочената юрисдикция при това положение специалното производство за признаване на чуждестранни съдебни решения в Унгария на практика води, от една страна, до нова квалификация на деянията, по които чуждестранните юрисдикции вече са се произнесли и са посочени в техните съдебни решения, и от друга страна, до адаптиране на наложените от чуждестранните юрисдикции санкции в съответствие с приложимата унгарска правна уредба. Поради това тя счита, че това специално производство по признаване на практика води до ново наказателно производство срещу обвиняемия за същите деяния.
След приключване на специалното производство по признаване постановените от тези юрисдикции осъдителни присъди се вписват в унгарския бюлетин за съдимостта на съответното лице, за да могат да се вземат предвид при евентуално бъдещо наказателно производство, образувано в Унгария срещу същото лице за други деяния. Така признатите съдебни решения могат например да служат като основание в бъдеще спрямо лицето да се приложат разпоредбите за рецидив.
Запитващата юрисдикция иска да установи дали такова специално производство за признаване на постановени в чужбина съдебни решения, каквото е предвидено в членове 46—48 от Закона за международното съдебно сътрудничество по наказателни дела, е в съответствие с правото на Съюза, по-специално като се имат предвид принципът на взаимно признаване в областта на съдебното сътрудничество по наказателноправни въпроси и принципът ne bis in idem, както са предвидени в първичното право на Съюза.
Предвид сходството на поставените от запитващата юрисдикция въпроси с въпроса по делото, приключило с решение от 9 юни 2016 г., Balogh (
C‑25/15
,
EU:C:2016:423
), с писмо от 14 септември 2016 г. това решение бе изпратено на запитващата юрисдикция. В посоченото съдебно решение Съдът тълкува Рамково решение 2009/315/ПВР на Съвета от 26 февруари 2009 година относно организацията и съдържанието на обмена на информация, получена от регистрите за съдимост, между държавите членки (
ОВ L 93, 2009 г., стр. 23
), и Решение 2009/316/ПВР на Съвета от 6 април 2009 година за създаване на Европейска информационна система за съдимост (ECRIS) в изпълнение на член 11 от Рамково решение 2009/315/ПВР (
ОВ L 93, 2009 г., стр. 33
), в смисъл, че не допускат прилагането на национална правна уредба, въвеждаща специално производство за признаване от съда на държава членка на окончателно решение, постановено от юрисдикция на друга държава членка, с което дадено лице се осъжда за извършено престъпление.
С писмо, постъпило в Съда на 12 октомври 2016 г., запитващата юрисдикция поддържа преюдициалното запитване, като уточнява, че фактите, във връзка с които е постановено решение от 9 юни 2016 г., Balogh (
C‑25/15
,
EU:C:2016:423
), са свързани единствено с разходите за писмен и устен превод на постановения от австрийска юрисдикция съдебен акт, възложени в рамките на унгарското специално производство за признаване на действието на този съдебен акт в Унгария на осъденото в Австрия лице, за да може то да използва майчиния си език в хода на това специално производство по признаване.
Освен това Szombathelyi Törvényszék (Областен съд Сомбатхей) посочва, че след споменатото съдебно решение унгарските юрисдикции развиват противоречива практика. Някои юрисдикции продължавали да прилагат това специално производство по признаване, а други прекратявали съответните дела или изчаквали изменение в законодателството, уреждащо специалното производство по признаване.
Накрая запитващата юрисдикция отбелязва, че в решение от 9 юни 2016 г., Balogh (
C‑25/15
,
EU:C:2016:423
), Съдът не се произнася относно Рамково решение 2008/675, а то е релевантно в производството, по което тя е сезирана, тъй като, за да се вземат под внимание предишните присъди, постановени срещу лице в други държави членки за различни деяния в рамките на образувано в Унгария наказателно производство срещу същото лице, се изисква предварително признаване съгласно вътрешното право на действието на чуждестранните осъдителни присъди, в отсъствието на което същите не произвеждат никакви правни последици.
При тези обстоятелства Szombathelyi Törvényszék (Областен съд Сомбатхей) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли членове 67 ДФЕС и 82 ДФЕС да се тълкуват в смисъл, че не допускат провеждането на уредено в националното законодателство наказателно или друго производство за „признаване“ или трансформиране в определена държава членка на влязло в сила решение на съд на друга държава — членка на Европейския съюз, с което последният се е произнесъл окончателно по извършеното от осъденото лице деяние, като предпоставка за това чуждестранното съдебно решение да се счита за постановено от национален съд?
2)
Трябва ли, в светлината на Рамково решение 2008/675, да се счита за несъвместимо с принципа non bis in idem, установен с член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз и член 54 от [Конвенцията за прилагане на споразумението от Шенген], производство като това по членове 46—48 от Закона [за международното съдебно сътрудничество по наказателни дела], което е предвидено „за признаване“ в Унгария на влезли в сила чуждестранни решения, постановени в окончателно приключили наказателни производства в други държави — членки на Съюза (по отношение на същото лице и същото деяние), но в действителност няма за цел да се приведат в изпълнение тези съдебни решения, а да се създаде основание за вземането им предвид в бъдещи наказателни производства?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали Рамково решение 2008/675, разглеждано в светлината на член 82 ДФЕС, трябва да се тълкува в смисъл, че за вземането под внимание в държава членка в хода на новообразувано наказателно производство срещу лице на окончателна осъдителна присъда, постановена по-рано от юрисдикция на друга държава членка срещу същото лице за различни деяния, то не допуска да се води специално производство за предварително признаване от юрисдикциите на първата държава членка, каквото е разглежданото в главно производство.
Най-напред трябва да се отбележи, че член 1, параграф 1 от Рамково решение 2008/675 предвижда, че същото има за цел да определи условията, при които се вземат предвид предишните присъди, постановени в държава членка срещу лице, в хода на образувано в друга държава членка ново наказателно производство срещу същото лице за различни деяния (решение от 21 септември 2017 г., Бешков,
C‑171/16
,
EU:C:2017:710
, т.
).
За тази цел член 3, параграф 1 от това рамково решение във връзка със съображение 5 от него задължава държавите членки да гарантират, че в хода на такова производство постановените в друга държава членка предишни присъди, за които е получена информация по приложимите инструменти за взаимна правна помощ или при обмен на информация от криминални досиета, от една страна, ще се вземат предвид, доколкото съгласно националното законодателство се вземат предвид предишните национални присъди, и от друга страна, ще им се признават последици, съответни на тези, които посоченото законодателство придава на националните присъди, независимо дали става въпрос за фактически последици или за последици от процесуално или материалноправно естество (решение от 21 септември 2017 г., Бешков,
C‑171/16
,
EU:C:2017:710
, т.
).
В член 3, параграф 2 от посоченото рамково решение се уточнява, че това задължение се отнася до досъдебната фаза, до самото съдебно производство и до фазата на изпълнение на присъдата, по-специално във връзка с приложимите процесуални правила, включително свързаните с определяне на престъплението, вида и тежестта на наказанието, както и с правилата за изпълнение на решението. Така в съображения 2 и 7 от посоченото рамково решение е предвидено, че националният съд трябва да може да взема предвид присъдите, постановени в други държави членки, включително за да определи мерките по изпълнение, които могат да бъдат приложени, и че последиците от тези присъди трябва да съответстват на последиците от националните решения на всяка от тези фази на производството (решение от 21 септември 2017 г., Бешков,
C‑171/16
,
EU:C:2017:710
, т.
).
От изложеното следва по-специално че посоченото рамково решение по принцип се отнася за случаи на новообразувано наказателно производство срещу осъдено преди това в друга държава членка лице. Понятието „новообразувано наказателно производство“ включва досъдебната фаза, самото съдебно производство и изпълнението на присъдата.
В главното производство, видно от представената на Съда преписка, срещу г‑н Lada няма новообразувано наказателно производство в Унгария по смисъла на предходната точка, в хода на което за националния съд по делото да възниква въпрос относно вземането под внимание на постановения от австрийския съд акт.
При все това, както отбелязва и генералният адвокат в точка 73 от заключението си, от акта за преюдициално запитване е видно, че за унгарските власти специалното производство за признаване на постановено в чужбина съдебно решение, предвидено в членове 46—48 от Закона за международното съдебно сътрудничество по наказателни дела, представлява необходим предварителен етап за вземането под внимание, в хода на новообразувано в Унгария наказателно производство срещу лице, на предишна присъда, постановена от юрисдикция на друга държава членка срещу същото лице за различни деяния. В този смисъл, тъй като разглежданото специално производство по признаване е абсолютно необходимо за вземането под внимание на чуждестранни осъдителни присъди, постановени срещу определено лице, в случай че срещу него бъде образувано ново наказателно производство, специалното производство по признаване се явява неразривно свързано с прилагането на Рамково решение 2008/675.
Следователно, за да се даде полезен отговор на запитващата юрисдикция, е уместно да се направи тълкуване на Рамково решение 2008/675, за да се провери дали специално производство за признаване на чуждестранно съдебно решение като разглежданото в главното производство не лишава напълно това рамково решение от полезно действие.
От акта за преюдициално запитване и преписката, представена пред Съда, следва, че членове 46—48 от Закона за международното съдебно сътрудничество по наказателни дела въвеждат специално производство за предварително признаване от компетентните унгарски съдилища на влезли в сила присъди на чуждестранни юрисдикции с цел на съдебния акт за признаване на присъдите да се придаде действието на присъда, постановена от унгарски съд.
Според запитващата юрисдикция това производство води до разглеждане на съответната чуждестранна присъда, за да се провери най-напред по-специално че в хода на чуждестранното производство са били спазени основните права. На следващо място, както бе отбелязано в точка 18 от настоящото решение, компетентният съд следва, когато това се окаже необходимо, да преквалифицира престъплението съобразно унгарския наказателен кодекс, действащ към момента на извършване на деянието, и да измени вида или размера на наказанието или наложената от юрисдикцията на другата държава членка мярка при липса на пълна съвместимост с унгарското право.
Както отбелязва генералният адвокат в точка 75 от своето заключение, Рамково решение 2008/675 допринася за насърчаването на взаимното доверие в рамките на европейското пространство на правосъдие, тъй като то насърчава съдебна култура, при която принципът е предишните присъди, постановени в друга държава членка, да се вземат предвид.
В това отношение следва да се отбележи, че предвидено от държава членка специално производство по признаване като разглежданото в главното производство, което по отношение на предишна присъда, постановена от юрисдикция на друга държава членка, налага задължението да се провери дали тази юрисдикция е зачела основните права на засегнатото лице, в отсъствието на изключителни обстоятелства може да постави под съмнение принципа на взаимно доверие, а следователно и една от целите на Рамково решение 2008/675 (вж. в този смисъл становище 2/13 (Присъединяване на Съюза към ЕКПЧ) от 18 декември 2014 г.,
EU:C:2014:2454
, т.
и решение от 5 април 2016 г., Aranyosi и Căldăraru,
C‑404/15 и C‑659/15 PPU
,
EU:C:2016:198
, т.
).
По-конкретно, както предвижда съображение 2 от посоченото рамково решение, целта на последното е да се въведе принципът на взаимно признаване на присъдите и съдебните решения в областта на наказателното право, прогласен в член 82, параграф 1 ДФЕС, заменил член 31 ДЕС, на основание на който е прието същото рамково решение. Този принцип не допуска вземането предвид в рамките на посоченото рамково решение на предишна присъда, постановена в друга държава членка, да бъде обусловено от предварителното провеждане на национална процедура за признаване, нито пък преразглеждането на посочената присъда на това основание (вж. в този смисъл решение от 21 септември 2017 г., Бешков,
C‑171/16
,
EU:C:2017:710
, т.
и цитираната съдебна практика).
По този начин член 3, параграф 3 от Рамково решение 2008/675 изрично забранява преразглеждане като това, което е предмет на главното производство, така че предишните присъди, постановени в други държави членки, трябва да се вземат предвид такива, каквито са постановени (вж. по аналогия решение от 21 септември 2017 г., Бешков,
C‑171/16
,
EU:C:2017:710
, т.
).
Въпреки това, макар Рамково решение 2008/675 да не допуска преразглеждане като това, което е предмет на главното производство и може да доведе до преквалифициране на престъплението и до изменение на наложеното в друга държава членка наказание, се налага констатацията, че това рамково решение не е пречка държавата членка, в която се провежда новообразуваното наказателно производство, да може да уточни условията и реда за вземане под внимание на предишни присъди, постановени в другата държава членка, като единствената цел на това уточняване е да се определи дали е възможно присъдите да бъдат скрепени с правни последици, равностойни на тези, които съгласно вътрешното право пораждат предишните национални присъди.
Тази констатация се потвърждава от съображение 13 от посоченото рамково решение, съгласно което изключването на възможността за преразглеждане на предишна присъда не ограничава държава членка да вземе, ако е необходимо, решение за признаване на равностойни правни последици на такава предишна присъда.
Действително, видно от съображение 5 от това рамково решение, то „няма за цел да хармонизира признаването от различните национални законодателства на правните последствия на съществуващи предишни присъди и задължението да се вземат под внимание предишни присъди, постановени в други държави членки, съществува само дотолкова, доколкото предишните национални присъди се вземат под внимание в националното право“.
В това отношение съображение 6 от същото рамково решение посочва, че то „не съдържа задължение да се вземат под внимание такива предишни присъди, например в случите, когато получената по приложимите правни инструменти информация е недостатъчна, когато не би било възможно да се постанови национална присъда по отношение на деянието, за което е наложена предишната присъда, или когато наложената преди санкция е непозната за националната съдебна система“.
При това положение, макар посоченото рамково решение да не ограничава държава членка да вземе, ако е необходимо, решение за признаване на равностойни правни последици на предишна присъда, постановена в друга държава членка, във всички случаи приемането на такова решение не може да предполага предварителното провеждане на специално национално производство по признаване като разглежданото в главното производство (вж. по аналогия решение от 21 септември 2017 г., Бешков,
C‑171/16
,
EU:C:2017:710
, т.
).
Освен това, както по същество отбелязва генералният адвокат в точка 86 от своето заключение, приемането на решение за признаване на равностойни правни последици на предишна присъда, постановена в друга държава членка, като посоченото в съображение 13 от Рамково решение 2008/675, изисква разглеждане на всеки отделен случай в светлината на конкретното положение. Тази възможност не би могла да обоснове прилагането на специално производство по признаване по отношение на присъди, постановени в друга държава членка, което, от една страна, е необходимо за вземането под внимание на тези присъди в случай на новообразувано наказателно производство, а от друга, може да доведе до преквалификация на извършеното престъпление и на наложеното наказание.
Освен това още в решение от 9 юни 2016 г., Balogh (
C‑25/15
,
EU:C:2016:423
, т.
и
), Съдът постановява, че Рамково решение 2009/315 и Решение 2009/316 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат прилагането на национална правна уредба, въвеждаща специално производство за признаване на чуждестранни съдебни решения като предвиденото в членове 46—48 от унгарския Закон за международното съдебно сътрудничество по наказателни дела, поради това по-специално, че такова производство преди вписването на съответните осъждания в регистъра за съдимост, което освен това предполага предаването и писмения превод на съдебните решения, може да забави значително това вписване, да усложни обмена на информация между държавите членки, да направи безполезен предвидения в Решение 2009/316 механизъм за машинен превод и по този начин да осуети постигането на целите, преследвани с Рамково решение 2009/315 и с това решение.
В това отношение следва да се отбележи, че Рамково решение 2009/315 и Рамково решение 2008/675 са неразривно свързани. Действително, важно е компетентните органи на държавите членки да си сътрудничат надлежно и по еднакъв начин при обмена на информация относно осъдителните присъди, за да се избегне произнасяне без възможност за вземане под внимание от страна на националните съдебни органи, сезирани по новообразувано наказателно производство срещу лице, което вече е било осъждано от юрисдикции на други държави членки за други деяния, на тези предишни присъди. Поради това националните производства, които могат да накърнят този надлежен обмен на информация, са в разрез както с Рамково решение 2009/315 във връзка с Решение 2009/316, така и с Рамково решение 2008/675.
От това следва, че Рамково решение 2008/675, разглеждано в светлината на член 82 ДФЕС, трябва да се тълкува в смисъл, че за вземането под внимание в държава членка в хода на новообразувано наказателно производство срещу лице на окончателна осъдителна присъда, постановена по-рано от юрисдикция на друга държава членка срещу същото лице за различни деяния, то не допуска да се води специално производство за предварително признаване от юрисдикциите на първата държава членка като разглежданото в главното производство.
По втория въпрос
Предвид отговора на първия въпрос не е необходимо да се отговаря на втория въпрос.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

Рамково решение 2008/675/ПВР на Съвета от 24 юли 2008 година за вземане предвид присъдите, постановени в държавите членки на Европейския съюз в хода на новообразувани наказателни производства, разглеждано в светлината на член 82 ДФЕС, трябва да се тълкува в смисъл, че за вземането под внимание в държава членка в хода на новообразувано наказателно производство срещу лице на окончателна осъдителна присъда, постановена по-рано от юрисдикция на друга държава членка срещу същото лице за различни деяния, то не допуска да се води специално производство за предварително признаване от юрисдикциите на първата държава членка като разглежданото в главното производство.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: унгарски.