CELEX: 62020CJ0597
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Gaisa transports
Regula (EK) Nr. 261/2004
16. pants
Kompensācija un atbalsts pasažieriem
Valsts iestādes, kurai jānodrošina šīs regulas izpilde, uzdevums
Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru šai iestādei piešķirtas pilnvaras likt gaisa pārvadātājam izmaksāt pasažierim maksājamo kompensāciju
Eiropas Savienības Pamattiesību harta
47. pants
Tiesības celt prasību tiesā

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91 (
OV 2004, L 46, 1. lpp.
), 16. panta 1. un 2. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp gaisa pārvadātāju
Polskie Linie Lotnicze “LOT” S.A
. (turpmāk tekstā – “
LOT
”) un
Budapest Főváros Kormányhivatala
(Galvaspilsētas Budapeštas decentralizēto valdības dienestu patērētāju aizsardzības nodaļa, Ungārija; turpmāk tekstā – “patērētāju aizsardzības nodaļa”) par lēmumu, ar kuru šī pēdējā uzlika
LOT
pienākumu maksāt Regulas Nr. 261/2004 7. pantā paredzēto kompensāciju.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regulas Nr. 261/2004 1., 2., 4., 21. un 22. apsvērumā ir noteikts:
“(1)
Kopienas rīcībai gaisa satiksmes nozarē cita starpā ir jābūt vērstai uz to, lai nodrošinātu augsta līmeņa pasažieru aizsardzību. Turklāt ir jāņem vērā vispārējās patērētāju aizsardzības prasības.
(2)
Iekāpšanas atteikums un lidojumu atcelšana vai ilga kavēšanās rada nopietnas problēmas un sarežģījumus pasažieriem.
[..]
(4)
Tādēļ Kopienai ir jāpaaugstina ar minēto regulu noteiktie aizsardzības standarti, lai pastiprinātu pasažieru tiesības un nodrošinātu, ka gaisa pārvadātāji strādā liberalizētā tirgū atbilstīgi saskaņotiem nosacījumiem.
[..]
(21)
Dalībvalstīm jāpieņem noteikumi par sankcijām, kas jāpiemēro par šīs regulas noteikumu pārkāpumiem, un jānodrošina, ka tās tiek piemērotas. Šīm sankcijām jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām.
(22)
Dalībvalstīm jānodrošina un jāuzrauga savu gaisa pārvadātāju vispārējā atbilstība šai regulai un jāizraugās piemērota iestāde šādu izpildes funkciju veikšanai. Minētajai uzraudzībai nav jāietekmē pasažieru un gaisa pārvadātāju tiesības vērsties tiesā ar prasību saņemt likumīgu atlīdzību saskaņā ar attiecīgās valsts tiesiskām procedūrām.”
Šīs pašas regulas 5. panta “Atcelšana” 1. un 3. punktā ir paredzēts:
“1.   Ja atceļ lidojumu, attiecīgajiem pasažieriem:
[..]
c)
ir tiesības saskaņā ar 7. pantu no apkalpojošā gaisa pārvadātāja saņemt kompensāciju, ja vien:
[..]
iii)
pasažieri nav informēti par atcelšanu mazāk nekā septiņas dienas pirms paredzētā izlidošanas laika un viņiem nav piedāvāta maršruta maiņa, sakarā ar kuru viņi var izlidot ne vairāk kā vienu stundu pirms iepriekš paredzētā izlidošanas laika un sasniegt savu galamērķi mazāk nekā divas stundas pēc paredzētā ielidošanas laika.
[..]
3.   Apkalpojošajam gaisa pārvadātājam nav jāmaksā kompensācija saskaņā ar 7. pantu, ja tas var pierādīt, ka lidojuma atcelšanu ir izraisījuši ārkārtēji apstākļi, no kuriem nevarētu izvairīties pat tad, ja tiktu veikti visi iespējamie pasākumi.”
Minētās regulas 7. panta “Tiesības saņemt kompensāciju” 1. punktā ir noteikts:
“Ja ir izdarīta atsauce uz šo pantu, pasažieri saņem kompensāciju šādā apmērā:
a)
EUR 250 par visiem lidojumiem 500 kilometru vai mazākā attālumā;
b)
EUR 400 par visiem lidojumiem Kopienas iekšienē vairāk nekā 1500 kilometru attālumā un par visiem citiem lidojumiem 1500 līdz 3500 kilometru attālumā;
c)
EUR 600 par visiem lidojumiem, uz ko neattiecas a) vai b) apakšpunkts.
Nosakot attālumu, ņem vērā pēdējo galamērķi, kurā iekāpšanas atteikums vai lidojuma atcelšana ir par iemeslu tam, ka pasažieris ielido ar kavēšanos pēc paredzētā laika.”
Šīs pašas regulas 12. panta “Turpmāka kompensācija” 1. punktā ir noteikts:
“Šīs regulas piemērošana neierobežo pasažiera tiesības saņemt turpmāku kompensāciju. Kompensāciju, kas piešķirta saskaņā ar šo regulu, var atskaitīt no šādas kompensācijas.”
Regulas Nr. 261/2004 16. pants “Pārkāpumi” ir formulēts šādi:
“1.   Katra dalībvalsts izraugās iestādi, kas ir atbildīga par šīs regulas izpildi attiecībā uz lidojumiem no lidostām, kuras atrodas tās teritorijā, un lidojumiem no trešās valsts uz šādām lidostām. Šī iestāde attiecīgā gadījumā veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek ievērotas pasažieru tiesības. Dalībvalstis informē Komisiju par iestādi, kas ir izraudzīta saskaņā ar šo punktu.
2.   Neskarot 12. pantu, jebkurš pasažieris var iesniegt sūdzību jebkurā 1. punktā minētajā atbildīgajā iestādē vai kādā citā dalībvalsts izraudzītā kompetentajā iestādē par šīs regulas noteikumu iespējamu pārkāpumu jebkurā lidostā, kas atrodas minētās dalībvalsts teritorijā, vai sakarā ar lidojumu no kādas trešās valsts uz lidostu minētās dalībvalsts teritorijā.
3.   Dalībvalstu noteiktās sankcijas par šīs regulas pārkāpumiem ir efektīvas, samērīgas un atturošas.”
Ungārijas tiesības
Saskaņā ar 1997. gada 15. decembra a
fogyasztóvédelemről szóló 1997. évi CLV. törvény
(1997. gada Likums CLV par patērētāju aizsardzību;
Magyar Közlöny
, 1997/119., 9558. lpp.; turpmāk tekstā – “Likums par patērētāju aizsardzību”) 43/A panta 2. punktu:
“Patērētāju aizsardzības iestāde – vajadzības gadījumā konsultējoties ar civilās aviācijas iestādi – ir atbildīga par [Eiropas Parlamenta un Padomes regulas (ES) Nr. 2017/2394 (2017. gada 12. decembris) par sadarbību starp valstu iestādēm, kas atbild par tiesību aktu izpildi patērētāju tiesību aizsardzības jomā, un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (
OV 2017, L 345, 1. lpp.
)], piemērošanu gadījumā, ja notikuši Regulas Nr. 261/2004 normu pārkāpumi Eiropas Savienībā.”
Saskaņā ar Likuma par patērētāju aizsardzību 47. panta 1. punkta c) un i) apakšpunktu patērētāju aizsardzības iestādei ir tiesības likt attiecīgajam uzņēmumam noteiktā termiņā izbeigt konstatētos trūkumus vai nepilnības, kā arī pilnvaras uzlikt naudas sodu, sauktu par “naudas sodu patērētāju aizsardzībai”.
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
Pēc lidojuma no Ņujorkas (Amerikas Savienotās Valstis) uz Budapeštu (Ungārija) kavēšanās par vairāk nekā trīs stundām pasažieri vērsās patērētāju aizsardzības nodaļā, lai tā liktu
LOT
kā kompensāciju par Regulas Nr. 261/2004 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu izmaksāt šīs regulas 7. pantā paredzēto kompensāciju.
Ar 2020. gada 20. aprīļa lēmumu šī nodaļa konstatēja tostarp Regulas Nr. 261/2004 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu un lika
LOT
samaksāt 600 EUR kompensāciju katram attiecīgajam pasažierim.
Uzskatot, ka patērētāju aizsardzības nodaļai nav kompetences uzlikt pienākumu maksāt šādu kompensāciju,
LOT
apstrīdēja šo lēmumu
Fővárosi Törvényszék
(Galvaspilsētas Budapeštas tiesa, Ungārija), kas ir iesniedzējtiesa šajā lietā.
Pamatojoties uz ģenerāladvokāta secinājumiem apvienotajās lietās Ruijssenaars u.c. (
C‑145/15 un C‑146/15
,
EU:C:2016:12
),
LOT
norāda, ka attiecībām starp gaisa pārvadātāju un pasažieri ir civiltiesisks raksturs. Šādos apstākļos Ungārijas prakse, kas patērētāju tiesību aizsardzības nodaļai ļauj likt gaisa pārvadātājiem izmaksāt kompensāciju, pamatojoties uz Regulu Nr. 261/2004, liedzot Ungārijas civillietu tiesām to kompetenci.
Patērētāju tiesību nodaļa savukārt uzskata, ka tai ir kompetence saskaņā ar šīs regulas 16. panta 1. un 2. punktu. Šī nodaļa uzskata, ka Likumā par patērētāju aizsardzību ir paredzēts, ka tieši tā ir atbildīga par Regulas 2017/2394 piemērošanu gadījumā, ja ir pārkāpti Regulas Nr. 261/2004 noteikumi. Šajā kontekstā tai esot pilnvaras uzlikt naudas sodu, sauktu par “naudas sodu patērētāju aizsardzībai”.
Iesniedzējtiesai ir šaubas, vai patērētāju aizsardzības nodaļa var uzlikt gaisa pārvadātājam pienākumu maksāt kompensāciju Regulas Nr. 261/2004 7. panta izpratnē par tās tiesību normu pārkāpumu.
Šīs tiesas ieskatā 2016. gada 17. marta sprieduma Ruijssenaars u.c. (
C‑145/15 un C‑146/15
,
EU:C:2016:187
) rezolutīvā daļa neļauj noteikt, vai Tiesa ir atkāpusies no Direktīvas 261/2004 16. panta interpretācijas, kādu ģenerāladvokāts to ir ierosinājis savos secinājumos lietā, kurā pasludināts šis spriedums. Saskaņā ar šo interpretāciju valsts iestāde, kurā ir iesniegta aviopasažiera individuāla sūdzība, nevarētu noteikt piespiedu pasākumus attiecībā uz attiecīgo gaisa pārvadātāju, lai liktu tam izmaksāt kompensāciju, kas šim pasažierim būtu jāmaksā saskaņā ar šo regulu.
Turklāt tā uzskata, ka šis spriedums nav tieši transponējams pamatlietā. Proti, Ungārijā atšķirībā no minētajā spriedumā aplūkotās situācijas patērētāju aizsardzības nodaļa sistemātiski liek gaisa pārvadātājiem izmaksāt Regulā Nr. 261/2004 paredzēto kompensāciju, pat ja ir iespējams vērsties arī civillietu tiesās.
Tomēr iesniedzējtiesa precizē, ka, lai gan patērētāju aizsardzības nodaļai ir vispārēja kompetence izskatīt Regulas Nr. 261/2004 normu pārkāpumus, Ungārijas tiesiskajā regulējumā nav īpašas tiesību normas, kas ļautu šai nodaļai noteikt piespiedu pasākumus, lai pasažieri šīs regulas neievērošanas gadījumā saņemtu kompensāciju.
Šādos
Fővárosi Törvényszék
(Galvaspilsētas Budapeštas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Regulas [Nr. 261/2004] 16. panta 1. un 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka par šīs regulas izpildi atbildīgā valsts iestāde, kurā iesniegta pasažiera individuālā sūdzība, nevar likt attiecīgajam gaisa pārvadātājam izmaksāt kompensāciju, kas pienākas pasažierim saskaņā ar [minēto] regulu?”
Par prejudiciālo jautājumu
Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 261/2004 16. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka valsts iestāde, kas atbildīga par šīs regulas izpildi, var uzlikt gaisa pārvadātājam pienākumu izmaksāt kompensāciju minētās regulas 7. panta izpratnē, kas pasažieriem pienākas saskaņā ar šo pašu regulu, ja šajā valsts iestādē ir iesniegta pasažiera individuāla sūdzība.
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un tiesiskā regulējuma, kurā šī norma ir ietverta, izvirzītie mērķi.
Pirmkārt, attiecībā uz Regulas Nr. 261/2004 16. panta formulējumu no šī panta 1. punkta formulējuma izriet, ka katrai dalībvalstij ir pienākums izraudzīties iestādi, kas ir atbildīga par minētās regulas izpildi attiecībā uz lidojumiem no lidostām, kuras atrodas tās teritorijā, un lidojumiem no trešās valsts uz šīm lidostām, un šī iestāde vajadzības gadījumā veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek ievērotas pasažieru tiesības.
Savukārt Regulas Nr. 261/2004 16. panta 2. punktā ir precizēts, ka jebkurš pasažieris var iesniegt sūdzību jebkurā 1. punktā minētajā atbildīgajā iestādē vai kādā citā dalībvalsts izraudzītā kompetentajā iestādē par šīs regulas noteikumu iespējamu pārkāpumu jebkurā lidostā, kas atrodas minētās dalībvalsts teritorijā, vai sakarā ar lidojumu no kādas trešās valsts uz lidostu minētās dalībvalsts teritorijā.
Ņemot vērā šo tiesību normu formulējumu, Tiesa ir nospriedusi – kas attiecas uz sūdzībām, kuras iestādei var iesniegt ikkatrs pasažieris atbilstoši Regulas Nr. 261/2004 16. panta 2. punktam, tās drīzāk ir jāuzskata par brīdinājumiem šīs regulas pareizai vispārējai piemērošanai, neliekot atbildīgajai iestādei rīkoties attiecībā uz šīm sūdzībām, lai nodrošinātu katra individuāla pasažiera tiesības saņemt kompensāciju (spriedums, 2016. gada 17. marts, Ruijssenaars u.c.,
C‑145/15 un C‑146/15
,
EU:C:2016:187
,
31.
punkts).
Tāpat attiecībā uz šīs regulas 16. panta 3. punktā ietverto jēdzienu “sankcijas” Tiesa, šo punktu aplūkojot kopsakarā ar šīs pašas regulas preambulas 21. apsvērumu, ir uzskatījusi, ka tas norāda uz pasākumiem, kādi noteikti, reaģējot uz pārkāpumiem, kurus iestāde atklāj, veicot Regulas Nr. 261/2004 16. panta 1. punktā paredzēto vispārējo uzraudzību, nevis administratīviem piespiedu pasākumiem, kas jānosaka katrā individuālā gadījumā (spriedums, 2016. gada 17. marts, Ruijssenaars u.c.,
C‑145/15 un C‑146/15
,
EU:C:2016:187
,
32.
punkts).
Tomēr jākonstatē, ka nekas Regulas Nr. 261/2004 16. panta formulējumā neliedz dalībvalstij piešķirt šādas izpildu pilnvaras iestādei, kas ir atbildīga par šīs regulas izpildi. Savukārt, kā secinājumu 36. punktā norāda ģenerāladvokāts, no šī panta formulējuma izriet, ka dalībvalstīm ir rīcības brīvība attiecībā uz kompetenci, ko tās pasažieru tiesību aizstāvībai vēlas piešķirt savām valsts iestādēm.
Turklāt Tiesa ir norādījusi, ka, it īpaši ņemot vērā rīcības brīvību, kāda ir dalībvalstīm, piešķirot pilnvaras, kuras tās vēlas uzticēt Regulas Nr. 261/2004 16. panta 1. punktā minētajām iestādēm, dalībvalstis var, lai uzlabotu aviopasažieru tiesību aizsardzības nepietiekamību, pilnvarot šādas iestādes noteikt pasākumus atbildei uz individuālām sūdzībām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 17. marts, Ruijssenaars u.c.,
C‑145/15 un C‑146/15
,
EU:C:2016:187
,
36.
punkts).
Otrkārt, arī konteksts, kurā ietilpst Regulas Nr. 261/2004 16. pants, liecina par labu šādai interpretācijai.
Šajā ziņā no šīs regulas 12. panta un 16. panta 2. punkta, lasot tos kopā ar minētās regulas 22. apsvērumu, izriet, ka vienīgais ierobežojums to iestāžu kompetencei, kuras izraudzītas, lai nodrošinātu šīs regulas piemērošanu, ir lidmašīnu pasažieru tiesības lūgt tiesā kompensāciju papildus Regulas Nr. 261/2004 7. pantā paredzētajai fiksētajai kompensācijai.
Regulas Nr. 261/2004 7. panta 1. punktā noteiktās fiksētās summas ir standartizēta un tūlītēja kompensācija, kas var novērst neērtības, kuras saistītas ar prasību par zaudējumu atlīdzību celšanu kompetentajās tiesās, savukārt šīs regulas 12. pantā paredzētā papildu kompensācija attiecas uz attiecīgā pasažiera specifiskajiem zaudējumiem, kas ir jānovērtē individuāli un
a posteriori
(šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 29. jūlijs, Rusu,
C‑354/18
,
EU:C:2019:637
,
28.
un
36.
punkts).
Savukārt Regulas Nr. 261/2004 7. panta 1. punktā minētās fiksētās summas ir paredzētas tikai tāda kaitējuma atlīdzināšanai, kas ir praktiski identisks visiem attiecīgajiem pasažieriem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 29. jūlijs, Rusu,
C‑354/18
,
EU:C:2019:637
,
30.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Lai noteiktu šīs summas, nav nepieciešams individuāli novērtēt radīto zaudējumu apmēru, jo, no vienas puses, Regulas Nr. 261/2004 7. pantā paredzētās fiksētās kompensācijas apmērs tiek aprēķināts atkarībā no attiecīgo lidojumu attāluma, ņemot vērā attiecīgā pasažiera pēdējo galamērķi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 7. septembris, Bossen u.c.,
C‑559/16
,
EU:C:2017:644
,
17.
punkts), un, no otras puses, šīs summas aprēķinā netiek ņemts vērā faktiskās kavēšanās ilgums, kas pārsniedz trīs stundas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 23. oktobris, Nelson u.c.,
C‑581/10 un C‑629/10
,
EU:C:2012:657
,
54.
punkts).
Tādējādi, kā ģenerāladvokāts ir uzsvēris secinājumu 46. punktā, gan pasažieri, gan pārvadātāji var viegli noteikt maksājamās kompensācijas apmēru. Tas pats
a fortiori
attiecas uz iestādēm, kas izraudzītas, pamatojoties uz Regulas Nr. 261/2004 16. panta 1. punktu.
Turklāt, lai gan strīdu saistībā ar kompensāciju saskaņā ar Regulas Nr. 261/2004 7. panta 1. punktu izskatīšanas paredzēšana tikai tiesām – attiecībā uz vienas un tās pašas individuālas situācijas izvērtēšanu –, ļauj izvairīties no jebkāda atšķirīga vērtējuma, kas būtu nelabvēlīgs aviopasažieru tiesībām, starp Regulas Nr. 261/2004 16. panta 1. punktā minētajām iestādēm, no vienas puses, un valstu tiesām, kurās celtas individuālas prasības, no otras puses (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 17. marts, Ruijssenaars u.c.,
C‑145/15 un C‑146/15
,
EU:C:2016:187
,
34.
punkts), šādu risku var arī novērst ar administratīvo un tiesu procedūru pienācīgu saskaņotību.
Kā ģenerāladvokāts uzsvēris secinājumu 51. punktā, nepastāvot Savienības tiesiskajam regulējumam šajā jomā, katras dalībvalsts iekšējā tiesību sistēmā ir jāreglamentē šim nolūkam vajadzīgie procesuālie noteikumi.
Tādējādi izpildu kompetences atzīšana Regulas Nr. 261/2004 16. panta 1. punktā minētajai valsts iestādei katrā ziņā nevar liegt ne pasažieriem, ne gaisa pārvadātājiem iespēju celt prasību kompetentajā valsts tiesā (šajā nozīmē attiecībā uz pasažieriem skat. spriedumu, 2012. gada 22. novembris, Cuadrench Moré,
C‑139/11
,
EU:C:2012:741
,
23.
punkts).
Tā kā aviopasažiera lūgums izmaksāt kompensāciju saskaņā ar Regulas Nr. 261/2004 7. panta 1. punktu ir Savienības tiesībās garantēto tiesību īstenošana, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā šādam pasažierim ir atzītas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un piekļuvi tiesai, kurai attiecīgā gadījumā ir iespēja uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu, pamatojoties uz LESD 267. pantu. Tāpat gaisa pārvadātājam ir jābūt iespējai celt prasību tiesā par lēmumu, ar kuru Regulas Nr. 261/2004 16. panta 1. punktā minētā valsts iestāde, kurā pasažieris ir iesniedzis individuālu sūdzību, tam ir uzlikusi pienākumu izmaksāt minētajam pasažierim saskaņā ar šo regulu maksājamo kompensāciju.
Treškārt, iepriekšējos punktos minēto Regulas Nr. 261/2004 16. panta interpretāciju apstiprina šīs regulas mērķi, kā tie izklāstīti tās 1., 2. un 4. apsvērumā. Runa ir, pirmām kārtām, par mērķi nodrošināt pasažieru augsta līmeņa aizsardzību, tai pat laikā ņemot vērā vispārējās patērētāju aizsardzības prasības, un, otrām kārtām, par mērķi pastiprināt pasažieru tiesības, mazinot problēmas un sarežģījumus, ko rada lidojumu atcelšana vai ilga kavēšanās.
Saskaņā ar Regulu Nr. 261/2004 piešķirtās fiksētās kompensācijas specifiskais mērķis tieši ir tūlītējā un standartizētā veidā atlīdzināt kaitējumu, kas izpaužas kā trīs stundas vai ilgāks laika zaudējums, kurš saistīts ar šādu kavēšanos un kurš veido “sarežģījumus” šīs regulas izpratnē, neliekot attiecīgajiem pasažieriem ciest neērtības, kas saistītas ar tiesvedību par zaudējumu atlīdzību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 29. jūlijs, Rusu,
C‑354/18
,
EU:C:2019:637
, un 28. punkts).
Izpildu kompetences piešķiršana valsts iestādei, kas izraudzīta, pamatojoties uz minētās regulas 16. panta 1. punktu, katrā ziņā veicina, ka pasažieriem nav jāuzņemas neērtības, kuras saistītas ar tiesvedības īstenošanu. Šāda kompetence ļauj ģenerāladvokāta secinājumu 48. punktā minēto vienkāršības, ātruma un efektivitātes apsvērumu dēļ nodrošināt lidmašīnu pasažieru augsta līmeņa aizsardzību, vienlaikus izvairoties no tiesu pārslogošanas, ņemot vērā kompensācijas pieprasījumu potenciāli lielo skaitu.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 261/2004 16. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm ir tiesības pilnvarot par šīs regulas izpildi atbildīgo valsts iestādi likt gaisa pārvadātājam izmaksāt kompensāciju minētās regulas 7. panta izpratnē, kura pasažieriem pienākas saskaņā ar šo pašu regulu, ja šajā valsts iestādē ir iesniegta pasažiera individuāla sūdzība, ar nosacījumu, ka šim pasažierim un šim gaisa pārvadātājam ir iespēja celt prasību tiesā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos un ar ko atceļ Regulu (EEK) Nr. 295/91, 16. pants

ir jāinterpretē tādējādi, ka

dalībvalstīm ir tiesības pilnvarot par šīs regulas izpildi atbildīgo valsts iestādi likt gaisa pārvadātājam izmaksāt kompensāciju minētās regulas 7. panta izpratnē, kura pasažieriem pienākas saskaņā ar šo pašu regulu, ja šajā valsts iestādē ir iesniegta pasažiera individuāla sūdzība, ar nosacījumu, ka šim pasažierim un šim gaisa pārvadātājam ir iespēja celt prasību tiesā.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – ungāru.