CELEX: 62018CJ0009
Eelotsusetaotlus
Transport
Direktiiv 2006/126/EÜ
Juhilubade vastastikune tunnustamine
Teises liikmesriigis väljastatud juhiloa tunnustamisest keeldumine
Juhiloa alusel antud juhtimisõigus

Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/126/EÜ juhilubade kohta (
ELT 2006, L 403, lk 18
) artikli 2 lõike 1 ja artikli 11 lõike 6 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud süüteomenetluses, milles Detlef Meyni süüdistatakse mootorsõiduki juhtimises juhtimisõigust omamata.
Õiguslik raamistik
Direktiiv 2006/126
Direktiivi 2006/126 põhjendus 8 on sõnastatud järgmiselt:
„Liiklusohutust silmas pidades tuleks ette näha juhilubade väljastamise miinimumnõuded. Sõidueksamite ja loa andmise nõudeid tuleb ühtlustada. Selleks tuleks määratleda veokite juhtimiseks vajalikud teadmised, oskused ja käitumine, võtta sõidueksami ülesehituses neid mõisteid arvesse ning määratleda uuesti veokite juhtimiseks vajaliku füüsilise ja vaimse sobivuse miinimumnõuded.“
Selle direktiivi artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad kasutusele I lisas esitatud ühenduse mudelil põhineva riigisisese juhiloa vastavalt käesoleva direktiivi sätetele. Ühenduse juhiloamudeli esiküljel oleval embleemil peab olema juhiloa väljastava liikmesriigi tunnusmärk.“
Nimetatud direktiivi artikli 2 „Vastastikune tunnustamine“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriikide väljastatud juhilubasid tunnustatakse vastastikku.“
Sama direktiivi artikli 7 lõikes 1 on määratletud juhiloa väljastamise tingimused ja selle punktis e on muu hulgas täpsustatud, et juhiluba väljastatakse ainult neile taotlejatele, kelle alaline elukoht on juhiloa väljastava liikmesriigi territooriumil.
Direktiivi 2006/126 artiklis 11 on sätestatud:
„1.   Kui ühe liikmesriigi väljastatud kehtiva riigisisese juhiloa omanik on asunud alaliselt elama teises liikmesriigis, võib ta taotleda juhiloa vahetamist samaväärse juhiloa vastu. Luba vahetav liikmesriik peab kontrollima, millise kategooria jaoks esitatud juhiluba veel kehtib.
[…]
6.   Kui liikmesriik vahetab kolmanda riigi väljastatud juhiloa ühenduse mudeljuhiloa vastu, tehakse sellise vahetuse kohta märge ühenduse mudeljuhiloal, samuti juhiloa võimalikud hilisemad uuendused või asendused.
Selline vahetamine võib toimuda üksnes juhul, kui kolmanda riigi väljastatud juhiluba loovutatakse vahetust sooritava liikmesriigi pädevatele asutustele. Kui selle juhiloa omanik asub alaliselt elama teises liikmesriigis, ei pea kõnealune liikmesriik kohaldama artiklis 2 sätestatud vastastikuse tunnustamise põhimõtet.“
Saksa õigus
Määruse isikute liiklusesse lubamise kohta (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straßenverkehr) põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal kehtinud redaktsiooni § 28 lõikes 1 oli sätestatud:
„1.   Kehtiva EL või [Euroopa Majanduspiirkonna (EMP)] juhtimisõiguse omajad, kelle alaline elukoht on [Saksamaal], võivad oma õiguste piires juhtida mootorsõidukit selles riigis, välja arvatud lõigetes 2–4 sätestatud juhtudel. […]“
Selle määruse § 28 lõikes 4 on muu hulgas täpsustatud, et lõikes 1 viidatud õigus ei kehti liidu või EMP juhilubade omajate suhtes, kellele on juhtimisõigus antud kolmanda riigi väljastatud võltsitud juhiloa alusel.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Pärast 1. septembril 2015 toimunud liiklusõnnetust tuvastati, et Saksamaa territooriumil elaval Saksamaa kodanikul D. Meynil ei ole pärast temalt 2006. aastal juhiloa äravõtmist õigust Saksamaal mootorsõidukit juhtida.
D. Meynil oli aga Poola juhiluba, mis oli seal antud 1. augustil 2011 välja 3. novembri 2010. aasta kuupäeva kandva Ungari juhiloa alusel. Viimati nimetatud luba oli väljastatud, et vahetada välja 1986. aastast pärit Venemaa juhiluba, mis on osutunud võltsituks. Selles valedokumentide kasutamise väärteos mõistis Saksamaa kohus D. Meyni süüdi 2012. aastal.
Amtsgericht Bad Säckingeni (Bad Säckingeni esimese astme kohus, Saksamaa) 24. aprilli 2017. aasta otsusega mõisteti D. Meyn liiklusseaduse (Straßenverkehrsgesetz) § 21 lõike 1 punkti 1 alusel süüdi tahtlikus sõiduki juhtimises juhtimisõiguseta.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes lahendab selle kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebust, soovib teada, kas direktiivi 2006/126 sätetega on kooskõlas määruse isikute liiklusesse lubamise kohta § 28 lõikele 4 tuginev keeldumine tunnustada teises liikmesriigis antud juhiluba, mis põhineb teises liikmesriigis väljastatud sellise juhiloa ümbervormistamisel, mis ise põhineb võltsitud kolmanda riigi juhiloal.
Neil asjaoludel otsustas Oberlandesgericht Karlsruhe (liidumaa kõrgeim üldkohus Karlsruhes, Saksamaa) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 2006/126] artikli 2 lõike 1 kohane tunnustamiskohustus kehtib ka pärast seda, kui liikmesriik on juhiloa juhtimissobivuse kontrollita välja vahetanud, juhul kui eelmise juhiloa suhtes tunnustamiskohustust ei kohaldata (kõnealune varasem liidu teise liikmesriigi väljastatud juhiluba põhines omakorda kolmanda riigi juhiloa väljavahetamisel [vastavalt] direktiivi 2006/126 artikli 11 lõike 2006 kolmandale lausele)?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimusega sisuliselt teada, kas direktiivi 2006/126 sätetega on vastuolus, kui liikmesriik keeldub tunnustamast juhiluba, mille omaja elab alaliselt tema territooriumil ja kellele selle juhiloa väljastas juhtimissobivust kontrollimata teine liikmesriik muus liikmesriigis välja antud sellise juhiloa alusel, mis omakorda oli saadud kolmanda riigi väljastatud juhiloa vahetamise teel.
Kõigepealt tuleb märkida, et direktiivi 2006/126 artikli 2 lõige 1 näeb ette liikmesriikides väljastatud juhilubade vastastikuse tunnustamise ilma ühegi formaalsuseta (vt selle kohta 26. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus I,
C‑195/16
,
EU:C:2017:815
, punkt
).
Selleks on nimetatud direktiivi artikli 7 lõikes 1 määratletud juhiloa väljastamise tingimused, kuid selle punktis e on siiski täpsustatud, et juhiloa taotleja alaline elukoht peab olema nimetatud loa väljastava liikmesriigi territooriumil.
Selle direktiivi artikli 11 lõikes 1 on lisatud, et kui ühe liikmesriigi väljastatud kehtiva juhiloa omaja on asunud alaliselt elama teise liikmesriiki, võib ta taotleda juhiloa vahetamist samaväärse juhiloa vastu.
Seoses ühenduse mudelil põhineva juhiloa (edaspidi „ühenduse juhiluba“) väljastamisega kolmanda riigi antud juhiloa vahetamise teel tuleb märkida, et kuigi direktiiviga 2006/126 ei ole kehtestatud tingimusi, millest lähtudes liikmesriigid peavad sellise vahetuse tegema, näeb direktiiv siiski ette, et selline vahetamine mõjutab selle direktiivi artikli 2 lõikes 1 sätestatud vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamist.
Nimelt ei pruugi nimetatud direktiivi artikli 11 lõike 6 teise lõigu kohaselt kõnealune liikmesriik juhul, kui kolmanda riigi väljastatud juhiloa vahetamise teel saadud juhiloa omaja asub alaliselt elama teises liikmesriigis, kohaldada vastastikuse tunnustamise põhimõtet.
Lisaks tuleb vastavalt direktiivi 2006/126 artikli 11 lõike 6 esimesele lõigule teha kolmanda riigi väljastatud juhiloa vahetamise teel saadud ühenduse juhiloale märge sellise vahetamise kohta.
Seetõttu on direktiivi 2006/126 sätete kohaselt vastastikuse tunnustamise kohustus, mis on sätestatud selle direktiivi artikli 2 lõikes 1, piiratud liikmesriikides väljastatud juhilubadega ega puuduta kolmandate riikide antud juhilube.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal elas D. Meyn Saksamaal. Seega ei olnud Saksamaa Liitvabariik kohustatud direktiivi 2006/126 artikli 11 lõike 6 teise lõigu alusel tunnustama D. Meynile teise liikmesriigi poolt väljastatud juhiluba, mis oli välja antud kolmanda riigi antud juhiloa vahetamise teel.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib siiski teada, kas selline järeldus kehtib ka sellises olukorras, nagu on käsitlusel põhikohtuasjas, kus juhiluba on väljastatud teise liikmesriigi välja antud sellise juhiloa vahetamise teel, mis omakorda oli antud sellise juhiloa vahetamise teel, mille oli väljastanud kolmas riik.
Selles osas olgu märgitud, et ainult direktiivi 2006/126 artikli 11 lõike 6 teise lõigu sõnastuse alusel ei ole võimalik anda vastust eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele. Nimelt nähtub selle sätte sõnastusest, et nimetatud õigusnorm näeb ette liikmesriigi poolt juhiloa välja andmise kolmanda riigi väljastatud juhiloa vahetamise teel ega käsitle juhtumit, kus liikmesriik väljastab juhiloa, et vahetada välja teise liikmesriigi juhiluba, mis omakorda on välja antud kolmanda riigi juhiloa vahetamise teel.
Euroopa Kohtu järjepideva praktika kohaselt tuleb liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes selle sätte sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osaks säte on (26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Baumgartner,
C‑513/17
,
EU:C:2018:772
, punkt
).
Selles osas olgu märgitud, et vastavalt põhjendusele 8 on direktiivi 2006/126 eesmärgiks näha ette juhilubade väljastamise miinimumnõuded ja seda tehakse liiklusohutuse tagamiseks.
Direktiiviga 2006/126 seatud kohustus tunnustada vastastikku liikmesriikides väljastatud juhilube on selle direktiiviga ühenduse juhiloa väljastamise miinimumnõuete kehtestamise tagajärg.
Niisiis peab juhiloa väljastanud liikmesriik kontrollima, kas liidu õigusega kehtestatud miinimumnõuded, eelkõige direktiivi 2006/126 artikli 7 lõikes 1 ette nähtud nõuded seoses elukoha ja juhtimissobivusega on täidetud, ja sellest lähtudes hindama, kas juhiloa väljastamine on õigustatud (26. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus I,
C‑195/16
,
EU:C:2017:815
, punkt
).
Sellest tuleneb, et kui ühe liikmesriigi ametiasutus on juhiloa väljastanud, ei ole teistel liikmesriikidel õigust kontrollida, kas nimetatud direktiivis ette nähtud juhiloa väljastamise tingimused on täidetud, kuna teise liikmesriigi väljastatud juhiloa omamist tuleb käsitada tõendina selle kohta, et nimetatud juhiloa omaja vastas nendele tingimustele juhiloa väljastamise päeval (26. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus I,
C‑195/16
,
EU:C:2017:815
, punkt
).
Direktiiviga 2006/126 ei ole aga ette nähtud tingimusi, mis peavad olema täidetud kolmandate riikide väljastatud juhilubade vahetamiseks, sest selline õigus kuulub liikmesriikide ainupädevusse, mistõttu need riigid ei ole seotud teiste liikmesriikide poolt selles osas antud hinnangutega.
Järelikult, kui direktiiviga 2006/126 seatud liiklusohutuse eesmärk on ohus, siis ei saa liikmesriigilt nõuda sellise juhiloa tunnustamist, mille omaja elab alaliselt tema territooriumil ja kellele selle juhiloa väljastas juhtimissobivust kontrollimata teine liikmesriik muus liikmesriigis välja antud juhiloa alusel, mis omakorda oli saadud kolmanda riigi väljastatud juhiloa vahetamise teel.
Kõigist eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb direktiivi 2006/126 sätteid tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus, kui liikmesriik keeldub tunnustamast juhiluba, mille omaja elab alaliselt tema territooriumil ja kellele selle juhiloa väljastas juhtimissobivust kontrollimata teine liikmesriik muus liikmesriigis välja antud juhiloa alusel, mis omakorda oli saadud kolmanda riigi väljastatud juhiloa vahetamise teel.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/126/EÜ juhilubade kohta tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui liikmesriik keeldub tunnustamast juhiluba, mille omaja elab alaliselt tema territooriumil ja kellele selle juhiloa väljastas juhtimissobivust kontrollimata teine liikmesriik muus liikmesriigis välja antud juhiloa alusel, mis omakorda oli saadud kolmanda riigi väljastatud juhiloa vahetamise teel.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.