CELEX: 62017CJ0313
Žalba
Članak 86. Poslovnika Općeg suda
Dopuštenost
Postupak prilagodbe tužbe
Nužnost prilagodbe tužbenih razloga i argumenata
Mjere ograničavanja protiv Sirijske Arapske Republike
Popis osoba na koje se primjenjuje zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora
Uvrštavanje žaliteljeva imena

Žalbom koju je podnio George Haswani zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 22. ožujka 2017., Haswani/Vijeće (
T‑231/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:200
; u daljnjem tekstu: pobijana presuda), u dijelu u kojem je kao nedopušten odbačen njegov zahtjev za poništenje Odluke Vijeća (ZVSP) 2016/850 od 27. svibnja 2016. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (
SL 2016., L 141, str. 125
.) i Provedbene uredbe Vijeća (EU) 2016/840 od 27. svibnja 2016. o provedbi Uredbe (EU) br. 36/2012 o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji (
SL 2016., L 141, str. 30
.; u daljnjem tekstu: akti od 27. svibnja 2016.).
Pravni okvir
Članak 86. Poslovnika Općeg suda, u verziji koja se primjenjuje na prvostupanjski postupak (u daljnjem tekstu: Poslovnik Općeg suda), naslovljen „Prilagodba tužbe”, glasi kako slijedi:
„1.   Kad se akt čije se poništenje zahtijeva zamijeni ili izmijeni drugim aktom istog predmeta, tužitelj može, prije zatvaranja usmenog dijela postupka ili prije odluke Općeg suda o neprovođenju usmenog dijela postupka, prilagoditi tužbu kako bi se uzeo u obzir taj novi čimbenik.
2.   Prilagodba tužbe mora se izvršiti zasebnim aktom i u roku predviđenom člankom 263. stavkom 6. UFEU‑a, u kojem se može zahtijevati poništenje akta koji opravdava prilagodbu.
3.   Podnesak kojim se provodi prilagodba sadržava:
(a)
prilagođeni tužbeni zahtjev;
(b)
po potrebi prilagođene tužbene razloge i argumente;
(c)
po potrebi dokaze i dokazne prijedloge vezane uz prilagodbu tužbenog zahtjeva.
4.   Podnesku kojim se provodi prilagodba prilaže se akt koji opravdava prilagodbu tužbe. Ako taj akt nije podnesen, tajnik tužitelju određuje razuman rok za njegovo podnošenje. Ako u tom roku taj nedostatak ne bude otklonjen, Opći sud odlučuje izaziva li nepoštovanje tog zahtjeva nedopuštenost podneska kojim se provodi prilagodba tužbe.
5.   Ne dovodeći u pitanje naknadnu odluku Općeg suda o dopuštenosti podneska kojim se provodi prilagodba tužbe, predsjednik tuženiku određuje rok za odgovor na podnesak kojim se provodi prilagodba.
[…]”
Okolnosti spora, postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
Žalitelj je industrijalac sa sirijskim državljanstvom, osnivač i suvlasnik naftnog i plinskog poduzeća HESCO.
Dvama aktima od 6. ožujka 2015. njegovo je ime uvršteno na popis iz Priloga I. Odluci Vijeća 2013/255/ZVSP od 31. svibnja 2013. o mjerama ograničavanja protiv Sirije (
SL 2013., L 147, str. 14
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 15., str. 277.) te na popis iz Priloga II. Uredbi Vijeća (EU) br. 36/2012 od 18. siječnja 2012. o mjerama ograničavanja s obzirom na stanje u Siriji i o stavljanju izvan snage Uredbe br. 442/2011 (
SL 2012., L 16, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 10., str. 205.), zbog sljedećih razloga:
„Istaknuti sirijski poslovni čovjek, suvlasnik poduzeća HESCO Engineering and Construction Company, važnog inženjerskog i građevinskog poduzeća u Siriji. Blisko je povezan sa sirijskim režimom.
George Haswani pruža podršku sirijskom režimu te ostvaruje korist od njega svojom ulogom posrednika u poslovima putem kojih sirijski režim kupuje naftu od organizacije ISIL.
Također ostvaruje korist od režima putem povoljnog tretmana, između ostalog dodjelom ugovora (kao podizvođaču) s poduzećem Stroytransgaz, velikom ruskom naftnom kompanijom.”
Žalitelj je zatražio od Općeg suda 5. svibnja 2015. poništenje akata od 6. ožujka 2015.
Dana 28. svibnja 2015. Vijeće je donijelo Odluku (ZVSP) 2015/837 o izmjeni Odluke 2013/255 (
SL 2015., L 132, str. 82
.), kojom je njezino važenje produljeno do 1. lipnja 2016. i izmijenjen Prilog I. toj odluci. Istog dana Vijeće je također donijelo Provedbenu uredbu (EU) 2015/828 o provedbi Uredbe br. 36/2012 (
SL 2015., L 132, str. 3
.), kojom je izmijenjen Prilog II. toj uredbi.
Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 23. lipnja 2015. tužitelj je prilagodio tužbu, zahtijevajući također poništenje Odluke 2015/837 i Provedbene uredbe 2015/828.
Dana 12. listopada 2015. Vijeće je donijelo, s jedne strane, Odluku (ZVSP) 2015/1836 o izmjeni Odluke 2013/255 (
SL 2015., L 266, str. 75
.) i, s druge strane, Uredbu (EU) 2015/1828 o izmjeni Uredbe br. 36/2012 (
SL 2015., L 266, str. 1
.), kojom je izmijenjen Prilog II. navedenoj uredbi (u daljnjem tekstu: akti od 12. listopada 2015.).
Izmjene su se odnosile, među ostalim, na kriterije za uvrštavanje na priložene popise u pogledu članka 28. stavka 2. Odluke 2013/255 i članka 15. stavka 1.a Uredbe br. 36/2012. Konkretno, kriteriji odgovornosti za represiju odnosno veze s režimom upotpunjeni su popisom osoba razvrstanih u sedam kategorija, među kojima je i kategorija „vodeći[h] poslovni[h] osob[a] koje djeluju u Siriji”.
Dopisom od 29. travnja 2016. Vijeće je žalitelja obavijestilo o svojoj namjeri da ga zadrži na predmetnim popisima te o izmjeni obrazloženja koje je prihvaćeno u odnosu na njega. Žalitelj je preko svojeg odvjetnika odgovorio Vijeću dopisom od 12. svibnja 2016.
Aktima od 27. svibnja 2016. Vijeće je žaliteljevo ime uvrstilo u priloge navedenim aktima, i to zbog sljedećih razloga:
„Vodeći poslovni čovjek koji djeluje u Siriji, s interesima i/ili aktivnostima u sektoru inženjerstva, građevinskom sektoru te sektoru nafte i plina. Posjeduje udjele u nizu poduzeća i subjekata u Siriji, posebno u HESCO Engineering and Construction Company, velikom poduzeću za inženjerstvo i graditeljstvo, i/ili ima znatan utjecaj na ta poduzeća.
George Haswani blisko je povezan sa sirijskim režimom. Pruža potporu sirijskom režimu te ostvaruje koristi od njega svojom ulogom posrednika u poslovima putem kojih sirijski režim kupuje naftu od organizacije ISIL. Također ostvaruje korist od režima putem povoljnog tretmana, među ostalim dodjelom ugovora (kao podizvođaču) s poduzećem Stroytransgaz, velikom ruskom naftnom kompanijom.”
Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 7. srpnja 2016. žalitelj je prilagodio tužbu, zahtijevajući također poništenje akata od 27. svibnja 2016. (u daljnjem tekstu: drugi podnesak kojim se provodi prilagodba ili drugi zahtjev za prilagodbu).
Dopisom od 22. srpnja 2016. Vijeće se očitovalo o drugom podnesku kojim se provodi prilagodba, smatrajući ga manjkavim i nepreciznim.
U pobijanoj presudi Opći je sud odbacio, među ostalim, kao nedopušten drugi zahtjev za prilagodbu zato što su se, primjenom članka 86. stavka 4. Poslovnika Općeg suda, u drugom podnesku kojim se provodi prilagodba morali u potporu tužbenom zahtjevu za poništenje navesti prilagođeni tužbeni razlozi i argumenti.
Opći je sud tako u točkama 41. do 47. spomenute presude ocijenio da je zbog izmjene pravnog okvira mjera ograničavanja odnosno kriterija za uvrštavanje na popise žalitelj morao prilagoditi svoje tužbene razloge i svoje argumente kako bi uzeo u obzir te izmjene i da u predmetnom slučaju taj zahtjev nije bio ispunjen jer se drugim zahtjevom za prilagodbu samo tražilo proširenje tužbe, a da nisu izneseni ni drugo objašnjenje ni novo činjenično i pravno pitanje u kojima se vodi računa o razvoju primjenjivog pravnog okvira, a osobito o uvođenju novih kriterija za uvrštavanje.
Zahtjevi stranaka pred Sudom
G. Haswani od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem se proglašava nedopuštenim drugi zahtjev za prilagodbu;
–
posljedično, naloži brisanje imena Georgea Haswanija iz prilogâ aktima od 27. svibnja 2016.;
–
poništi akte od 12. listopada 2015.;
–
naloži Vijeću Europske unije plaćanje 700000 eura po osnovi naknade štete zajedno s kamatama radi popravljanja ukupne uzrokovane štete;
–
naloži Vijeću snošenje troškova postupka pred Sudom i snošenje svih troškova postupka pred Općim sudom.
Vijeće od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu;
–
žalitelju naloži snošenje troškova.
Na temelju članka 172. Poslovnika Suda, Europska komisija, kao intervenijent u prvom stupnju, podnijela je odgovor na žalbu u kojem se pridružila zahtjevima Vijeća i traži od Suda da žalbu odbije u cijelosti i žalitelju naloži snošenje troškova.
O žalbi
U žalbenim razlozima, koje valja razmotriti zajedno, G. Haswani navodi u biti da je Opći sud u svojoj presudi počinio tri pogreške koje se tiču prava kada je zbog razloga navedenih u točki 15. ove presude proglasio nedopuštenim drugi zahtjev za prilagodbu.
Argumentacija stranaka
G. Haswani prigovara Općem sudu to da je prvu pogrešku koja se tiče prava počinio povredom članka 86. stavaka 4. i 5. Poslovnika Općeg suda. Iz te odredbe, prema njegovu mišljenju, proizlazi to da tajnik Općeg suda, u slučaju da tužitelj propusti svojem zahtjevu priložiti presliku akta koji opravdava zatraženu prilagodbu, mora izričito pozvati potonjeg da otkloni taj nedostatak u prethodno utvrđenom roku jer u protivnom Opći sud ne može odbaciti zahtjev kao nedopušten. Slijedom navedenog, ako nepodnošenje akta koji opravdava prilagodbu tužbe ne dovodi po službenoj dužnosti do nedopuštenosti zahtjeva za prilagodbu, isto
a fortiori
mora vrijediti za nepodnošenje prilagođenih tužbenih razloga.
Žalitelj smatra da se druga pogreška koja se tiče prava, a koja je sadržana u pobijanoj presudi, odnosi na ocjenu Općeg suda prema kojoj može odbaciti kao nedopušten drugi njegov zahtjev za prilagodbu čak i bez ispitivanja je li mu tajnik uputio zahtjev za otklanjanje nedostatka.
Treća pogreška Općeg suda koja se tiče prava odnosi se na zanemarivanje izraza „po potrebi” iz članka 86. stavka 3. Poslovnika Općeg suda, iz kojeg, prema žaliteljevu mišljenju, proizlazi da podnošenje prilagođenih tužbenih razloga i argumenata nije bilo potrebno jer su kriteriji za uvrštavanje na popise izmijenjeni u razdoblju između donošenja prvotno pobijanih akata i donošenja akata koji su uključeni u tužbu zahtjevom za prilagodbu.
U tom pogledu, iako on ne osporava činjenicu da je aktima od 12. listopada 2015. proširen krug osoba na koje se mogu odnositi mjere ograničavanja, G. Haswani smatra „očitim” da su, osim manjih razlika u izričaju, razlozi za donošenje mjera protiv njega tijekom 2016. u biti jednaki onima zbog kojih su donesene mjere iz 2015. Sam Opći sud je zaključio da ti razlozi nisu bili potkrijepljeni s obzirom na to da nijedan dokument koji je dostavilo Vijeće nije imao dostatnu dokaznu vrijednost jer se radilo ili o nepreciznim novinskim člancima ili o dijelovima internetskih stranica. Nadalje, G. Haswani smatra da se ne može obvezati na podnošenje prilagođenih tužbenih razloga pod prijetnjom nedopuštenosti zahtjeva za prilagodbu jer bi to bilo „suvišno”.
Vijeće iznosi sumnje u dopuštenost žalbe u kojoj se u dovoljnoj mjeri ne preciziraju povrijeđene odredbe prava Unije i smatra da navod o drugoj pogrešci koja se tiče prava nije dostatno obrazložen.
U preostalom dijelu Vijeće žalbu smatra očito neosnovanom. Podsjeća na argumente koje je s uspjehom istaknulo tijekom prvostupanjskog postupka u svojem argumentu o postojanju zapreke vođenju postupka po drugom zahtjevu za prilagodbu.
Navedeni se argumenti svode na to da se na zahtjev za prilagodbu primijene kriteriji koji vrijede prilikom podnošenja akta kojim se pokreće postupak, u kojem se – pod prijetnjom nedopuštenosti, a na temelju članka 76. točke (d) Poslovnika Općeg suda – moraju makar i sažeto navesti razlozi na koje se podnositelj akta poziva.
Spomenuta institucija smatra da je ono što je ocijenjeno u pogledu zahtjeva za prilagodbu o kojem je ovdje riječ stalna praksa Općeg suda koji je na isti način odbacio jedan drugi zahtjev za prilagodbu (presuda od 28. siječnja 2016., Kljujev/Vijeće,
T‑341/14
,
EU:T:2016:47
, t.
71.
do
73.
).
Pozivajući se na mišljenje nezavisnog odvjetnika u predmetu u kojem je donesena presuda od 9. studenoga 2017., HX/Vijeće (
C‑423/16 P
,
EU:C:2017:848
, t.
33.
), Vijeće smatra da pravilo koje proizlazi iz izraza „po potrebi”, sadržanog u članku 86. stavku 3. Poslovnika Općeg suda, treba primjenjivati od slučaja do slučaja, što zahtijeva meritornu ocjenu Općeg suda o potrebi podnošenja prilagođenih tužbenih razloga i argumenata. Prema mišljenju navedene institucije, to tumačenje proizlazi iz činjenice da formalni zahtjevi, poput onih iz članka 86. stavka 3. točke (b) Poslovnika Općeg suda, nisu „sami sebi svrhom” već služe osiguravanju kontradiktornosti postupka i omogućavaju Općem sudu donošenje utemeljene odluke. U tom pogledu Opći sud ima određenu marginu prosudbe.
Komisija je intervenirala u potporu pisanim očitovanjima Vijeća istom vrstom argumenata. Ona osobito naglašava „priličnu manjkavost” drugog zahtjeva za prilagodbu. Prema njezinu mišljenju, kada je podnesak „toliko manjkav”, ništa ne sprečava Opći sud da proglasi nedopuštenim zahtjev za prilagodbu o čijoj se osnovanosti nije u mogućnosti očitovati.
Ocjena Suda
Valja najprije odbiti prigovore Vijeća i Komisije u pogledu dopuštenosti predmetne žalbe. Naime, iz nje jasno proizlazi da tužitelj u istaknutim tužbenim razlozima Općem sudu zamjera to da je povrijedio članak 86. stavke 4. i 5. svojeg poslovnika time što je u točkama 39. do 47. pobijane presude ocijenio da drugi zahtjev za prilagodbu treba odbaciti kao nedopušten jer ne sadržava prilagođene tužbene razloge i argumente. Na taj je način u istaknutim tužbenim razlozima otvoreno pravno pitanje koje Sud može ispitivati po žalbi.
Valja podsjetiti da članak 86. Poslovnika Općeg suda uređuje uvjete pod kojima tužitelj može, iznimno od načela nepromjenjivosti zahtjeva, prilagoditi svoju tužbu kad se akt čije se poništenje zahtijeva od Općeg suda zamijeni ili izmijeni drugim aktom istog predmeta (vidjeti osobito presudu od 9. studenoga 2017., HX/Vijeće,
C‑423/16 P
,
EU:C:2017:848
, t.
18.
).
Konkretno, iz stavka 3. točke (b) spomenutog članka 86. proizlazi da podnesak kojim se provodi prilagodba sadržava po potrebi prilagođene tužbene razloge i argumente u odnosu na razloge i argumente iznesene u tužbi.
Upotreba izraza „po potrebi” u tekstu navedene odredbe nedvojbeno upućuje na to da podnesak kojim se provodi prilagodba treba sadržavati prilagođene tužbene razloge i argumente samo kada se to pokaže nužnim.
Taj zaključak potvrđuju ciljevi članka 86. Poslovnika Općeg suda.
U tom pogledu Sud je već ocijenio da, iako je posve opravdano postavljati određene formalne zahtjeve za prilagodbu tužbe, oni nisu sami sebi svrha, već, naprotiv, služe osiguravanju kontradiktornosti postupka i dobrog sudovanja (presuda od 9. studenoga 2017., HX/Vijeće,
C‑423/16 P
,
EU:C:2017:848
, t.
23.
).
Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 61. svojeg mišljenja, bilo bi suprotno dobrom sudovanju i ekonomičnosti postupka zahtijevati da u svojem podnesku kojim se provodi prilagodba tužbe tužitelj, koji je prilagodio svoj tužbeni zahtjev, ponovi tužbene razloge i argumente koji su istovjetni onima iznesenima protiv prvotno pobijanog akta.
Na taj način, ako je naknadno doneseni akt koji se pobija prilagođenom tužbom u biti jednak prvotno pobijanom aktu ili se od njega razlikuje samo formalno, ne može se isključiti namjera tužitelja da – time što u zahtjevu za prilagodbu nije naveo prilagođene tužbene razloge i argumente – prešutno ali neizostavno uputi na tužbene razloge i argumente iz akta kojim je pokrenuo postupak.
U takvom je slučaju na Općem sudu da provjeri, prilikom razmatranja dopuštenosti podneska kojim se provodi prilagodba tužbe, razlikuje li se akt koji se pobija prilagođenom tužbom od akta pobijanog tužbom kojom se pokreće postupak u toj mjeri da bi bila potrebna prilagodba tužbenih razloga i argumenata istaknutih u prilog akta kojim se pokreće postupak.
Ako nakon takvog razmatranja Opći sud zaključi da je tužitelj pogriješio kada u podnesak kojim se provodi prilagodba tužbe nije unio prilagođene tužbene razloge i argumente, on je ovlašten na temelju članka 86. stavka 6. svojeg poslovnika – suprotno onomu što tvrdi G. Haswani – proglasiti nedopuštenost tog podneska zbog nepoštovanja formalnog pravila iz stavka 3. točke (b) tog članka, kao i zbog nepoštovanja bilo kojeg drugog u njemu sadržanog pravila.
U okviru tog razmatranja Opći sud nije dužan prethodno pozvati tužitelja da otkloni nepravilnost koja se sastoji od nepodnošenja prilagođenih tužbenih razloga i argumenata. Naime, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 48. do 57. svojeg mišljenja, teret ocjenjivanja potrebe za prilagodbom tužbenih razloga i argumenata istaknutih u tužbi leži na tužitelju, na čiju se inicijativu pokreće postupak i koji tužbenim zahtjevom i razlozima koje ističe utvrđuje predmet spora, kako u okviru zahtjeva za prilagodbu tako i u okviru akta kojim se pokreće postupak (vidjeti po analogiji presudu od 14. studenoga 2017., British Airways/Komisija,
C‑122/16 P
,
EU:C:2017:861
, t.
86.
i
87.
).
U tom pogledu treba podsjetiti da, iako je Sud u presudi od 9. studenoga 2017., HX/Vijeće (
C‑423/16 P
,
EU:C:2017:848
, t.
22.
do
27.
), kritizirao Opći sud zato što tužitelju nije prethodno omogućio otklanjanje nepravilnosti u zahtjevu za prilagodbu koja se sastojala od nepodnošenja zasebnog akta koji se zahtijeva u članku 86. stavku 2. Poslovnika Općeg suda, on je to učinio s obzirom na posebne okolnosti predmetnog slučaja, to jest na dvosmislenost jezične verzije Poslovnika Općeg suda koja odgovara jeziku postupka što ga je odabrao tužitelj.
U predmetu u kojem je donesena presuda koja se pobija ovom žalbom Opći se sud – prilikom donošenja zaključka o tome da je G. Haswani morao u zahtjevu za prilagodbu tužbe navesti prilagođene tužbene razloge i argumente – ograničio na to da u točkama 41. do 47. svoje presude istakne da se nakon podnošenja prvotnog zahtjeva izmijenio pravni okvir mjera ograničavanja, a osobito razlozi za uvrštavanje zainteresiranih osoba na sporne popise i da se u aktima koji su pobijani drugim podneskom kojim se provodi prilagodba vodilo računa o tim izmjenama, pri čemu nije razmatrao postoji li bitna razlika između pojedinačnih razloga koji su protiv G. Haswanija istaknuti u aktima koje je pobijao tužbom kojom je pokrenuo postupak, to jest u aktima od 6. ožujka 2015. i u Provedbenoj uredbi 2015/828 i pojedinačnih razloga protiv njega istaknutih u aktima koje je pobijao drugim podneskom kojim se provodi prilagodba, to jest u aktima od 27. svibnja 2016., protumačenima s obzirom na akte od 12. listopada 2015.
Na taj način, Opći sud nije izvršio provjeru navedenu u točki 38. ove presude.
Slijedom navedenog, valja ukinuti točku 1. izreke pobijane presude.
Tužba pred Općim sudom
U skladu s člankom 61. stavkom 1. Statuta Suda Europske unije, kada Sud ukine odluku Općeg suda, on može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta ili vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu.
Budući da je Opći sud odbacio kao nedopušten drugi zahtjev za prilagodbu tužbe, a da nije izvršio provjeru navedenu u točki 38. ove presude niti saslušao stranke u tom smislu, Sud smatra da stanje postupka ne dopušta donošenje konačne odluke.
Troškovi
Budući da se predmet vraća Općem sudu na ponovno suđenje, o troškovima valja odlučiti naknadno.

Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Ukida se točka 1. izreke presude Općeg suda Europske unije od 22. ožujka 2017., Haswani/Vijeće (
T‑231/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:200
).

2.
Predmet se vraća Općem sudu Europske unije na ponovno suđenje.

3.
O troškovima će se odlučiti naknadno.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski