CELEX: 62019CJ0184
Ennakkoratkaisupyyntö
Direktiivit 92/83/ETY ja 92/84/ETY
Viinin ja muiden kuohumattomien käymistietä valmistettujen juomien kuin viinin tai oluen valmisteveron määrät
Eriytetyt valmisteveron määrät
Oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteet

Ennakkoratkaisupyyntö koskee alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19.10.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/83/ETY (
EYVL 1992, L 316, s. 21
) 7, 11 ja 15 artiklan, alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen määrien lähentämisestä 19.10.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/84/ETY (
EYVL 1992, L 316, s. 29
) 5 artiklan sekä oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat yhtäältä Hecta Viticol SRL ja toisaalta Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor (verohallinnosta vastaava kansallinen viranomainen – verovalituksia käsittelevä pääosasto, Romania) (jäljempänä ANAF), Biroul Vamal de Interior Buzău (Buzăun tullitoimipaikka, Romania) ja Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi (Galaţin alueellinen veroasioiden pääosasto, Romania) ja jossa on kyse verotuspäätöksestä, jolla vahvistettiin SC Principal Company SA:n, jonka oikeudet ovat siirtyneet Hecta Viticolille, maksettavaksi tulevat valmisteverot.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 92/83
Direktiivin 92/83 johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaan ”sisämarkkinoiden toimivuuden varmistamiseksi olisi vahvistettava yhteiset määritelmät kaikille [tässä direktiivissä tarkoitetuille] tuotteille”.
Mainitun direktiivin johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan, että ”periaatteessa jäsenvaltioiden olisi sovellettava samansuuruista, lopputuotteen hehtolitraa kohti vahvistettavaa valmisteveron määrää kaikkiin kuohumattomiin viineihin ja muihin kuohumattomiin käymistietä valmistettuihin juomiin sekä samansuuruista, lopputuotteen hehtolitraa kohti vahvistettavaa valmisteveron määrää kaikkiin kuohuviineihin ja kuohuviin käymistietä valmistettuihin juomiin”.
Tässä yhteydessä direktiivissä 92/83 yksilöidään viisi tuoteluokkaa, joista olueen sovelletaan mainitun direktiivin I jakson säännöksiä, viineihin II jakson, muihin käymistietä valmistettuihin juomiin kuin viiniin ja olueen III jakson, välituotteisiin IV jakson ja etyylialkoholiin V jakson säännöksiä.
Direktiivin 92/83 7 ja 9 artikla kuuluvat sen II jaksoon, jonka otsikko on ”Viinit”.
Mainitun direktiivin 7 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on kannettava viinistä valmisteveroa tämän direktiivin mukaisesti.
2.   Jäsenvaltioiden on vahvistettava valmisteverojensa määrät direktiivin 92/84/ETY mukaisesti.”
Direktiivin 92/83 8 artiklan nojalla viinin osalta on erotettava toisistaan yhtäältä ”kuohumaton viini” ja toisaalta ”kuohuviini”.
Mainitun direktiivin 9 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jollei 3 ja 4 kohdassa toisin säädetä, jäsenvaltioiden on määrättävä samansuuruiset valmisteverot kaikille tuotteille, jotka ovat kuohumattoman viinin valmisteveron alaisia. Samoin niiden on määrättävä samansuuruiset valmisteverot kaikille kuohuviinin valmisteveron alaisille tuotteille. Ne voivat soveltaa samaa valmisteveron määrää kuohumattomaan viiniin ja kuohuviiniin.”
Mainitun direktiivin 11, 13 ja 15 artikla kuuluvat sen III jaksoon, joka koskee muita käymistietä valmistettuja juomia kuin viiniä ja olutta.
Mainitun direktiivin 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on kannettava muista käymistietä valmistetuista juomista kuin viinistä tai oluesta (muista käymistietä valmistetuista juomista) valmisteveroa tämän direktiivin mukaisesti.
2.   Jäsenvaltioiden on vahvistettava valmisteverojensa määrät direktiivin 92/84/ETY mukaisesti.”
Direktiivin 92/83 12 artiklan nojalla muiden käymistietä valmistettujen juomien kuin viinin tai oluen osalta on erotettava toisistaan yhtäältä ”muut kuohumattomat käymistietä valmistetut juomat” ja toisaalta ”muut kuohuvat käymistietä valmistetut juomat”.
Mainitun direktiivin 13 artiklan 2 kohdassa täsmennetään seuraavaa:
”Jollei 3 kohdassa toisin säädetä, jäsenvaltioiden on määrättävä samansuuruiset valmisteverot kaikille tuotteille, jotka ovat muiden kuohumattomien käymistietä valmistettujen juomien valmisteveron alaisia. Samoin niiden on määrättävä samansuuruiset valmisteverot kaikille tuotteille, jotka ovat muiden kuohuvien käymistietä valmistettujen juomien valmisteveron alaisia. Ne voivat soveltaa samaa valmisteveron määrää muihin kuohuviin käymistietä valmistettuihin juomiin ja muihin kuohumattomiin käymistietä valmistettuihin juomiin.”
Direktiivin 92/83 15 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Direktiiviä 92/84/ETY ja [valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25.2.1992 annettua neuvoston] direktiiviä 92/12/ETY [(
EYVL 1992, L 76, s. 1
)] sovellettaessa viiniä koskevia viittauksia on pidettävä samalla tavoin tässä jaksossa määriteltyihin muihin käymistietä valmistettuihin juomiin kohdistuvina.”
Direktiivi 92/84
Direktiivin 92/84 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Viinin valmisteveron vähimmäismäärä on 1 päivästä tammikuuta 1993 vahvistettava:
–
kuohumattomalle viinille 0 [euroksi] ja
–
kuohuviinille 0 [euroksi]
hehtolitralta tuotetta.”
Romanian oikeus
Verokoodeksista 22.12.2003 annetun lain nro 571/2003 (Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal; Monitorul Oficial al României, 23.12.2003, osa I, nro 927), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin (jäljempänä verokoodeksi), viinejä koskevassa 206 undecies §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä luvussa viineillä tarkoitetaan
a)
kuohumattomia viinejä, joina on pidettävä kaikkia sellaisia CN-koodeihin 2204 ja 2205 kuuluvia tuotteita, b kohdassa määriteltyä kuohuviiniä lukuun ottamatta,
1.
joiden todellinen alkoholipitoisuus on suurempi kuin 1,2 tilavuusprosenttia mutta enintään 15 tilavuusprosenttia, jos lopputuotteessa oleva alkoholi on kokonaan käymisestä peräisin, tai
2.
joiden todellinen alkoholipitoisuus on suurempi kuin 15 tilavuusprosenttia mutta enintään 18 tilavuusprosenttia, jos se on saatu aikaan ilman väkevöintiä ja jos lopputuotteessa oleva alkoholi on kokonaan käymisestä peräisin;
b)
kuohuviinejä, joina on pidettävä kaikkia CN-koodeihin 220410, 22042110, 22042910 ja 2205 kuuluvia tuotteita,
1.
jotka on pakattu kiinnikkein tai sitein tuetulla ’samppanjakorkilla’ suljettuihin pulloihin tai joiden hiilidioksidin aikaansaama ylipaine liuoksessa on 3 baaria tai enemmän,
2.
joiden todellinen alkoholipitoisuus on suurempi kuin 1,2 tilavuusprosenttia mutta enintään 15 tilavuusprosenttia, jos lopputuotteessa oleva alkoholi on kokonaan käymisestä peräisin.
– –”
Verokoodeksin 206 duodecies §:ssä, joka koskee muita käymistietä valmistettuja juomia kuin viiniä ja olutta, säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä luvussa muilla käymistietä valmistetuilla juomilla kuin viinillä ja oluella tarkoitetaan
a)
kaikkia muita kuin 206 undecies §:ssä tarkoitettuja kuohumattomia käymistietä valmistettuja juomia, jotka kuuluvat CN-koodeihin 2204 ja 2205, ja kaikkia CN-koodiin 220600 kuuluvia tuotteita, lukuun ottamatta b kohdassa tarkoitettuja muita kuohuvia käymistietä valmistettuja juomia ja kaikkia 206 decies §:ssä tarkoitettuja tuotteita,
1.
joiden todellinen alkoholipitoisuus on suurempi kuin 1,2 tilavuusprosenttia mutta enintään 10 tilavuusprosenttia, tai
2.
joiden todellinen alkoholipitoisuus on suurempi kuin 10 tilavuusprosenttia mutta enintään 15 tilavuusprosenttia, jos tuotteessa oleva alkoholi on kokonaan käymisestä peräisin;
b)
kaikkia muita kuin 206 undecies §:ssä tarkoitettuja kuohuvia käymistietä valmistettuja juomia, jotka kuuluvat CN-koodeihin 22060031, 22060039, 220410, 22042110, 22042910 ja 2205 ja jotka on pakattu kiinnikkein tai sitein tuetulla ’samppanjakorkilla’ suljettuihin pulloihin tai joiden hiilidioksidin aikaansaama ylipaine liuoksessa on 3 baaria tai enemmän ja
1.
joiden todellinen alkoholipitoisuus on suurempi kuin 1,2 tilavuusprosenttia mutta enintään 13 tilavuusprosenttia tai
2.
joiden todellinen alkoholipitoisuus on suurempi kuin 13 tilavuusprosenttia mutta enintään 15 tilavuusprosenttia, jos tuotteessa oleva alkoholi on kokonaan käymisestä peräisin.
– –”
Verokoodeksin 206 quinquinquagies §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Kaikkien valmisteverovelvollisten on laskettava asianmukaisesti valmisteverot ja maksettava ne valtiolle laissa säädetyssä määräajassa sekä jätettävä valmisteveroilmoitukset toimivaltaiselle viranomaiselle laissa säädetyssä määräajassa tämän luvun säännösten ja voimassa olevan tullilainsäädännön mukaisesti.”
Verokoodeksin, sellaisena kuin se oli voimassa ennen 1.7.2010, VII osaston liitteessä I olevassa 3.1 kohdassa säädettiin, että kun kyseessä ovat ”kuohumattomat juomat” ryhmässä ”Muut käymistietä valmistetut juomat kuin viini ja olut”, valmisteveron määrä on nolla.
Veronkierron torjumiseksi toteutettavista toimenpiteistä 23.6.2010 kiireellisenä annetun hallituksen asetuksen nro 54/2010 (Ordonanţa de urgenţă a Guvernului nr. 54/2010 privind unele măsuri pentru combaterea evaziunii fiscale; Monitorul Oficial al României, 23.6.2010, osa I, nro 421; jäljempänä OUG nro 54/2010) I §:n 21 kohdassa vahvistetaan muiden käymistietä valmistettujen kuohumattomien juomien kuin viinin tai oluen valmisteveron määräksi 100 euroa tuotteen hehtolitraa kohti.
OUG:n nro 54/2010 IV §:n 1 momentissa säädetään, että mainittu säännös tulee voimaan 1.7.2010.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Verotarkastuksen perusteella todettiin 29.4.2011, että SC Principal Company oli myynyt 1.7.2010 lukien 13929342 litraa muita kuohumattomia käymistietä valmistettuja juomia kuin olutta tai viiniä.
Koska SC Principal Company oli soveltanut tähän määrään valmisteveroa, jonka määrä oli nolla, veroviranomaiset antoivat 3.5.2011 OUG:n nro 54/2010 I §:n 21 kohdassa määritellyn valmisteveron määrän perusteella verotuspäätöksen, jolla kyseinen yritys velvoitettiin maksamaan 59461575 Romanian leun (RON) (n. 12339419 euroa) suuruinen määrä.
SC Principal Company teki mainitusta verotuspäätöksestä hallinnonsisäisen valituksen, jonka ANAF hylkäsi 25.7.2017 antamallaan päätöksellä, minkä jälkeen Curtea Constituţională (perustuslakituomioistuin, Romania) vahvisti OUG:n nro 54/2010 perustuslainmukaisuuden.
Hecta Viticol, jolle SC Principal Companyn oikeudet ovat siirtyneet 14.6.2013 lukien, saattoi asian ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi ja vaati sitä kumoamaan mainitun ANAF:n päätöksen, 3.5.2011 tehdyn verotuspäätöksen ja 29.4.2011 laaditun verotarkastuskertomuksen.
Hecta Viticol toteaa erityisesti, että 1.7.2010 asti kuohumattomaan viiniin ja muihin kuohumattomiin käymistietä valmistettuihin juomiin kuin viiniin tai olueen sovellettiin valmisteveroa, jonka määrä oli nolla. Tuosta päivämäärästä lukien ainoastaan muihin kuohumattomiin käymistietä valmistettuihin juomiin kuin viiniin tai olueen sovellettiin valmisteveroa, jonka määrä oli 100 euroa tuotteen hehtolitraa kohti. Hecta Viticolin mukaan tällä tavoin käyttöön otettu erilainen kohtelu ei ole yhteensopivaa direktiivien 92/83 ja 92/84 säännösten kanssa.
Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että verokoodeksissa vahvistetaan verotuksen neutraalisuuden, veronkannon varmuuden ja oikeusvarmuuden periaatteet. Se, että siirtymäjärjestelmää ei ole ja että OUG nro 54/2010 tuli voimaan kahdeksan päivän kuluttua sen julkaisemisesta, saattaa olla ristiriidassa näiden periaatteiden kanssa.
Curtea de Apel București (Bukarestin ylioikeus, Romania) on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Ovatko [direktiivin 92/83] 7, 11 ja 15 artikla ja [direktiivin 92/84] 5 artikla esteenä [OUG:n nro 54/2010] I §:n 21 kohdan ja IV §:n 1 momentin säännöksille?
2)
Ovatko oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteet esteenä [OUG:n nro 54/2010] I §:n 21 kohdan ja IV §:n 1 momentin säännöksille siltä osin kuin niillä on muutettu muiden kuohumattomien käymistietä valmistettujen juomien kuin oluen ja viinin valmisteveron määrää?”
Unionin tuomioistuimen toimivalta
Romanian hallitus väittää yhtäältä, että unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa arvioida kansallisen oikeuden yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa, ja toisaalta, että unionin oikeuden säännöksiin ja määräyksiin ei sisälly menettelyä koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä alkoholijuomien valmisteverojen määrien muuttamisesta, joten ainoastaan jäsenvaltioilla on toimivalta vahvistaa ne.
Tässä yhteydessä on ensinnäkin muistutettava, että vaikka unionin tuomioistuimella ei ole SEUT 267 artiklan nojalla vireille pannussa menettelyssä toimivaltaa lausua kansallisen toimenpiteen yhteensoveltuvuudesta unionin oikeuden kanssa, unionin tuomioistuin voi kuitenkin kansallisen tuomioistuimen esittämien kysymysten sanamuodon perusteella sen esittämät tiedot huomioon ottaen päätellä, mitkä seikat liittyvät unionin oikeuden tulkintaan, auttaakseen kansallista tuomioistuinta ratkaisemaan sen käsiteltäväksi saatetun oikeudellisen ongelman (tuomio 17.7.2008, ASM Brescia,
C‑347/06
,
EU:C:2008:416
,
kohta).
Ennakkoratkaisupyyntö sisältää riittävät tiedot, jotka täyttävät nämä edellytykset, koska kansallinen tuomioistuin on todennut, että sen on tarpeen saada direktiivin 92/83 7, 11 ja 15 artiklaa ja direktiivin 92/84 5 artiklaa sekä oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita koskeva tulkinta, jotta se voisi ratkaista, ovatko OUG:n nro 54/2010 I §:n 21 kohta ja IV §:n 1 momentti yhteensopivia unionin oikeuden kanssa.
Toiseksi on todettava, että oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteet ovat osa Euroopan unionin oikeusjärjestystä. Tästä syystä sekä unionin toimielinten että jäsenvaltioiden, kun ne käyttävät unionin direktiiveissä niille annettua toimivaltaa, tulee siis noudattaa niitä (tuomio 9.6.2016, Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tästä syystä, ja koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ilmaissut epäilyksensä pääasiassa kyseessä olevien kansallisten säännösten yhteensopivuudesta direktiivien 92/83 ja 92/84 säännösten sekä oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden kanssa, unionin tuomioistuimen tehtävänä on tulkita näitä säännöksiä ja periaatteita voidakseen antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisen vastauksen, jonka avulla se voi ratkaista sen käsiteltäväksi saatetun asian.
Näin ollen unionin tuomioistuin on toimivaltainen vastaamaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään pääasiallisesti, onko direktiivin 92/83 7, 11 ja 15 artiklaa ja direktiivin 92/84 5 artiklaa tulkittava siten, että niissä velvoitetaan vahvistamaan samansuuruiset valmisteverot alkoholijuomille, jotka kuuluvat direktiivissä 92/83 tarkoitettujen viinien luokkaan, ja alkoholijuomille, jotka kuuluvat samassa direktiivissä tarkoitettujen muiden käymistietä valmistettujen juomien kuin viinin tai oluen luokkaan.
Aluksi on muistutettava, että direktiivin 92/83 tavoitteena on yhdenmukaistaa alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteet.
Tässä tarkoituksessa direktiivissä 92/83 vahvistetaan sen johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaisesti yhteiset määritelmät näille tuotteille.
Direktiivissä erotellaan tässä tarkoituksessa alkoholin ja alkoholijuomien eri luokkia, muun muassa II jaksossa ”viinit” ja III jaksossa ”muut käymistietä valmistetut juomat kuin viini ja olut”, viittaamalla yhdistetyn nimikkeistön koodeihin.
Direktiivin 92/83 9 artiklan 2 kohdan mukaan kaikkiin tuotteisiin, jotka kuuluvat kuohumattoman viinin alaryhmään, on sovellettava samansuuruista valmisteveroa, ja samoin kaikkiin kuohuviinien alaryhmään kuuluviin tuotteisiin on sovellettava samansuuruista valmisteveroa, ja jäsenvaltiot voivat soveltaa samaa valmisteveron määrää näihin molempiin alaryhmiin.
Direktiivin 92/83 13 artiklan 2 kohdassa puolestaan säädetään, että kaikkiin tuotteisiin, jotka kuuluvat muiden kuohumattomien käymistietä valmistettujen juomien alaryhmään, on sovellettava samansuuruista valmisteveroa, ja samoin kaikkiin muiden kuohuvien käymistietä valmistettujen juomien alaryhmään kuuluviin tuotteisiin on sovellettava samansuuruista valmisteveroa, ja jäsenvaltiot voivat soveltaa samaa valmisteveron määrää näihin molempiin alaryhmiin.
Tästä seuraa, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena oli toki erotella selvästi toisistaan ”viinien” ja ”muiden käymistietä valmistettujen juomien” luokat määräämällä, että jäsenvaltioiden on lähtökohtaisesti kannettava samansuuruinen valmistevero kyseisten luokkien kussakin alaryhmässä, mutta niillä ei ole velvollisuutta soveltaa samansuuruista valmisteveroa näihin luokkiin kuuluviin juomiin.
Tällaista tulkintaa, joka käy ilmi direktiivin 92/83 mainittujen säännösten sanamuodosta itsestään, ei voida asettaa kyseenalaiseksi Hecta Viticolin mainitun direktiivin 15 artiklasta, luettuna yhdessä direktiivin 92/84 5 artiklan ensimmäisen luetelmakohdan kanssa, tekemällä tulkinnalla.
Vaikka näet direktiivin 92/83 15 artiklassa täsmennetään, että viiniä koskevia viittauksia on pidettävä samalla tavoin tämän direktiivin III jaksossa määriteltyihin muihin käymistietä valmistettuihin juomiin kohdistuvina erityisesti sovellettaessa direktiiviä 92/84 ja direktiiviä 92/12, tällainen semanttinen yksinkertaistaminen on kuitenkin ymmärrettävä siten, että sitä sovelletaan ainoastaan näiden direktiivien asiayhteydessä siltä osin kuin niissä ei määritetä erityisiä sääntöjä muille käymistietä valmistetuille juomille kuin viinille tai oluelle.
Näin on erityisesti direktiivin 92/84 5 artiklan ensimmäisen luetelmakohdan osalta, jossa vahvistetaan yhtäältä kuohumattomalle viinille valmisteveron vähimmäismääräksi nolla ja toisaalta kuohuviinille valmisteveron vähimmäismääräksi nolla mutta ei täsmennetä valmisteveron vähimmäismäärää muille käymistietä valmistetuille juomille kuin viinille tai oluelle.
Koska tässä säännöksessä vahvistetaan kuitenkin ainoastaan valmisteveron vähimmäismäärä, siinä ei säädetä velvollisuudesta soveltaa samansuuruista valmisteveron määrää viiniin ja muihin käymistietä valmistettuihin juomiin kuin viiniin tai olueen.
Tämän tuomion 41 kohdassa selostettua tulkintaa ei voida myöskään asettaa kyseenalaiseksi sillä seikalla, että direktiivin 92/83 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan, että periaatteessa jäsenvaltioiden on sovellettava samansuuruista valmisteveron määrää kaikkiin kuohumattomiin viineihin ja muihin kuohumattomiin käymistietä valmistettuihin juomiin sekä samansuuruista valmisteveron määrää kaikkiin kuohuviineihin ja kuohuviin käymistietä valmistettuihin juomiin. Mainitusta perustelukappaleesta ei näet ilmene, etteivät jäsenvaltiot voisi soveltaa tältä osin erilaisia valmisteveron määriä.
Myöskään 4.3.1986 annettu tuomio komissio v. Tanska (
106/84
,
EU:C:1986:99
), johon Hecta Viticol on vedonnut, ei voi olla esteenä tälle tulkinnalle.
On näet muistutettava, että tuon tuomion taustalla olleessa asiassa Euroopan komission Tanskan kuningaskuntaa vastaan nostama kumoamiskanne perustui ETY:n perustamissopimuksen 95 artiklan rikkomiseen; mainitussa artiklassa jäsenvaltioille asetettiin kielto määrätä korkeampia veroja maahan tuoduille tuotteille kuin kotimaisille tuotteille.
Tässä asiayhteydessä 4.3.1986 annetun tuomion komissio v. Tanska (
106/84
,
EU:C:1986:99
) 20 kohdassa todettiin, että jäsenvaltiot ovat lähtökohtaisesti vapaita ottamaan käyttöön eriytetyn verotusjärjestelmän tiettyjen tuotteiden osalta, vaikka ne olisivat samanlaisia tuotteita, jos tällaisen eriyttämisen perusteena käytetään objektiivisia kriteerejä.
Edellä esitetystä seuraa, että ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 92/83 7, 11 ja 15 artiklaa sekä direktiivin 92/84 5 artiklaa on tulkittava siten, että niissä ei velvoiteta vahvistamaan samansuuruisia valmisteveroja alkoholijuomille, jotka kuuluvat direktiivissä 92/83 tarkoitettujen viinien luokkaan, ja alkoholijuomille, jotka kuuluvat samassa direktiivissä tarkoitettujen muiden käymistietä valmistettujen juomien kuin viinin tai oluen luokkaan.
Toinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään pääasiallisesti, onko oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jolla muutetaan muiden käymistietä valmistettujen juomien kuin oluen tai viinin valmisteveron määrää säätämättä siirtymäjärjestelystä, kun tällainen muutos tulee voimaan kahdeksan päivän kuluttua sitä koskevan säädöksen julkaisemisesta.
Aluksi on muistutettava, että oikeusvarmuuden periaate ja luottamuksensuojan periaate edellyttävät yhtäältä, että lainsäädännön on oltava selvää ja täsmällistä, ja toisaalta, että yksityisten on voitava ennakoida lainsäädännön soveltamista (ks. vastaavasti tuomio 11.9.2019, Călin,
C‑676/17
,
EU:C:2019:700
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin oikeuden kattamiin aloihin liittyvien jäsenvaltioiden oikeussääntöjen on niidenkin oltava yksiselitteisesti muotoiltuja siten, että kyseisillä henkilöillä on mahdollisuus selvästi ja täsmällisesti tuntea oikeutensa ja velvollisuutensa ja että kansallisilla tuomioistuimilla on mahdollisuus varmistaa niiden noudattaminen (tuomio 9.7.2015, Salomie ja Oltean,
C‑183/14
,
EU:C:2015:454
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lisäksi on muistutettava, että uusi oikeussääntö, jota sovelletaan sen säädöksen voimaantulosta lukien, jossa siitä säädetään, on lähtökohtaisesti yhteensopiva unionin oikeuden kanssa, joten oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteet eivät ole lähtökohtaisesti esteenä sille, että jäsenvaltio voi muuttaa aikaisempaa lakia välittömin oikeusvaikutuksin säätämättä siirtymäjärjestelystä (tuomio 9.6.2016, Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
,
kohta).
Tietyissä tilanteissa, joissa oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteet tätä edellyttävät, olosuhteisiin mukautetun siirtymäjärjestelyn käyttöönotto saattaa kuitenkin olla tarpeen.
Näin ollen kansallinen lainsäätäjä loukkaa oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita, jos se antaa yllättäen ja ennalta-arvaamattomasti uuden lain, jossa poistetaan verovelvollisilla siihen asti ollut oikeus, jättämättä niille riittävästi aikaa sopeutua, jos se ei ole tarpeen tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi (tuomio 9.6.2016, Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
,
kohta).
Erityisesti on todettava, että verovelvollisilla on oltava aikaa sopeutua, jos niiden on niillä siihen asti olleen oikeuden poistamisen vuoksi tehtävä vastaavia taloudellisia sopeutuksia (tuomio 9.6.2016, Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
,
kohta).
Vaikka katsottaisiinkin, että OUG:ssä nro 54/2101 säädettyä, muiden kuohumattomien käymistietä valmistettujen juomien kuin viinin tai oluen valmisteveron määrän korottamista 100 euroksi tuotteen hehtolitraa kohti, voitaisiin pitää yllättävänä ja ennalta-arvaamattomana, koska korotus tuli voimaan kahdeksan päivän kuluttua siitä, kun tämä säädös julkaistiin 23.6.2010 Romanian virallisessa lehdessä (Monitorul Oficial al României), ei vaikuta siltä, että edellä mainitut, tämän tuomion kahdessa edellisessä kohdassa mieleen palautetut edellytykset, joilla mukautetun siirtymäjärjestelyn käyttöönotto voidaan oikeuttaa, täyttyvät pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa.
Yhtäältä ei voida katsoa, että kyseisellä valmisteveron määrän korottamisella poistettaisiin oikeus nollaverokantaan.
Toisaalta ei vaikuta siltä, että tällaisesta korottamisesta itsestään seuraisi se, että verovelvollisten olisi tehtävä vastaavia taloudellisia sopeutuksia, mikä on kuitenkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana varmistaa.
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jolla muutetaan muiden käymistietä valmistettujen juomien kuin oluen tai viinin valmisteveron määrää säätämättä siirtymäjärjestelystä, kun tällainen muutos tulee voimaan kahdeksan päivän kuluttua sitä koskevan säädöksen julkaisemisesta ja kun tällaisesta korottamisesta ei seuraa, että verovelvollisten olisi tehtävä vastaavia taloudellisia sopeutuksia, mikä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana varmistaa.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19.10.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/83/ETY 7, 11 ja 15 artiklaa sekä alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen määrien lähentämisestä 19.10.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/84/ETY 5 artiklaa on tulkittava siten, että niissä ei velvoiteta vahvistamaan samansuuruisia valmisteveroja alkoholijuomille, jotka kuuluvat direktiivissä 92/83 tarkoitettujen viinien luokkaan, ja alkoholijuomille, jotka kuuluvat samassa direktiivissä tarkoitettujen muiden käymistietä valmistettujen juomien kuin viinin tai oluen luokkaan.

2)
Oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jolla muutetaan muiden käymistietä valmistettujen juomien kuin oluen tai viinin valmisteveron määrää säätämättä siirtymäjärjestelystä, kun tällainen muutos tulee voimaan kahdeksan päivän kuluttua sitä koskevan säädöksen julkaisemisesta ja kun tällaisesta korottamisesta ei seuraa, että verovelvollisten olisi tehtävä vastaavia taloudellisia sopeutuksia, mikä on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana varmistaa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: romania.