CELEX: 62021CJ0385
Előzetes döntéshozatal
Verseny
Kartellek
EUMSZ 101. cikk
A nemzeti versenyhatóság által kiszabott szankció
A bírság összegének meghatározása
Az eredménykimutatásban szereplő forgalom figyelembevétele
Arra vonatkozó kérelem, hogy a nemzeti versenyhatóság eltérő forgalmat vegyen figyelembe
A versenyhatóság általi megtagadás
Az érintett vállalkozás valós gazdasági helyzete
Az arányosság elve

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének és az EUMSZ 101. cikknek az arányosság elvével összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Zenith Media Communications SRL és a Consiliul Concurenţei (versenytanács, Románia) között az e társasággal szemben a versenyszabályok megsértése miatt bírságot kiszabó határozat tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az 1/2003/EK rendelet
Az [EUMSZ 101.] és [EUMSZ 102. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (
HL 2003. L 1., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 205. o.) 3. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Ha a tagállamok versenyhatóságai vagy a nemzeti bíróságok a[z EUMSZ 101. cikkének] (1) bekezdése szerinti megállapodásokra, vállalkozások társulásainak döntéseire vagy összehangolt magatartásokra, amelyek e rendelkezés értelmében befolyásolhatják a tagállamok közötti kereskedelmet, a nemzeti versenyjogot alkalmazzák, akkor az ilyen megállapodásokra, döntésekre vagy összehangolt magatartásokra a[z EUMSZ 101. cikket] is alkalmazniuk kell. […]”.
E rendelet 5. cikke így rendelkezik:
„A tagállamok versenyhatóságai egyedi ügyekben alkalmazhatják [az EUMSZ 101. cikket és az EUMSZ 102. cikket]. E célból saját kezdeményezésükre vagy panasz alapján a következő határozatokat hozhatják:
–
előírhatják a jogsértő magatartás befejezését,
–
ideiglenes intézkedéseket rendelhetnek el,
–
kötelezettségvállalásokat fogadhatnak el,
–
pénzbírságot, kényszerítő bírságot vagy a nemzeti joguk által biztosított egyéb szankciót szabhatnak ki.
Amennyiben a birtokukban lévő információk alapján a tilalom feltételei nem teljesülnek, olyan határozatot is hozhatnak, hogy részükről semmilyen intézkedés nem indokolt.”
Az említett rendelet 23. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi az Európai Bizottság számára, hogy bírságot szabjon ki a vállalkozásokra az Európai Unió versenyjogi rendelkezéseinek megsértése miatt. E bírságok nem haladhatják meg a vállalkozás előző üzleti évben elért teljes forgalmának 10%‑át.
Ugyanezen rendelet 35. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A tagállamok úgy jelölik ki [az EUMSZ 101. és az EUMSZ 102. cikk] alkalmazásáért felelős versenyhatóságot vagy versenyhatóságokat, hogy e rendelet rendelkezéseit hatékonyan betartsák. […]”
A 78/660/EGK negyedik irányelv
A 2003. június 18‑i 2003/51/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (
HL 2003. L 178., 16. o.
; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 273. o.) módosított, a[z EUMSZ 50. cikke (2) bekezdésének g) pontja alapján meghatározott jogi formájú társaságok éves beszámolójáról szóló, 1978. július 25‑i 78/660/EGK negyedik tanácsi irányelv (
HL 1978. L 222., 11. o.
; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 21. o.) 2. cikke (1) bekezdésének első albekezdése szerint:
„Az éves beszámoló mérlegből, eredménykimutatásból és kiegészítő mellékletből áll. E dokumentumok egységet alkotnak.”
A 2003/51 irányelvvel módosított 78/660/EGK negyedik irányelv 22–26. cikkéből kitűnik, hogy a nettó árbevétel összegét fel kell tüntetni az eredménykimutatásban.
A román jog
Az 1996. április 10‑i Legea concurenței nr. 21/1996 (a versenyről szóló 21/1996. sz. törvény;
Monitorul Oficial al României
, I. rész, 1996. április 30‑i 88. sz.) alapeljárásra alkalmazandó változata (a továbbiakban: versenytörvény) 2. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben a vállalkozások […] olyan csoportosulásban vesznek részt, amelyet megállapodás, megegyezés, paktum, jegyzőkönyv, szerződés és hasonló útján, kifejezett, nyilvános vagy rejtett módon hoztak létre, de jogi személyiséggel nem rendelkezik, a formájától – szövetség, koalíció, csoport, blokk, szövetkezés és hasonlók – függetlenül, az (1) bekezdésben említett, az ilyen csoportosulásban való részvétel keretében elkövetett cselekmények és tények tekintetében e törvény rendelkezéseit az arányosság elvének megfelelően minden egyes vállalkozásra alkalmazni kell.”
A versenytörvény 5. cikke (1) bekezdésének szövege a következő:
„(1)   Tilos minden olyan vállalkozások közötti megállapodás, vállalkozások társulásai által hozott döntés és összehangolt magatartás, amelynek célja vagy hatása a román piacon vagy annak egy részén belüli verseny megakadályozása, korlátozása vagy torzítása, így különösen:
a)
a beszerzési vagy eladási árak, illetve bármely egyéb üzleti feltétel közvetlen vagy közvetett rögzítése;
b)
a termelés, az értékesítés, a műszaki fejlesztés vagy a befektetés korlátozása vagy ellenőrzése;
c)
a piacok vagy a beszerzési források felosztása;
d)
a kereskedelmi partnerekkel szemben az egyenértékű szolgáltatásokért egyenlőtlen feltételek alkalmazása, ami egyeseket versenyhátrányba hoz;
e)
a szerződések megkötésének függővé tétele olyan kiegészítő kötelezettségeknek a másik fél részéről történő vállalásától, amelyek sem természetüknél fogva, sem a kereskedelmi szokások szerint nem tartoznak a szerződés tárgyához.”
A versenytörvény 55. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint:
„A vállalkozások vagy vállalkozások társulásai által szándékosan vagy gondatlanul elkövetett alábbi cselekmények olyan jogsértéseknek minősülnek, amelyek a vállalkozás vagy a vállalkozások társulása által a szankciót megelőző pénzügyi évben elért teljes világméretű forgalom 10%‑át meg nem haladó bírsággal sújthatók:
a)
e törvény 5. és 6. cikkének, valamint az EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikknek a megsértése […]”
A 2010. szeptember 2‑i Ordinul nr. 420, pentru punerea în aplicare a Instrucțiunilor privind individualizarea sancțiunilor pentru contravențiile prevăzute la articolul [55] din legea concurenței nr. 21/1996 (a versenytörvény [55.] cikke szerinti közigazgatási jogsértésekért kiszabott szankciók egyéniesítésére vonatkozó utasítások végrehajtásáról szóló 420. sz. rendelet,
Monitorul Oficial al României
, I. rész, 2010. szeptember 10‑i 638. sz.) melléklete tartalmazza a bírságok kiszámítására vonatkozó, versenytanácsnak címzett utasításokat (a továbbiakban: a szankciók egyéniesítésére vonatkozó utasítások), amelyek II. fejezetének A. pontja szerint:
„A. Az alapösszeg meghatározása
1.   Az alapösszeget a tényállás súlyosságának és időtartamának figyelembevételével kell meghatározni. Az alapösszeget az alábbi két összeg összeadásával kell kiszámítani, a súlyosság és az időtartam figyelembevételével:
x súlyosság + y időtartam = alapösszeg
2.   A jogsértőnek a szankciót megelőző üzleti évben elért, hatályos adójogi szabályozásokkal összhangban meghatározott teljes forgalmát kell alapul venni a bírság alapösszegének meghatározásához a törvény [55]. cikke szerinti jogsértések esetében.”
A 2009. október 29‑i Ordinul nr. 3055, pentru aprobarea Reglementarilor contabile conforme cu directivele europene (az európai irányelveknek megfelelő számviteli szabályok jóváhagyásáról szóló 3055. sz. rendelet,
Monitorul Oficial al României
, I. rész, 2009. november 10‑i 766. sz.; a továbbiakban: a számviteli szabályok jóváhagyásáról szóló rendelet) 33., 46. és 253. pontja szerint:
„33. (1) A nettó árbevétel magában foglalja a jogalany szokásos tevékenységéhez tartozó termékértékesítéséből és szolgáltatásnyújtásból származó összegeket, a kereskedelmi kedvezmények és a hozzáadottérték‑adó, valamint a forgalomhoz közvetlenül kapcsolódó egyéb adók levonása után.
[…]
46. (1) A tartalom elsődlegessége a formával szemben elve. Az értékek bemutatása a mérleg és az eredménykimutatás tételeivel összefüggésben a bejelentett ügylet vagy művelet gazdasági tartalmának figyelembevételével történik, és nem csak annak jogi formája alapján.
(2) Ezen elv betartásának célja annak biztosítása, hogy a gazdasági‑pénzügyi ügyletek elszámolása és bemutatása a gazdasági valóságnak megfelelően történjen, kiemelve az ügyletekhez kapcsolódó jogokat és kötelezettségeket, valamint kockázatokat.
[…]
(4) A jogalanyoknak a gazdasági‑pénzügyi műveletek elszámolásakor minden rendelkezésre álló információt figyelembe kell venniük, hogy csak elvétve fordulhassanak elő olyan helyzetek, amelyekben a művelet jellege – amelyet a tartalom elsődlegessége a formával szemben elv alapján kell meghatározni – eltér attól, amit ezen elv alkalmazása nélkül állapítanának meg.
[…]
253. […]
(2) A valamely jogalany által harmadik személyek javára beszedett összegek, ideértve a törvénynek megfelelően kötött ügynöki, jutaléki vagy kereskedelmi megbízási szerződéseket is, nem minősülnek a szokásos tevékenységből származó bevételeknek, még akkor sem, ha a hozzáadottérték‑adó szempontjából a saját nevükben eljáró személyeket viszonteladónak kell tekinteni. Ebben az esetben a szokásos tevékenységből származó bevételek a fizetendő jutalékból állnak.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
2014. december 3‑i határozatával a versenytanács megállapította, hogy 2012. március 26. és október 17. között több vállalkozás, köztük az alapeljárás felperese, amelyek reklámértékesítési szolgáltatásokat nyújtanak, a versenytörvény 5. cikkének (1) bekezdésébe és az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésébe ütköző egységes és folyamatos jogsértést követett el azáltal, hogy olyan kartellben vett részt, amelynek célja a versenytárs reklámértékesítő ügynökségek román piacról való kiszorítása volt (a továbbiakban: a versenytanács határozata). Az alapeljárás felperesével szemben 2146199 román lej (RON) (hozzávetőleg 484759 euró) bírságot szabtak ki, amely a 2013. évi eredménykimutatásában szereplő forgalma 2,52%‑ának felelt meg.
Az alapeljárás felperese keresetet nyújtott be a Curtea de Apel București (bukaresti ítélőtábla, Románia) előtt a versenytanács határozatának megsemmisítése, másodlagosan a bírság összegének csökkentése iránt, figyelembe véve azt a felső határt, amely a forgalmának helyes meghatározásából következik. A keresetet ez a bíróság a 2016. június 8‑i ítéletével elutasította.
Az alapeljárás felperese a kérdést előterjesztő bíróság, az Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék, Románia) előtt ezen ítélet ellen benyújtott felülvizsgálati kérelmének alátámasztásaként előadja, hogy reklámértékesítő ügynökségként közvetítői tevékenységet végez a hirdetők és a reklámszolgáltatók, például a televíziós csatornák között. Az alapeljárás felperese szerint a reklámértékesítő ügynökségek a reklámozóktól kapott díjazást utalják tovább a reklámszolgáltatóknak. A reklámértékesítő ügynökségek díjazását a hirdetőtől kapott jutalék alkotja. Az alapeljárás felperese szerint a reklámértékesítő ügynökség forgalmát kizárólag ez a jutalék alkotja. A versenytanács azonban a kiszabott bírság kiszámításának alapjául a felperes könyvelésében feltüntetett forgalmat vette figyelembe, amely nemcsak a kapott jutalékokat foglalja magában, hanem a reklámszolgáltatóknak a felperes közvetítésével kifizetett összegeket is. A versenytanács ezáltal figyelmen kívül hagyta a számviteli szabályok jóváhagyásáról szóló rendelet 253. pontjának (2) bekezdését, és megtagadta a közvetítők esetében a forgalom kiszámítására vonatkozó jogszabályok és ítélkezési gyakorlat alkalmazását, amelyek az összefonódások ellenőrzésére alkalmazandó szabályokról szóló, 2010. augusztus 5‑i utasításának 152. pontján alapulnak. Az említett felperest tehát nem a versenyjog állítólagos megsértése miatt szankcionálták, hanem amiatt, ahogyan a könyvelését vezeti. E körülmények között a Curtea de Apel București (bukaresti ítélőtábla) a versenytanács határozatával szemben benyújtott kereset elutasításával – az arányosság elvét megsértve – nem vette figyelembe az alapeljárás felperesének tényleges bevételeit.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy e határozat elfogadását megelőzően valamennyi eljárás alá vont vállalkozás azt állította, hogy a bírság összegének meghatározásához a versenytanácsnak nem az összes bevételüket, hanem csak a tényleges bevételüket kell figyelembe vennie. Ugyanakkor mind az említett határozat, mind a versenytörvény és a szankciók egyéniesítésére vonatkozó utasítások a bírság kiszámításának alapjaként az éves beszámolóban szereplő teljes forgalmat veszik alapul, anélkül hogy különbséget tennének az említett forgalom összetevői vagy az érintett vállalkozás tevékenységei között. A szankciók egyéniesítésére vonatkozó utasítások semmilyen mérlegelési mozgásteret nem hagynak a versenytanács számára az önkényesség kockázatának elkerülése érdekében. Így az eljárás alá vont vállalkozás nem hivatkozhat arra, hogy az eredménykimutatásában szereplő forgalom nem felel meg az irányadó számviteli szabályoknak, mivel e forgalom saját határozataiból és számviteli nyilvántartásaiból következik.
A kérdést előterjesztő bíróság egyébiránt megjegyzi, hogy a számviteli szabályok jóváhagyásáról szóló rendelet 253. pontjának (2) bekezdése szerint az ügynök bevételei az általa kínált közvetítői szolgáltatásokért díjazás címén kapott jutalékokból állnak, és hogy egy összefonódással kapcsolatos ügyben a versenytanács az alapeljárás felperesének forgalmára vonatkozó értékelést kizárólag a közvetítői tevékenysége címén kapott jutalékok figyelembevétele érdekében végezte el.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy ilyen körülmények között mérlegelnie kell az előreláthatóság és az arányosság elvét a szankció visszatartó erejével szemben annak meghatározása érdekében, hogy a versenytanács kizárólag a forgalom azon részét köteles‑e figyelembe venni, amely az alapeljárás felperese által kapott jutalékoknak felel meg. Ezt a feladatot a lojális együttműködés kötelezettségének és a tagállamok azon kötelezettségének fényében kell elvégezni, hogy tartózkodjanak minden olyan intézkedéstől, amely akadályozhatja az EUMSZ 101. cikk hatékony alkalmazását.
A kérdést előterjesztő bíróság különösen arra keresi a választ, hogy sértheti‑e az arányosság elvét az a megközelítés, amely szerint a versenytanács köteles a bírság alapösszegét az alapeljárás felperesének eredménykimutatásában feltüntetett forgalom alapján meghatározni, amely a közvetítői tevékenységért járó jutalékokon kívül magában foglalja a hirdetőktől kapott és a reklámszolgáltatóknak fizetett összegeket is. Annak megállapítása, hogy a versenytanács nem jogosult figyelembe venni eltérő forgalmat, ahhoz vezethet, hogy olyan bírságot szab ki, amely noha kiszámítható és visszatartó erejű, nem tükrözi az érintett vállalkozás valós gazdasági helyzetét, és így sérti ezt az elvet.
E körülmények között az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni az EUSZ 4. cikk (3) bekezdését és az EUMSZ 101. cikket, hogy:
1)
azok alapján a tagállami versenyhatóság köteles a bírság szankció megállapításáról szóló nemzeti szabályt az arányosság elvével összhangban értelmezni abban az értelemben, hogy meg kell vizsgálnia, hogy az előző üzleti évre vonatkozó számviteli beszámoló eredménykimutatásában szereplő teljes forgalom a valós gazdasági helyzetnek megfelelően, hűen tükrözi‑e a gazdasági és pénzügyi ügyleteket;
2)
az arányosság elve alapján azokkal ellentétes a tagállami versenyhatóság olyan gyakorlata, amelynek keretében az előző üzleti évre vonatkozó számviteli beszámoló eredménykimutatásában szereplő, a közvetítői tevékenységért járó jutalék mellett a médiafelület vásárlásának közvetítésére irányuló tevékenységgel összefüggő szolgáltatások után a végső ügyfeleknek továbbszámlázott összegeket is tartalmazó forgalommal arányos bírságot szab ki;
3)
azokkal ellentétes valamely nemzeti jogszabály olyan értelmezése, amely szerint a szankcionált vállalkozás felel a könyvelés helyességéért és a gazdasági és pénzügyi ügyletek valós gazdasági helyzetnek megfelelő, pontos bemutatásáért és a tagállam versenyhatóságát köti az, ahogyan a szankcionált vállalkozás eleget tesz e kötelezettségnek?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az elfogadhatóságról
A versenytanács először is arra hivatkozik, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatatlanok, mivel a nemzeti bíróság valójában azt kéri a Bíróságtól, hogy értelmezze a nemzeti jog egyik szabályában szereplő „forgalom” fogalmát, és döntsön az alapeljárás tényállásáról.
Kétségtelen, hogy az EUMSZ 267. cikk szerinti eljárás keretében a Bíróság és a kérdést előterjesztő bíróság feladatai egyértelműen elkülönülnek, és kizárólag az utóbbi feladata a nemzeti jogszabályok értelmezése és az alapeljárás tényállásának értékelése (2019. november 14‑iSpedidam ítélet,
C‑484/18
,
EU:C:2019:970
,
28.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A versenytanács érvelésével ellentétben azonban a kérdést előterjesztő bíróság nem kéri a Bíróságtól a nemzeti jog értelmezését.
Az e bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések ugyanis az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének és az EUMSZ 101. cikknek az arányosság elvével összefüggésben történő értelmezésére vonatkoznak, a nemzeti versenyhatóság által a felperessel szemben a nemzeti versenyjog és az uniós versenyjog megsértése miatt kiszabott bírság összegének jogszerűségével kapcsolatos jogvita keretében. Az említett bíróság elsősorban az uniós jog releváns értelmezési szempontjait keresi annak megállapítása érdekében, hogy a könyvelésben szereplő forgalom milyen mértékben bír kötelező jelleggel ezen összeg kiszámítása során.
A versenytanács másodsorban arra hivatkozik, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések hipotetikusak, mivel az alapeljárás felperese a közigazgatási eljárás során nem vitatta az eredménykimutatásában feltüntetett számviteli kimutatások pontosságát, és mindössze arra hivatkozik, hogy forgalmának csak egy részét kellett volna figyelembe venni a bírság kiszámításakor.
Ebben a tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint kizárólag az ügyben eljáró és a meghozandó határozatért felelős nemzeti bíróság feladata annak eldöntése, hogy az ügy sajátos jellemzőire tekintettel az ítélet meghozatalához szükség van‑e az előzetes döntéshozatalra, és hogy a Bíróságnak feltett kérdések relevánsak‑e. Következésképpen, ha a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni (2022. május 12‑i Servizio Elettrico Nazionale és társai ítélet, C‑377/20, EU:C2022:379, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ebből következik, hogy az uniós jogra vonatkozó kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor tagadhatja meg a nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem elbírálását, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan nincs összefüggésben az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli és jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (2022. május 12‑iServizio Elettrico Nazionale és társai ítélet,
C‑377/20
,
EU:C:2022:379
,
33.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben elegendő megállapítani, hogy – amint az a jelen ítélet 25. pontjában már megállapításra került – a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak. Először is, egyáltalán nem úgy tűnik, hogy az említett jogszabály kért értelmezése nem állna összefüggésben az alapeljárás tárgyát képező jogvita tényállásával vagy tárgyával, mivel a feltett kérdések mindegyike alkalmas arra, hogy felvilágosítást nyújtson a kérdést előterjesztő bíróság számára annak érdekében, hogy az döntést hozhasson az alapeljárás felperesével szemben kiszabott bírság összegének jogszerűségéről, és ennélfogva e jogvita eldöntéséről. Másrészt az előzetes döntéshozatalra utaló határozat tartalmazza az e kérdések megválaszolásához szükséges valamennyi ténybeli és jogi elemet. E körülmények között nem állapítható meg, hogy az említett kérdések irrelevánsak.
Következésképpen az Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék) által előterjesztett kérdések elfogadhatók.
Az ügy érdeméről
Három kérdésével, amelyeket együtt kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az EUSZ 4. cikk (3) bekezdését és az EUMSZ 101. cikket az arányosság elvével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás vagy gyakorlat, amely szerint a nemzeti versenyhatóságnak az EUMSZ 101. cikk megsértése miatt a vállalkozással szemben kiszabott bírság kiszámítása céljából minden körülmények között az e vállalkozás eredménykimutatásában szereplő forgalmat kell figyelembe vennie, és nincs lehetősége az e vállalkozás által annak igazolására előterjesztett bizonyíték vizsgálatára, hogy ez a forgalom nem tükrözi e vállalkozás valós gazdasági helyzetét, következésképpen egy másik, ezt a helyzetet tükröző összeget kell figyelembe venni forgalomként.
Az 1/2003 rendelet 35. cikke (1) bekezdésének megfelelően a tagállamok úgy jelölik ki az EUMSZ 101. cikk alkalmazásáért felelős versenyhatóságot vagy versenyhatóságokat, hogy e rendelet rendelkezéseit hatékonyan betartsák. Az így kijelölt hatóságoknak e rendelet értelmében biztosítaniuk kell az említett cikkek közérdekből történő, hatékony alkalmazását (2010. december 7‑iVEBIC ítélet (
C‑439/08
,
EU:C:2010:739
,
56.
pont).
Az 1/2003 rendelet 5. cikke ezért kifejti, hogy az EUMSZ 101. cikk alkalmazására hatáskörrel rendelkező nemzeti versenyhatóság pénzbírságot, kényszerítő bírságot vagy a nemzeti joga által biztosított egyéb szankciót szabhat ki.
Az 1/2003 rendelet 5. cikke által az EUMSZ 101. cikk megsértése miatt szankciókat előíró nemzeti jogi rendelkezésekre történő utalás magában foglalja, hogy a tagállamok az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének második és harmadik albekezdése alapján kötelesek megtenni minden olyan intézkedést, amely alkalmas az EUM‑Szerződés e rendelkezése hatályának és hatékonyságának biztosítására. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis a tárgyra vonatkozó uniós jogi szabályozás hiányában a tagállamok hatáskörüket az uniós jog, és különösen a tényleges érvényesülés elvének tiszteletben tartásával kötelesek gyakorolni. Így különösen nem lehetetleníthetik el vagy nem nehezíthetik meg túlzottan az uniós jog érvényesülését, és ezen belül a versenyjog területén biztosítaniuk kell, hogy az általuk elfogadott és alkalmazott szabályok ne sértsék az EUMSZ 101. cikk hatékony alkalmazását (lásd ebben az értelemben: 2021. január 21‑iWhiteland Import Export ítélet,
C‑308/19
,
EU:C:2021:47
,
47.
és
48.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezért a tagállamoknak – a szankciók megválasztásának megtartása mellett – különösen azt kell biztosítaniuk, hogy az EUMSZ 101. cikkének megsértését olyan anyagi és eljárási feltételek mellett szankcionálják, amelyek a szankciót hatékonnyá, arányossá és visszatartó erejűvé teszik (lásd ebben az értelemben: 2017. szeptember 14‑iAutortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra,
C‑177/16
,
EU:C:2017:689
,
68.
pont; 2019. április 3‑iPowszechny Zakład Ubezpieczeń na Życie ítélet,
C‑617/17
,
EU:C:2019:283
,
37.
pont).
Ez utóbbi tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az arányosság elve a szankciók esetében többek között megköveteli egyrészt, hogy a kiszabott szankció megfeleljen a jogsértés súlyosságának, másrészt hogy a bírság összegének megállapításakor figyelembe vegyék az adott ügy egyedi körülményeit (lásd analógia útján: 2018. október 4‑iLink Logistik N&N ítélet
C‑384/17
,
EU:C:2018:810
,
45.
pont).
Továbbá, ami az EUMSZ 101. cikk megsértése miatt kiszabott bírságot illeti, az 1/2003 rendelet 23. cikke (2) bekezdésének második albekezdése szerinti bizottsági hatáskörökkel kapcsolatos bírósági ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az a követelmény, hogy az EUMSZ 101. cikket megsértő vállalkozással szemben kiszabott bírság nem haladhatja meg a vállalkozás előző üzleti évben elért teljes forgalmának 10%‑át, pontosan azt hivatott biztosítani, hogy az arányosság elvének megfelelően az érintett vállalkozásra gyakorolt hatást minden egyes esetben külön‑külön értékeljék, különösen a jogsértés elkövetésének időszakában a vállalkozás tényleges gazdasági helyzetét tükröző forgalom figyelembevételével (lásd ebben az értelemben: 2015. április 23‑iLG Display és LG Display Taiwan kontra Bizottság ítélet,
C‑227/14 P
,
EU:C:2015:258
,
48.
és
49.
pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A forgalom fogalma valójában az érintett vállalkozás által értékesített áruk vagy szolgáltatások értékére vonatkozik, és így tükrözi a vállalkozás valós gazdasági helyzetét (lásd ebben az értelemben: 2017. szeptember 14‑iAutortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra – Latvijas Autoru apvienība ítélet,
C‑177/16
,
EU:C:2017:689
,
65.
pont).
Ebből következik, hogy noha a tagállamok hatáskörébe tartozik azon szankciók megállapítása, amelyeket a nemzeti versenyhatóság az EUMSZ 101. cikk megsértése esetén kiszabhat, az a nemzeti szabályozás vagy a nemzeti versenyhatóság azon gyakorlata, amely szerint a nemzeti versenyhatóság a bírság összegét minden esetben kizárólag az eredménykimutatásban szereplő árbevétel figyelembevételével köteles kiszámítani, és kizárja az érintett vállalkozás által annak bizonyítására hivatkozott indoklás vagy releváns adatok vizsgálatának lehetőségét, hogy a szóban forgó összeg nem tükrözi a gazdasági valóságot, olyan bírságok kiszabásához vezethet, amelyek meghaladják az EUMSZ 101. cikk célkitűzéseinek eléréséhez szükséges mértéket.
Az eljárás alá vont vállalkozás által hivatkozott, kellően pontos és dokumentált bizonyítékok alapján az e tekintetben kifejtett indokolás jogi és ténybeli megalapozottságától függően a kiszabott bírság, noha a nemzeti jogszabályban megállapított és az eredménykimutatásban feltüntetett forgalom alapján meghatározott felső határ alatt van, valójában meghaladhatja ezt a határt, ha az utóbbit a vállalkozás valós gazdasági helyzetét tükröző forgalomszámítás alapján határoznák meg.
A nemzeti versenyhatóságnak ezért rendelkeznie kell azzal a lehetőséggel, hogy megvizsgálja minden olyan bizonyíték jogi és ténybeli megalapozottságát, amely hitelt érdemlően bizonyíthatja, hogy az eredménykimutatásban feltüntetett forgalom összege nem tükrözi az eljárás alá vont vállalkozás valós gazdasági helyzetét. A jelen ügyben tehát a nemzeti versenyhatóság feladata annak vizsgálata, hogy az alapeljárás felperese, az állításának megfelelően valóban olyan ügynökként járt‑e el, aki harmadik személyek javára szedett be összegeket, és akinek díjazása jutalék formájában történt, valamint annak a kérdésnek vizsgálata, hogy pontosan miért nem tartotta szükségesnek az eredménykimutatásában szereplő forgalom összegét korrigálni. Az említett hatóság feladata tehát, hogy a felperes által adott magyarázatokból levonja a megfelelő következtetéseket annak biztosítása érdekében, hogy a bírság visszatartó erejű legyen és megfeleljen az arányosság elvének.
A versenytanács állításával ellentétben a bírság objektív kritériumok alapján történő megállapítása és a bírság kiszámíthatósága biztosításának szükségessége nem indokolhat eltérő értelmezést.
Egyrészt ugyanis minden nemzeti versenyhatóság köteles a bírság összegét az adott ügy sajátosságaihoz igazítani – figyelembe véve olyan objektív szempontokat, mint a jogsértés súlyossága és időtartama, valamint az esetleges súlyosító és enyhítő körülmények – annak biztosítása érdekében, hogy e bírság hatékony, visszatartó erejű és arányos.
Másrészt, ami a bírság kiszámíthatóságát illeti, meg kell jegyezni, hogy ezt a nemzeti jog rendelkezései biztosítják, amelyek lehetővé teszik az érintett vállalkozások számára, hogy előre meghatározzák a nemzeti versenyhatóság által velük szemben kiszabható bírság legmagasabb összegét és az e hatóság által e bírság kiszámításakor figyelembe vett objektív tényezőket, mivel e rendelkezések alkalmasak arra, hogy meghatározzák az e hatóság által gyakorolt hatáskör korlátait (lásd analógia útján: 2015. április 23‑iLG Display és LG Display Taiwan kontra Bizottság ítélet,
C‑227/14 P
,
EU:C:2015:258
,
51.
pont).
A fenti megfontolásokra tekintettel a feltett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy az EUSZ 4. cikk (3) bekezdését és az EUMSZ 101. cikket az arányosság elvével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás vagy gyakorlat, amely szerint a nemzeti versenyhatóságnak az EUMSZ 101. cikk megsértése miatt a vállalkozással szemben kiszabott bírság kiszámítása céljából minden körülmények között az e vállalkozás eredménykimutatásában szereplő forgalmat kell figyelembe vennie, és nincs lehetősége az e vállalkozás által annak igazolására előterjesztett bizonyíték vizsgálatára, hogy ez a forgalom nem tükrözi az említett vállalkozás valós gazdasági helyzetét, következésképpen egy másik, ezt a helyzetet tükröző összeget kell figyelembe venni forgalomként, feltéve, hogy ezek a bizonyítékok pontosak és dokumentáltak.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdését és az EUMSZ 101. cikket akként kell értelmezni, hogy ezekkel a rendelkezésekkel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás vagy gyakorlat, amely szerint a nemzeti versenyhatóságnak az EUMSZ 101. cikk megsértése miatt a vállalkozással szemben kiszabott bírság kiszámítása céljából minden körülmények között az e vállalkozás eredménykimutatásában szereplő forgalmat kell figyelembe vennie, és nincs lehetősége az e vállalkozás által annak igazolására előterjesztett bizonyíték vizsgálatára, hogy ez a forgalom nem tükrözi az említett vállalkozás valós gazdasági helyzetét, következésképpen egy másik, ezt a helyzetet tükröző összeget kell figyelembe venni forgalomként, feltéve, hogy ezek a bizonyítékok pontosak és dokumentáltak.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: román.