CELEX: 62020CJ0005
Eelotsusetaotlus
Elektrooniline side
Määrus (EL) 2015/2120
Artikkel 3
Juurdepääs avatud internetile
Artikli 3 lõige 1
Lõppkasutajate õigused
Artikli 3 lõige 2
Lõppkasutajate õiguste teostamist piiravate lepingute ja kaubandustavade keeld
Artikli 3 lõige 3
Andmeliikluse võrdse ja mittediskrimineeriva käsitlemise kohustus
Mõistlike andmeliikluse haldamise meetmete rakendamise võimalus
Täiendav „nulltariifiga“ lisapakett
Internetiühenduse jagamise piiramine

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta määruse (EL) 2015/2120, millega nähakse ette avatud internetiühendust käsitlevad meetmed ning millega muudetakse direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul ning määrust (EL) nr 531/2012, mis käsitleb rändlust üldkasutatavates mobiilsidevõrkudes liidu piires, (
ELT 2015, L 310, lk 1
) artikli 3 lõikeid 1 ja 2.
Taotlus on esitatud Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV (Saksamaa tarbijakaitsekeskuste ja tarbijakaitseliitude liit; edaspidi „Bundesverband“) ja Vodafone GmbH vahelises kohtuvaidluses, mille ese on viimati nimetatu poolt oma lepingutes teatud tüüptingimuste kasutamine.
Õiguslik raamistik
Määruse 2015/2120 põhjendustes 6, 8 ja 9 on märgitud:
„(6)
Lõppkasutajatel peaks enda internetiühenduse teenuse kaudu olema ligipääs teabele ja sisule ning õigus seda levitada ning ilma diskrimineerimiseta kasutada ja pakkuda rakendusi ja teenuseid. […]
[…]
(8)
Internetiühenduse teenuste osutamisel peaksid teenuseosutajad igasugust andmeliiklust käsitlema ühtmoodi, ilma diskrimineerimise, piirangute või sekkumiseta, olenemata selle saatjast või vastuvõtjast, sisust, rakendustest, teenusest või lõppseadmetest. Vastavalt liidu õiguse üldistele põhimõtetele ja väljakujunenud kohtupraktikale ei tohiks võrreldavaid olukordi käsitleda erinevalt ja erinevaid olukordi ei tohiks käsitleda samamoodi, välja arvatud juhul, kui selline käsitlemine on objektiivselt põhjendatud.
(9)
Andmeliikluse mõistliku haldamise eesmärk on aidata kaasa võrguressursside tõhusale kasutamisele ja üldise edastuskvaliteedi optimeerimisele, mis vastab konkreetsete andmeliikluse kategooriate ning seega edastatava sisu ning edastatavate rakenduste ja teenuste suhtes kohaldatavatele objektiivselt erinevatele teenusekvaliteedi tehnilistele nõuetele. Internetiühenduse teenuse osutajate suhtes kohaldatavad andmeliikluse mõistliku haldamise meetmed peaksid olema läbipaistvad, mittediskrimineerivad ja proportsionaalsed ning nende puhul ei tohiks lähtuda ärilistest kaalutlustest. Nõue, et andmeliikluse haldamise meetmed peavad olema mittediskrimineerivad, ei takista internetiühenduse teenuse osutajaid rakendamast üldise edastuskvaliteedi optimeerimiseks andmeliikluse haldamise meetmeid, mille puhul eristatakse objektiivselt erinevaid andmeliikluse kategooriaid. Igasugune selline eristamine peaks olema üldise kvaliteedi ja kasutajate kogemuste optimeerimiseks lubatud vaid konkreetsete andmeliikluse kategooriate suhtes kohaldatavate objektiivselt erinevate teenusekvaliteedi tehniliste nõuete (näiteks seoses latentsusaja, värina, paketikao ja lairibaga) alusel ning mitte ärilistel kaalutlustel. Sellised eristavad andmeliikluse haldamise meetmed peaksid olema proportsionaalsed üldise kvaliteedi optimeerimise eesmärgiga ja nendes tuleks vastavat andmeliiklust ühtmoodi käsitleda. Neid meetmeid ei tohiks kohaldada kauem, kui on vajalik.“
Selle määruse artikli 1 „Reguleerimisese ja kohaldamisala“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva määrusega kehtestatakse ühised eeskirjad, millega tagada andmeliikluse võrdne ja mittediskrimineeriv käsitlemine internetiühenduse teenuste osutamisel ning sellega kaasnevad lõppkasutajate õigused.“
Selle määruse artikli 3 „Avatud internetile juurdepääsu tagamine“ lõigetes 1–3 on ette nähtud:
„1.   Lõppkasutajatel on õigus pääseda ligi teabele ja sisule ning seda levitada, kasutada ja pakkuda rakendusi ja teenuseid ning kasutada vabalt valitud lõppseadmeid internetiühenduse teenuse kaudu, olenemata lõppkasutaja või teenuseosutaja asukohast või teabe, sisu, rakenduse või teenuse asukohast, päritolust või sihtkohast.
[…]
2.   Internetiühenduse teenuse osutajate ja lõppkasutajate vahelised lepingud, mis käsitlevad selliseid internetiühenduse teenuse osutajate kaubandus- ja tehnilisi tingimusi ja nõudeid nagu hind, andmemahud või kiirus ning internetiühenduse teenuse osutajate kaubandustavasid, ei piira lõikes 1 sätestatud lõppkasutajate õiguse kasutamist.
3.   Internetiühenduse teenuse osutajad käsitlevad internetiühenduse teenuste osutamisel kogu andmeliiklust ühtmoodi, ilma diskrimineerimise, piiramise või sekkumiseta ning sõltumata selle saatjast ja vastuvõtjast, kättesaadavast või levitatavast sisust, kasutatavatest või pakutavatest rakendustest või teenustest ning kasutatavast lõppseadmest.
Esimene lõik ei takista internetiühenduse teenuse osutajaid rakendamast mõistlikke andmeliikluse haldamise meetmeid. Andmeliikluse haldamise meetmed on mõistlikud, kui need on läbipaistvad, mittediskrimineerivad ja proportsionaalsed ning kui nende puhul ei lähtuta ärilistest kaalutlustest, vaid konkreetsete andmeliikluse kategooriate suhtes kohaldatavatest objektiivselt erinevatest teenusekvaliteedi tehnilistest nõuetest. Selliste meetmed ei hõlma konkreetse sisu kontrollimist ning neid ei kohaldata kauem, kui on vaja.
Internetiühenduse teenuse osutajad ei kohalda selliseid andmeliikluse haldamise meetmeid, mis lähevad kaugemale teises lõigus sätestatust, ning eelkõige ei blokeeri, aeglusta, muuda, piira, mõjuta, halvenda ega diskrimineeri konkreetset sisu, konkreetseid rakendusi või teenuseid või nende teatavaid kategooriaid, välja arvatud siis, kui on vaja ning üksnes nii kaua, kui vaja, et:
a)
tagada vastavus internetiühenduse teenuse osutaja suhtes kehtestatud liidu õigusaktidele ning liidu õigusega kooskõlas olevatele siseriiklikele õigusaktidele või kõnealuseid liidu õigusakte või liidu õigusega kooskõlas olevaid siseriiklikke õigusakte jõustavatele meetmetele, sealhulgas kohtu või vastavate volitustega riigiasutuste korraldustele;
b)
säilitada sidevõrgu, selle kaudu osutatavate teenuste ja lõppkasutajate lõppseadmete terviklikkus ja turvalisus;
c)
vältida sidevõrku ähvardavat ülekoormust ning leevendada sidevõrgu erakorralise või ajutise ülekoormuse mõju, tingimusel et samaväärseid andmeliikluse kategooriaid käsitletakse ühtmoodi.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Bundesverband on katusorganisatsioon, mis ühendab 16 liidumaade tarbijakaitseorganisatsiooni ja teisi tarbijakaitse valdkonnas tegutsevaid organisatsioone Saksamaal.
Vodafone on infotehnoloogia- ja sidesektoris tegutsev ettevõtja. Ta pakub oma klientidele lisaks põhipaketile ka niinimetatud „nulltariifiga“ tasuta lisapakette, mida nimetatakse „Vodafone Passiks“ („Video Pass“, „Music Pass“, „Chat Pass“ ja „Social Pass“). Need lisapaketid võimaldavad kasutada Vodafone’i partnerettevõtjate teenuseid, ilma et nende teenuste kasutamisel tarbitud andmemahtu võetaks arvesse põhipaketiga hõlmatud andmete mahus. Andmeedastuskiiruse vähendamine põhipaketiga hõlmatud andmemahu ammendumisel on siiski kohaldatav ka partnerettevõtjate teenuste kasutamisele. Esimesena valitud lisapakett sisaldub juba põhipaketis ja kliendid võivad lisatasu eest tellida muid lisapakette.
Lepingu üldtingimustes sisaldub nende lisapakettide suhtes muu hulgas järgmine tüüptingimus: „Internetiühenduse jagamisel (
tethering
või
hotspot
) […] tarbitud andmemaht arvestatakse põhipaketis sisalduva andmemahu hulka.“
Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (elektri-, gaasi-, telekommunikatsiooni-, posti- ja raudteevõrguamet, Saksamaa; edaspidi „Bundesnetzagentur“) kui järelevalveasutus algatas menetluse selle tingimuse õiguspärasuse kontrollimiseks.
Bundesverband esitas Landgericht Düsseldorfile (Düsseldorfi esimese astme kohus, Saksamaa) hagi, milles palus keelata eespool nimetatud lepingutingimuse kasutamine. Pärast Bundesnetzagenturi ärakuulamist jättis see kohus hagi rahuldamata põhjendusel, et leping ei välista internetiühenduse jagamist ja see on tehniliselt ikkagi võimalik.
Apellatsioonkaebus esitati eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Oberlandesgericht Düsseldorfile (liidumaa kõrgeim üldkohus Düsseldorfis), kes kahtleb, kas nimetatud lepingutingimus on määruse 2015/2120 artikli 3 lõigete 1 ja 2 seisukohast kehtiv.
Neil asjaoludel otsustas Oberlandesgericht Düsseldorf (liidumaa kõrgeim üldkohus Düsseldorfis), leides, et põhikohtuasja lahendamiseks on vaja tõlgendada liidu õigust, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse 2015/2120 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et lõppkasutajate õigus kasutada internetiühenduse teenust vabalt valitud lõppseadmetes hõlmab ka õigust kasutada avaliku elektroonilise side võrgu lõpp-punktiga vahetult ühendatud lõppseadme (nt nutitelefon, tahvelarvuti) internetiühendust ka teiste lõppseadmetega (muu tahvelarvuti, nutitelefon) (internetiühenduse jagamine või „
tethering
“)?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav:
kas viidatud määruse artikli 3 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et lõppkasutaja õigust kasutada vabalt valitud lõppseadmeid piiratakse lubamatult juhul, kui
tethering
ei ole lepinguliselt keelatud ega tehniliselt piiratud, kuid lepingus on tingimus, et erinevalt ilma
tethering
’ita tarbitud andmemahust ei sisaldu
tethering
’i kaudu tarbitud andmemaht nullmääraga (
zero-rating
) pakkumises, vaid selle üle peetakse arvestust väljaspool põhipaketis sisalduvat andmemahtu ja andmemahu ammendumise korral tuleb selle eest maksta lisatasu?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Nende küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse 2015/2120 artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et selle artikli lõigetest 1 ja 2 tulenevate kohustustega on vastuolus lõppkasutajate
tethering
’i piiramine, kui nad käivitavad niinimetatud „nulltariifiga“ lisapaketi.
Kõigepealt tuleb täpsustada, et „nulltariifiga“ lisapakett on kaubandustava, mille puhul internetiühenduse pakkuja kohaldab „nulltariifi“ või soodsamat tasumäära kogu või osa andmeliikluse suhtes, mida kasutab konkreetne rakendus või rakenduste kategooria, mida pakuvad internetiühenduse pakkuja partnerid. Seda andmemahtu ei arvata niisiis põhipaketiga ostetud andmemahu hulka. Selline lisapakett, mida pakutakse konkreetsete pakettide raames, võimaldab seega internetiteenuse pakkujatel suurendada oma pakkumuse ligitõmbavust.
Euroopa Kohtule esitatud küsimused, mille eesmärk on võimaldada eelotsusetaotluse esitanud kohtul otsustada „nulltariifiga“ lisapaketi kasutamise tingimuste õiguspärasuse üle, põhinevad seega eeldusel, et selline lisapakett ise on kooskõlas liidu õigusega, eelkõige määruse 2015/2120 artikliga 3, millega seadusandja soovis kehtestada interneti avatuse ja neutraalsuse põhimõtted.
Määruse 2015/2120 artikli 3 lõige 1 tõlgendatuna lähtuvalt selle määruse põhjendusest 6 annab lõppkasutajatele lisaks õigusele pääseda ligi teabele ja sisule, kasutada rakendusi ja teenuseid ning levitada teavet ja sisu, ka õiguse pakkuda rakendusi ja teenuseid.
Määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 2 kohaselt ei tohi esiteks internetiühenduse teenuse osutajate ja lõppkasutajate vahelised lepingud ja teiseks internetiühenduse teenuse osutajate kaubandustavad piirata selle artikli lõikes 1 sätestatud lõppkasutajate õiguste teostamist.
Määruse 2015/2120 artikli 3 lõige 3 näeb kõigepealt oma esimeses lõigus ette, et internetiühenduse teenuse osutajad käsitlevad kogu andmeliiklust ühtmoodi, ilma diskrimineerimise, piiramise või sekkumiseta ning muu hulgas sõltumata kasutatavatest rakendustest ja teenustest.
Seejärel on selle artikli 3 lõike 3 teises lõigus sätestatud, et selle artikli esimene lõik ei takista internetiühenduse teenuse osutajaid rakendamast mõistlikke andmeliikluse haldamise meetmeid, täpsustades, et selliseid meetmeid peetakse mõistlikeks esiteks, kui need on läbipaistvad, mittediskrimineerivad ja proportsionaalsed, teiseks, kui nende puhul ei lähtuta mitte ärilistest kaalutlustest, vaid andmeliikluse teatud kategooriate vahelistest objektiivsetest tehnilistest erinevustest, ning kolmandaks, kui need ei hõlma sisu kontrollimist ning neid ei kohaldata kauem kui vaja.
Lõpuks on nimetatud artikli 3 lõike 3 kolmandas lõigus ette nähtud, et internetiühenduse teenuse osutajad ei tohi kohaldada selliseid andmeliikluse haldamise meetmeid, mis lähevad kaugemale selle artikli teises lõigus sätestatust, ning eelkõige ei tohi need blokeerida, aeglustada, muuta, piirata, mõjutada, halvendada ega diskrimineerida konkreetseid rakendusi, rakenduste kategooriaid, teenuseid või nende teatud kategooriaid, välja arvatud siis, kui on vaja, ning üksnes nii kaua, kui vaja, et tagada vastavus liidu õigusaktidele, liidu õigusega kooskõlas olevatele riigisisestele õigusaktidele või kõnealuseid liidu õigusakte või kõnealuseid riigisiseseid õigusakte jõustavatele meetmetele, või selleks, et säilitada sidevõrgu, selle kaudu osutatavate teenuste ja lõppkasutajate lõppseadmete terviklikkus ja turvalisus, või veel selleks, et vältida sidevõrgu ülekoormust või leevendada selle mõju.
Nagu nähtub määruse 2015/2120 artiklist 1, on nende sätete eesmärk tagada andmeliikluse võrdne ja mittediskrimineeriv käsitlemine internetiühenduse teenuste osutamisel ning sellega kaasnevad lõppkasutajate õigused (vt selle kohta 15. septembri 2020. aasta kohtuotsus Telenor Magyarország,
C‑807/18 ja C‑39/19
,
EU:C:2020:708
, punktid
–
).
Esiteks tuleb esile tuua, et Euroopa Kohtul on olnud võimalus täpsustada, et kui internetiühenduse pakkuja tegevus on vastuolus määruse 2015/2120 artikli 3 lõikega 3, võib jätta välja selgitamata, kas see tegevus on kooskõlas määruse artikli 3 lõikest 2 tulenevate kohustustega (vt selle kohta 15. septembri 2020. aasta kohtuotsus Telenor Magyarország,
C‑807/18 ja C‑39/19
,
EU:C:2020:708
, punkt
).
Järelikult ei saa kogu andmeliikluse võrdse käsitlemise kohustuse rikkumist põhjendada sama määruse artikli 3 lõikes 2 tunnustatud lepinguvabaduse põhimõttega.
Teiseks on Euroopa Kohus samuti rõhutanud, et määruse 2015/2120 artikli 3 lõikega 3 on vastuolus mis tahes meede, mis on vastuolus kohustusega käsitleda võrdselt andmeliiklust, kui selline meede põhineb ärilistel kaalutlustel.
Kõigepealt tuleb märkida, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 18, paneb määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 esimene lõik koosmõjus selle määruse põhjendusega 8 internetiühenduse teenuse osutajatele üldise kohustuse kohelda andmeliiklust ühtmoodi, ilma diskrimineerimise, piiramise või sekkumiseta, kusjuures sellest kohustusest ei saa mingil juhul kõrvale kalduda selliste teenuseosutajate kaubandustavades või nende poolt lõppklientidega sõlmitud lepingutes (15. septembri 2020. aasta kohtuotsus Telenor Magyarország
C‑807/18 ja C‑39/19
,
EU:C:2020:708
, punkt
).
Lisaks tuleneb määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 teisest lõigust – nagu ka selle määruse põhjendusest 9, millest lähtuvalt tuleb seda lõiku tõlgendada –, et kuigi internetiühenduse teenuse osutajad peavad täitma seda üldist kohustust, jääb neile siiski võimalus võtta mõistlikud andmeliikluse haldamise meetmed. See võimalus on siiski allutatud muu hulgas tingimusele, et sellised meetmed peavad põhinema „konkreetsete andmeliikluse kategooriate suhtes kohaldatavatel objektiivselt erinevatel teenusekvaliteedi tehnilistel nõuetel“, mitte „ärilistel kaalutlustel“. Sellistel „ärilistel kaalutlustel“ põhinevaks tuleb eelkõige pidada internetiühenduse teenuse osutaja poolt lõppkasutaja suhtes kohaldatavat mis tahes meedet, mis toob kaasa sisu, rakenduste või teenuste erinevate pakkujate pakutava sisu, rakenduste või teenuste ebavõrdse ja diskrimineeriva käsitlemise (15. septembri 2020. aasta kohtuotsus Telenor Magyarország
C‑807/18 ja C‑39/19
,
EU:C:2020:708
, punkt
).
Selline „nulltariifiga“ lisapakett, nagu on kõne all põhikohtuasjas, eristab ärilistest kaalutlustest lähtudes internetiliiklust, kuna selle puhul ei võeta põhipaketis arvesse partnerite rakenduste andmeliiklust. Järelikult ei täida selline kaubandustava määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 esimeses lõigus sätestatud üldist kohustust käsitleda andmeliiklust võrdselt, diskrimineerimata või segamatult.
Tuleb rõhutada, et selline kohustuste rikkumine – mis tuleneb juba sellise lisapaketi olemusest sellest tuleneva hüve tõttu – jätkub sõltumata sellest, kas pärast põhipaketi andmemahu ammendumist on võimalik vabalt pääseda ligi internetiühenduse pakkuja partnerite pakutavale sisule või mitte.
Lisaks ei ole oluline, et selline lisapakett on hõlmatud lepinguga määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 2 tähenduses, nagu on korratud käesoleva kohtuotsuse punktis 23, või et selle eesmärk on rahuldada kliendi või sisuteenuse pakkuja tegelikku nõudlust.
Lõpuks ei saa võtta arvesse andmeliikluse haldamise meetmete jaoks ette nähtud erandeid, kuna määruse 2015/2120 artikli 3 lõike 3 teise lõigu kohaselt ei saa sellised meetmed põhineda internetiühenduse pakkuja äristrateegiatel.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu edastatud teabest nähtub, et
tethering
’i piiramist, millel põhinevad kõik eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused, kohaldatakse üksnes „nulltariifiga“ lisapaketi käivitamisel.
Kuna aga selline lisapakett on vastuolus määruse 2015/2120 artikli 3 lõikest 3 tulenevate kohustustega, jääb see vastuolu püsima sõltumata pakutavate lisapakettide kasutustingimuste vormist või laadist, nagu
tethering
’i piiramine, mida käsitletakse põhikohtuasjas.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse 2015/2120 artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et selle artikli lõikest 3 tulenevate kohustustega on vastuolus
tethering
’i piiramine „nulltariifiga“ lisapaketi käivitamisel.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:

Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta määruse (EL) 2015/2120, millega nähakse ette avatud internetiühendust käsitlevad meetmed ning millega muudetakse direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul ning määrust (EL) nr 531/2012, mis käsitleb rändlust üldkasutatavates mobiilsidevõrkudes liidu piires, artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et selle artikli lõikest 3 tulenevate kohustustega on vastuolus
tethering
’i piiramine „nulltariifiga“ lisapaketi käivitamisel.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.