CELEX: 62017CJ0589
Ennakkoratkaisupyyntö
Tekstiilituotteiden, joiden on virheellisesti ilmoitettu olevan peräisin Jamaikalta, tuonti
Tuontitullien kantaminen jälkitullauksin
Hakemus tullien peruuttamisesta
Asetus (ETY) N:o 2913/92
Yhteisön tullikoodeksi
220 artiklan 2 kohdan b alakohta ja 239 artikla
Euroopan komission hylkäävä päätös erityistilanteessa
Pätevyys

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhtäältä 3.11.2008 tehdyn komission päätöksen KOM(2008) 6317 lopullinen – jossa todetaan, että tuontitullit on kannettava jälkitullauksin ja ettei näiden tullien peruuttamista voida oikeuttaa erityistilanteella (asia REM 03/07) (jäljempänä päätös REM 03/07) – pätevyyttä ja toisaalta yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (
EYVL 1992, L 302, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 16.11.2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 2700/2000 (
EYVL 2000, L 311, s. 17
) (jäljempänä tullikoodeksi), 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 239 artiklan sekä tietyistä asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (
EYVL 1993, L 253, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 25.7.2003 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1335/2003 (
EUVL 2003, L 187, s. 16
) (jäljempänä soveltamisasetus), 905 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Prenatal SA ja Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (TEARC) (Katalonian alueellinen taloudellis-hallinnollinen tuomioistuin, Espanja) ja joka koskee mainitun yhtiön hakemusta tuontitullien palauttamisesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Cotonoun sopimus
Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden (AKT) ryhmän jäsenten sekä Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden välinen kumppanuussopimus allekirjoitettiin Cotonoussa 23.6.2000 (
EYVL 2000, L 317, s. 3
), ja se hyväksyttiin Euroopan yhteisön puolesta 19.12.2002 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2003/159/EY (
EUVL 2003, L 65, s. 27
) (jäljempänä Cotonoun sopimus). Koska Cotonoun sopimus tuli voimaan 1.4.2003, sitä on sovellettu etukäteen 2.8.2000 alkaen 2 päivän elokuuta 2000 ja AKT–EY-kumppanuussopimuksen voimaantulon välisenä aikana voimassa olevista siirtymäkauden toimenpiteistä 27.7.2000 tehdyn AKT–EY-ministerineuvoston päätöksen N:o 1/2000 (
EYVL 2000, L 195, s. 46
), sellaisena kuin sen voimassaolo on jatkettuna 31.5.2002 tehdyllä AKT–EY-ministerineuvoston päätöksellä N:o 1/2002 (
EYVL 2002, L 150, s. 55
), mukaisesti.
Cotonoun sopimuksen 3 artiklan mukaan ”osapuolet toteuttavat – – tarvittavat yleiset tai erityiset toimenpiteet varmistaakseen sopimuksesta johtuvien velvoitteiden täyttymisen ja helpottaakseen sen tavoitteiden saavuttamista”.
Kyseisen sopimuksen liitteessä IV olevan 36 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Komissiota edustaa asianomaisen yhden tai useamman [Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren (AKT)] valtion suostumuksella kussakin AKT-valtiossa tai alueellisessa ryhmittymässä, joka nimenomaisesti sitä pyytää, päällikön johdolla toimiva lähetystö. Jos lähetystön päällikkö on nimitetty komission edustajaksi AKT-valtioiden ryhmittymään, toteutetaan tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että lähetystön päällikköä edustaa paikan päällä asuva varaedustaja kussakin sellaisessa valtiossa, jossa lähetystön päällikkö ei asu. Lähetystön päällikkö edustaa komissiota kaikilla sen toimivaltaan kuuluvilla aloilla ja sen kaikissa toimissa.”
Mainitun sopimuksen liitteessä V olevassa 1 artiklassa määrätään tullietuuskohtelusta ”AKT-valtioiden alkuperätuotteiden” tuonnille unioniin siinä mielessä, että näitä tuotteita Euroopan unioniin tuotaessa ei sovelleta tulleja tai vaikutuksiltaan vastaavia maksuja.
Kyseisessä liitteessä V oleva pöytäkirja 1 (jäljempänä pöytäkirja 1), joka on liitteen erottamaton osa, koskee käsitteen ”alkuperätuotteet” (”peräisin olevat tuotteet”) määrittelyä ja hallinnollisen yhteistyön menetelmiä. Siihen sisältyy 15 artikla, jonka otsikko on ”EUR.1.-tavaratodistuksen antamismenettely” ja jossa määrätään seuraavaa:
”1.   Viejämaan tulliviranomaiset antavat EUR.1-tavaratodistuksen viejän tai tämän valtuuttaman edustajan viejän vastuulla tekemästä kirjallisesta hakemuksesta.
2.   Tätä varten viejä tai tämän valtuuttama edustaja täyttää liitteessä IV esitettyjen mallien mukaiset EUR.1-tavaratodistuksen ja hakemuslomakkeen. Nämä lomakkeet täytetään tämän pöytäkirjan määräysten mukaisesti. Jos ne täytetään käsin, ne on täytettävä musteella painokirjaimin. Tuotteiden kuvaus on merkittävä sille varattuun kohtaan jättämättä väliin tyhjiä rivejä. Jos kohtaa ei täytetä kokonaan, kuvauksen viimeisen rivin alle on vedettävä vaakasuora viiva ja täyttämätön tila on suljettava viivalla.
3.   EUR.1-tavaratodistusta hakevan viejän on oltava valmis milloin tahansa sen vievän AKT-valtion tulliviranomaisten pyynnöstä, jossa EUR.1-tavaratodistus annetaan, esittämään kaikki tarvittavat asiakirjat, joilla todistetaan tuotteiden alkuperäasema sekä tämän pöytäkirjan muiden vaatimusten täyttyminen.
4.   Vievän AKT-valtion tulliviranomaiset antavat EUR.1-tavaratodistuksen, jos kyseisiä tuotteita voidaan pitää AKT-valtioiden tai jonkin muun 6 artiklassa tarkoitetun maan alkuperätuotteina ja jos ne täyttävät tämän pöytäkirjan muut vaatimukset.
5.   Tavaratodistuksen antavien tulliviranomaisten on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tuotteiden alkuperäaseman ja tämän pöytäkirjan muiden vaatimusten täyttymisen tarkastamiseksi. Tätä tarkoitusta varten ne voivat vaatia mitä tahansa todistusaineistoa ja tarkastaa viejän tilejä tai tehdä muita tarpeellisina pitämiään tarkastuksia. – –”
Kyseisen pöytäkirjan 31 artiklan, jonka otsikkona on ”Keskinäinen avunanto”, 2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Sen varmistamiseksi, että tätä pöytäkirjaa sovelletaan oikein, yhteisö, [merentakaiset maat ja alueet (MMA)] ja AKT-valtiot avustavat toisiaan toimivaltaisten tullihallintojen välityksellä tarkastaessaan EUR.1-tavaratodistusten, kauppalaskuilmoitusten ja hankkijan ilmoitusten aitoutta sekä näissä asiakirjoissa annettujen tietojen oikeellisuutta.
Viranomaiset, joilta apua pyydetään, toimittavat tarvittavat tiedot niistä olosuhteista, joissa tuote on valmistettu, ja ilmoittavat erityisesti, millä edellytyksillä alkuperäsääntöjä on noudatettu asianomaisissa AKT-valtioissa, jäsenvaltioissa tai MMA:issa.”
Pöytäkirjan 32 artiklan, jonka otsikko on ”Alkuperäselvityksen tarkastaminen”, 1, 3 ja 7 kohdassa määrätään seuraavaa:
”1.   Alkuperäselvityksen jälkitarkastus suoritetaan pistokokein tai aina kun tuojamaan tulliviranomaisilla on aihetta epäillä tällaisten asiakirjojen aitoutta, tuotteiden alkuperäasemaa tai muiden tässä pöytäkirjassa määrättyjen vaatimusten täyttymistä.
– –
3.   Tarkastuksen suorittavat viejämaan tulliviranomaiset. Tätä varten niillä on oikeus vaatia todistusaineistoa ja tarkastaa viejän tilejä tai tehdä muita tarpeelliseksi katsomiaan tarkastuksia.
– –
7.   Jos tarkastusmenettely tai muut käytettävissä olevat tiedot näyttävät osoittavan, että tämän pöytäkirjan määräyksiä rikotaan, AKT-valtio suorittaa omasta aloitteestaan tai yhteisön pyynnöstä tarvittavat tutkimukset tai toteuttaa toimenpiteet tällaisten tutkimusten suorittamiseksi asianmukaista kiireellisyyttä noudattaen, jotta tällaiset rikkomukset voidaan todeta ja estää; tätä tarkoitusta varten asianomainen AKT-valtio voi pyytää yhteisöä osallistumaan näihin tutkimuksiin.”
Pöytäkirjassa 1 olevassa 37 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Perustetaan tulliyhteistyökomitea, jäljempänä ’komitea’, jonka tehtävänä on toteuttaa hallinnollista yhteistyötä tämän pöytäkirjan moitteettomaksi ja yhdenmukaiseksi soveltamiseksi ja hoitaa kaikkia muita sille annettavia tullialan tehtäviä.
2.   Komitea tarkastelee säännöllisin väliajoin alkuperäsääntöjen soveltamisen vaikutusta AKT-valtioihin ja erityisesti vähiten kehittyneisiin AKT-valtioihin sekä antaa ministerineuvostolle suosituksia aiheellisista toimenpiteistä.
3.   Komitea tekee kumulaatiota koskevat päätökset 6 artiklassa määrätyin edellytyksin.
4.   Komitea tekee tästä pöytäkirjasta poikkeamista koskevat päätökset 38 artiklassa määrätyin edellytyksin.
– –
6.   Komitea muodostuu jäsenvaltioiden asiantuntijoista ja komission tulliasioista vastaavista virkamiehistä sekä AKT-valtioita edustavista asiantuntijoista ja AKT-valtioiden alueellisten ryhmien tulliasioista vastaavista virkamiehistä. Komitea voi tarvittaessa käyttää asianmukaista asiantuntija-apua.”
Tullikoodeksi
Tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Lukuun ottamatta 217 artiklan 1 kohdan toisessa ja kolmannessa alakohdassa tarkoitettuja tapauksia tileihin kirjaaminen ei tapahdu jälkikäteen, jos:
– –
b)
lain mukaan kannettavien tullien määrät ovat jääneet kirjaamatta tileihin tulliviranomaisen erehdyksen vuoksi, jota osaltaan vilpittömässä mielessä toiminut ja kaikkia voimassa olevia tulli-ilmoitusta koskevia säännöksiä noudattanut velan maksamisesta vastuussa oleva henkilö ei ole voinut kohtuudella havaita.
Jos tavaroiden tullietuuskohteluun oikeuttavan aseman määrityksessä noudatetaan hallinnollisen yhteistyön järjestelmää, johon kolmannen maan viranomaiset osallistuvat, näiden viranomaisten toimesta tapahtuvaa virheelliseksi osoittautuvan todistuksen antamista pidetään erehdyksenä, jota ei ole edellisessä alakohdassa tarkoitetulla tavalla voitu kohtuudella havaita.
Virheellisen todistuksen antamista ei kuitenkaan pidetä erehdyksenä, jos todistus perustuu viejän antamaan virheelliseen selvitykseen tosiasioista, paitsi erityisesti silloin, kun on ilmeistä, että todistuksen antaneet viranomaiset tiesivät tai niiden olisi pitänyt tietää, että tavarat eivät olleet oikeutettuja etuuskohteluun.
– –”
Tullikoodeksin 239 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tuonti- tai vientitullit voidaan palauttaa taikka peruuttaa muissa kuin 236, 237 ja 238 artiklassa tarkoitetuissa tilanteissa, jotka:
–
määritetään komiteamenettelyä noudattaen,
–
johtuvat olosuhteista, joissa ei voida osoittaa asianomaisen syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin. Tilanteet, joissa tätä säännöstä voidaan soveltaa, sekä tällöin noudatettavaa menettelyä koskevat yksityiskohtaiset säännöt määritellään komiteamenettelyä noudattaen. Palauttamiselle tai peruuttamiselle voidaan asettaa erityisehtoja.
2.   Tullit on palautettava tai peruutettava 1 kohdassa tarkoitetuista syistä hakemuksesta, joka on esitettävä kyseiselle tullitoimipaikalle 12 kuukauden määräajassa siitä päivästä, jona tullit on annettu tiedoksi velalliselle.
– –”
Soveltamisasetus
Soveltamisasetuksen tullivelkaa koskevassa IV osassa on III osasto, jonka otsikkona on ”Tullivelan kantaminen”. Tässä osastossa on kyseisen asetuksen 868–876 a artikla, jotka koskevat tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla esitettäviä hakemuksia. Soveltamisasetuksen 871 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tulliviranomainen siirtää tapauksen käsittelyn komissiolle, jotta se voidaan ratkaista 872–876 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen, jos se arvioi, että koodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdassa asetetut edellytykset täyttyvät, ja jos
–
se katsoo, että komissio on tehnyt koodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun virheen, tai
–
asianomaisen tapauksen olosuhteilla on yhteys yhteisön tutkimuksen tuloksiin, jos tutkimus on toteutettu jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten keskinäisestä avunannosta sekä jäsenvaltioiden hallintoviranomaisten ja komission yhteistyöstä tulli- ja maatalousasioita koskevan lainsäädännön moitteettoman soveltamisen varmistamiseksi 13 päivänä maaliskuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 515/97 [(
EYVL 1997, L 82, s. 1
)] mukaisesti tai minkä tahansa muun sellaisen yhteisön säännöksen tai yhteisön tiettyjen maiden tai maaryhmien kanssa tekemän sopimuksen mukaisesti, jossa säädetään mahdollisuudesta tällaisten yhteisön tutkimusten tekemiseen, tai
– –
2.   Tapauksen käsittelyä ei tule siirtää 1 kohdan nojalla komissiolle, jos
– –
–
komission käsiteltäväksi on jo saatettu tapaus, johon liittyy yhdenveroisia tosiasioita ja oikeudellisia seikkoja.
3.   Komissiolle toimitettaviin asiakirjoihin on sisällyttävä kaikki tiedot, jotka ovat tarpeen asianomaisen tapauksen täydelliseksi tutkimiseksi. – –
– –
6.   Komissio lähettää asiakirjat takaisin tulliviranomaiselle eikä 872–876 artiklassa tarkoitettua menettelyä katsota koskaan aloitetun seuraavissa tilanteissa:
– –
–
tapauksen käsittelyä ei pidä siirtää komissiolle 1 ja 2 kohdan mukaisesti,
– –”
Soveltamisasetuksen 873 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kuultuaan komiteassa kyseistä tapausta tutkimaan kokoontunutta kaikkien jäsenvaltioiden edustajista koostuvaa asiantuntijaryhmää komissio tekee päätöksen, jossa se vahvistaa joko, että tutkitussa tilanteessa tullit voidaan jättää kirjaamatta tileihin jälkikäteen, tai että ne on kirjattava tileihin jälkikäteen.”
Soveltamisasetuksen IV osan IV osastoon sisältyvässä 3 luvussa, jonka otsikko on ”Koodeksin 239 artiklan soveltamista koskevat erityissäännökset”, olevassa tämän asetuksen 905 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jos koodeksin 239 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun tullien palautusta tai peruutusta koskevaan hakemukseen on liitetty näyttö mahdollisesta erityistilanteesta, jonka taustalla olevissa olosuhteissa ei voida osoittaa asianomaisen syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin, se jäsenvaltio, jonka tulliviranomainen päätöksen tekevä viranomainen on, siirtää tapauksen komissiolle, jotta se ratkaistaisiin 906–909 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, jos
– –
–
asianomaisen tapauksen olosuhteilla on yhteys yhteisön tutkimuksen tuloksiin, kun tutkimus on toteutettu asetuksen (EY) N:o 515/97 mukaisesti tai minkä tahansa muun sellaisen yhteisön säännöksen tai yhteisön tiettyjen maiden tai maaryhmien kanssa tekemän sopimuksen mukaisesti, jossa säädetään mahdollisuudesta tällaisten yhteisön tutkimusten tekemiseen, tai
– –
2.   Tapauksen käsittelyä ei tule siirtää 1 kohdan nojalla komissiolle, jos
– –
–
komission käsiteltäväksi on jo saatettu tapaus, johon liittyy yhdenveroisia tosiasioita ja oikeudellisia seikkoja.
3.   Komissiolle toimitettaviin asiakirjoihin on sisällyttävä kaikki tiedot, jotka ovat tarpeen asianomaisen tapauksen täydelliseksi tutkimiseksi. – –
– –
6.   Komissio lähettää asiakirjat takaisin tulliviranomaiselle eikä 906–909 artiklassa tarkoitettua menettelyä katsota koskaan aloitetun seuraavissa tilanteissa:
– –
–
tapauksen käsittelyä ei pidä siirtää komissiolle 1 ja 2 kohdan mukaisesti,
– –”
Soveltamisasetuksen 907 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kuultuaan komiteassa kyseistä tapausta tutkimaan kokoontunutta kaikkien jäsenvaltioiden edustajista koostuvaa asiantuntijaryhmää komissio tekee päätöksen, jossa se vahvistaa joko, että tutkitussa erityistilanteessa palautuksen tai peruutuksen myöntäminen on perusteltua, tai ettei se ole perusteltua.”
Päätös REM 03/07
Päätös REM 03/07 koskee hakemusta tuontitullien peruuttamisesta sellaisilta tekstiilituotteilta, joilla on Jamaikan tulliviranomaisten antama EUR.1-tavaratodistus (jäljempänä EUR.1-todistus) ja jotka tuotiin unioniin vuosina 2002–2005.
Komissio muistutti tässä päätöksessä, että kyseessä olevia tuotteita saatiin tosiseikkojen tapahtuma-aikaan tuoda unioniin tuontitulleitta siltä osin kuin niille oli annettu niiden jamaikalaisen alkuperän vahvistavat EUR.1-todistukset. Vuoden 2005 maaliskuussa tehdyn kyseisten tuotteiden alkuperän selvittämistä koskeneen tarkastuksen seurauksena komissio totesi, että tuotteiden oli katsottu olleen jamaikalaista alkuperää ja saaneen tämän johdosta tullietuuskohtelun sillä perusteella, että jamaikalaiset viejät olivat esittäneet virheellisen selvityksen tosiseikoista.
Mainitussa päätöksessä komissio katsoi ensinnäkin, että nyt kyseessä olevassa tapauksessa Jamaikan tulliviranomaiset eivät olleet tehneet mitään tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua erehdystä, ja toiseksi, että kyseessä ei ollut tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitettu erityistilanne. Niinpä se päätti tutkimatta muiden kyseisissä säännöksissä säädettyjen edellytysten täyttymistä, että tuontitullit oli perusteltua kirjata tileihin jälkikäteen eikä niiden peruuttamista voitu oikeuttaa kyseisen päätöksen kohteena olevalla erityistilanteella.
Päätöksestä REM 03/07 nostettiin unionin yleisessä tuomioistuimessa kumoamiskanne, jonka nosti yhtiö, joka oli hakenut tuontitullien peruuttamista kyseisen päätöksen tekemiseen johtaneessa erityistilanteessa. Unionin yleinen tuomioistuin totesi 9.12.2013 antamallaan määräyksellä El Corte Inglés v. komissio (
T-38/09
, ei julkaistu,
EU:T:2013:675
), että lausunnon antaminen kanteesta raukesi, koska kanne oli jäänyt vaille kohdetta sen johdosta, että päätös tuontitullien kantamisesta oli kumottu eikä päätös REM 03/07 ollut omiaan synnyttämään kyseisen yhtiön oikeudelliseen tilanteeseen kohdistuvia oikeusvaikutuksia.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Vuosina 2002–2004 Prenatal toi vaatteita Espanjaan esittämällä Jamaikan viranomaisten antamia EUR.1-todistuksia, joissa niiden etuuskohteluun oikeuttavaksi alkuperäksi mainittiin ”Jamaika”. Näiden todistusten perusteella Espanjan tulliviranomaiset myönsivät kyseiselle tuonnille Cotonoun sopimuksen liitteessä V olevaan 1 artiklaan perustuvan tullietuuskohtelun.
Vuoden 2005 maaliskuussa Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) toteutti tarkastuksen yhdessä useiden jäsenvaltioiden edustajien kanssa selvittääkseen niiden vaatteiden alkuperän, jotka oli tuotu unioniin kyseisten EUR.1-todistusten turvin. Tarkastuskertomuksessaan (jäljempänä vuoden 2005 OLAFin kertomus) OLAF totesi, että Prenatalin tuomat vaatteet oli valmistettu käyttämällä Kiinasta tai Hongkongista tuotuja kappaleita eikä niiden siis voitu katsoa olleen jamaikalaista alkuperää Cotonoun sopimuksen säännöissä tarkoitetulla tavalla.
Kyseisen tarkastuksen päätelmät johtivat siihen, että Jamaikan viranomaiset mitätöivät kyseessä olleet EUR.1-todistukset mainitun ajanjakson osalta. Todistusten mitätöinnin seurauksena Espanjan viranomaiset kantoivat jälkitullauksin tuontitullit, jotka Prenatal oli velkaa kyseisestä tuonnista.
Prenatal haki 10.5.2006 Dependencia Regional de Aduanas de la Delegación Especial de Cataluñalta (alueellinen tulliviranomainen, Katalonia, Espanja; jäljempänä alueellinen tullitoimipaikka) kyseisten tullien palautusta tullikoodeksin 239 artiklan nojalla.
Alueellinen tullitoimipaikka katsoi, että Prenatal asetti hakemuksensa tueksi esittämissään perusteluissa kyseenalaiseksi vuoden 2005 OLAFin kertomuksen päätelmät, ja siirsi hakemuksen ja sitä koskeneet asiakirjat komissiolle soveltamisasetuksen 905 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Komissio katsoi, että Prenatalin tapaus oli verrattavissa oikeudellisilta seikoiltaan ja tosiseikoiltaan toiseen tapaukseen – nimittäin siihen, joka oli asian REM 03/07 kohteena –, ja palautti asiakirjat soveltamisasetuksen 905 artiklan 6 kohdan mukaisesti.
Komission tehtyä päätöksen REM 03/07 alueellinen tullitoimipaikka hylkäsi Prenatalin palautushakemuksen, ja samoin hylättiin sen tästä TEARC:hen tekemä valitus. Tämän seurauksena kyseinen yhtiö saattoi asian Tribunal Superior de Justicia de Cataluñan (Katalonian itsehallintoalueen ylioikeus, Espanja) käsiteltäväksi.
Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa Prenatal on esittänyt epäilyjä päätöksen REM 03/07 pätevyydestä sillä perusteella, että komissio teki sen mielestä oikeudellisen virheen katsottuaan, että Jamaikan tulliviranomaiset eivät olleet tehneet tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua erehdystä ja että kyseessä ei ollut tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitettu erityistilanne. TEARC on kiistänyt nämä väitteet.
Tässä tilanteessa Tribunal Superior de Justicia de Cataluña päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [päätös REM 03/07], jossa todetaan, että tuontitullit on kannettava jälkitullauksin ja ettei tuontitullien peruuttamista voitu oikeuttaa erityistilanteella, unionin oikeuden ja erityisesti [tullikoodeksin] 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 239 artiklan vastainen?
2)
Kun peruuttamisen hakemisen jälkeen komissio ilmoittaa päätöksestä, jonka mukaan tapauksessa ilmenee toiseen, aikaisempaan ja sen jo ratkaisemaan tapaukseen rinnastettavia tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, tai päätöksestä, jonka mukaan rinnastettavissa olevan tapauksen käsittely on kesken, onko jompaakumpaa näistä päätöksistä pidettävä toimena, joka oikeudellisen sisältönsä osalta sitoo sen jäsenvaltion viranomaisia, jossa peruuttamista haetaan, ja johon peruuttamista ([tullikoodeksin] 239 artikla) tai jälkikäteen tileihin kirjaamatta jättämistä ([tullikoodeksin] 220 artiklan 2 kohdan b alakohta) hakenut henkilö voi siis hakea muutosta?
3)
Jos mainittua päätöstä ei pidetä sellaisena komission päätöksenä, jolla on sitova oikeudellinen sisältö, onko tällöin kansallisten viranomaisten tehtävänä arvioida, ovatko tapausten tosiseikat ja oikeudelliset seikat toisiinsa rinnastettavia?
4)
Jos edeltävään kysymykseen vastataan myöntävästi, onko silloin, jos tällainen tarkastelu on suoritettu ja on päädytty siihen, ettei samankaltaisia seikkoja ole, sovellettava [soveltamisasetuksen] 905 artiklan 1 kohtaa, ja onko komission siis tehtävä päätös, jonka oikeudellinen sisältö sitoo kansallisia viranomaisia?”
Vaatimus asian käsittelyn suullisen vaiheen aloittamisesta uudelleen
Unionin tuomioistuimen kirjaamoon 15.2.2019 jättämällään asiakirjalla Prenatal pyysi, että suullinen käsittely määrättäisiin aloitettavaksi uudelleen unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 83 artiklan mukaisesti sillä perusteella, että julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksessa ei ole otettu huomioon tosiseikkoja, jotka kyseisen yhtiön mukaan ovat ratkaisevia päätöksen REM 03/07 pätevyyden arvioimiseksi.
Tältä osin on palautettava mieleen, että SEUT 252 artiklan toisen kohdan mukaan julkisasiamiehen tehtävänä on täysin puolueettomana ja riippumattomana esittää julkisessa istunnossa perustellut ratkaisuehdotukset asioissa, jotka Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön mukaan vaativat hänen myötävaikutustaan. Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus tai perustelut, joiden päätteeksi hän päätyy siihen, eivät sido unionin tuomioistuinta. Tämän vuoksi se, että asianomainen osapuoli ei yhdy julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksessa todettuun – riippumatta ratkaisuehdotuksessa tutkituista kysymyksistä – ei sellaisenaan voi olla peruste suullisen käsittelyn aloittamiselle uudelleen (tuomio 21.3.2019, Verkehrsbetrieb Hüttebräucker ja Rhenus Veniro,
C-266/17 ja C-267/17
,
EU:C:2019:241
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Työjärjestyksensä 83 artiklan nojalla unionin tuomioistuin voi sitä vastoin julkisasiamiestä kuultuaan milloin tahansa määrätä asian käsittelyn suullisen vaiheen aloitettavaksi uudelleen erityisesti, jos unionin tuomioistuin katsoo, ettei sillä ole riittävästi tietoa asiasta tai jos asia on ratkaistava sellaisella perusteella, josta asianosaisella tai Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa tarkoitetulla osapuolella ei ole ollut tilaisuutta lausua.
Nyt käsiteltävässä asiassa Prenatal tyytyy menettelyn suullisen vaiheen uudelleen aloittamista pyytäessään pääosin ilmoittamaan, ettei se yhdy julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksessa todettuun, eikä se esitä mitään uutta argumenttia, jonka perusteella tämä asia olisi ratkaistava. Niinpä unionin tuomioistuin katsoo julkisasiamiestä kuultuaan, että sillä on käytettävissään kaikki sen käsiteltäväksi saatetun ennakkoratkaisupyynnön ratkaisemiseksi tarvittavat tiedot ja että ennakkoratkaisupyyntöä ei ole tutkittava sellaisen argumentin perusteella, josta asianosaisilla ei olisi ollut tilaisuutta lausua unionin tuomioistuimessa.
Pyyntö asian käsittelyn suullisen vaiheen aloittamisesta uudelleen on siis hylättävä.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää ensimmäisellä kysymyksellään pääasiallisesti, että unionin tuomioistuin tutkisi päätöksen REM 03/07 pätevyyden tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 239 artiklan kannalta.
Aluksi on huomattava, että päätöksellä REM 03/07 komissio hylkäsi hakemuksen tuontitullien peruuttamisesta erityistilanteessa tullikoodeksin ja soveltamisasetuksen nojalla, erityisesti yhtäältä tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan, luettuna yhdessä soveltamisasetuksen 871 ja 873 artiklan kanssa, nojalla ja toisaalta tullikoodeksin 239 artiklan, luettuna yhdessä soveltamisasetuksen 905 ja 907 artiklan kanssa, nojalla. Kun kyseinen toimielin lausuu tällaisesta hakemuksesta mainittujen säännösten nojalla, sen on tutkittava tuontijäsenvaltion tulliviranomaisten sijasta tiettyjen tavaroiden tuonnin edellytykset ja asiassa merkityksellisten tullisääntöjen soveltaminen (ks. vastaavasti tuomio 25.7.2018, komissio v. Combaro,
C-574/17 P
,
EU:C:2018:598
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lisäksi on muistutettava siitä, että tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan ensimmäisen alakohdan mukaan tuonti- tai vientitulleja ei kirjata tileihin jälkikäteen, jos ”lain mukaan kannettavien tullien määrät ovat jääneet kirjaamatta tileihin tulliviranomaisen erehdyksen vuoksi, jota osaltaan vilpittömässä mielessä toiminut ja kaikkia voimassa olevia tulli-ilmoitusta koskevia säännöksiä noudattanut velan maksamisesta vastuussa oleva henkilö ei ole voinut kohtuudella havaita”. Mainitussa säännöksessä säädetyt edellytykset ovat kumulatiivisia (ks. vastaavasti tuomio 18.10.2007, Agrover,
C-173/06
,
EU:C:2007:612
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 15.12.2011, Afasia Knits Deutschland,
C-409/10
,
EU:C:2011:843
,
kohta).
Tullikoodeksin 239 artikla puolestaan on unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan yleinen kohtuullistamislauseke, joka merkitsee sitä, että tuontitullit peruutetaan, jos kaksi edellytystä täyttyy, eli kyseessä on oltava erityistilanne ja tullien maksamiseen velvollinen ei saa olla syyllistynyt ilmeiseen laiminlyöntiin tai vilpilliseen menettelyyn (tuomio 25.7.2018, komissio v. Combaro,
C-574/17 P
,
EU:C:2018:598
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä asiassa komissio katsoi yhtäältä, että antaessaan kyseessä olevat EUR.1-todistukset Jamaikan tulliviranomaiset eivät olleet tehneet mitään tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua erehdystä, ja toisaalta, ettei kyseessä ollut mikään tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitettu erityistilanne, joka voisi oikeuttaa maksettujen tuontitullien peruuttamisen. Niinpä se päätti muiden mainituissa säännöksissä säädettyjen edellytysten täyttymistä tutkimatta, että haettua tuontitullien peruuttamista ei ollut myönnettävä päätöksen REM 03/07 kohteena olevassa tapauksessa.
Prenatal väittää ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, että komissio teki oikeudellisen virheen katsottuaan kyseisessä päätöksessä, ettei tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettua erehdystä ollut tehty ja ettei kyseessä ollut tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitettu erityistilanne. Niinpä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, onko kyseinen päätös pätevä mainituissa säännöksissä asetettujen vaatimusten kannalta.
Tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun erehdyksen olemassaolo
Tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan toisen alakohdan mukaan sitä, että kolmannen maan toimivaltaiset tulliviranomaiset antavat virheellisen EUR.1-todistuksen, pidetään lähtökohtaisesti ”erehdyksenä, jota” tullien maksamisesta vastuussa oleva henkilö ”ei ole” mainitun säännöksen ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulla tavalla ”voi[nut] kohtuudella havaita”. Säännöksen kolmannessa alakohdassa kuitenkin täsmennetään, että ”virheellisen todistuksen antamista ei – – pidetä erehdyksenä, jos todistus perustuu viejän antamaan virheelliseen selvitykseen tosiasioista, paitsi erityisesti silloin, kun on ilmeistä, että todistuksen antaneet viranomaiset tiesivät tai niiden olisi pitänyt tietää, että tavarat eivät olleet oikeutettuja etuuskohteluun”.
Siltä osin kuin kyse on mainitussa säännöksessä tarkoitetun erehdyksen olemassaolosta päätöksen REM 03/07 tekemiseen johtaneen kaltaisessa tilanteessa, on kiistatonta, että kyseessä olevat Jamaikan tulliviranomaisten antamat EUR.1-todistukset olivat virheellisiä, koska asianomaisia tuotteita ei ollut valmistettu Jamaikalla käyttämällä yksinomaan lankaa vaan käyttämällä Kiinasta peräisin olleita vaatteita eivätkä ne siis täyttäneet edellytyksiä, joiden perusteella niihin olisi voitu soveltaa Cotonoun sopimukseen perustuvaa AKT-valtioista peräisin oleville tuotteille myönnettävää tullietuuskohtelua. On myös kiistatonta, että kyseiset todistukset perustuivat asianomaisten tuotteiden viejän ja tämän toimittajan, jotka ovat sijoittautuneet yhdelle Jamaikan vapaa-alueista, antamaan virheelliseen selvitykseen tosiasioista.
Tässä tilanteessa on tutkittava, oliko tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan kolmannen alakohdan lopussa edellytetyin tavoin ilmeistä, että Jamaikan tulliviranomaiset tiesivät tai niiden olisi pitänyt tietää, että asianomaiset tavarat eivät olleet oikeutettuja Cotonoun sopimukseen perustuvaan tullietuuskohteluun.
Tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kyseisen säännöksen loppuun sisältyvään poikkeukseen vetoavan tehtävänä on osoittaa, että säännöksen soveltamisedellytykset täyttyvät (ks. vastaavasti tuomio 9.3.2006, Beemsterboer Coldstore Services,
C-293/04
,
EU:C:2006:162
,
kohta ja määräys 1.7.2010, DSV Road v. komissio,
C-358/09 P
, ei julkaistu,
EU:C:2010:398
,
kohta). Niinpä kenen tahansa henkilön, jolla on asiavaltuus riitauttaa tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan kolmanteen alakohtaan perustuvan komission päätöksen laillisuus tai pätevyys, asiana on osoittaa, että oli ilmeistä, että EUR.1-todistuksen antaneet viranomaiset tiesivät tai niiden olisi pitänyt tietää, että kyseessä olevat tavarat eivät olleet oikeutettuja tullietuuskohteluun.
Tätä varten komission tehtävänä on unionin lainsäätäjän sille antamaa toimivaltaa käyttäessään arvioida sille esitetyn näytön perusteella asianomaisten tavaroiden vientiedellytyksiä ja asiassa merkityksellisten tullisääntöjen soveltamista todistuksen antaneissa viranomaisissa sen selvittämiseksi, oliko ilmeistä, että kyseiset viranomaiset tiesivät tai niiden olisi pitänyt tietää, etteivät tavarat olleet oikeutettuja tullietuuskohteluun. Tässä arvioinnissa komissiolla on laaja harkintavalta (ks. analogisesti siltä osin kuin kyse on kansallisten tulliviranomaisten toteuttamista jälkitarkastuksista tuomio 26.10.2017, Aqua Pro,
C-407/16
,
EU:C:2017:817
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen unionin tuomioistuimet eivät voi korvata komission arviointia omalla arvioinnillaan vaan niiden on rajoituttava tutkimaan, onko kyseinen toimielin ylittänyt harkintavaltansa rajat katsottuaan sille esitetyn näytön perusteella, ettei ollut ilmeistä, että todistuksen antaneet viranomaiset tiesivät tai niiden olisi pitänyt tietää, etteivät tavarat olleet oikeutettuja tullietuuskohteluun.
Tältä osin on palautettava mieleen, että kun komissiolla on laaja harkintavalta, unionin tuomioistuinten on erityisesti paitsi tutkittava esitettyjen todisteiden aineellinen paikkansapitävyys, luotettavuus ja johdonmukaisuus myös tarkistettava, sisältävätkö nämä todisteet kaikki ne merkitykselliset seikat, jotka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa, ja voivatko kyseiset todisteet tukea päätelmiä, jotka niistä on tehty (ks. vastaavasti tuomio 15.3.2017, Stichting Woonlinie ym. v. komissio,
C-414/15 P
,
EU:C:2017:215
,
kohta ja tuomio 14.12.2017, EBMA v. Giant (China),
C-61/16 P
,
EU:C:2017:968
,
ja
kohta).
Juuri näiden näkökohtien valossa on tutkittava, onko komissio voinut oikeudellista virhettä tekemättä katsoa päätöksessä REM 03/07, etteivät Jamaikan tulliviranomaiset olleet tehneet tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettua erehdystä.
Prenatal väittää ensiksi, että komissio teki mainitussa päätöksessä oikeudellisen virheen katsottuaan, ettei ollut ilmeistä, että Jamaikan tulliviranomaiset tiesivät, etteivät kyseessä olevat tavarat olleet oikeutettuja Cotonoun sopimukseen perustuvaan tullietuuskohteluun.
Osoittaakseen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, että Jamaikan tulliviranomaisilla oli tällainen tieto, Prenatal viittaa päätöksen REM 03/07 tekemiseen johtaneessa menettelyssä esitettyihin todisteisiin. Ensinnäkin Jamaikan valtion viraston Jamaica Promotions Corporationin (jäljempänä Jampro) laatimasta raportista ilmenee Prenatalin mukaan, että Jampro totesi vuonna 1998 kahteen tuotantolaitokseen, jotka olivat sijoittautuneet yhdelle Jamaikan vapaa-alueista, tehdyn tarkastuksen perusteella, että näiden laitosten tuotantokapasiteetin ja valmiiden tuotteiden määrän, joka vietiin sitten unioniin, välillä oli huomattava ero. Toiseksi OLAF ilmoitti vuoden 2004 syyskuussa päivätyllä kirjeellä Jamaikan tulliviranomaisille sitä koskeneista epäilyksistä, että kyseisiltä vapaa-alueilta viedyt tekstiilituotteet eivät olleet etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevien sääntöjen mukaisia. Kolmanneksi Jamaikan viralliset tuonti- ja vientitilastot osoittavat, että langan tuonti Jamaikaan ei riittänyt unioniin viedyn valmiiden tuotteiden määrän valmistamiseen. Neljänneksi Jamaikan tulliviranomaiset panivat useaan otteeseen merkille ristiriidan Kiinasta tuotujen tuotteiden kuvausten, sellaisina kuin ne sisältyivät tuonti-ilmoituksiin, ja konttien todellisen sisällön välillä. Lopuksi ja viidenneksi jotkut kyseisten vapaa-alueiden virkamiehet viittasivat siihen, ettei Jamaikalla toteutettu asianmukaisia toimia Kiinasta tuotujen tuotteiden osalta ennen näiden tuotteiden jälleenvientiä unioniin.
Päätöksessä REM 03/07 komissio katsoi kaikki kyseiset todisteet tutkittuaan, etteivät nämä olleet omiaan osoittamaan, että Jamaikan tulliviranomaiset tiesivät kyseessä olevista sääntöjenvastaisuuksista.
Jampron raportista se katsoi, että kyseisessä vuonna 1998 laaditussa raportissa ei ole annettu mitään tietoa kyseisten viranomaisten tietämyksestä tammikuun 2002 ja maaliskuun 2005 välisenä ajanjaksona, jolloin asiassa kyseessä olevat tuonnit ovat tapahtuneet. Mainituille viranomaisille osoitetussa syyskuussa 2004 päivätyssä kirjeessä ainoastaan ilmoitettiin viranomaisille kyseisten EUR.1-todistusten pätevyyteen liittyvistä epäilyistä, joiden tueksi tarvittiin myöhemmin tehtävä tutkinta.
Mitä tulee Jamaikan virallisiin tuonti- ja vientitilastoihin, komissio totesi, että Jamaikan vapaa-alueille sijoitettuja tavaroita ei ollut tilastoitu, joten näiden virallisten tilastojen perusteella ei voitu todeta, että kiinalaisten lankojen tuonti Jamaikaan ei olisi riittänyt tuottamaan valmiiden tuotteiden määrää, joka sitten vietiin näiltä vapaa-alueilta unioniin. Tämän toteamiseksi OLAF oli käyttänyt Kiinan virallisia tilastoja, joita Jamaikan tulliviranomaiset eivät olleet vielä saaneet tietoonsa.
Näiden viranomaisten havaitsemien sääntöjenvastaisuuksien osalta komissio huomautti, että vaikka viranomaiset olivat joissakin tapauksissa todenneet, että tuonti-ilmoituksissa mainitut tavarat eivät vastanneet kontteihin sijoitettuja tavaroita, nämä sääntöjenvastaisuudet eivät olisi liittyneet kyseiseen tuojaan tilanteessa, jonka perusteella päätös REM 03/07 tehtiin, ja lisäksi niille annettiin kyseisen tuojan kirjeessä uskottava selitys sääntöjenvastaisuuksien olosuhteista.
Mitä lopuksi tulee Jamaikan vapaa-alueilla työskentelevien virkamiesten lausuntoihin, komissio huomautti, että ne olivat kahden näille vapaa-alueille tulon ja niiltä poistumisen valvonnasta huolehtivan vartijan antamia, eikä heidän lausumansa perusteella voinut komission mielestä tehdä päätelmiä siitä, millainen todellinen tietämys Jamaikan tulliviranomaisilla oli kyseisten yritysten todellisesta toiminnasta. Se myös täsmensi, että nämä lausumat olivat ristiriidassa sen kanssa, mitä yhdestä näistä vapaa-alueista vastaava henkilö oli lausunut.
On kuitenkin ensinnäkin todettava, että unionin tuomioistuimelle toimitettuun asiakirja-aineistoon ei sisälly mitään, mikä osoittaisi virheelliseksi komission arvioinnit, joiden mukaan Jampron raportti koski muuta kuin sitä ajanjaksoa, josta päätöksen REM 03/07 tekemiseen johtaneessa menettelyssä oli kyse, ja syyskuussa 2004 päivätyssä kirjeessä viitattiin ainoastaan mahdollisia sääntöjenvastaisuuksia koskeviin epäilyksiin ja Jamaikan virallisissa tuonti- ja vientitilastoissa ei käsitelty Jamaikan vapaa-alueille asetettuja tavaroita.
Erityisesti siksi, että Jampron raportti koski muuta kuin sitä ajanjaksoa, josta päätöksen REM 03/07 antamiseen johtaneessa menettelyssä oli kyse, komission ei voida todeta menetelleen virheellisesti katsoessaan, että kyseisen raportin tuloksista ei voitu tehdä menettelyn kohteena ollutta ajanjaksoa koskevia johtopäätöksiä ja että sen vuoksi kyseinen raportti ei yksinään antanut vakuuttavaa näyttöä Jamaikan tulliviranomaisten todellisesta tietämyksestä kyseisen menettelyn kohteena olleena ajanjaksona.
Mitä tulee komission toteamuksiin, joiden mukaan kyseisten viranomaisten havaitsemat sääntöjenvastaisuudet on tehnyt jokin muu tuoja kuin kyseisen päätöksen tekemiseen johtaneen menettelyn kohteena ollut tuoja ja kyseinen tuoja on antanut asiasta uskottavia selvityksiä, unionin tuomioistuimelle toimitetussa asiakirja-aineistossa ei ole mitään sellaista, mikä osoittaisi ne virheellisiksi.
Sama pätee myös komission toteamukseen, jonka mukaan kahden vapaa-alueella työskentelevän vartijan lausumat ovat ristiriidassa toisesta vapaa-alueesta vastaavan henkilön antamien lausumien kanssa.
Näiden komission toteamusten ja havaintojen perusteella on todettava, että mikään unionin tuomioistuimelle toimitetussa asiakirja-aineistossa ei viittaa siihen, että komissio olisi ylittänyt harkintavaltansa, kun se katsoi, että päätöksen REM 03/07 tekemiseen johtaneessa menettelyssä esitetyt todisteet, joista on yhteenveto tämän tuomion 49 kohdassa, eivät erikseen eivätkä myöskään kokonaisuutena tarkastellen voineet osoittaa selvästi, että Jamaikan tulliviranomaiset olisivat tienneet, että kyseisen päätöksen kohteena olevat tavarat eivät täyttäneet Cotonoun sopimuksen mukaisen tullietuuskohtelun soveltamisen edellytyksiä.
Näin ollen ei voida todeta, että komissio olisi tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan, ettei ollut ilmeistä, että Jamaikan tulliviranomaiset olisivat tienneet, että päätöksessä REM 03/07 tarkoitetut tavarat eivät täyttäneet Cotonoun sopimuksen mukaista tullietuuskohtelua koskevia edellytyksiä.
Prenatal väittää toiseksi, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen, koska se on laiminlyönyt sen toteamisen, että Jamaikan tulliviranomaisten olisi täytynyt olla tietoisia näistä sääntöjenvastaisuuksista, jos ne eivät olisi laiminlyöneet velvollisuuttaan suorittaa fyysisiä tarkastuksia.
Osoittaakseen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, että Jamaikan tulliviranomaisten olisi pitänyt olla tästä tietoisia, Prenatal viittaa komission päätöksen REM 03/07 tekemiseen johtaneessa menettelyssä esitettyihin todisteisiin, joiden mukaan Jamaikan tulliviranomaiset olivat vain harvoissa tapauksissa rikkoneet maahan tuotuja raaka-aineita sisältäneiden konttien sinettejä tai tarkistaneet Jamaikan vapaa-alueilla toimivilta tekstiilituotteita valmistavilta yrityksiltä, oliko langat todella kudottu näille alueille sijoittautuneissa yrityksissä.
Prenatalin mukaan Jampron raporttiin sisältyvien toteamusten, EUR.1‑todistusten jälkitarkastuspyyntöjen suuren määrän ja lankojen maahantuontia ja valmiiden tuotteiden vientiä koskevien Jamaikan virallisten tilastotietojen olisi pitänyt johtaa pöytäkirjassa 1 olevan 15 artiklan 5 kohdan ja 32 artiklan mukaisesti siihen, että nämä viranomaiset olisivat tehneet fyysisiä tarkastuksia ja laatineet raportteja Jamaikan vapaa-alueilla harjoitetuista toiminnoista. Tammikuussa 2006 pidettyjen Jamaikan Trade Boardin kokousten pöytäkirjaan sisältyvät toteamukset vahvistavat kuitenkin, että Jamaikan tulliviranomaiset eivät olleet vieläkään ottaneet käyttöön fyysisiä tarkastuksia koskevaa järjestelmää voidakseen varmistautua näiltä vapaa-alueilta vietävien vaatteiden alkuperäasemasta.
Päätöksessä REM 03/07 komissio totesi kaiken tämän näytön tutkittuaan, että se ei ollut omiaan osoittamaan, että Jamaikan tulliviranomaiset olisivat laiminlyöneet tarkastusvelvoitteitaan, koska ne olivat tehneet pääasiallisesti asiakirjatarkastuksia ja ainoastaan toissijaisesti fyysisiä tarkastuksia.
Sen tutkimiseksi, onko komissio voinut pätevästi päätyä tähän tulokseen, on ensin tutkittava kyseisten viranomaisten pöytäkirjan 1 mukaiset velvoitteet.
Tältä osin kyseisen pöytäkirjan 15 artiklan 5 kohdan ensimmäisessä virkkeessä määrätään, että EUR.1-todistuksen antavien tulliviranomaisten on ”toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tuotteiden alkuperäaseman tarkastamiseksi ja sen tarkastamiseksi, että kaikki muut tämän pöytäkirjan vaatimukset on täytetty”, mutta siinä ei kuitenkaan täsmennetä olosuhteita, joissa tarkastukset on suoritettava, eikä varsinkaan tässä tarkoituksessa toteutettavia konkreettisia toimenpiteitä. Kyseisen määräyksen toisen virkkeen mukaan kyseisillä viranomaisilla on nimittäin ”oikeus vaatia todistusaineistoa ja tarkastaa viejän tilejä tai tehdä muita tarpeellisiksi katsomiaan tarkastuksia”. Sen vuoksi kyseisillä viranomaisilla on laaja harkintavalta tarvittavien tarkastustoimenpiteiden määrittämisessä.
Mainitun määräyksen sanamuoto ei näin ollen edellytä, että EUR.1-todistuksia antavat tulliviranomaiset suorittavat järjestelmällisesti fyysisiä tarkastuksia, ja myös määräyksen asiayhteys vahvistaa tämän. Pöytäkirjassa 1 olevan 15 artiklan 1 ja 2 kohdassa nimittäin määrätään, että viejämaan tulliviranomaiset antavat EUR.1-todistuksen viejän tai tämän valtuutetun edustajan ”kirjallisesta pyynnöstä”, johon on sisällyttävä EUR.1-todistus ja hakemuslomake, joiden mallit on esitetty Cotonoun sopimuksen liitteessä IV ja jotka viejä tai tämän valtuuttama edustaja on asianmukaisesti täyttänyt. Lisäksi kyseisen 15 artiklan 3 kohdassa määrätään, että tällaista todistusta hakevan viejän on erityisesti toimitettava milloin tahansa mainittujen tulliviranomaisten pyynnöstä ”kaikki asianmukaiset asiakirjat, joilla todistetaan tuotteiden alkuperäasema”.
Näistä määräyksistä ilmenee, että EUR.1-todistusten myöntämismenettely on pääasiassa kirjallinen menettely, joka perustuu asiakirjojen toimittamiseen. Pöytäkirjassa 1 olevan 15 artiklan 1–3 ja 5 kohdasta yhdessä luettuina seuraa siten, että EUR.1-todistuksia myöntävät viranomaiset voivat tyytyä tarkastamaan pelkät asiakirjat silloin, jos ne katsovat, että niille toimitetut asiakirjat ovat riittäviä ja asianmukaisia osoittamaan kyseisten tuotteiden alkuperäaseman ja pöytäkirjan muiden vaatimusten täyttymisen. Näin ollen näitä viranomaisia ei voida vaatia suorittamaan järjestelmällisiä fyysisiä tarkastuksia kaikille tavaroille, joille on haettu EUR.1-todistusta.
Kyseisen pöytäkirjan 32 artiklan osalta on syytä muistuttaa, että sen 1 kohdassa määrätään, että alkuperäselvitysten jälkitarkastus suoritetaan ”pistokokein tai aina kun tuojamaan tulliviranomaisilla on perusteltua aihetta epäillä tällaisten asiakirjojen aitoutta, tuotteiden alkuperäasemaa tai muiden tässä pöytäkirjassa määrättyjen vaatimusten täyttymistä”. Tässä artiklassa ei kuitenkaan mainita, mitä toimenpiteitä viejämaan viranomaisten on toteutettava tätä varten, mutta sen 3 kohdassa määrätään, että kyseisillä viranomaisilla ”on oikeus vaatia todistusaineistoa ja tarkastaa viejän tilejä tai tehdä muita tarpeellisiksi katsomiaan tarkastuksia”. Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 51 kohdassa, tässä säännöksessä ei aseteta kyseisille viranomaisille velvollisuutta suorittaa fyysisiä tarkastuksia tai suorittaa tarkastuksia tietyllä tiheydellä, jos ne katsovat, että muut valvontatoimenpiteet, kuten asiakirjojen tarkastukset, ovat riittäviä ja asianmukaisia kyseisten tuotteiden alkuperäaseman ja pöytäkirjan muiden vaatimusten täyttymisen osoittamiseksi.
Kyseisen pöytäkirjan 32 artiklan 7 kohdassa määrätään kuitenkin, että ”jos tarkastusmenettely tai muut käytettävissä olevat tiedot näyttävät osoittavan, että tämän pöytäkirjan määräyksiä rikotaan, AKT-valtio suorittaa omasta aloitteestaan tai [unionin] pyynnöstä tarvittavat tutkimukset tai toteuttaa toimenpiteet tällaisten tutkimusten suorittamiseksi asianmukaista kiireellisyyttä noudattaen, jotta tällaiset rikkomukset voidaan todeta ja estää; tätä tarkoitusta varten asianomainen AKT-valtio voi pyytää [unionia] osallistumaan näihin tutkimuksiin.”
Tästä seuraa, että vievän AKT-valtion on suoritettava tarvittavat tutkimukset, jotta pöytäkirjassa 1 olevien määräysten rikkomukset voidaan todeta tai estää, jos on olemassa seikkoja, jotka antavat aihetta epäillä asianomaisten tavaroiden alkuperää koskevaa sääntöjenvastaisuutta (ks. vastaavasti tuomio 15.12.2011, Afasia Knits Deutschland,
C-409/10
,
EU:C:2011:843
,
ja
kohta). Näihin tarpeellisiin tutkintatoimiin voi kuitenkin sisältyä fyysisiä tarkastuksia.
Jos tällaisia seikkoja ei ole, EUR.1-todistuksia myöntävät viranomaiset voivat tyytyä tekemään pääasiallisesti asiakirjatarkastuksia ja suorittamaan fyysisiä tarkastuksia pelkästään toissijaisesti.
Edellä esitetyt seikat huomioon ottaen on tutkittava, onko komissio voinut oikeudellista virhettä tekemättä katsoa päätöksessä REM 03/07, että Jamaikan tulliviranomaiset ovat noudattaneet pöytäkirjan 1 mukaisia tarkastusvelvoitteitaan.
Tältä osin suoraan tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan kolmannen alakohdan sanamuodosta ilmenee, että komission harjoittama valvonta rajoittuu sen tutkimiseen, osoittaako esitetty näyttö, että on olemassa ”selviä viitteitä” siitä, että Jamaikan tulliviranomaiset ovat mahdollisesti jättäneet noudattamatta mainitun pöytäkirjan määräyksiä.
Tämän tuomion 62 ja 63 kohdassa tiivistetysti esitettyjen todisteiden osalta komissio on ottanut päätöksessä REM 03/07 huomioon Jampron raporttiin sisältyvät toteamukset, jotka koskevat merkittäviä eroja Jamaikan vapaa-alueille sijoittautuneiden yritysten tuotantokapasiteetin ja valmiiden vaatteiden vientimäärien välillä. Se on kuitenkin todennut, että nämä erot koskivat muuta kuin kyseessä olevaa ajanjaksoa ja että sen vuoksi näistä eroista ei ole voitu tehdä kyseiseen ajanjaksoon kohdistuvia päätelmiä. Se on todennut lisäksi, että Jamaikan viranomaiset katsoivat, että erot johtuivat siitä, että tässä raportissa ei ollut otettu täysimääräisesti huomioon asianomaisten yritysten tosiasiallista työaikaa.
Jamaikan tulliviranomaisille toimitettujen jälkitarkastuspyyntöjen osalta komissio on korostanut, että monet näistä pyynnöistä koskivat EUR.1-todistuksissa olevien leimojen aitoutta eikä etuuskohteluun oikeuttavien alkuperäsääntöjen soveltamista. Se on täsmentänyt, että vaikka kyseisten viranomaisten tällaisiin pyyntöihin antamissa vastauksissa on kahdessa tapauksessa mainittu eroavuuksia Jamaikan vapaa-alueille sijoittautuneiden yritysten tuotantokapasiteetin ja valmiiden tuotteiden vientimäärien välillä, kyseiset vastaukset ovat koskeneet ajanjaksoa, joka on ollut aikaisempi kuin päätöksen REM 03/07 tekemiseen johtaneen menettelyn kohteena ollut ajanjakso. Päätöksessä REM 03/07 komissio on selostanut ne tämän tuomion 52 kohdassa mainitut perusteet, joiden vuoksi Jamaikan virallisten tuonti- ja vientitilastojen perusteella ei ole voitu todeta, että kiinalaisten lankojen tuonti Jamaikalle olisi ollut riittämätön niiden valmiiden tuotteiden määrän tuottamiseen, jotka on sitten viety kyseisiltä vapaa-alueilta unioniin.
Ensinnäkin on muistettava, että – kuten tämän tuomion 55 kohdasta ilmenee – mikään unionin tuomioistuimelle toimitetussa asiakirja-aineistossa ei ole omiaan osoittamaan paikkansa pitämättömäksi sitä, että Jampron raportissa todetut merkittävät erot kyseessä olevien Jamaikan vapaa-alueille sijoittautuneiden yritysten tuotantokapasiteetin ja näiltä vapaa-alueilta unioniin vietyjen valmiiden vaatteiden määrän välillä ovat koskeneet muuta kuin sitä ajanjaksoa, josta päätöksen REM 03/07 tekemiseen johtaneessa menettelyssä on ollut kysymys. Komission ei siten voida todeta menetelleen virheellisesti katsoessaan, että kyseisistä eroista ei ole voitu tehdä menettelyn kohteena olevaa ajanjaksoa koskevia johtopäätöksiä.
Lisäksi on mahdollista, että nämä erot eivät ole johtuneet siitä, että Kiinasta Jamaikalle tuotuja valmiita vaatteita olisi viety Jamaikalta vilpillisesti jamaikalaista alkuperää olevina tuotteina, vaan siitä, että raportissa ei ollut otettu huomioon kyseisten yritysten tosiasiallista työaikaa.
Mitä tulee Jamaikan tulliviranomaisille esitettyihin jälkitarkastuspyyntöihin, on huomattava, että koska kyseisten viranomaisten vastaukset koskivat tiettyjen jamaikalaisten yritysten tuotantokapasiteettia, mikään unionin tuomioistuimelle toimitetussa asiakirja-aineistossa ei osoita virheelliseksi komission toteamusta, jonka mukaan ne koskivat muuta kuin sitä ajanjaksoa, josta päätöksen REM 03/07 tekemiseen johtaneessa menettelyssä on ollut kysymys.
Sama koskee toteamuksia, joiden tiivistelmä on esitetty tämän tuomion 52 ja 76 kohdassa ja joiden mukaan Jamaikan viralliset tilastot eivät voineet antaa minkäänlaista tietoa Jamaikan vapaa-alueille asetetuista tavaroista.
Prenatalin unionin tuomioistuimessa esittämistä väitteistä, jotka koskevat Jampron raportissa todettuja asianomaisten yritysten tuotantokapasiteetin ja valmiiden vaatteiden vientimäärien välisiä eroja ja joiden mukaan asianomaisten yritysten todellisen työajan huomioon ottaminen ei ole voinut selittää näitä eroja, on todettava, että kyseinen yritys ei kiistä sitä, että raportti on koskenut muuta kuin sitä ajanjaksoa, josta päätöksen REM 03/07 tekemiseen johtaneessa menettelyssä on ollut kyse, ja että se ei ole osoittanut, että kyseinen raportti olisi kuitenkin merkityksellinen pääasiassa kyseessä olevan ajanjakson osalta. Näin ollen tämä väite on hylättävä tehottomana.
Mitä tulee Prenatalin toimittamiin asiakirjoihin siltä osin kuin on kyse Jamaikan tulliviranomaisten vastauksista jälkitarkastuspyyntöihin, on todettava, että näissä asiakirjoissa ei täsmennetä niitä tavaroita, joiden jamaikalaisen alkuperän kyseiset viranomaiset ovat vahvistaneet, eikä niiden perusteella näin ollen voida tehdä päätelmiä, joilla olisi merkitystä päätöksen REM 03/07 arvioinnissa.
Sen vuoksi tämän tuomion 62 ja 63 kohdassa tiivistelmänä esitetyt Prenatalin väitteet ja todisteet, joihin se viittaa, eivät voi kumota komission päätöksessä REM 03/07 tekemiä toteamuksia ja arviointeja tai osoittaa erikseen tai yhdessä, että olisi olemassa ilmeisiä tunnusmerkkejä, jotka osoittavat, että kyseisillä vapaa-alueilla sijaitsevista yrityksistä peräisin olevat päätöksessä REM 03/07 tarkoitetut tavarat eivät täyttäneet Cotonoun sopimuksen mukaisen etuuskohtelun edellytyksiä.
Näin ollen on katsottava, että unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ei ilmene mitään oikeudellista virhettä, jonka komissio olisi tehnyt päätyessään sille annettua harkintavaltaa käyttäessään siihen, ettei ole ilmeistä, että Jamaikan tulliviranomaiset eivät olisi noudattaneet pöytäkirjassa 1 olevan 15 artiklan 5 kohdan ja 32 artiklan mukaisia tarkastusvelvoitteitaan.
Kaiken edellä todetun perusteella on pääteltävä, että päätöstä REM 03/07 tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan kannalta tutkittaessa ei ole ilmennyt mitään sellaista, mikä voisi vaikuttaa mainitun päätöksen pätevyyteen.
Tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitetun erityistilanteen olemassaolo
Ennakkoratkaisupyyntöön sisältyvien tietojen mukaan Prenatal väittää, että komissio ei ole noudattanut velvoitettaan varmistaa Cotonoun sopimuksen asianmukainen soveltaminen, koska se on jättänyt käyttämättä pöytäkirjassa 1 olevan 31 artiklan 2 kohdassa ja 37 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja keinoja, ja että tämä laiminlyönti muodostaa tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitetun erityistilanteen, jollaiseen tämän tuomion 37 kohdassa viitataan.
Tässä yhteydessä on muistettava, että se seikka, että komissio valvoo puutteellisesti Cotonoun sopimuksen asianmukaista soveltamista, voi muodostaa tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitetun erityistilanteen. Kuten nimittäin SEU 17 artiklan 1 kohdasta ilmenee, komission on perussopimusten ja niiden nojalla tehtyjen sopimusten valvojana varmistuttava siitä, että kolmas maa täyttää asianmukaisesti velvoitteet, joihin se on sitoutunut unionin kanssa tekemässään sopimuksessa, käyttäen sopimuksessa määrättyjä tai sen nojalla tehdyissä päätöksissä täsmennettyjä keinoja (ks. analogisesti tuomio 25.7.2008, C.A.S. v. komissio,
C-204/07 P
,
EU:C:2008:446
,
ja
kohta).
Tämä velvoite johtuu sitä paitsi myös itse Cotonoun sopimuksesta. Kyseisen sopimuksen 3 artiklassa, luettuna yhdessä SEU 17 artiklan 1 kohdan kanssa, edellytetään, että komissio toteuttaa kaikki yleis- ja erityistoimenpiteet, jotka ovat aiheellisia tästä sopimuksesta johtuvien velvoitteiden täyttämisen varmistamiseksi. Lisäksi Cotonoun sopimuksen 15 artiklan 1 kohdan mukaan komissio toimii unionin edustajana ministerineuvostossa ja sopimuksen mukaisissa komiteoissa. Sitä paitsi mainitun sopimuksen liitteessä IV olevan 36 artiklan 1 kohdan mukaan komissiota edustaa kussakin AKT-valtiossa tai alueellisessa ryhmittymässä, joka nimenomaisesti sitä pyytää, lähetystö, ja tämän ansiosta komissio voi vähintäänkin saada luotettavasti tietoa näiden valtioiden oikeudellisesta kehityksestä ja erityisesti Cotonoun sopimuksen soveltamisesta (ks. analogisesti tuomio 25.7.2008, C.A.S. v. komissio,
C-204/07 P
,
EU:C:2008:446
,
–
kohta).
Mitä tässä tapauksessa tulee ensinnäkin pöytäkirjassa 1 olevan 31 artiklan 2 kohtaan, on muistettava, että kyseisessä määräyksessä määrätään, että sekä unioni että AKT-valtiot ”avustavat toisiaan toimivaltaisten tullihallintojen välityksellä tarkastaessaan EUR.1-tavaratodistusten, kauppalaskuilmoitusten tai hankkijan ilmoitusten aitoutta sekä näissä asiakirjoissa annettujen tietojen oikeellisuutta”.
Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 56 kohdassa, komission on siten kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, että AKT-valtiot soveltavat asianmukaisesti kyseisen sopimuksen mukaisia velvoitteitaan, sillä kyseisessä sopimuksessa määrätään ainoastaan kyseisistä valtioista peräisin olevien tuotteiden yksipuolisesta tullietuuskohtelusta.
Pöytäkirjassa 1 olevan 31 artiklan 2 kohdan sanamuodosta seuraa kuitenkin suoraan, että AKT-valtiot ovat yhdessä unionin kanssa vastuussa tällaisten asiakirjojen aitouden ja kyseisissä asiakirjoissa annettujen tietojen oikeellisuuden tarkastamisesta. Varsinkin tavaroiden alkuperäaseman toteaminen pöytäkirjassa 1 olevan 31 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuissa asiakirjoissa annettujen tietojen oikeellisuuden tarkastamiseksi on välittömästi vievän AKT-valtion ja unionin osalta tuontijäsenvaltion vastuulla pöytäkirjassa 1 olevan 32 artiklan mukaisesti. Komission tehtävänä on kuitenkin hankkia mainituilta valtioilta tietoja tilanteen kehittymisestä ja tarvittaessa ryhtyä aiheellisiin toimenpiteisiin Cotonoun sopimuksen asianmukaisen soveltamisen varmistamiseksi.
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että Saksan viranomaiset ovat vuoden 2003 aikana kiinnittäneet komission huomiota seikkoihin, jotka niiden mielestä osoittivat, että Jamaikan tulliviranomaisten antamat EUR.1-todistukset vaatteille eivät mahdollisesti olleet pöytäkirjan 1 mukaisia. Tämän jälkeen OLAF aloitti maaliskuussa 2004 tutkinnan, ja Jamaikan viranomaisille ilmoitettiin mahdollisista sääntöjenvastaisuuksista syyskuun 2004 aikana ja kyseisten viranomaisten kutsusta suoritettiin tarkastuksia paikalla vuoden 2005 helmi- ja maaliskuussa.
Näin ollen vaikuttaa siltä, että komissio on ilmoittanut vievän AKT-valtion ja tuontijäsenvaltion tulliviranomaisille ja että se on toteuttanut hyvissä ajoin toimia, joiden ansiosta OLAFin vuoden 2005 kertomuksessa havaitut sääntöjenvastaisuudet on ollut mahdollista paljastaa. On myös kiistatonta, että kertomuksen perusteella Jamaikan viranomaiset mitätöivät kyseisen jakson aikana myönnetyt EUR.1-todistukset ja lopettavat näin ollen kyseiset sääntöjenvastaisuudet. Näin ollen ei voida väittää, että komissio ei olisi täyttänyt sille pöytäkirjassa 1 olevan 31 artiklan 2 kohdan nojalla kuuluvaa avustamisvelvollisuutta.
Toiseksi pöytäkirjassa 1 olevan 37 artiklan osalta on todettava, että vaikka komissio kuuluu kyseisessä artiklassa tarkoitettuun tulliyhteistyökomiteaan, suoraan kyseisen artiklan 1 kohdan sanamuodosta seuraa, että komitea vastaa hallinnollisesta yhteistyöstä pöytäkirjan oikean ja yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi mutta ei sen oikean ja yhdenmukaisen soveltamisen välittömästä valvonnasta.
Kyseisen 37 artiklan muut määräykset vahvistavat tämän tulkinnan mainitun komitean tehtävistä. Kyseisen 37 artiklan 2 kohdan mukaan nimittäin komitea tarkastelee alkuperäsääntöjen soveltamisen vaikutusta AKT-valtioihin ja erityisesti vähiten kehittyneisiin AKT-valtioihin, ja kyseisen tarkastelun perusteella ei tehdä komitean päätöksiä vaan ainoastaan annetaan suosituksia ministerineuvostolle. Lisäksi vaikka kyseisen pöytäkirjan 37 artiklan 3 kohdan mukaan, luettuna yhdessä pöytäkirjassa 1 olevan 6 artiklan kanssa, mainittu komitea voi tehdä päätöksiä kyseisen pöytäkirjan alkuperäsääntöjen mahdollista soveltamista tuotteisiin, joihin sisältyy eri alkuperää olevia aineksia, ja mainitun pöytäkirjan 37 artiklan 4 kohdan ja 38 artiklan mukaisesti tiettyjä päätöksiä, jotka koskevat poikkeamista pöytäkirjasta 1, kyseiset määräykset eivät kuitenkaan anna tulliyhteistyökomitealle valtaa todeta itse AKT-valtioiden alkuperäsääntöjen asianmukaista soveltamista tai päättää mahdollisista toimista, joita on toteutettava näiden sääntöjen mahdollisen noudattamatta jättämisen johdosta. Pöytäkirjassa 1 olevan 37 artiklan 1 kohtaan ei siten voida vedota tehokkaasti sen osoittamiseksi, että komissio olisi päätöksen REM 03/07 tekemiseen johtaneissa olosuhteissa rikkonut velvoitettaan varmistaa Cotonoun sopimuksen asianmukainen soveltaminen.
Komission ei siten voida katsoa laiminlyöneen valvoa Cotonoun sopimuksen asianmukaista soveltamista päätöksen REM 03/07 tekemiseen johtaneessa tilanteessa. Prenatal ei siten ole osoittanut, että komissio olisi tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan päätöksessä REM 03/07, ettei kyseessä ollut tullikoodeksin 239 artiklassa tarkoitettu erityistilanne.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että kyseistä päätöstä tullikoodeksin 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja tullikoodeksin 239 artiklan kannalta tutkittaessa ei ole tullut esiin mitään, mikä voisi vaikuttaa mainitun päätöksen pätevyyteen.
Toinen, kolmas ja neljäs kysymys
Toisella, kolmannella ja neljännellä kysymyksellään, jotka on syytä tutkia yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään lähinnä, onko niin, että kun komissio lähettää takaisin kansallisten tulliviranomaisten käsiteltäväksi tullien palauttamista koskevan hakemuksen, komission arviointi, jonka mukaan pyynnön perustana olevaan tilanteeseen liittyy oikeudellisia seikkoja ja tosiseikkoja, jotka ovat verrattavissa jo toimitetussa toisessa hakemuksessa mainittuun tilanteeseen, sitoo kyseisiä viranomaisia, vai voivatko mainitut viranomaiset komission arvioinnin vastaisesti todeta, että kyseiset tilanteet eivät ole verrattavissa toisiinsa.
Komissio katsoo, että toinen, kolmas ja neljäs kysymys on jätettävä tutkimatta, koska Espanjan tulliviranomaiset ja ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ovat samaa mieltä siitä, että pääasiassa kyseessä olevien tullien palauttamista koskevassa hakemuksessa tarkoitettuun tilanteeseen ja päätöksellä REM 03/07 ratkaistussa pyynnössä kyseessä olleeseen tilanteeseen liittyy toisiinsa verrattavia tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, joten näihin kysymyksiin ei ole tarpeen vastata pääasian ratkaisemiseksi. Samasta syystä Prenatal katsoo, että neljäs kysymys on luonteeltaan hypoteettinen ja että se on siksi jätettävä tutkimatta.
Tässä yhteydessä on muistettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeussäännön tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 28.3.2019, Cogeco Communications,
C-637/17
,
EU:C:2019:263
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyyntöön sisältyvät tiedot osoittavat, että kansalliset tulliviranomaiset ovat jo tehneet päätöksen Prenatalin tullien palauttamista koskevasta hakemuksesta yhtymällä komission arviointiin, jonka mukaan kyseisessä pyynnössä tarkoitettu tilanne on tosiasiallisesti ja oikeudellisesti verrattavissa päätöksellä REM 03/07 ratkaistussa hakemuksessa mainittuun tilanteeseen, ja sekä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin että Prenatal yhtyvät tähän arviointiin. Unionin tuomioistuimelle toimitetussa asiakirja-aineistossa ei myöskään ole mitään sellaista, mistä ilmenisi, että kansalliset tulliviranomaiset saattaisivat joutua pääasian yhteydessä katsomaan, että nämä tilanteet eivät olisi verrattavissa toisiinsa.
Näissä olosuhteissa on selvää, että toiseen, kolmanteen ja neljänteen kysymykseen vastaaminen ei ole tarpeen pääasian ratkaisemiseksi ja että pyydetty unionin oikeuden tulkinta on näin ollen hypoteettinen tämän tuomion 100 kohdassa viitatussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
Näin ollen toinen, kolmas ja neljäs ennakkoratkaisukysymys on jätettävä tutkimatta.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Komission 3.11.2008 tekemää päätöstä KOM(2008) 6317 lopullinen – jossa todetaan, että tuontitullit on kannettava jälkitullauksin ja ettei näiden tullien peruuttamista voida oikeuttaa erityistilanteella (asia REM 03/07) – yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 16.11.2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 2700/2000, 220 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 239 artiklan kannalta tutkittaessa ei ole ilmennyt mitään sellaista, mikä vaikuttaisi kyseisen päätöksen pätevyyteen.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.