CELEX: 62019CJ0546
Predhodno odločanje
Območje svobode, varnosti in pravice
Politika priseljevanja
Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav
Direktiva 2008/115/ES
Člen 2(1)
Področje uporabe
Državljan tretje države
Kazenska obsodba v državi članici
Člen 3, točka 6
Prepoved vstopa
Razlogi javnega reda in javne varnosti
Odprava odločbe o vrnitvi
Zakonitost prepovedi vstopa

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (
UL 2008, L 348, str. 98
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med osebo BZ in Westerwaldkreis (okrožje Westerwald, Nemčija) v zvezi z zakonitostjo odločbe o prepovedi vstopa in bivanja, ki je bila izdana zoper osebo BZ.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2008/115
Člen 1 Direktive 2008/115, naslovljen „Predmet urejanja“, določa:
„Ta direktiva določa skupne standarde in postopke, ki se uporabljajo v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav, v skladu s temeljnimi pravicami kot splošnimi načeli prava Skupnosti in mednarodnega prava, vključno z obveznostmi, ki se nanašajo na zaščito beguncev in človekove pravice.“
Člen 2 te direktive, naslovljen „Področje uporabe“, v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Ta direktiva se uporablja za državljane tretjih držav, ki nezakonito prebivajo na ozemlju države članice.
2.   Države članice se lahko odločijo, da te direktive ne uporabljajo za državljane tretjih držav, ki:
[…]
(b)
se morajo v skladu z nacionalno zakonodajo vrniti zaradi kazenske sankcije ali zaradi posledice kazenske sankcije ali pa so v postopku izročitve.“
Člen 3 navedene direktive, naslovljen „Opredelitev pojmov“, določa:
„Za namene te direktive se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
1.
‚državljan tretje države‘ pomeni katero koli osebo, ki ni državljan Unije v smislu člena [21(1) PDEU] in ne uživa pravice […] do prostega gibanja, kakor je opredeljena v členu 2(5) [Uredbe (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah) (
UL 2006, L 105, str. 1
)];
2.
‚nezakonito prebivanje‘ pomeni prisotnost državljana tretje države na ozemlju države članice, ki ne izpolnjuje ali ne izpolnjuje več pogojev za vstop iz člena 5 Zakonika o schengenskih mejah ali drugih pogojev za vstop, bivanje ali stalno prebivališče v tej državi članici;
3.
‚vrnitev‘ pomeni proces vračanja državljana tretje države – bodisi prostovoljno izpolnitev obveznosti vrnitve ali prisilno vrnitev – v:
–
državo izvora, ali
–
državo tranzita, v skladu s sporazumi Skupnosti ali dvostranskimi sporazumi o ponovnem sprejemu ali drugimi sporazumi, ali
–
drugo tretjo državo, v katero se zadevni državljan tretje države vrne prostovoljno, pod pogojem, da ga ta država sprejme;
4.
‚odločba o vrnitvi‘ pomeni upravno ali sodno odločbo ali akt, ki navaja ali opredeljuje, da je prebivanje državljana tretje države nezakonito, ter nalaga ali navaja obveznost vrnitve;
5.
‚odstranitev‘ pomeni izvršitev obveznosti vrnitve, in sicer fizični prevoz iz države članice;
6.
‚prepoved vstopa‘ pomeni upravno ali sodno odločbo ali akt, ki prepoveduje vstop in prebivanje na ozemlju držav članic za določeno obdobje, skupaj z odločbo o vrnitvi;
[…]“
Člen 6 Direktive 2008/115, naslovljen „Odločba o vrnitvi“, določa:
„1.   Brez poseganja v izjeme iz odstavkov 2 do 5 države članice izdajo odločbo o vrnitvi vsakemu državljanu tretje države, ki nezakonito prebiva na njihovem ozemlju.
2.   Državljani tretje države, ki nezakonito prebivajo na ozemlju države članice in imajo veljavno dovoljenje za prebivanje ali drugo dovoljenje, ki jim daje pravico do prebivanja, ki ga je izdala druga država članica, morajo takoj oditi na ozemlje te druge države članice. Če zadevni državljan tretje države ne izpolni te zahteve ali če se njegov takojšnji odhod zahteva zaradi javnega reda ali državne varnosti, se uporabi odstavek 1.
3.   Države članice se lahko vzdržijo izdaje odločbe o vrnitvi državljanu tretje države, ki nezakonito prebiva na njihovem ozemlju, če zadevnega državljana tretje države na podlagi dvostranskih sporazumov ali ureditev, ki veljajo na dan začetka veljavnosti te direktive, sprejme druga država članica. V tem primeru država članica, ki je sprejela zadevnega državljana tretje države, uporabi odstavek 1.
4.   Države članice se lahko kadar koli odločijo za izdajo nevezanega dovoljenja za prebivanje ali drugega dovoljenja, ki iz sočutja, humanitarnih razlogov ali drugih razlogov zagotavlja pravico do prebivanja državljanu tretje države, ki nezakonito prebiva na njihovem ozemlju. V tem primeru se odločba o vrnitvi ne izda. Če je bila odločba o vrnitvi že izdana, se prekliče ali začasno razveljavi za čas trajanja veljavnosti dovoljenja za prebivanje ali drugega dovoljenja, ki daje pravico do prebivanja.
5.   Če je državljan tretje države, ki nezakonito prebiva na ozemlju države članice, vključen v še nedokončan postopek za izdajo njegovega dovoljenja za prebivanje ali drugega dovoljenja, ki daje pravico do bivanja, ta država članica preuči možnost, da odločbe o vrnitvi ne izda, dokler se postopek ne zaključi, brez poseganja v odstavek 6.
[…]“
Člen 7 Direktive 2008/115, naslovljen „Prostovoljni odhod“, v odstavkih 3 in 4 določa:
„3.   V obdobju za prostovoljni odhod se lahko naložijo določene obveznosti, namenjene preprečevanju nevarnosti pobega, kot so redno javljanje organom, položitev ustrezne finančne garancije, predložitev dokumentov ali obveznost zadrževanja na določenem mestu.
4.   Če obstaja nevarnost pobega ali če je bila vloga za zakonito prebivanje zavrnjena kot očitno neutemeljena ali lažna ali če zadevna oseba ogroža javni red, javno varnost ali državno varnost, se države članice lahko vzdržijo odobritve obdobja za prostovoljni odhod ali odobrijo obdobje, krajše od sedmih dni.“
Člen 9 te direktive, naslovljen „Odlog odstranitve“, v odstavkih 1 in 3 določa:
„1.   Države članice odložijo odstranitev:
(a)
če bi odstranitev kršila načelo nevračanja […]
[…]
3.   Če se odstranitev odloži, kot je določeno v odstavkih 1 in 2, se lahko zadevnemu državljanu tretje države naložijo obveznosti iz člena 7(3).“
Člen 11 iste direktive, naslovljen „Prepoved vstopa“, določa:
„1.   Odločbam o vrnitvi se priloži prepoved vstopa, če:
(a)
obdobje za prostovoljni odhod ni bilo odobreno, ali
(b)
obveznost vrnitve ni bila spoštovana.
V drugih primerih se odločbam o vrnitvi lahko priloži prepoved vstopa.
2.   Trajanje prepovedi vstopa se določi ob upoštevanju vseh ustreznih okoliščin posameznega primera in načeloma ne traja več kot pet let. Pet let se lahko prekorači, če državljan tretje države predstavlja resno grožnjo javnemu redu, javni varnosti ali državni varnosti.“
Zakonik o schengenskih mejah
Člen 5 Uredbe št. 562/2006, ki je bila z 11. aprilom 2016 razveljavljena in nadomeščena z Uredbo (EU) 2016/399 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o Zakoniku Unije o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah) (
UL 2016, L 77, str. 1
), je določal pogoje za vstop državljanov tretjih držav za načrtovano bivanje na ozemlju držav članic, ki ni daljše od 90 dni v katerem koli obdobju 180 dni. Ti pogoji so od 11. aprila 2016 določeni v členu 6 Uredbe 2016/399.
Priročnik o vračanju
Priročnik o vračanju je v prilogi k Priporočilu Komisije (EU) 2017/2338 z dne 16. novembra 2017 o skupnem „Priročniku o vračanju“, ki ga uporabljajo pristojni organi držav članic pri izvajanju nalog v zvezi z vračanjem (
UL 2017, L 339, str. 83
). Kot je razvidno iz točke 2 tega priporočila, je ta priročnik glavno orodje za organe držav članic, ki so pristojni za opravljaje nalog v zvezi z vračanjem nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav.
Priročnik o vračanju vsebuje odstavek 11, naslovljen „Prepovedi vstopa“, ki v petem pododstavku določa:
„Pravila o prepovedih vstopa, povezanih z vrnitvijo, v skladu z [D]irektivo [2008/115] ne posegajo v prepovedi vstopa, izdane za namene, ki niso povezani z migracijami, na primer prepovedi vstopa za državljane tretjih držav, ki so storili huda kazniva dejanja ali zoper katere obstajajo konkretni dokazi, da načrtujejo taka dejanja (glej člen 24(2) Uredbe (ES) št. 1987/2006 Evropskega parlamenta in Sveta [z dne 20. decembra 2006 o vzpostavitvi, delovanju in uporabi druge generacije schengenskega informacijskega sistema (SIS II) (
UL 2006, L 381, str. 4
)], ali v prepovedi vstopa, ki pomenijo omejevalni ukrep, sprejet v skladu s poglavjem 2 naslova V [Pogodbe] EU, vključno z ukrepi, ki izvajajo prepoved potovanja, ki jo je izdal Varnostni svet.“
Nacionalno pravo
Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet (zakon o prebivanju, delu in vključevanju tujcev na zveznem ozemlju) (BGBl. 2008 I, str. 162) v različici, ki se uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: AufenthG), vsebuje člen 11, naslovljen „Prepoved vstopa in prebivanja“, ki določa:
„1.   Tujec, ki je bil izgnan, vrnjen ali odstranjen, nima pravice niti do ponovnega vstopa na zvezno ozemlje niti do prebivanja na njem ter mu ni mogoče izdati dovoljenja za prebivanje, tudi če bi bil do tega upravičen na podlagi tega zakona (prepoved vstopa in prebivanja).
2.   Trajanje prepovedi vstopa in prebivanja se določi po uradni dolžnosti. Ta rok začne teči s tujčevim odhodom. V primeru izgona se trajanje prepovedi določi hkrati s sprejetjem odredbe o izgonu. V drugih primerih se določi hkrati z izrekom odredbe o zapustitvi ozemlja z grožnjo odstranitve in najpozneje med odstranitvijo oziroma vrnitvijo. Da bi se preprečila grožnja javni varnosti in javnemu redu, je lahko za ta rok določen zlasti pogoj v zvezi z neobstojem kazenskih sankcij in uporabe drog ali trgovanja z njimi. Če ta pogoj ob izteku roka ni izpolnjen, se uporabi daljši rok, ki se določi po uradni dolžnosti hkrati z rokom iz petega stavka.
3.   Trajanje prepovedi vstopa in prebivanja se določi po prosti presoji. Prepoved lahko velja več kot pet let le, če je bil tujec izgnan zaradi kazenske obsodbe ali če pomeni resno grožnjo javnemu redu in javni varnosti. Trajanje prepovedi ne sme biti daljše od desetih let.
[…]“
Člen 50 AufenthG, naslovljen „Obveznost zapustitve ozemlja“, določa:
„1.   Tujec mora ozemlje zapustiti, če nima oziroma nima več zahtevanega dovoljenja za prebivanje […].
2.   Tujec mora ozemlje Zvezne republike zapustiti nemudoma, če pa mu je bil določen rok za odhod s tega ozemlja, pred iztekom tega roka.
[…]“
Člen 51 AufenthG, naslovljen „Prenehanje zakonitosti prebivanja; Ohranitev omejitev“, v odstavku 1, točka 5, določa:
„1.   Dovoljenje za prebivanje preneha veljati v naslednjih primerih: […]
(5)
v primeru izgona tujca […].“
Člen 53 AufenthG, naslovljen „Izgon“, v odstavku 1 določa:
„Tujec, čigar prebivanje pomeni grožnjo javnemu redu in javni varnosti, demokratičnemu in svobodnemu ustavnemu redu ali kateremu koli drugemu prevladujočemu interesu Zvezne republike Nemčije, je izgnan, če ob upoštevanju vseh okoliščin zadeve tehtanje interesa za njegov odhod in njegovega interesa, da ostane na ozemlju Zvezne republike, pokaže, da prevlada interes javnosti za njegov odhod.“
Člen 54(1), točka 1, AufenthG določa:
„1.   Interes za izgon tujca v smislu člena 53(1) je zlasti pomemben:
(1) če je bil ta pravnomočno obsojen na kazen odvzema prostosti […].“
Člen 58 AufenthG, naslovljen „Odstranitev“, v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Proti tujcu se sprejme ukrep odstranitve, če je odločba o vrnitvi izvršljiva, če mu ni bil določen rok za odhod z ozemlja ali če je ta rok potekel in če ni zagotovljeno, da bo prostovoljno izpolnil obveznost zapustitve ozemlja, ali če je treba zaradi javne varnosti in javnega reda njegov odhod nadzirati. […]
2.   […] V drugih primerih odločba o vrnitvi postane izvršljiva šele, ko postane izvršljiva zavrnitev izdaje dovoljenja za prebivanje ali drugega upravnega akta, na podlagi katerega mora tujec zapustiti ozemlje v skladu s členom 50(1).
[…]“
Člen 59 AufenthG, naslovljen „Odredba o zapustitvi ozemlja z grožnjo odstranitve“, v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Pred odstranitvijo se izda odredba o zapustitvi ozemlja z grožnjo odstranitve, v kateri se določi razumen rok za prostovoljni odhod od sedem do 30 dni. […]
2.   V odredbi o zapustitvi ozemlja z grožnjo odstranitve se navede država, v katero bo tujec odstranjen, in opozori, da je lahko odstranjen tudi v drugo državo, na ozemlje katere mu je vstop dovoljen ali ki ga je dolžna sprejeti.
[…]“
Člen 60a AufenthG, naslovljen „Začasni odlog odstranitve (Dovolitev zadrževanja)“, v odstavkih od 2 do 4 določa:
„2.   Odstranitev tujca se odloži, dokler je ta odstranitev nemogoča iz dejanskih ali pravnih razlogov in tujcu ni izdano dovoljenje za začasno prebivanje. […]
3.   Odlog odstranitve tujca ne vpliva na njegovo obveznost zapustitve ozemlja.
4.   Tujcu, čigar odstranitev je začasno odložena, se izda potrdilo.
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
BZ, čigar državljanstvo ni razjasnjeno, se je rodil v Siriji in od leta 1990 prebiva v Nemčiji. Čeprav od takrat zanj velja obveznost zapustitve ozemlja, je na podlagi „začasnega odloga odstranitve (dovolitve zadrževanja)“ v skladu s členom 60a AufenthG, ki se redno podaljšuje, še naprej prebival v tej državi članici.
Zaradi kaznivih dejanj, povezanih s podpiranjem terorizma, je bil BZ 17. aprila 2013 obsojen na kazen odvzema prostosti treh let in štirih mesecev. Marca 2014 je bila izvršitev preostale kazni odložena.
Zaradi te kazenske obsodbe je okrožje Westerwald z odredbo z dne 24. februarja 2014 odredilo izgon BZ v skladu s členom 53(1) AufenthG. Ta odredba je vključevala tudi prepoved vstopa v Nemčijo in prebivanja v njej za obdobje šestih let, ki je bilo nato skrajšano na štiri leta, od datuma, ko bo BZ dejansko zapustil nemško ozemlje, in omejeno najdlje do 21. julija 2023. Hkrati je okrožje Westerwald v zvezi z BZ sprejelo odredbo o zapustitvi ozemlja z grožnjo odstranitve.
BZ je zoper ti odločbi vložil ugovor. Na obravnavi pred komisijo za ugovore je okrožje Westerwald odredbo o zapustitvi ozemlja z grožnjo odstranitve odpravilo. V preostalem je bil ugovor BZ zavrnjen.
BZ je zato pri Verwaltungsgericht Koblenz (upravno sodišče v Koblenzu, Nemčija) zoper ukrepe, sprejete zoper njega, vložil tožbo. Po tem, ko je bila ta tožba zavrnjena, je BZ zoper zavrnilno odločbo vložil pritožbo pri Oberverwaltungsgericht Rheinland Pfalz (višje upravno sodišče dežele Porenje ‑ Pfalška, Nemčija).
Nato je Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (zvezni urad za migracije in begunce, Nemčija) z odločbo z dne 21. julija 2017 prošnjo BZ za azil zavrnil kot očitno neutemeljeno. Ta organ je prav tako ugotovil, da BZ ni mogoče vrniti v Sirijo, ker so bili v zvezi s to državo izpolnjeni pogoji za prepoved odstranitve.
Oberverwaltungsgericht Rheinland Pfalz (višje upravno sodišče dežele Porenje ‑ Pfalška) je s sodbo z dne 5. aprila 2018 zavrnilo pritožbo, ki jo je BZ vložil za odpravo ukrepa izgona ter določitve trajanja prepovedi vstopa in prebivanja. Zato je BZ zoper to sodbo pri predložitvenem sodišču vložil revizijo.
Predložitveno sodišče navaja, da je zavrnilo revizijo BZ v delu, v katerem se je ta nanašala na odredbo o izgonu, sprejeto v zvezi z njim, ki je tako postala pravnomočna. Revizijski postopek je razdružilo in ga nadaljevalo le v delu, v katerem se nanaša na odločbo – ki je bila sprejeta hkrati z odredbo o izgonu – o skrajšanju trajanja prepovedi vstopa in prebivanja na obdobje štirih let od morebitnega odhoda in najdlje do 21. julija 2023.
Iz pojasnil predložitvenega sodišča izhaja, da v skladu z nemškim pravom sprejetje odredbe o izgonu na podlagi člena 53 AufenthG pomeni, po eni strani, da preneha veljati dovoljenje za prebivanje zadevne osebe v skladu s členom 51(1), točka 5, AufenthG, in po drugi strani, da se v skladu s členom 11(1) AufenthG prepovejo vstop in prebivanje ter izdaja novega dovoljenja za prebivanje tej osebi pred iztekom obdobja iz odredbe o izgonu.
Predložitveno sodišče pojasnjuje tudi, da v nemškem pravu odredba o izgonu ne pomeni „odločbe o vrnitvi“ v smislu člena 3, točka 4, Direktive 2008/115. Nasprotno, v skladu z navedbami predložitvenega sodišča to velja za odredbo o zapustitvi ozemlja z grožnjo odstranitve, določeno v členu 59(1), prvi stavek, AufenthG.
Predložitveno sodišče dodaja, da odredba o izgonu, sprejeta na podlagi člena 53 AufenthG, ne vodi nujno k odstranitvi zadevnega tujca. Zoper osebe, katerih prebivanje pomeni grožnjo javni varnosti, bi se namreč tak ukrep lahko sprejel, tudi če njihova odstranitev z nemškega ozemlja zaradi razmer v ciljni državi ni mogoča. V tem primeru naj nacionalno pravo ne bi nalagalo odprave prepovedi vstopa in prebivanja, ki je bila izdana na podlagi člena 11(1) AufenthG.
Predložitveno sodišče dvomi o tem, ali prepoved vstopa in prebivanja, ki se državljanu tretje države izreče za namene, „ki niso povezani z migracijami“, zlasti v povezavi z odredbo o izgonu, spada na področje uporabe Direktive 2008/115. O tem dvomi zlasti zaradi navedbe v odstavku 11, peti pododstavek, Priročnika o vračanju, v skladu s katero pravila o prepovedih vstopa, povezanih z vrnitvijo, v skladu z Direktivo 2008/115 „ne posegajo v prepovedi vstopa, izdane za namene, ki niso povezani z migracijami“.
Predložitveno sodišče poleg tega poudarja, da Zvezna republika Nemčija ni uporabila možnosti, ki ji jo daje člen 2(2)(b) Direktive 2008/115, da te direktive ne uporabi za državljane tretjih držav, ki jih je treba v skladu z nacionalno zakonodajo vrniti zaradi kazenske sankcije ali zaradi posledice kazenske sankcije.
V teh okoliščinah je Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
(a)
Ali je s področjem uporabe Direktive [2008/115] vsekakor zajeta prepoved vstopa, ki se državljanu tretje države izda za namene, ,ki niso povezani z migracijami‘, če država članica ni uporabila možnosti iz člena 2(2)(b) te direktive?
(b)
Če je odgovor na prvo vprašanje, točka (a), nikalen: ali taka prepoved vstopa ne spada na področje uporabe Direktive 2008/115/ES niti, če državljan tretje države že nezakonito prebiva v državi članici – ne glede na odredbo o izgonu, ki mu je bila izdana, na katero se navezuje prepoved vstopa – in se ta direktiva zato zanj načeloma že uporablja?
(c)
Ali k prepovedim vstopa, izdanim za namene, ,ki niso povezani z migracijami‘, spada prepoved vstopa, ki se izda v povezavi z izgonom, odrejenim zaradi javne varnosti in reda (v tem primeru: izključno zaradi splošne prevencije s ciljem boja proti terorizmu)?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje, da obravnavana prepoved vstopa spada na področje uporabe Direktive 2008/115/ES:
(a)
Ali zaradi odprave odločbe o vrnitvi (v tem primeru: odredbe o zapustitvi ozemlja z grožnjo odstranitve), ki jo opravi upravni organ, prepoved vstopa v smislu člena 3, točka 6, Direktive 2008/115/ES, ki je bila izdana hkrati z odločbo o vrnitvi, postane nezakonita?
(b)
Ali ta pravna posledica nastopi tudi, če je upravna odredba o izgonu, ki je bila izdana pred odločbo o vrnitvi, (postala) pravnomočna?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Dopustnost
Nemška vlada v pisnem stališču, predloženem Sodišču, trdi, da je v nasprotju z navedbami predložitvenega sodišča Zvezna republika Nemčija uporabila možnost iz člena 2(2)(b) Direktive 2008/115, da te direktive ne uporabi za državljane tretjih držav, ki jih je treba v skladu z nacionalno zakonodajo vrniti zaradi kazenske sankcije ali zaradi posledice kazenske sankcije.
Nemška vlada se je sklicevala zlasti na obrazložitveni memorandum zakona, s katerim je bila Direktiva 2008/115 prenesena v nemški pravni red in iz katerega naj bi izhajalo, da odstopanje od najdaljšega petletnega trajanja prepovedi vstopa in prebivanja iz člena 11(3), drugi stavek, AufenthG temelji zlasti na členu 2(2)(b) Direktive 2008/115.
Ker so bile določbe nacionalnega prava, ki se uporabljajo za spor o glavni stvari, sprejete z uporabo možnosti, ki jo imajo države članice na podlagi člena 2(2)(b) Direktive 2008/115, po mnenju nemške vlade razlaga te direktive, za katero je zaprosilo predložitveno sodišče, ni upoštevna za spor, o katerem navedeno sodišče odloča. Zato naj bi bilo treba vprašanji, ki ju je postavilo predložitveno sodišče, zavreči kot nedopustni.
Vendar je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča postavijo v pravnem in dejanskem okviru, ki so ga pristojna opredeliti sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša, velja domneva upoštevnosti. Zavrnitev predloga nacionalnega sodišča je mogoča samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v postopku v glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (sodba z dne 22. decembra 2008, Régie Networks,
C‑333/07
,
EU:C:2008:764
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavanem primeru je predložitveno sodišče v odgovor na zahtevo Sodišča po pojasnilih potrdilo, da se v skladu z njegovo razlago nemškega prava nemški zakonodajalec ni odločil, da na podlagi člena 2(2)(b) Direktive 2008/115 s področja uporabe te direktive povsem izključi državljane tretjih držav, ki jih je treba vrniti zaradi kazenske sankcije ali zaradi posledice kazenske sankcije. Iz obrazložitvenega memoranduma, na katerega se sklicuje nemška vlada, naj bi izhajalo, da je nemški zakonodajalec želel le v točno določenem primeru odstopiti od posebne določbe iz člena 11(2) navedene direktive, ki se nanaša na najdaljše trajanje veljavnosti prepovedi vstopa in prebivanja.
Glede na te navedbe predložitvenega sodišča ni mogoče šteti, da razlaga prava Unije, za katero je zaprosilo to sodišče, nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v glavni stvari, tako da ni očitno, da vprašanja v zvezi z razlago prava Unije niso upoštevna.
Zato je predlog za sprejetje predhodne odločbe dopusten.
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2(1) Direktive 2008/115 razlagati tako, da se ta direktiva uporablja za prepoved vstopa in prebivanja, ki jo je država članica, ki ni uporabila možnosti iz člena 2(2)(b) te direktive, izdala za državljana tretje države, ki je na njenem ozemlju ter zoper katerega je bila iz razlogov javne varnosti in javnega reda na podlagi predhodne kazenske obsodbe izdana odredba o izgonu.
V zvezi s tem je na prvem mestu treba opozoriti, da se v skladu s členom 2(1) Direktive 2008/115 ta direktiva uporablja za državljane tretjih držav, ki nezakonito prebivajo na ozemlju države članice. Pojem „nezakonito prebivanje“ je opredeljen v členu 3, točka 2, navedene direktive kot „prisotnost državljana tretje države na ozemlju države članice, ki ne izpolnjuje ali ne izpolnjuje več pogojev za vstop iz člena 5 Zakonika o schengenskih mejah ali drugih pogojev za vstop, bivanje ali stalno prebivališče v tej državi članici“.
Iz te opredelitve izhaja, da vsak državljan tretje države, ki je na ozemlju države članice, ne da bi izpolnjeval pogoje za vstop, bivanje ali prebivanje, že zgolj zaradi tega v njej nezakonito prebiva in zato spada na področje uporabe Direktive 2008/115 (glej v tem smislu sodbi z dne 7. junija 2016, Affum,
C‑47/15
,
EU:C:2016:408
, točka
, in z dne 19. junija 2018, Gnandi,
C‑181/16
,
EU:C:2018:465
, točka
).
Iz tega sledi, da je področje uporabe te direktive opredeljeno le glede na položaj nezakonitega prebivanja, v katerem je državljan tretje države, ne glede na razloge za ta položaj ali ukrepe, ki se lahko sprejmejo v zvezi s tem državljanom.
Na drugem mestu, člen 2(2)(b) Direktive 2008/115, v skladu s katerim se države članice lahko odločijo, da s področja uporabe te direktive izključijo državljane tretjih držav, ki se morajo v skladu z nacionalno zakonodajo vrniti zaradi kazenske sankcije ali zaradi posledice kazenske sankcije ali pa so v postopku izročitve, to razlago potrjuje. Namreč, če zadevni tretji državljani ne bi spadali na področje uporabe navedene direktive, kot je opredeljeno v njenem členu 2(1), take možnosti za države članice ne bi bilo treba določiti v posebni določbi.
Na tretjem mestu, zgornjih ugotovitev ni mogoče ovreči z odstavkom 11, peti pododstavek, Priročnika o vračanju. Področja uporabe Direktive 2008/115, kot nedvoumno izhaja iz njenega člena 2(1), namreč ni mogoče spremeniti s priporočilom Komisije, ki ni zavezujoče.
Ob upoštevanju zgoraj navedenih preudarkov je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 2(1) Direktive 2008/115 razlagati tako, da se ta direktiva uporablja za prepoved vstopa in prebivanja, ki jo je država članica, ki ni uporabila možnosti iz člena 2(2)(b) navedene direktive, izdala za državljana tretje države, ki je na njenem ozemlju ter zoper katerega je bila iz razlogov javne varnosti in javnega reda na podlagi predhodne kazenske obsodbe izdana odredba o izgonu.
Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba Direktivo 2008/115 razlagati tako, da nasprotuje temu, da prepoved vstopa in prebivanja, ki jo je država članica izdala za državljana tretje države, ki je na njenem ozemlju ter zoper katerega je bila iz razlogov javne varnosti in javnega reda na podlagi predhodne kazenske obsodbe izdana odredba o izgonu, ki je postala pravnomočna, ostane v veljavi, če je bila odločba vrnitvi, ki jo je navedena država članica sprejela zoper tega državljana, odpravljena.
Opozoriti je treba, da člen 3, točka 6, Direktive 2008/115 pojem „prepoved vstopa“ opredeljuje kot „upravno ali sodno odločbo ali akt, ki prepoveduje vstop in prebivanje na ozemlju držav članic za določeno obdobje, skupaj z odločbo o vrnitvi“. To zadnjenavedeno odločbo člen 3, točka 4, te direktive opredeljuje kot „upravno ali sodno odločbo ali akt, ki navaja ali opredeljuje, da je prebivanje državljana tretje države nezakonito, ter nalaga ali navaja obveznost vrnitve“.
V skladu s členom 11(1) Direktive 2008/115 se odločbam o vrnitvi priloži prepoved vstopa, če obdobje za prostovoljni odhod ni bilo odobreno ali obveznost vrnitve ni bila spoštovana. V drugih primerih se odločbam o vrnitvi lahko priloži prepoved vstopa.
Iz besedila navedenih določb izhaja, da je „prepoved vstopa“ namenjena dopolnitvi odločbe o vrnitvi, pri čemer ta prepoved zadevni osebi za določeno obdobje prepoveduje, da po svoji „vrnitvi“ v smislu člena 3, točka 3, Direktive 2008/115 in torej po svojem odhodu z ozemlja države članice ponovno vstopi na to ozemlje in da tam nato prebiva (sodbi z dne 26. julija 2017, Ouhrami,
C‑225/16
,
EU:C:2017:590
, točka
, in z dne 17. septembra 2020, JZ (Zaporna kazen v primeru prepovedi vstopa),
C‑806/18
,
EU:C:2020:724
, točka
). Prepoved vstopa zato začne učinkovati šele od trenutka, ko zadevna oseba dejansko zapusti ozemlje držav članic (glej v tem smislu sodbo z dne 17. septembra 2020, JZ (Zaporna kazen v primeru prepovedi vstopa),
C‑806/18
,
EU:C:2020:724
, točka
).
V obravnavanem primeru je predložitveno sodišče navedlo, prvič, da je v nemškem pravu odredba o zapustitvi ozemlja z grožnjo odstranitve v smislu člena 59 AufenthG „odločba o vrnitvi“ v smislu člena 3, točka 4, Direktive 2008/115 in, drugič, da čeprav je bila BZ najprej izdana taka odredba, je bila ta pozneje odpravljena, tako da trenutno prepoved vstopa in prebivanja, izdana zoper BZ, ne spremlja nobene odločbe o vrnitvi.
Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 82 sklepnih predlogov, čeprav ima lahko prepoved vstopa, ki spada na področje uporabe Direktive 2008/115, svoje pravne učinke šele po prostovoljni ali prisilni izvršitvi odločbe o vrnitvi, te prepovedi po odpravi te odločbe o vrnitvi ni mogoče ohraniti v veljavi.
V tem okviru je treba še pojasniti, da iz člena 6(1) Direktive 2008/115 izhaja, da morajo države članice brez poseganja v izjeme iz odstavkov od 2 do 5 tega člena izdati odločbo o vrnitvi vsakemu državljanu tretje države, ki nezakonito prebiva na njihovem ozemlju.
Iz tega sledi, da mora država članica v primeru, v katerem je na njenem ozemlju državljan tretje države, ki nima ali nima več veljavnega dovoljenja za prebivanje, na podlagi upoštevnih določb odločiti, ali je treba temu državljanu izdati novo dovoljenje za prebivanje. Če ni tako, mora zadevna država članica v zvezi z navedenim državljanom sprejeti odločbo o vrnitvi, ki ji je v skladu s členom 11(1) Direktive 2008/115 lahko oziroma ji mora biti priložena prepoved vstopa v smislu člena 3, točka 6, te direktive.
Zato bi bilo, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 81 sklepnih predlogov, v nasprotju tako s ciljem Direktive 2008/115, kot je naveden v njenem členu 1, kot z besedilom člena 6 te direktive, če bi se dopustil obstoj vmesnega statusa državljanov tretjih držav, ki so na ozemlju države članice brez pravice ali dovoljenja za prebivanje in za katere morda velja prepoved vstopa, vendar pa v zvezi z njimi več ne obstaja nobena veljavna odločba o vrnitvi.
Zgoraj navedene ugotovitve veljajo tudi za državljane tretjih držav, ki nezakonito prebivajo na ozemlju države članice in jih tako kot BZ ni mogoče odstraniti, ker temu nasprotuje načelo nevračanja.
Kot je namreč generalni pravobranilec navedel v točki 87 sklepnih predlogov, iz člena 9(1)(a) Direktive 2008/115 izhaja, da ta okoliščina ne upravičuje nesprejetja odločbe glede državljana tretje države v takem položaju, ampak samo odložitev odstranitve tega državljana v okviru izvršitve navedene odločbe.
Glede na zgoraj navedeno dejstvo, da je odredba o izgonu, kakršna je odredba v zvezi z BZ, postala pravnomočna, ne more upravičiti ohranitve prepovedi vstopa in prebivanja v veljavi, medtem ko v zvezi z BZ več ne obstaja nobena odločba o vrnitvi.
Glede na vse te preudarke je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba Direktivo 2008/115 razlagati tako, da nasprotuje temu, da prepoved vstopa in prebivanja, ki jo je država članica izdala za državljana tretje države, ki je na njenem ozemlju ter zoper katerega je bila iz razlogov javne varnosti in javnega reda na podlagi predhodne kazenske obsodbe izdana odredba o izgonu, ki je postala pravnomočna, ostane v veljavi, če je bila odločba o vrnitvi, ki jo je navedena država članica sprejela zoper tega državljana, odpravljena, čeprav je ta odredba o izgonu postala pravnomočna.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

1.
Člen 2(1) Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav je treba razlagati tako, da se ta direktiva uporablja za prepoved vstopa in prebivanja, ki jo je država članica, ki ni uporabila možnosti iz člena 2(2)(b) navedene direktive, izdala za državljana tretje države, ki je na njenem ozemlju ter zoper katerega je bila iz razlogov javne varnosti in javnega reda na podlagi predhodne kazenske obsodbe izdana odredba o izgonu.

2.
Direktivo 2008/115 je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da prepoved vstopa in prebivanja, ki jo je država članica izdala za državljana tretje države, ki je na njenem ozemlju ter zoper katerega je bila iz razlogov javne varnosti in javnega reda na podlagi predhodne kazenske obsodbe izdana odredba o izgonu, ki je postala pravnomočna, ostane v veljavi, če je bila odločba o vrnitvi, ki jo je navedena država članica sprejela zoper tega državljana, odpravljena, čeprav je ta odredba o izgonu postala pravnomočna.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.