CELEX: 62021CJ0385
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Konkurence
Aizliegtas vienošanās
LESD 101. pants
Valsts konkurences iestādes uzlikts sods
Naudas soda apmēra noteikšana
Apgrozījuma, kas norādīts peļņas un zaudējumu pārskatā, ņemšana vērā
Lūgums valsts konkurences iestādei ņemt vērā citu apgrozījumu
Konkurences iestādes atteikums
Attiecīgā uzņēmuma faktiskais ekonomiskais stāvoklis
Samērīguma princips

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LES 4. panta 3. punktu un LESD 101. pantu, lasot tos kopsakarā ar samērīguma principu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Zenith Media Communications SRL
un
Consiliul Concurenţei
(Konkurences padome, Rumānija) par lēmumu, ar kuru šai sabiedrībai ir uzlikts naudas sods par konkurences tiesību normu pārkāpumu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula (EK) Nr. 1/2003
Saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102.] pantā (
OV 2003, L 1, 1. lpp.
), 3. panta 1. punktu:
“Ja dalībvalstu konkurences iestādes vai valstu tiesas piemēro valsts konkurences tiesību aktus attiecībā uz līgumiem, uzņēmumu apvienību lēmumiem vai saskaņotām darbībām [LESD 101.] panta 1. punkta nozīmē, kas minētā noteikuma nozīmē var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, tās attiecībā uz šādiem līgumiem, lēmumiem vai saskaņotām darbībām piemēro arī [LESD] 101. pantu. [..]”
Šīs regulas 5. pantā ir noteikts:
“Dalībvalstu konkurences iestādēm ir pilnvaras piemērot [LESD 101. un 102. pantu] atsevišķos gadījumos. Šim nolūkam tās pēc savas iniciatīvas vai uz sūdzības pamata var pieņemt lēmumus, ar kur[iem]:
–
pieprasa izbeigt pārkāpumu,
–
nosaka pagaidu pasākumus,
–
pieņem saistības,
–
uzliek soda naudas, periodiskus soda maksājumus vai jebkādu citu sodu, kas paredzēts to valstu tiesību aktos.
Ja, pamatojoties uz konkurences iestāžu rīcībā esošo informāciju, netiek izpildīti aizlieguma nosacījumi, tās līdzīgi var lemt, ka rīcībai no to puses nav pamata.”
Minētās regulas 23. panta 2. punktā ir paredzēta iespēja Eiropas Komisijai uzlikt uzņēmumiem naudas sodus par Eiropas Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumiem. Šie naudas sodi nepārsniedz 10 % no uzņēmuma kopējā apgrozījuma iepriekšējā uzņēmējdarbības gadā.
Saskaņā ar šīs pašas regulas 35. panta 1. punktu:
“Dalībvalstis izraugās konkurences iestādi vai iestādes, kas ir atbildīgas par [LESD 101. un 102. panta] piemērošanu tādā veidā, lai tiktu efektīvi izpildīti šīs regulas noteikumi. [..]”
Ceturtā direktīva 78/660/EEK
Padomes Ceturtās direktīvas 78/660/EEK (1978. gada 25. jūlijs), kas pamatojas uz [LESD 50. panta 2. punkta g) apakšpunktu] un attiecas uz noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem (
OV 1978, L 222, 11. lpp.
), un ir grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/51/EK (2003. gada 18. jūnijs) (
OV 2003, L 178, 16. lpp.
), 2. panta 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts:
“Gada pārskati ietver bilanci, peļņas un zaudējumu pārskatu un pielikumu. Šie dokumenti veido vienotu kopumu.”
No Ceturtās direktīvas 78/660, kas grozīta ar Direktīvu 2003/51, 22.–26. panta izriet, ka apgrozījuma neto summa ir norādīta peļņas un zaudējumu pārskatā.
Rumānijas tiesības
1996. gada 10. aprīļa
Legea concurenței
(Konkurences likums) Nr. 21/1996 (1996. gada 30. aprīļa
Monitorul Oficial al României
, I daļa, Nr. 88), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Konkurences likums”), 2. panta 3. punktā ir noteikts:
“Ja uzņēmumi [..] piedalās grupā, kas izveidota līgumiskā ceļā, noslēdzot vienošanos, paktu, protokolu, līgumu vai citu [darījumu], neatkarīgi no tā, vai tas ir skaidri izteikts, publisks vai slēpts, bet kurai nav tiesībsubjektības un neatkarīgi no tās formas – apvienība, koalīcija, grupa, bloks, federācija un cita – saistībā ar 1. punktā minētajām darbībām un nodarījumiem, kas izdarīti saistībā ar dalību šādā grupā, šī likuma normas piemēro katram uzņēmumam, ievērojot samērīguma principu.”
Konkurences likuma 5. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
“1.   Ir aizliegtas jebkādas vienošanās starp uzņēmumiem, uzņēmumu apvienību lēmumi un saskaņotas darbības, kuru mērķis vai sekas ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci Rumānijas tirgū vai tā daļā un it īpaši vienošanās, ar kurām:
a)
tieši vai netieši nosaka pirkšanas vai pārdošanas cenas vai kādus citus tirdzniecības nosacījumus;
b)
ierobežo vai kontrolē ražošanu, tirdzniecības vietas, tehnikas attīstību vai investīcijas;
c)
sadala tirgus vai piegādes avotus;
d)
attiecībā uz tirdzniecības partneriem piemēro atšķirīgus nosacījumus līdzvērtīgiem darījumiem, tādējādi dažiem no tiem radot neizdevīgus konkurences apstākļus;
e)
slēdzot līgumus, tiek prasīts, lai partneri uzņemtos papildu saistības, kuras pēc savas būtības vai saskaņā ar nozares komercpraksi nekādi nav saistītas ar šo līgumu priekšmetu.”
Konkurences likuma 55. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts:
“Ar naudas sodu, kas nepārsniedz 10 % no uzņēmuma vai uzņēmumu apvienības kopējā apgrozījuma pasaulē finanšu gadā pirms soda uzlikšanas, sodīti pārkāpumi ir šādi ar nodomu vai aiz neuzmanības uzņēmumu vai uzņēmumu apvienību izdarīti nodarījumi:
a)
šā likuma 5. un 6. panta, kā arī LESD 101. un 102. panta pārkāpums [..].”
2010. gada 2. septembra
Ordinul nr. 420 pentru punerea în aplicare a Instrucțiunilor privind individualizarea sancțiunilor pentru contravențiile prevăzute la articolul [55] din legea concurenței nr. 21/1996
(Rīkojums Nr. 420, ar ko ievieš instrukcijas sodu individualizētai noteikšanai par Konkurences likuma Nr. 21/1996 [55]. pantā paredzētajiem administratīvajiem pārkāpumiem; 2010. gada 10. septembra
Monitorul Oficial al României
, I daļa, Nr. 638) pielikumā ir iekļautas Konkurences padomei adresētas instrukcijas naudas sodu aprēķināšanai (turpmāk tekstā – “Instrukcijas par sodu individualizētu noteikšanu”), kuru II nodaļas A punktā ir paredzēts:
“A. Pamatlikmes noteikšana
1.   Pamatlikmi nosaka, ņemot vērā faktu smagumu un ilgumu. Pamatlikmi iegūst, saskaitot divas šādas atkarībā no pārkāpuma smaguma un ilguma noteiktas summas:
x smagums + y ilgums = pamatlikme
2.   Pārkāpuma izdarītāja kopējais apgrozījums finanšu gadā pirms soda, kas noteikts saskaņā ar spēkā esošajiem nodokļu tiesību aktiem, tiek ņemts par atskaites punktu, nosakot naudas soda pamatlikmi likuma [55.] pantā paredzēto pārkāpumu gadījumā.”
2009. gada 29. oktobra
Ordinul nr. 3055, pentru aprobarea Reglementarilor contabile conforme cu directivele europene
(Rīkojums Nr. 3055, ar ko apstiprina grāmatvedības noteikumus atbilstoši Eiropas direktīvām; 2009. gada 10. novembra
Monitorul Oficial al României
, I daļa, Nr.
o
766; turpmāk tekstā – “Rīkojums par grāmatvedības noteikumu apstiprināšanu”) 33., 46. un 253. punktā ir paredzēts:
“33. (1) Neto apgrozījums ietver summas, kas iegūtas no preču pārdošanas un pakalpojumu sniegšanas, kas ietilpst uzņēmuma ikdienas darbībā, atskaitot pārdošanas atlaides un pievienotās vērtības nodokli, kā arī citus nodokļus, kas tieši saistīti ar apgrozījumu.
[..]
46. (1) Princips par būtības pārākumu pār formu. Vērtību atspoguļošana bilances iedaļās un peļņas un zaudējumu pārskatā tiek veikta, ņemot vērā paziņotās tirdzniecības vai darījuma saimniecisko būtību, nevis tikai tā juridisko formu.
(2) Šī principa ievērošanas mērķis ir atbilstoši saimnieciskajai realitātei iegrāmatot un precīzi atspoguļot ekonomiski finansiālus darījumus, norādot tiesības un pienākumus, kā arī ar šiem darījumiem saistītos riskus.
[..]
(4) Uzņēmumiem ir jāņem vērā jebkāda ekonomiski finansiālu darījumu iegrāmatošanas laikā pieejamā informācija, lai padarītu ārkārtīgi retas situācijas, kurās darījuma būtība – kas noteikta, pamatojoties uz principu par būtības pārākumu pār formu, – atšķiras no tā būtības, kāda tiktu konstatēta, ja šis princips netiktu piemērots.
[..]
253. [..]
(2) Summas, ko uzņēmums saņem trešo personu vārdā, tostarp saistībā ar pārstāvja, komisijas vai tirdzniecības pilnvarnieka līgumiem, kas noslēgti saskaņā ar likumu, nav ienākumi no ikdienas darbības, pat ja no pievienotās vērtības nodokļa viedokļa personas, kas darbojas savā vārdā, tiek uzskatītas par tālākpārdevējiem. Šajā gadījumā ienākumus no ikdienas darbības veido maksājamais komisijas maksājums.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Ar 2014. gada 3. decembra lēmumu Konkurences padome konstatēja, ka laikā no 2012. gada 26. marta līdz 17. oktobrim vairāki uzņēmumi, kas piedāvā reklāmas aģentūras pakalpojumus, tostarp prasītāja pamatlietā, ir izdarījuši vienotu un turpinātu Konkurences likuma 5. panta 1. punkta un LESD 101. panta 1. punkta pārkāpumu, piedaloties aizliegtas vienošanās noslēgšanā, kuras mērķis ir izstumt no Rumānijas tirgus konkurējošās reklāmas aģentūras (turpmāk tekstā – “Konkurences padomes lēmums”). Prasītājai pamatlietā tika uzlikts naudas sods 2146199 Rumānijas lejas (RON) (aptuveni 484759 EUR), kas atbilst 2,52 % no tās apgrozījuma, kāds tas izrietēja no peļņas un zaudējumu pārskata tās grāmatvedības uzskaitē par 2013. finanšu gadu.
Prasītāja pamatlietā
Curtea de Apel București
(Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija) cēla prasību atcelt Konkurences padomes lēmumu vai, pakārtoti, samazināt naudas soda apmēru, ņemot vērā maksimālo robežu, kas izrietot no tās apgrozījuma pareizas noteikšanas. Šī prasība tika noraidīta ar 2016. gada 8. jūnija spriedumu.
Kasācijas sūdzības, ko prasītāja pamatlietā par šo spriedumu iesniedza iesniedzējtiesā
Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie
(Augstā kasācijas tiesa, Rumānija), pamatojumam tā apgalvo: būdama reklāmas aģentūra, tā veic starpniecības darbību starp reklāmas devējiem un reklāmas pakalpojumu sniedzējiem, piemēram, televīzijas kanāliem. Reklāmas aģentūras maksājot reklāmas pakalpojumu sniedzējiem atlīdzību, ko tās iekasējot no reklāmas devējiem. Reklāmas aģentūru atlīdzība izpaužoties kā komisijas maksas, ko iekasē no reklāmas devēja. Vienīgi šīs komisijas maksas ietilpstot reklāmas aģentūru apgrozījumā. Konkurences padome kā uzliktā naudas soda aprēķina bāzi esot ņēmusi vērā apgrozījumu, kas norādīts šīs prasītājas grāmatvedībā un kurā esot ietvertas ne tikai saņemtās komisijas maksas, bet arī summas, kas ar prasītājas starpniecību pārskaitītas reklāmas pakalpojumu sniedzējiem. Šādi rīkojoties, Konkurences padome esot pārkāpusi Rīkojuma par grāmatvedības noteikumu apstiprināšanu 253. panta 2. punktu un attiecībā uz starpniekiem esot atteikusies piemērot tiesību normas un judikatūru par apgrozījuma aprēķināšanu, kas balstītas uz tās 2010. gada 5. augusta instrukciju, ar kurām nosaka noteikumus, kas piemērojami apvienošanos uzraudzības jomā, 152. punktu. Tādējādi minētā prasītāja esot sodīta nevis par iespējami izdarītu konkurences tiesību pārkāpumu, bet par veidu, kādā tā kārto savu grāmatvedību. Šādos apstākļos, noraidot prasību, kas celta par Konkurences padomes lēmumu,
Curtea de Apel București
(Bukarestes apelācijas tiesa), pārkāpjot samērīguma principu, neesot ņēmusi vērā prasītājas pamatlietā faktiskos ienākumus.
Iesniedzējtiesa precizē, ka pirms šī lēmuma pieņemšanas visi apsūdzētie uzņēmumi apgalvoja, ka, nosakot naudas soda apmēru, Konkurences padomei bija jāņem vērā nevis visi to ieņēmumi, bet tikai to faktiskie ieņēmumi. Taču gan minētajā lēmumā, gan Konkurences likumā un Sodu individualizētas noteikšanas instrukcijās kā naudas soda aprēķina bāze esot minēts kopējais apgrozījums, kas izriet no gada pārskatiem, nenošķirot atkarībā no minētā apgrozījuma vai attiecīgā uzņēmuma darbību komponentēm. Instrukcijās par sodu individualizētu noteikšanu Konkurences padomei neesot paredzēta nekāda rīcības brīvība, lai izvairītos no patvaļas riska. Tādējādi apsūdzētais uzņēmums nevar atsaukties uz apgrozījuma, kas minēts tā peļņas un zaudējumu pārskatā, nesaderību ar attiecīgajiem grāmatvedības noteikumiem, jo šis apgrozījums ir norādīts šī uzņēmuma paša lēmumos un grāmatvedības dokumentos.
Turklāt iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar Rīkojuma par grāmatvedības noteikumu apstiprināšanu 253. panta 2. punktu pārstāvja ieņēmumus veido komisijas maksas, ko tas saņem kā atlīdzību par viņa piedāvātajiem starpniecības pakalpojumiem, un ka lietā, kas attiecas uz koncentrācijas jomu, Konkurences padome pati aprēķināja prasītājas pamatlietā apgrozījumu, ņemot vērā tikai komisijas maksas, kas saņemtas par tās starpniecības darbību.
Iesniedzējtiesa uzskata, ka šādos apstākļos tai ir jālīdzsvaro paredzamības un samērīguma principi ar soda preventīvo iedarbību, lai noteiktu, vai Konkurences padomei ir jāņem vērā tikai tā apgrozījuma daļa, kas atbilst prasītājas pamatlietā saņemtajai komisijas maksai. Tas būtu jāveic, ņemot vērā lojālas sadarbības pienākumu un dalībvalstu pienākumu atturēties no jebkādiem pasākumiem, kas varētu kavēt LESD 101. panta efektīvu piemērošanu.
It īpaši iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai pieeja, saskaņā ar kuru Konkurences padomei ir jānosaka naudas soda pamatsumma, pamatojoties uz apgrozījumu, kas norādīts prasītājas pamatlietā peļņas un zaudējumu pārskatā, kurā papildus komisijas maksām kā atlīdzībai par starpniecības darbību ir ietvertas summas, kas saņemtas no reklāmas devējiem un kas tiek pārskaitītas reklāmas pakalpojumu sniedzējiem, var izraisīt samērīguma principa pārkāpumu. Uzskats, ka Konkurences padome nav tiesīga ņemt vērā citu apgrozījumu, varētu izraisīt to, ka tā uzliek naudas sodu, kas, lai gan būtu paredzams un preventīvs, tomēr neatspoguļotu attiecīgā uzņēmuma faktisko ekonomisko situāciju un tādējādi tiktu pārkāpts šis princips.
Šādos apstākļos
Înalta Curte de Casație și Justiție
(Augstā kasācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“Vai LES 4. panta 3. punkts un LESD 101. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka:
1)
tie uzliek dalībvalsts konkurences iestādei pienākumu interpretēt valsts tiesību normu, kura regulē naudas soda noteikšanu atbilstoši samērīguma principam, tādējādi, ka ir jāpārbauda, vai kopējais apgrozījums, kas norādīts peļņas un zaudējumu pārskatā par iepriekšējo finanšu gadu, pareizi atspoguļo ekonomiski finansiālos darījumus atbilstoši saimnieciskajai realitātei?
2)
ievērojot samērīguma principu, tie liedz tādu dalībvalsts konkurences iestādes praksi, saskaņā ar kuru naudas sodu uzliek atkarībā no apgrozījuma, kas norādīts peļņas un zaudējumu pārskatā par iepriekšējo finanšu gadu un kas ietver summas, kuras norādītas rēķinos gala patērētājiem par pakalpojumiem, par kuriem tika veikts reklāmas iegādes plašsaziņas līdzekļos starpniecības darījums, nevis tikai komisijas maksas par starpniecības darbību?
3)
tiem ir pretrunā tāda valsts tiesību normas interpretācija, ka atbildība par pareizu ierakstu grāmatvedības uzskaitē un par to, lai tiktu pareizi atspoguļoti ekonomiski finansiālie darījumi atbilstoši saimnieciskajai realitātei, tiek uzlikta sodītajam uzņēmumam un ka dalībvalsts konkurences iestādei veids, kādā sodītais uzņēmums pilda šo pienākumu, ir saistošs?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
Konkurences padome apgalvo, pirmkārt, ka prejudiciālie jautājumi ir nepieņemami, jo iesniedzējtiesa faktiski lūdz Tiesai interpretēt valsts tiesību normā ietverto “apgrozījuma” jēdzienu un pašai lemt par pamatlietas faktiem.
Protams, LESD 267. pantā paredzētās procedūras ietvaros Tiesas funkcijas un iesniedzējtiesas funkcijas ir skaidri nošķirtas, un tikai iesniedzējtiesa var interpretēt valsts tiesību aktus un izvērtēt pamatlietas faktus (spriedums, 2019. gada 14. novembris, Spedidam,
C‑484/18
,
EU:C:2019:970
,
28.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr, pretēji tam, ko apgalvo Konkurences padome, iesniedzējtiesa nelūdz Tiesu interpretēt valsts tiesības.
Proti, šīs tiesas uzdotie prejudiciālie jautājumi attiecas uz LES 4. panta 3. punkta un LESD 101. panta, lasot tos kopsakarā ar samērīguma principu, interpretāciju saistībā ar strīdu par tāda naudas soda apmēra tiesiskumu, ko valsts konkurences iestāde ir uzlikusi prasītājai pamatlietā par gan valsts konkurences tiesību, gan Savienības konkurences tiesību pārkāpumu. Minētā tiesa it īpaši vēlas, lai tai tiktu sniegti atbilstoši Savienības tiesību interpretācijas elementi, lai noteiktu, kādā mērā šīs summas aprēķināšanas mērķiem grāmatvedības uzskaitē norādītajam apgrozījumam ir saistošs spēks.
Otrkārt, Konkurences padome apgalvo, ka prejudiciālie jautājumi ir hipotētiski, jo prasītājs pamatlietā administratīvā procesa laikā nav apstrīdējis to grāmatvedības ierakstu patiesumu, kurus tas bija veicis savā peļņas un zaudējumu pārskatā, bet ir aprobežojies ar norādi, ka, aprēķinot naudas sodu, bija jāņem vērā tikai daļa no tā apgrozījuma.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru tikai valsts tiesai, kas iztiesā lietu un kas ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpatnības, ir jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu atbilstība. Tādējādi, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir jāsniedz nolēmums (spriedums, 2022. gada 12. maijs, Servizio Elettrico Nazionale u.c.,
C‑377/20
,
EU:C:2022:379
,
32.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
No tā izriet, ka uz jautājumiem par Savienības tiesībām attiecas nozīmīguma prezumpcija. Atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālo jautājumu Tiesa var tikai tad, ja ir acīmredzams, ka Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas apstākļiem vai tās priekšmetu, ja problēmai ir hipotētisks raksturs vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesību apstākļi, kas vajadzīgi, lai sniegtu lietderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2022. gada 12. maijs, Servizio Elettrico Nazionale u.c.,
C‑377/20
,
EU:C:2022:379
,
33.
punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā pietiek norādīt, kā tas jau ir konstatēts šī sprieduma 25. punktā, ka uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju. Pirmkārt, nekādi nešķiet, ka lūgtajai tiesību interpretācijai nebūtu nekādas saistības ar pamatlietas apstākļiem vai tās priekšmetu, jo katrs no uzdotajiem jautājumiem var sniegt iesniedzējtiesai skaidrību, lai tā varētu lemt par prasītājam pamatlietā uzliktā naudas soda apmēra tiesiskumu un līdz ar to atrisināt šo strīdu. Otrkārt, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir ietverti visi faktiskie un tiesību apstākļi, kas vajadzīgi, lai atbildētu uz šiem jautājumiem. Šādos apstākļos nevar uzskatīt, ka minētajiem jautājumiem nav nozīmes.
Līdz ar to
Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie
(Augstā kasācijas tiesa) uzdotie jautājumi ir pieņemami.
Par lietas būtību
Ar trim prejudiciālajiem jautājumiem, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai LES 4. panta 3. punkts un LESD 101. pants, lasot tos kopsakarā ar samērīguma principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums vai prakse, saskaņā ar kuriem, aprēķinot naudas sodu, kas uzņēmumam uzlikts par LESD 101. panta pārkāpumu, valsts konkurences iestādei jebkuros apstākļos ir jāņem vērā apgrozījums, kāds tas ir norādīts šī uzņēmuma peļņas un zaudējumu pārskatā, nepastāvot iespējai izvērtēt šī uzņēmuma izvirzīto informāciju, lai pierādītu, ka minētais apgrozījums neatspoguļo attiecīgā uzņēmuma faktisko ekonomisko stāvokli, un ka līdz ar to kā apgrozījums ir jāņem vērā cita summa, kas atspoguļo šo stāvokli.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 35. panta 1. punktu dalībvalstis izraugās konkurences iestādi vai iestādes, kas ir kompetentas piemērot LESD 101. pantu tā, lai efektīvi tiktu izpildīti šīs regulas noteikumi. Šādi izraudzītajām iestādēm saskaņā ar šo regulu ir jānodrošina šīs LESD tiesību normas efektīva piemērošana sabiedrības interesēs (spriedums, 2010. gada 7. decembris, VEBIC,
C‑439/08
,
EU:C:2010:739
,
56.
punkts).
Šajā ziņā Regulas Nr. 1/2003 5. pantā ir paredzēts, ka LESD 101. panta piemērošanas nolūkos kompetentā valsts konkurences iestāde var tostarp uzlikt naudas sodus, periodiskus soda maksājumus vai jebkādu citu sodu, kas paredzēts attiecīgās valsts tiesību aktos.
Regulas Nr. 1/2003 5. pantā ietvertā atsauce uz valsts tiesību normām, kurās ir paredzēti sodi par LESD 101. panta pārkāpumu, nozīmē, ka dalībvalstīm saskaņā ar LES 4. panta 3. punkta otro un trešo daļu ir jāveic visi pasākumi, kas ir piemēroti, lai nodrošinātu šīs LESD tiesību normas piemērojamību un efektivitāti. Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, ja attiecīgajā jomā nav Savienības tiesiskā regulējuma, dalībvalstīm to kompetence ir jāīsteno, ievērojot Savienības tiesības un it īpaši efektivitātes principu. Tādējādi tās nedrīkst padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtināt Savienības tiesību īstenošanu, un it īpaši konkurences tiesību jomā tām ir jānodrošina, lai ar to paredzētajiem vai piemērotajiem noteikumiem netiktu apdraudēta LESD 101. panta efektīva piemērošana (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 21. janvāris, Whiteland Import Export,
C‑308/19
,
EU:C:2021:47
,
47.
un
48.
punkts, kā arī tajos minētā judikatūra). Tādējādi, paturot tiesības izvēlēties sodus, dalībvalstīm tostarp ir jānodrošina, lai LESD 101. panta pārkāpumi tiktu sodīti saskaņā ar materiālajiem un procesuālajiem nosacījumiem, kas piešķir sodam efektivitāti, samērīgumu un preventīvu iedarbību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2017. gada 14. septembris, Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra – Latvijas Autoru apvienība,
C‑177/16
,
EU:C:2017:689
,
68.
punkts, un 2019. gada 3. aprīlis, Powszechny Zakład Ubezpieczeń na Życie,
C‑617/17
,
EU:C:2019:283
,
37.
punkts).
Attiecībā uz pēdējo minēto aspektu ir jāatgādina, ka samērīguma princips tostarp attiecībā uz sodu noteikšanu prasa, pirmkārt, ka piemērotajam sodam ir jāatbilst pārkāpuma smagumam un, otrkārt, ka, nosakot naudas soda apmēru, ir jāņem vērā konkrētās lietas apstākļi (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2018. gada 4. oktobris, Link Logistik N&N,
C‑384/17
,
EU:C:2018:810
,
45.
punkts).
Turklāt, runājot par naudas soda noteikšanu par LESD 101. panta pārkāpumu, no Tiesas judikatūras par pilnvarām, kas Komisijai ir piešķirtas saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta otro daļu, izriet, ka prasība, saskaņā ar kuru uzņēmumam, kurš ir pārkāpis LESD 101. pantu, uzliktais naudas sods nedrīkst pārsniegt 10 % no uzņēmuma kopējā apgrozījuma iepriekšējā uzņēmējdarbības gadā, ir tieši vērsts uz to, lai atbilstoši samērīguma principam nodrošinātu, ka vēlamā ietekme uz attiecīgo uzņēmumu tiktu izvērtēta katrā konkrētā gadījumā, tostarp ņemot vērā apgrozījumu, kas atspoguļo tā faktisko ekonomisko stāvokli laikposmā, kurā tika izdarīts pārkāpums (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 23. aprīlis, LG Display un LG Display Taiwan/Komisija,
C‑227/14 P
,
EU:C:2015:258
,
48.
un
49.
punkts, kā arī tajos minētā judikatūra). Proti, “apgrozījuma” jēdziens attiecas uz attiecīgā uzņēmuma preču vai pakalpojumu pārdošanas vērtību, tādējādi atspoguļojot tā faktisko ekonomisko stāvokli (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 14. septembris, Autortiesību un komunicēšanās konsultāciju aģentūra – Latvijas Autoru apvienība,
C‑177/16
,
EU:C:2017:689
,
65.
punkts).
No tā izriet, ka, lai gan, protams, dalībvalstu kompetencē ir paredzēt sodus, ko valsts konkurences iestāde var uzlikt par LESD 101. panta pārkāpumu, valsts tiesiskais regulējums vai valsts konkurences iestādes prakse, saskaņā ar kuru tai jebkurā gadījumā ir pienākums aprēķināt naudas soda apmēru, ņemot vērā tikai apgrozījumu, kas ir norādīts peļņas un zaudējumu pārskatā, izslēdzot iespēju izvērtēt jebkādu apsūdzētā uzņēmuma norādīto atbilstošo pamatojumu vai informāciju, lai pierādītu, ka attiecīgā summa neatspoguļo saimniecisko realitāti, varētu novest pie tā, ka tiktu uzlikti naudas sodi, kas pārsniedz to, kas ir nepieciešams LESD 101. panta mērķu īstenošanai.
Proti, un ja vien ir juridiski un faktiski pamatots šajā ziņā izvirzītais pamatojums, kurš balstīts uz pietiekami precīzu un dokumentētu šajā ziņā apsūdzētā uzņēmuma izvirzīto informāciju, uzliktais naudas sods, kaut arī tas būtu mazāks par valsts tiesību aktos noteikto maksimālo robežu un būtu noteikts, pamatojoties uz peļņas un zaudējumu pārskatā norādīto apgrozījumu, faktiski varētu pārsniegt šo robežu, ja tas tiktu noteikts, pamatojoties uz tādu apgrozījuma aprēķinu, kas atspoguļo uzņēmuma faktisko ekonomisko stāvokli.
Tātad valsts konkurences iestādei ir jābūt iespējai izvērtēt, vai juridiski un faktiski ir pamatota jebkāda informācija, kas ticami pierāda, ka peļņas un zaudējumu pārskatā norādītā apgrozījuma summa neatspoguļo apsūdzētā uzņēmuma faktisko ekonomisko stāvokli. Tādējādi šajā lietā valsts konkurences iestādei ir jāpārbauda, vai prasītāja pamatlietā tiešām, kā tā apgalvo, ir rīkojusies kā pārstāvis, kurš ir iekasējis summas trešās personas vārdā un kuras atlīdzība ir izpaudusies kā komisijas maksas, kā arī tā ir jāizvaicā par precīziem iemesliem, kuru dēļ tā uzskatīja, ka nav nepieciešams veikt tās apgrozījuma summas korekciju, kāda norādīta tās peļņas un zaudējumu pārskatā. Līdz ar to minētajai iestādei būs jāizdara atbilstoši secinājumi no sniegtajiem paskaidrojumiem, lai nodrošinātu gan naudas soda preventīvo iedarbību, gan tā atbilstību samērīguma principam.
Pretēji tam, ko apgalvo Konkurences padome, nepieciešamība noteikt naudas sodu, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, un nepieciešamība nodrošināt naudas soda paredzamību nevar attaisnot atšķirīgu interpretāciju.
Proti, pirmkārt, ikvienai valsts konkurences iestādei ir pienākums pielāgot naudas soda apmēru katra konkrētā gadījuma īpatnībām, ņemot vērā tādus objektīvus kritērijus kā pārkāpuma smagums un ilgums, kā arī iespējamos atbildību pastiprinošos un mīkstinošos apstākļus, lai nodrošinātu šī naudas soda efektivitāti, preventīvo iedarbību un samērīgumu.
Otrkārt, attiecībā uz naudas soda paredzamību ir jānorāda, ka to garantē valsts tiesību normas, kas attiecīgajiem uzņēmumiem ļauj iepriekš noteikt naudas soda maksimālo apmēru, ko tiem var uzlikt valsts konkurences iestāde, kā arī objektīvus faktorus, ko tā ņēmusi vērā, aprēķinot šo naudas sodu, jo šīs tiesību normas var ierobežot šādas iestādes pilnvaru īstenošanu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2015. gada 23. aprīlis, LG Display un LG Display Taiwan/Komisija,
C‑227/14 P
,
EU:C:2015:258
,
51.
punkts).
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka LES 4. panta 3. punkts un LESD 101. pants, lasot tos kopsakarā ar samērīguma principu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums vai prakse, saskaņā ar kuru, aprēķinot naudas sodu, kas uzņēmumam uzlikts par LESD 101. panta pārkāpumu, valsts konkurences iestādei jebkuros apstākļos ir jāņem vērā šī uzņēmuma apgrozījums, kāds tas ir norādīts tā peļņas un zaudējumu pārskatā, nepastāvot iespējai izvērtēt šī uzņēmuma izvirzīto informāciju, lai pierādītu, ka minētais apgrozījums neatspoguļo attiecīgā uzņēmuma faktisko ekonomisko stāvokli un ka līdz ar to kā apgrozījums ir jāņem vērā cita summa, kas atspoguļo šo stāvokli, ja vien šī informācija ir precīza un dokumentēta.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

LESD 4. panta 3. punkts un 101. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums vai prakse, saskaņā ar kuriem, aprēķinot naudas sodu, kas uzņēmumam uzlikts par LESD 101. panta pārkāpumu, valsts konkurences iestādei jebkuros apstākļos ir jāņem vērā šī uzņēmuma apgrozījums, kāds tas ir norādīts tā peļņas un zaudējumu pārskatā, nepastāvot iespējai izvērtēt šī uzņēmuma izvirzīto informāciju, lai pierādītu, ka minētais apgrozījums neatspoguļo attiecīgā uzņēmuma faktisko ekonomisko stāvokli un ka līdz ar to kā apgrozījums ir jāņem vērā cita summa, kas atspoguļo šo stāvokli, ja vien šī informācija ir precīza un dokumentēta.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – rumāņu.