CELEX: 62019CJ0184
Преюдициално запитване
Директиви 92/83/ЕИО и 92/84/ЕИО
Акцизна ставка за вина и за непенливи напитки, получени чрез ферментация, различни от вино и бира
Диференцирани акцизни ставки
Принципи на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 7, 11 и 15 от Директива 92/83/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година за хармонизиране на структурата на акцизите върху алкохола и алкохолните напитки (
OB L 316, 1992 г., стр. 21
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 152), на член 5 от Директива 92/84/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година относно сближаването на акцизните ставки на алкохола и алкохолните напитки (
OB L 316, 1992 г., стр. 29
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 159), както и на принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания.
Запитването е отправено в рамките на спор между Hecta Viticol SRL, от една страна, и от друга страна — Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor (Национална агенция на данъчната администрация — Главна дирекция за решаване на жалбите, Румъния) (наричана по-нататък „ANAF“), Biroul Vamal de Interior Buzău (Вътрешна митническа служба Бузъу, Румъния) и Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Galaţi (Регионална дирекция на финансите, Галаци, Румъния) относно ревизионен акт за налагане на акциз, дължим от SC Principal Company SA — дружество, чийто правоприемник е Hecta Viticol.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 92/83
Съгласно трето съображение от Директива 92/83 „за правилното функциониране на вътрешния пазар е важно да се дадат общи определения за всички обхванати [от тази директива] продукти“.
Според десето съображение от посочената директива, „като има предвид, че, като общо правило държавите членки следва да прилагат една и съща акцизна ставка за хектолитър завършен продукт по отношение на всички непенливи вина и други непенливи напитки, получени от ферментация, и една и съща акцизна ставка за хектолитър завършен продукт по отношение на всички пенливи вина и други пенливи напитки, получени от ферментация“.
В това отношение Директива 92/83 указва пет категории продукти, за всяка от които се прилагат разпоредбите съответно на раздел I от тази директива, що се отнася до „Бира“, на раздел II от нея — за „Вино“, на раздел III от посочената директива, за „Напитки, получени от ферментация, различни от вино и бира“, на раздел IV от последната, за „Междинни продукти“, и на раздел V от същата директива — за „Етилов алкохол“.
Членове 7 и 9 от Директива 92/83 се намират в раздел II от същата, озаглавен „Вино“.
Член 7 от тази директива гласи:
„1.   Държавите членки облагат с акциз виното в съответствие с настоящата директива.
2.   Държавите членки определят своите акцизни ставки в съответствие с Директива 92/84/ЕИО“.
Според член 8 от Директива 92/83 трябва да се различават, що се отнася до виното, от една страна, „тихи вина“, и от друга страна —„шумящи вина“.
Член 9, параграф 2 от тази директива гласи:
„Като се имат предвид разпоредбите на параграфи 3 и 4, държавите членки прилагат за тихите вина една и съща ставка на акциза по отношение на всички продукти, подлежащи на акцизно облагане. По същия начин те прилагат за други шумящи напитки, получени чрез ферментация, една и съща ставка на акциза по отношение на всички продукти, подлежащи на облагане с акциз. Те могат да прилагат за пенливите и непенливите вина една и съща акцизна ставка“.
Членове 11, 13 и 15 от посочената директива са включени в раздел III от нея, който се отнася за „Напитки, получени от ферментация, различни от вино и бира“.
Член 11 от същата директива има следния текст:
„1.   Държавите членки облагат с акциз напитките, получени чрез ферментация, без виното и бирата, в съответствие с настоящата директива.
2.   Държавите членки определят своите акцизни ставки в съответствие с Директива 92/84/ЕИО“.
Съгласно член 12 от Директива 92/83 следва да се различават, що се отнася до напитките, получени чрез ферментация, без виното и бирата, от една страна, „други тихи напитки, получени чрез ферментация“, и от друга страна — „други шумящи напитки, получени чрез ферментация“.
Член 13, параграф 2 от тази директива уточнява:
„Освен посоченото в параграф 3, държавите членки прилагат за други тихи напитки, получени чрез ферментация, една и съща ставка на акциза по отношение на всички продукти, подлежащи на акцизно облагане. По същия начин те прилагат за други шумящи напитки, получени чрез ферментация, една и съща ставка на акциза по отношение на всички продукти, подлежащи на облагане с акциз. Те могат да прилагат за други тихи напитки, получени чрез ферментация, и други шумящи напитки, получени чрез ферментация, една и съща акцизна ставка“.
Член 15 от Директива 92/83 предвижда:
„За целите на прилагането на Директива 92/84/ЕИО и Директива 92/12/ЕИО [на Съвета от 25 февруари 1992 година относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти (
OB L 76, 1992 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 129] се смята, че позоваванията на „вино“ се отнасят по същия начин и до другите определени в настоящия раздел напитки, получени чрез ферментация“.
Директива 92/84
Член 5 от Директива 92/84 гласи:
„От 1 януари 1993 г. минималната акцизна ставка на виното се определя:
–
за тихо вино на 0 [евро], и
–
за шумящо вино на 0 [евро],
за хектолитър продукт“.
Румънското право
Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal (Закон № 571/2003 за Данъчния кодекс) от 22 декември 2003 г. (
Monitorul Oficial al României
, част I, № 927 от 23 декември 2003 г.), в редакцията му, приложима към спора по главното производство (наричан по-нататък „Данъчният кодекс“), гласи в член 206 undecies, който се отнася до „вината“:
„1.   За целите на настоящата глава:
a)
понятието „тихи вина“ означава всички продукти, включени в кодове по КН 2204 и 2205, с изключение на шумящите вина, определени в буква b), и които:
1.
имат действително алкохолно съдържание в обемно изражение, не по-ниско от 1,2 % vol, но ненадхвърлящо 15 % vol, при условие че алкохолът, съдържащ се в завършения продукт, се дължи изцяло на ферментация, или
2.
имат действително алкохолно съдържание в обемно изражение, не по-ниско от 15 % vol, но ненадхвърлящо 18 % vol, при условие че са били произведени без каквото и да е обогатяване и алкохолът, съдържащ се в завършения продукт, е получен изцяло чрез ферментация;
b)
понятието „шумящи вина“ означава всички продукти, включени в кодове по КН 220410, 22042110, 22042910 и 2205, които:
1.
се съхраняват в бутилки със запушалки „гъбки“, задържани от скоби или връзки, или имат свръхналягане от три или повече бара, дължащо се на разтворен въглероден двуокис;
2.
имат действително алкохолно съдържание в обемно изражение, не по-ниско от 1,2 % vol, но ненадхвърлящо 15 % vol, при условие че алкохолът, съдържащ се в завършения продукт, се дължи изцяло на ферментация.
[…]“.
Член 206 duodecies от Данъчния кодекс, отнасящ се до „напитки, получени чрез ферментация, различни от вино и бира“, уточнява:
„1.   За целите на настоящата глава напитки, получени чрез ферментация, различни от вино и бира, са:
a)
тихите напитки, получени чрез ферментация, включени в кодове по КН 2204 и 2205, които не са споменати в член 206 undecies, както и всички продукти с код по КН 220600, с изключение на другите шумящи напитки, получени чрез ферментация по смисъла на буква b), и на всички продукти по член 206 decies, които:
1.
имат действително алкохолно съдържание в обемно изражение, не по-ниско от 1,2 % vol, но ненадхвърлящо 10 % vol, или
2.
имат действително алкохолно съдържание в обемно изражение, не по-ниско от 10 % vol, но ненадхвърлящо 15 % vol, при условие че алкохолът, съдържащ се в продукта, е получен изцяло чрез ферментация;
b)
шумящите напитки, получени чрез ферментация, включени в кодове по КН 22060031, 22060039, 220410, 22042110, 22042910 и 2205, които не са споменати в член 206 undecies и се съхраняват в бутилки със запушалки „гъбки“, задържани от скоби или връзки, или имат свръхналягане от три или повече бара, дължащо се на разтворен въглероден двуокис и които:
1.
имат действително алкохолно съдържание в обемно изражение, не по-ниско от 1,2 % vol, но ненадхвърлящо 13 % vol, или
2.
имат действително алкохолно съдържание в обемно изражение, не по-ниско от 13 % vol, но ненадхвърлящо 15 % vol, при условие че алкохолът, съдържащ се в завършения продукт, е получен изцяло чрез ферментация.
[…]“.
Съгласно член 206 quinquinquagies, алинея 1 от Данъчния кодекс:
„Всяко данъчнозадължено за плащането на акциз лице трябва да изчисли акциза правилно и да го внесе в държавния бюджет в законоустановения срок, както и да подаде акцизните декларации пред компетентния орган в предвидения от закона срок, в съответствие с разпоредбите на настоящата глава и на действащото митническо законодателство“.
В редакцията му преди 1 юли 2010 г. приложение I към дял VII от Данъчния кодекс определя в подточка 3.1. за „тихите“ напитки от категорията „Напитки, получени от ферментация, различни от вино и бира“, акцизна ставка нула.
Член I, точка 21 от Ordonanţa de urgenţă a Guvernului nr. 54/2010 privind unele măsuri pentru combaterea evaziunii fiscale (Извънредно постановление на Правителството № 54/2010 от 23 юни 2010 г. за някои мерки за противодействие на избягването на плащане на данъци) (
Monitorul Oficial al României
, част I, № 421 от 23 юни 2010 г., наричано по-нататък „OUG № 54/2010“) определя акцизната ставка за тихите напитки, получени чрез ферментация, различни от бира и вино, на 100 EUR за хектолитър продукт.
Член IV, алинея 1 от OUG № 54/2010 уточнява, че тази разпоредба влиза в сила от 1 юли 2010 г.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
Вследствие на данъчна проверка, на 29 април 2011 г. е установено, че SC Principal Company е продало 13929342 литра непенливи напитки, получени чрез ферментация, различни от вино и бира, от 1 юли 2010 г. насетне.
Тъй като това дружество е приложило нулева акцизна ставка за това количество, на 3 май 2011 г. данъчните органи издават на основание на акцизната ставка, определена в член I, точка 21 от OUG № 54/2010, ревизионен акт за сумата от 59461575 RON (румънски леи) (около 12339419 EUR).
SC Principal Company подава жалба по административен ред срещу този акт, която е отхвърлена с решение на ANAF от 25 юли 2017 г., след като Curtea Constituţională (Конституционен съд, Румъния) е обявил за конституционосъобразно OUG № 54/2010.
Hecta Viticol, правоприемник на SC Principal Company от 14 юни 2013 г., сезира запитващата юрисдикция с искане за отмяната на това решение на ANAF, на ревизионния акт от 3 май 2011 г. и на ревизионния доклад от 29 април 2011 г.
Hecta Viticol подчертава, че до 1 юли 2010 г. тихите вина и непенливите напитки, получени чрез ферментация, различни от вино и бира, се облагат с нулева акцизна ставка. От тази дата насетне само непенливите напитки, получени чрез ферментация, различни от вино и бира се облагат с акциз от 100 EUR за хектолитър продукт. Така въведеното диференцирано третиране обаче противоречало на разпоредбите на Директиви 92/83 и 92/84.
По-нататък запитващата юрисдикция посочва, че Данъчният кодекс закрепва принципите на данъчна неутралност, на определеност на данъка и на правна сигурност. Същевременно липсата на преходен режим и влизането в сила на OUG № 54/2010 десет дни след неговото обнародване можело да бъдат в противоречие с тези принципи.
При тези условия Curtea de Apel București (Апелативен съд Букурещ, Румъния) решава да спре производството и да отправи до Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Следва ли членове 7, 11 и 15 от Директива 92/83 […] и член 5 от Директива 92/84 […] да се тълкуват в смисъл, че не допускат разпоредбите на член I, точка 21 и на член IV, алинея 1 от [OUG № 54/2010]?
2)
Следва ли принципът на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания да се тълкуват в смисъл, че не допускат член I, точка 21 и член IV, алинея 1 от [OUG № 54/2010] след измененията, въведени в него относно акцизите за някои непенливи напитки, получени чрез ферментация, различни от бира и вино?“.
Относно компетентността на Съда
Румънското правителство изтъква, от една страна, че Съдът няма компетентност да преценява съвместимостта на националното право с правото на Съюза, и от друга страна, че разпоредбите на правото на Съюза не регламентират процедурните ред и условия за изменение на акцизните ставки върху алкохолните напитки, така че само държавите членки имат компетентност да ги определят.
В това отношение, на първо място, следва да се припомни, че макар в рамките на производство по член 267 ДФЕС Съдът да не е компетентен да се произнесе по съвместимостта на национална мярка с правото на Съюза, с оглед на изложените от националния съд данни Съдът може обаче да извлече от съдържанието на поставените от него въпроси елементите, които се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, за да може да разреши правния проблем, с който е сезиран (решение от 17 юли 2008 г., ASM Brescia,
C‑347/06
,
EU:C:2008:416
, т.
).
Актът за преюдициално запитване съдържа достатъчно индикации от естество да се удовлетворят тези изисквания, тъй като запитващата юрисдикция е посочила, че тълкуването на членове 7, 11 и 15 от Директива 92/83, на член 5 от Директива 92/84, както и на принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания ѝ е необходимо, за да се произнесе по съответствието с правото на Съюза на член I, точка 21 и на член IV, алинея 1 от OUG № 54/2010.
На второ място, принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания са част от правния ред на Европейския съюз. Поради това те трябва да се спазват както от институциите на Съюза, така и от държавите членки при упражняване на правомощията, които им предоставят директивите на Съюза (решение от 9 юни 2016 г., Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, т.
и цитираната съдебна практика).
Поради това и след като запитващата юрисдикция изразява съмнения относно съответствието на разглежданите по главното производство национални разпоредби с разпоредбите на Директиви 92/83 и 92/84, както и с принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания, Съдът е компетентен да тълкува тези разпоредби и тези принципи, за да ѝ даде полезен отговор за разрешаването на спора, с който е сезирана.
Следователно Съдът е компетентен да отговори на поставените от запитващата юрисдикция въпроси.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали членове 7, 11 и 15 от Директива 92/83 и член 5 от Директива 92/84 трябва да се тълкуват в смисъл, че налагат определянето на един и същ акциз върху алкохолните напитки от категорията „вина“ по смисъла на Директива 92/83 и върху тези от категорията „напитки, получени чрез ферментация, различни от вино и бира“ по смисъла на тази директива.
В самото начало следва да се припомни, че Директива 92/83 има за цел да хармонизира структурите на акцизите върху алкохола и алкохолните напитки.
За тази цел съгласно трето съображение от Директива 92/83 тя установява общи определения за тези продукти.
Тази директива разграничава за тази цел различни категории алкохол и алкохолни напитки, като посочва кодовете от Комбинираната номенклатура, включително в раздел II от нея, „вина“, и в раздел III от нея — „напитки, получени чрез ферментация, различни от вино и бира“.
По силата на член 9, параграф 2 от Директива 92/83 за всички продукти от подкатегорията „тихи вина“ се прилага единна акцизна ставка, както и, по същия начин, единна акцизна ставка трябва да се прилага за всички продукти от подкатегорията „шумящи вина“, въпреки че държавите членки могат да прилагат една и съща ставка за двете подкатегории.
Член 13, параграф 2 от Директива 92/83 предвижда от своя страна, че една и съща ставка на акциза трябва да се прилага за всички продукти, принадлежащи към подкатегорията „други тихи напитки, получени чрез ферментация“, както и, по същия начин, единна акцизна ставка трябва да се прилага за всички продукти от подкатегорията „други шумящи напитки, получени чрез ферментация“, въпреки че държавите членки могат да прилагат една и съща ставка за тези две подкатегории.
От това произтича, че намерението на законодателя на Съюза е ясно да разграничи категориите „вина“ и „други напитки, получени чрез ферментация“, като налага, разбира се, на държавите членки да събират по принцип една и съща ставка на акциза в рамките на всяка подкатегория от посочените категории, без обаче да ги задължава да прилагат една и съща ставка за напитките, принадлежащи към тези категории.
Такова тълкуване, което произтича от самия текст на тези разпоредби от Директива 92/83, не може да се постави под въпрос от прочита, който прави Hecta Viticol на член 15 от тази директива във връзка с член 5, първо тире от Директива 92/84.
Всъщност, макар член 15 от Директива 92/83 да уточнява, че се смята, че разпоредбите, които споменават понятието „вино“, се прилагат по същия начин за напитките, получени чрез ферментация, включени в раздел III от тази директива, за целите по-конкретно на прилагането на Директива 92/84 и на Директива 92/12, подобно семантично опростяване трябва да се схваща като приложимо само в контекста на тези директиви, доколкото те не определят конкретни правила за напитките, получени чрез ферментация, различни от бира и вино.
Такъв е в частност случаят, що се отнася до член 5, първо тире от Директива 92/84, който определя, от една страна, минимална ставка на акциза за тихите вина нула, и от друга страна, минимална ставка на акциза за шумящите вина нула, без да се уточнява минимална ставка на акциза за напитките, получени чрез ферментация, различни от бира и вино.
Същевременно, тъй като тази разпоредба се ограничава да определи минимална акцизна ставка, тя не налага задължение да се облагат със същата ставка вината и напитките, получени чрез ферментация, различни от бира и вино.
Посоченото в точка 41 от настоящото решение тълкуване не се поставя под въпрос и от факта, че съгласно десето съображение от Директива 92/83 държавите членки по принцип прилагат една и съща ставка на акциза за всички тихи вина и други нешумящи напитки, получени чрез ферментация, и една и съща ставка на акциза за шумящите вина и шумящите напитки, получени чрез ферментация. Всъщност от това съображение не следва, че има пречка държавите членки да прилагат различни ставки в това отношение.
Впрочем решение от 4 март 1986 г., Комисия/Дания(
106/84
,
EU:C:1986:99
), на което се позовава Hecta Viticol, също не противоречи на това тълкуване.
Всъщност следва да се припомни, че по делото, по което е постановено посоченото решение, искът за неизпълнение на задължения, предявен от Европейската комисия срещу Кралство Дания, се основава на нарушение на член 95 от Договора за ЕИО, в който е закрепена забраната за държавите членки да облагат с по-висок данък внесените продукти, отколкото подобни на тях национални продукти.
В този контекст Съдът посочва в точка 20 от решение от 4 март 1986 г., Комисия/Дания (
106/84
,
EU:C:1986:99
), че държавите членки по принцип са свободни да установят диференцирана система на данъчно облагане за някои продукти, дори и подобни, в зависимост от обективни критерии.
С оглед на гореизложените съображения на първия въпрос следва да се отговори, че членове 7, 11 и 15 от Директива 92/83 и член 5 от Директива 92/84 трябва да се тълкуват в смисъл, че не налагат определянето на едни и същи акцизни ставки за алкохолните напитки, принадлежащи към категорията „вина“ по смисъла на Директива 92/83, и за тези, принадлежащи към категорията „напитки, получени чрез ферментация, различни от бира и вино“ по смисъла на тази директива.
По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национално законодателство, което изменя акцизната ставка за напитките, получени чрез ферментация, различни от бира и вино, без да предвиди преходен режим, когато такова изменение влиза в сила осем дни след обнародването на акта, с който то е направено.
В самото начало следва да се припомни, че принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания изискват, от една страна, правните норми да бъдат ясни и точни, а от друга страна, прилагането им да е предвидимо за лицата (вж. в този смисъл решение от 11 септември 2019 г., Călin,
C‑676/17
,
EU:C:2019:700
, т.
и цитираната съдебна практика).
Освен това в областите, регламентирани от правото на Съюза, правните норми на държавите членки трябва да бъдат формулирани недвусмислено, за да позволяват на лицата, до които се отнасят, да се запознаят ясно и точно с правата и задълженията си, а на националните юрисдикции —да гарантират спазването им (решение от 9 юли 2015 г., Salomie и Oltean,
C‑183/14
,
EU:C:2015:454
, т.
и цитираната съдебна практикa).
По-нататък, важно е да се припомни, че по принцип е съвместимо с правото на Съюза новата правна норма да се прилага от момента на влизане в сила на акта, с който тя се въвежда, така че принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания по принцип допускат държава членка да може да измени с незабавно действие стар закон, без да предвиди преходна уредба (решение от 9 юни 2016 г., Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, т.
).
Все пак в особени ситуации, в които принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания го налагат, може да е необходимо да се въведе такава съобразена с обстоятелствата уредба.
Така даден национален законодател може да допусне нарушение на принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания, когато внезапно и непредвидимо приеме нов закон, който отменя право, от което до този момент се ползват данъчнозадължените лица, без да им остави необходимото време, за да се адаптират, и то при положение че целта, която трябва да се постигне, не го налага (решение от 9 юни 2016 г., Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, т.
).
По-специално, данъчнозадължените лица трябва да разполагат с време, за да се адаптират, когато отмяната на правото, с което са разполагали до момента, ги задължава да предприемат съответни икономически корекции (решение от 9 юни 2016 г., Wolfgang und Dr. Wilfried Rey Grundstücksgemeinschaft,
C‑332/14
,
EU:C:2016:417
, т.
).
Дори обаче да се предположи, че увеличението на акцизната ставка за нешумящите напитки, получени чрез ферментация, различни от бира и вино, със 100 EUR на хектолитър с OUG № 54/2010, което е влязло в сила осем дни след обнародването на този акт в
Monitorul Oficial al României
(румънският държавен вестник) на 23 юни 2010 г., би могло да се счита за внезапно и непредвидимо, не изглежда гореспоменатите условия, обосноваващи приемането на адаптиран преходен режим, припомнени в предходните две точки от настоящото решение, да са били изпълнени в обстоятелства като разглежданите по главното производство.
От една страна, разглежданото увеличение на акцизната ставка не може да се счита в конкретния случай за отмяна на право да се ползва нулева ставка.
От друга страна, не изглежда подобно увеличение само по себе си да предполага данъчнозадължените лица да предприемат съответни икономически корекции, което обаче запитващата юрисдикция следва да провери.
С оглед на гореизложените съображения на втория въпрос следва да се отговори, че принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национално законодателство, което изменя акцизната ставка за напитките, получени чрез ферментация, различни от бира и вино, без да предвиди преходен режим, когато такова изменение влиза в сила осем дни след обнародването на акта, с който то е направено, и не предполага данъчнозадължените лица да предприемат съответни икономически корекции, което запитващата юрисдикция следва да провери.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (седми състав) реши:

1)
Членове 7, 11 и 15 от Директива 92/83/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година за хармонизиране на структурата на акцизите върху алкохола и алкохолните напитки и член 5 от Директива 92/84/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година относно сближаването на акцизните ставки на алкохола и алкохолните напитки трябва да се тълкуват в смисъл, че не налагат определянето на едни и същи акцизни ставки за алкохолните напитки, принадлежащи към категорията „вина“ по смисъла на Директива 92/83, и за тези, принадлежащи към категорията „напитки, получени чрез ферментация, различни от бира и вино“ по смисъла на тази директива.

2)
Принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат национално законодателство, което изменя акцизната ставка за напитките, получени чрез ферментация, различни от бира и вино, без да предвиди преходен режим, когато такова изменение влиза в сила осем дни след обнародването на акта, с който то е направено, и не предполага данъчнозадължените лица да предприемат съответни икономически корекции, което запитващата юрисдикция следва да провери.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: румънски.