CELEX: 62015TJ0772
Konkurence
Aizliegtas vienošanās
Optisko diskdziņu tirgus
Lēmums, ar kuru konstatēts LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpums
Koluzīvi nolīgumi attiecībā uz klēpjdatoru un galddatoru optisko diskdziņu iepirkumu procedūrām
Tiesības uz aizstāvību
Pienākums norādīt pamatojumu
Labas pārvaldības princips
Naudas sodi
Vienots un turpināts pārkāpums
2006. gada pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai

)
Tiesvedības priekšvēsture
Saskaņā ar Lēmumu C(2015) 7135
final
par LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta AT.39639 – optiskie diskdziņi) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kas attiecas uz koluzīviem nolīgumiem saistībā ar klēpjdatoru un galddatoru optisko diskdziņu iepirkumu procedūrām, kuras organizē divas datoru ražotājas sabiedrības, prasītāja
Quanta Storage, Inc
. ir datu nesēju jomas pārstāve un nodarbojas ar optisko diskdziņu (turpmāk tekstā – “
LDO
”) pētniecības un attīstības darbībām, to projektēšanu, ražošanu un piegādi. Tā ir dibināta 1999. gada februārī. Tā ir akciju sabiedrība, kas ir iekļauta Taipejas biržas Taivānā sarakstā (Ķīnas Republika) (apstrīdētā lēmuma 23. apsvērums).
Konkrētais pārkāpums attiecas uz
LDO
, kas tiek izmantoti personālajos datoros (galddatoros un klēpjdatoros) (turpmāk tekstā – “
PC
”), ko ražo
Dell
un
Hewlett Packard
(turpmāk tekstā – “
HP
”).
LDO
tiek izmantoti arī daudzās citās patērētājiem paredzētās ierīcēs, piemēram kompaktdisku atskaņotājos (turpmāk tekstā – “
CD
”) vai digitālajos optiskajos diskos (turpmāk tekstā – “
DVD
”), spēļu konsolēs un citās perifērajās elektroniskajās ierīcēs (apstrīdētā lēmuma 28. apsvērums).
LDO
, kuri tiek izmantoti
PC
, atšķiras pēc izmēra, uzlādēšanas mehānismiem (ligzdas vai paliktņa) un pēc disku, ko tie spēj nolasīt vai ierakstīt, veidiem.
LDO
var iedalīt divās grupās: vidējā augstuma (“
half‑height
”, turpmāk tekstā – “
HH
”) diskdziņi galddatoriem un plāni diskdziņi klēpjdatoriem. Plāno diskdziņu apakšgrupa ietver dažādu izmēru diskdziņus. Ir dažādu veidu
HH
un plāni diskdziņi, ņemot vērā to tehnisko funkciju (apstrīdētā lēmuma 29. apsvērums).
Dell
un
HP
ir divi galvenie attiecīgo iekārtu ražotāji
PC
pasaules tirgū.
Dell
un
HP
izmanto klasiskās iepirkuma procedūras, kas tiek rīkotas pasaules mērogā, tostarp ik ceturkšņa sarunas par cenu pasaules mērogā un par kopējiem iegādes apjomiem no neliela skaita iepriekš atlasītiem
LDO
piegādātājiem. Parasti reģionālajiem jautājumiem nav nekādas ietekmes uz
LDO
iepirkuma procedūrām, izņemot to, kas saistīta ar pieprasījumu, ar ko var rēķināties attiecībā uz reģioniem, kuri ietekmē kopējos iegādes apjomus (apstrīdētā lēmuma 32. apsvērums).
Iepirkuma procedūras ietver lūgumus iesniegt piedāvājumus, lūgumus iesniegt elektroniskus piedāvājumus, sarunas tiešsaistē, elektroniskās izsoles un divpusējas sarunas (bezsaistē). Pēc iepirkuma procedūras pabeigšanas klienti piešķir apjomus
LDO
piegādātājiem, kuri tajā piedalījās (visiem, vai vismaz lielākajai daļai no tiem, izņemot tad, ja pastāv izslēgšanas mehānisms), ņemot vērā to piedāvāto cenu. Piemēram, uzvarējušais piedāvājums saņēma no 35–45 % no kopējā tirgū piešķirtā apjoma attiecīgajā ceturksnī, otrais labākais piedāvājums no 25–30 %, trešais 20 % u.c. Šīs klasiskās iepirkuma procedūras izmantoja klientu grupas, kuras ir atbildīgas par iepirkumu procedūrām, lai īstenotu efektīvu iepirkuma procedūru par konkurētspējīgām cenām. Šajā nolūkā tās izmantoja visas iespējamās darbības, lai veicinātu konkurenci attiecībā uz cenām starp
LDO
piegādātajiem (apstrīdētā lēmuma 33. apsvērums).
Attiecībā uz
Dell
– tā iepirkuma procedūras galvenokārt veica, izmantojot sarunas tiešsaistē. Šīs iepirkuma procedūras var būt paredzētas uz noteiktu laiku vai beigties pēc konkrēta laika perioda, piemēram, desmit minūtes pēc pēdējā piedāvājuma, ja neviens
LDO
piegādātājs neizsaka jaunu piedāvājumu. Noteiktos gadījumos sarunas tiešsaistē varēja ilgt vairākas stundas, ja iepirkuma procedūra bija dinamiskāka vai ja sarunas tiešsaistē tika pagarinātas, lai mudinātu
LDO
piegādātājus turpināt izteikt piedāvājumus. Turpretim, pat ja sarunu tiešsaistē ilgums netika noteikts un tas bija atkarīgs no galīgā piedāvājuma,
Dell
noteiktā brīdī varēja paziņot, ka sarunas tiešsaistē tiek pabeigtas.
Dell
varēja izlemt mainīt “pilnībā klasificējošu” procedūru uz “nepārskatāmu” procedūru.
Dell
varēja atcelt sarunas tiešsaistē, ja iepirkuma procedūra vai tās rezultāts tika atzīts par neapmierinošu, un tā vietā varēja veikt divpusējas sarunas. Sarunu tiešsaistē procesu pārraudzīja pasaules mēroga iegādes operatori, kas ir atbildīgi par šīm darbībām uzņēmumā
Dell
(apstrīdētā lēmuma 37. apsvērums).
Attiecībā uz
HP
galvenās izmantotās iepirkuma procedūras bija lūgumi iesniegt piedāvājumus un lūgumi iesniegt elektroniskus piedāvājumus. Abas procedūras tika veiktas tiešsaistē, izmantojot vienu un to pašu platformu. Pirmkārt, attiecībā uz lūgumiem iesniegt piedāvājumus tie tika izteikti ik ceturksni. Tie ietvēra sarunas tiešsaistē un divpusējās sarunas bezsaistē – sadalītas noteiktā laikposmā, parasti divās nedēļās.
LDO
piegādātāji tika uzaicināti uz iepirkumu procedūras kārtu, kas bija atvērta noteiktu laiku, lai iesniegtu savus piedāvājumus tiešsaistes platformā vai pa elektronisko pastu. Tiklīdz pirmā izsoļu kārta bija beigusies,
HP
satikās ar katru dalībnieku un uzsāka sarunas par
LDO
piegādātāja piedāvājumu, lai iegūtu labāko katra piegādātāja piedāvājumu, neizpaužot identitāti, vai piedāvājumu, ko iesnieguši citi
LDO
piegādātāji. Otrkārt, attiecībā uz lūgumiem iesniegt elektroniskus piedāvājumus tie parasti tika rīkoti reversās iepirkumu procedūras veidā. Pretendenti attiecīgi noteiktajā laikā pieslēdzas tiešsaistes platformai, un pārdošana izsolē sākas par
HP
noteikto cenu. Pretendenti, kas bija iesnieguši piedāvājumus, kuru cenas apmērs pakāpeniski samazinājās, tika informēti par savu vietu katru reizi, kad tika iesniegts jauns piedāvājums. Beidzoties noteiktajam laikam,
LDO
piegādātājs, kurš bija iesniedzis piedāvājumu ar viszemāko cenu, uzvarēja pārdošanā izsolē un citi piegādātāji tika klasificēti kā otrais un trešais atbilstoši to izteiktajiem piedāvājumiem (apstrīdētā lēmuma 41.–44. apsvērums).
Administratīvā procedūra
2009. gada 14. janvārī Komisija saņēma pieteikumu, ko iesniedza
Philips
, par atbrīvojumu no sodanaudas [naudas soda] un sodanaudas [naudas soda] samazināšanu karteļu gadījumos (
OV 2006, C 298, 17. lpp.
; turpmāk tekstā – “paziņojums par sadarbību”) izpratnē. 2009. gada 29. janvārī un 2. martā šis pieteikums tika papildināts, lai tajā līdzās
Philips
iekļautu sabiedrību
Lite‑On
un to kopuzņēmumu
Philips & Lite‑On Digital Solutions Corporation
(turpmāk tekstā – “
PLDS
”) (apstrīdētā lēmuma 54. apsvērums).
2009. gada 29. jūnijā Komisija nosūtīja informācijas pieprasījumu uzņēmumiem, kas darbojās
LDO
nozarē (apstrīdētā lēmuma 55. apsvērums).
2009. gada 30. jūnijā Komisija piešķīra
Philips
,
Lite‑On
un
PLDS
nosacītu atbrīvojumu (apstrīdētā lēmuma 56. apsvērums).
2012. gada 18. jūlijā Komisija trīspadsmit
LDO
piegādātājiem, tostarp prasītājai, nosūtīja paziņojumu par iebildumiem (turpmāk tekstā – “paziņojums par iebildumiem”). Tā norādīja, ka šīs sabiedrības ir pārkāpušas LESD 101. pantu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) 53. pantu, piedaloties aizliegtā vienošanās attiecībā uz
LDO
no 2004. gada 5. februāra līdz 2009. gada 29. jūnijam, kas ietvēra rīcības saskaņošanu attiecībā uz iepirkumu procedūrām, ko rīko divi datoru ražotāji, proti,
Dell
un
HP
.
2012. gada 26. oktobrī, atbildot uz paziņojumu par iebildumiem, prasītāja iesniedza savus rakstveida apsvērumus.
2012. gada 23. novembrī
Dell
atbildēja uz Komisijas informācijas pieprasījumu (apstrīdētā lēmuma 61. apsvērums).
2012. gada 29. un 30. novembrī notika mutiska uzklausīšana, kurā piedalījās visi paziņojuma par iebildumiem adresāti (apstrīdētā lēmuma 60. apsvērums).
2012. gada 14. decembrī Komisija lūdza visiem paziņojuma par iebildumiem adresātiem iesniegt attiecīgos dokumentus, kas saņemti no
Dell
un
HP
. Tie atbildēja uz šo lūgumu un katram bija piekļuve atbildēm, ko iesniedza pārējie
LDO
piegādātāji (apstrīdētā lēmuma 62. apsvērums).
2015. gada 13. martā Komisija nosūtīja prasītājai konkrētus no
Dell
un
HP
saņemtus dokumentus un lūdza tai izteikt savus apsvērumus, ko prasītāja izdarīja 2015. gada 27. marta vēstulē.
2015. gada 9. jūnijā prasītāja vērsās pie Komisijas uzklausīšanas amatpersonas, lai tā apstiprina, ka Komisija lūdza
Dell
un
HP
sniegt pierādījumus, kas parāda, ka šie uzņēmumi ir snieguši saviem piegādātājiem informāciju par saviem konkurentiem. 23. jūnija atbildē tā norādīja, ka Komisija nav izteikusi šādu lūgumu minētajiem uzņēmumiem.
2015. gada 3. jūnijā Komisija nosūtīja prasītājai faktu izklāstu, kurā paskaidroja, ko tā plāno darīt ar šiem dokumentiem.
2015. gada 21. oktobrī Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu.
Apstrīdētais lēmums
Apstrīdētajā lēmumā Komisija pauda viedokli, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki saskaņoja savu uz konkurenci vērsto darbību vismaz no 2004. gada 23. jūnija līdz 2008. gada 25. novembrim. Tā paskaidroja, ka šī saskaņošana tika īstenota, izmantojot divpusēju paralēlu saziņas tīklu. Tā norādīja, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki centās pielāgot savu tirgū esošo apjomu un nodrošināt to, lai cenas paliek augstākas, nekā tās būtu tad, ja nepastāvētu šādi divpusēji saziņas tīkli (apstrīdētā lēmuma 67. apsvērums).
Komisija apstrīdētajā lēmumā precizēja, ka aizliegtās vienošanās dalībnieku saskaņošana attiecās uz
Dell
un
HP
, kas ir divi svarīgākie attiecīgo iekārtu ražotāji pasaules
PC
tirgū, klientu rēķiniem. Komisija uzskata, ka papildus divpusējām sarunām ar saviem
LDO
piegādātajiem
Dell
un
HP
piemēroja standartizētas iepirkumu procedūras, kas notika vismaz reizi katrā ceturksnī. Tā norādīja, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki izmantoja savu divpusējo saziņas tīklu, lai manipulētu konkrētās iepirkumu procedūras, radot šķēršļus klientu centieniem veicināt cenu konkurenci (apstrīdētā lēmuma 68. apsvērums).
Komisija uzskata, ka regulāra informācijas apmaiņa jo īpaši ļāva aizliegtās vienošanās dalībniekiem iegūt precīzu informāciju par savu konkurentu nodomiem pat pirms iesaistīšanās iepirkuma procedūrā un tādējādi paredzēt to konkurences stratēģiju (apstrīdētā lēmuma 69. apsvērums).
Komisija piebilda, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki regulāri apmainījās ar informāciju par cenām attiecībā uz konkrētu klientu kontiem, kā arī ar informāciju, kas nav saistīta ar cenām, kā ražošanas jauda un piegādes kapacitāte, krājumu stāvoklis, situācija attiecībā uz kvalifikāciju, jaunu izstrādājumu ieviešanas brīdis vai uzlabojumi. Tā norādīja, ka turklāt
LDO
piegādātāji uzraudzīja pabeigto iepirkuma procedūru galarezultātus, proti, klasifikāciju, cenu un iegūto apjomu (apstrīdētā lēmuma 70. apsvērums).
Tāpat Komisija norādīja, ka, labi zinot, ka vienošanās dalībniekiem sava saziņa attiecībās ar klientiem jāpatur noslēpumā, piegādātāji, lai cits ar citu sazinātos, izmantoja līdzekļus, kurus viņi uzskatīja par pietiekami piemērotiem, lai sasniegtu vēlamo rezultātu. Tā precizēja, ka mēģinājums sasaukt pirmo sanāksmi, lai organizētu regulāras daudzpusējas
LDO
piegādātāju sanāksmes, nebija izdevies 2003. gadā pēc tam, kad tas tika atklāts klientam. Komisija uzskata, ka tā vietā esot pastāvējusi divpusēja saziņa galvenokārt tālruņa zvanu veidā un dažkārt – izmantojot elektronisko saraksti, tostarp uz privātām elektroniskā pasta adresēm (
hotmail
) un izmantojot tūlītējās ziņapmaiņas pakalpojumus, vai sanāksmēs galvenokārt pasaules mēroga kontu operatoru līmenī (apstrīdētā lēmuma 71. apsvērums).
Komisija konstatēja, ka aizliegtās vienošanās dalībnieki regulāri sazinājās un ka šī saziņa, galvenokārt pa telefonu, kļuva biežāka iepirkuma procedūru laikā, kad bija iespējams uzskaitīt vairākus zvanus dienā starp noteiktiem aizliegtās vienošanās dalībnieku pāriem. Tā precizēja, ka parasti saziņa starp noteiktiem aizliegtās vienošanās dalībnieku pāriem bija ievērojami biežāka nekā starp atsevišķiem citiem (apstrīdētā lēmuma 72. apsvērums).
Runājot par prasītājai uzliktā naudas soda apmēra aprēķināšanu, Komisija atsaucās uz Pamatnostādnēm naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (
OV 2006, C 210, 2. lpp.
; turpmāk tekstā – “pamatnostādnes naudas soda aprēķināšanai”).
Vispirms, lai noteiktu naudas soda pamatsummu, Komisija uzskatīja, ka, ņemot vērā būtiskās atšķirības piegādātāju dalības ilgumā un lai labāk atspoguļotu aizliegtās vienošanās patieso ietekmi, bija piemēroti atsaukties uz gada vidējo rādītāju, kas aprēķināts, pamatojoties uz patieso to pārdošanas apjomu vērtību, ko īstenojuši uzņēmumi pilnos savas attiecīgās dalības pārkāpumā kalendārajos mēnešos (apstrīdētā lēmuma 527. apsvērums).
Kā Komisija ir paskaidrojusi, pārdošanas apjoma vērtība tika aprēķināta, pamatojoties uz to
LDO
pārdošanas apjomiem, kuri bija paredzēti klēpjdatoriem un galddatoriem, par kuriem rēķins tika izrakstīts
HP
un
Dell
EEZ esošajām juridiskajām vienībām. Komisija precizēja, ka attiecībā uz prasītāju vērā ņemtais gada pārdošanas apjoms ietvēra arī
Sony Optiarc
pārdotos
LDO
, kas bija paredzēti
HP
un
Dell
klēpjdatoriem un galddatoriem (apstrīdētā lēmuma 528. un 529. apsvērums).
Turklāt Komisija, ņemot vērā, ka pretkonkurences rīcība attiecībā uz
HP
tika uzsākta vēlāk, lai ņemtu vērā aizliegtās vienošanās attīstību, uzskatīja, ka attiecīgo pārdošanas apjomu vērtības
HP
un
Dell
tika aprēķinātas atsevišķi un ka attiecīgajā laikposmā tika piemēroti divi reizināšanas koeficienti (apstrīdētā lēmuma 530. apsvērums).
Turklāt Komisija nolēma, ka, tā kā cenu koordinēšanas nolīgumi jau pēc savas būtības ir vieni no smagākajiem LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumiem un aizliegtā vienošanās attiecās vismaz uz EEZ, procentu likme, kas jāpiemēro saistībā ar pārkāpuma smagumu konkrētajā gadījumā ir 16 % visiem apstrīdētā lēmuma adresātiem (apstrīdētā lēmuma 544. apsvērums).
Visbeidzot Komisija norādīja, ka, ņemot vērā lietas apstākļus, atturošā nolūkā tā ir pievienojusi summu 16 % apmērā (apstrīdētā lēmuma 554. un 555. apsvērums).
Apstrīdētā lēmuma rezolutīvā daļa, ciktāl tā attiecas uz prasītāju, ir izteikta šādi:
“1. pants
Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu, norādītajos laikposmos piedaloties vienotā un turpinātā pārkāpumā, ko veidoja vairāki atsevišķi pārkāpumi optisko diskdziņu tirgus nozarē attiecībā uz visu EEZ, kas ietvēra cenu saskaņošanas nolīgumus:
[..]
h)
[prasītāja] no 2008. gada 14. februāra līdz 2008. gada 28. oktobrim par saskaņošanu attiecībā uz
Dell
un
HP
.
2. pants
Par 1. pantā minēto pārkāpumu tiek noteikti šādi naudas sodi:
[..]
h)
[prasītāja]: 7146000 EUR.”
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2015. gada 29. decembrī, prasītāja cēla šo prasību.
Komisija savu iebildumu rakstu iesniedza 2016. gada 29. aprīlī.
Pēc tiesneša referenta priekšlikuma Vispārējā tiesa (piektā palāta) nolēma sākt tiesvedības mutvārdu daļu.
Vispārējā tiesa 2018. gada 2. maija tiesas sēdē uzklausīja lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumus un to atbildes uz tās uzdotajiem jautājumiem.
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl tas attiecas uz prasītāju;
–
pakārtoti – samazināt prasītājai uzlikto naudas sodu;
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
prasību noraidīt;
–
piemērot prasītājai naudas sodu 7186000 EUR apmērā;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Prasītāja savas prasības pamatojumam izvirza piecus pamatus. Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka esot noticis tiesību uz aizstāvību, pienākuma norādīt pamatojumu un tiesību uz labu pārvaldību pārkāpums, ar otro – ka esot pieļauta acīmredzama kļūda tiesību piemērošanā un noticis pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums, jo apstrīdētā lēmuma rezolutīvā daļa un Komisijas argumentācija saistībā ar pārkāpuma ilgumu attiecībā uz
HP
esot atšķirīga, ar trešo – ka pastāvot pierādījumu trūkums un nepietiekams pamatojums attiecībā uz prasītājas dalību vienotā un turpinātā pārkāpumā, ar ceturto – Komisijas kompetences neesamība LESD 101. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanai un ar piekto – ka esot pieļautas kļūdas faktos un tiesību piemērošanā, aprēķinot naudas soda apmēru, un ka esot noticis pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.
Vispirms ir jāpārbauda ceturtais pamats, ar ko tiek apgalvots, ka Komisijai neesot kompetences piemērot LESD 101. pantu un EEZ līguma 53. pantu, un pēc tam pārējie pamati, to iesniegšanas secībā.
[..]
Par piekto pamatu, ar ko tiek apgalvots, ka esot pieļautas acīmredzamas kļūdas faktos un tiesību piemērošanā, aprēķinot naudas soda apmēru, un ka esot noticis pienākuma norādīt pamatojumu pārkāpums.
[
..
]
Par Komisijas lūgumu palielināt naudas soda apmēru
Savā iebildumu rakstā Komisija paskaidro, ka, lai aprēķinātu prasītājai piemērojamo naudas soda apmēru, tā izvēlējās izslēgt visus serveros integrēto
LDO
pārdošanas apjomus
Dell
un
HP
. Lai īstenotu šo atskaitījumu, Komisija balstījās uz prasītājas sniegtajiem aprēķiniem, saskaņā ar ko vismaz 10 % no tās
LDO
pārdošanas apjomiem
Dell
ir integrējis serveros. Uzreiz pēc apstrīdētā lēmuma pieņemšanas
Dell
esot sniedzis Komisijai precīzus datus, saskaņā ar kuriem mazāk kā 1 % no
LDO
esot bijuši šādi integrēti. Visbeidzot ar apstrīdēto lēmumu prasītajai uzliktais naudas sods esot par 40000 EUR mazāks nekā naudas sods, kas tai būtu piemērots, ja tiktu ņemta vērā pareizā pārdošanas rādītāju vērtība. Lai atbilstoši sodītu prasītāju par tās izdarīto pārkāpumu un nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret apstrīdētā lēmuma adresātiem, Komisija lūdza Vispārējai tiesai izmantot tās neierobežoto kompetenci un noteikt prasītājai piemērotā naudas soda apmēru 7186000 EUR apmērā.
Prasītāja apstrīd Komisijas argumentus.
Ir jāatgādina, ka Vispārējai tiesai ir tiesības, izmantojot tās neierobežoto kompetenci, kas tai piemīt saskaņā ar LESD 261. pantu un Regulas Nr. 1/2003 31. pantu, izvērtēt naudas soda apmēra atbilstību. Neierobežotās kompetences ietvaros Savienības tiesas pilnvaras neietver, kā tas paredzēts LESD 264. pantā, tikai apstrīdētā lēmuma atcelšanu, bet ļauj tai grozīt ar šo lēmumu noteikto sodu (skat. spriedumu, 2008. gada 8. oktobris, Schunk un Schunk Kohlenstoff‑Technik/Komisija,
T‑69/04
,
EU:T:2008:415
,
242.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi, kā to uzsver Komisija, Savienības tiesa ir pilnvarota papildus vienkāršai sankciju tiesiskuma pārbaudei aizstāt Komisijas vērtējumu ar savu vērtējumu un līdz ar to atcelt, samazināt vai palielināt uzlikto naudas sodu vai noteikto kavējuma naudu (skat. spriedumu, 2008. gada 8. oktobris, Schunk un Schunk Kohlenstoff‑Technik/Komisija,
T‑69/04
,
EU:T:2008:415
,
243.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šādos apstākļos, kaut arī neierobežotas kompetences īstenošanu visbiežāk lūdz prasītāji, lai panāktu naudas soda apmēra samazināšanu, nekas neliedz arī Komisijai vērsties Savienības tiesā ar jautājumu par naudas soda apmēru un celt prasību palielināt minēto apmēru (spriedums, 2008. gada 8. oktobris, Schunk un Schunk Kohlenstoff‑Technik/Komisija,
T‑69/04
,
EU:T:2008:415
,
244.
punkts).
Tādējādi Vispārējai tiesai tās nolēmuma pieņemšanas dienā, izmantojot minēto neierobežoto kompetenci, ir jānovērtē, vai prasītājai ir uzlikts naudas sods, kura apmērs pareizi atspoguļo attiecīgā pārkāpuma smagumu (skat. spriedumu, 2012. gada 27. septembris, Shell Petroleum u.c./Komisija,
T‑343/06
,
EU:T:2012:478
,
117.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Visbeidzot, kā to norāda Komisija savā iebildumu rakstā, naudas soda apmērs nevar tikt saglabāts, ja tas ir noteikts, ņemot vērā saturiski nepareizu faktisko apstākli (skat. spriedumu, 2011. gada 7. jūnijs, Arkema France u.c./Komisija,
T‑217/06
,
EU:T:2011:251
,
274.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā prasītāja sniedza Komisijai savu aprēķinu konkrēti 2015. gada 28. septembra vēstulē.
Dell
sniedza savu aprēķinu ar 2015. gada 21. oktobra vēstuli, proti, dienā, kurā Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar vispārējiem noteikumiem, kas piemērojami pierādījumiem, ticamība un līdz ar to dokumenta pierādījuma spēks ir atkarīgs no tā izcelsmes, izstrādes apstākļiem, adresāta un satura (skat. spriedumu, 2014. gada 12. decembris, Eni/Komisija,
T‑558/08
,
EU:T:2014:1080
,
39.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Vispirms ir jākonstatē, ka prasītājas, kā arī
Dell
iesniegtais aprēķins tika iesniegts ar vienkāršām vēstulēm, atbildot uz Komisijas vēstulēm, un tajās nebija ietverts ne paraksts, ne par attiecīgajiem aprēķiniem atbildīgo personu vārds.
Turpinot ir jānorāda, ka, lai arī secinājuma, ka
Dell
integrēja serveros mazāk kā 1 %
LDO
, pamatošanai, šīs sabiedrības vēstulē tika precizēts, ka attiecīgi tie bija 0,4 %, pamatojoties uz ieņēmumiem, 0,5 % – pamatojoties uz izmaksām, un 0,7 % – pamatojoties uz apjomu, tā nesniedza nekādu paskaidrojumu par to, kādu aprēķina metodi tā izmantoja, lai aprēķinātu šos procentus.
Attiecībā uz prasītājas vēstuli tajā ir tikai norādīts, ka
Dell
vismaz 10 % no tās
LDO
integrēja serveros, bet nesniedz plašākus skaidrojumus par piemēroto metodi.
Tādējādi, kaut arī
Dell
sniegtais aprēķins šķiet labāk pamatots, tomēr tas nav pietiekami ticams, lai varētu noteikti secināt, ka prasītājas sākotnēji sniegtais aprēķins ir nepareizs faktiskais apstāklis 2011. gada 7. jūnija sprieduma lietā Arkema France u.c./Komisija (
T‑217/06
,
EU:T:2011:251
,
274.
punkts) izpratnē. Tādējādi šaubas tiek tulkotas par labu prasītājai.
Tāpēc Komisijas lūgums palielināt naudas soda apmēru ir jānoraida.
[..]

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta)
nospriež:

1)
Prasību noraidīt.

2)
Eiropas Komisijas prasība palielināt
Quanta Storage, Inc
. piemērotā naudas soda apmēru ir jānoraida.

3)
Quanta Storage
sedz savus un atlīdzina četras piektdaļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem.

Gratsias
Labucka
Ulloa Rubio
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2019. gada 12. jūlijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.
(
)	Ietverti tikai tie šī sprieduma punkti, kuru publicēšanu Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu.