CELEX: 62019CJ0400
Nesplnění povinnosti státem
Společná organizace trhů se zemědělskými produkty
Nařízení (EU) č. 1308/2013
Článek 34 SFEU
Prodejní cena zemědělsko-potravinářských produktů
Minimální zisková rozpětí, která je třeba uplatňovat v maloobchodním prodeji těchto produktů

Evropská komise žalobou podanou Soudnímu dvoru navrhuje, aby konstatoval, že Maďarsko tím, že přijalo čl. 3 odst. 2 písm. u) mezőgazdasági és élelmiszeripari termékek vonatkozásában a beszállítókkal szemben alkalmazott tisztességtelen forgalmazói magatartás tilalmáról szóló 2009. évi XCV. törvény (zákon č. XCV z roku 2009, kterým se zakazují nekalé obchodní praktiky uplatňované vůči dodavatelům ve vztahu k zemědělským produktům a potravinám, dále jen „zákon č. XCV z roku 2009“) a tím, že takto omezilo způsoby určování prodejních cen zemědělských produktů a potravin, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 34 SFEU, jakož i nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (
Úř. věst. 2013, L 347, s. 671
).
Právní rámec
Unijní právo
Bod 172 odůvodnění nařízení č. 1308/2013 uvádí:
„S ohledem na zvláštní vlastnosti odvětví zemědělství a jeho závislost na řádném fungování celého potravinového řetězce, včetně účinného uplatňování pravidel hospodářské soutěže ve všech souvisejících odvětvích v rámci celého potravinového řetězce, který může být vysoce koncentrovaný, je třeba věnovat zvláštní pozornost uplatňování pravidel hospodářské soutěže uvedených v článku 42 [SFEU] […]“
Článek 83 odst. 5 tohoto nařízení stanoví:
„Členské státy mohou přijmout či zachovat další vnitrostátní předpisy týkající se produktů, na něž se vztahuje určitá obchodní norma Unie, pouze pokud jsou tyto předpisy v souladu s právními předpisy Unie, zejména se zásadou o volném pohybu zboží, a s výhradou směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES [ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti (
Úř. věst. 1998, L 204, s. 37
; Zvl. vyd. 13/20, s. 337)].“
Maďarské právo
Článek 1 zákona č. XCV z roku 2009 upřesňuje, že jeho cílem je zajistit poctivé obchodní chování mezi organizacemi obchodujícími se zemědělskými produkty a potravinami a jejich dodavateli.
Článek 2 odst. 1 tohoto zákona se vztahuje jednak na podniky, které vyrábí, zpracovávají nebo prodávají bez zpracovávání zemědělské produkty a potraviny, a jednak na podniky, které tyto produkty prodávají konečným spotřebitelům. Tato poslední kategorie zahrnuje všechny maloobchodní prodejce bez ohledu na jejich velikost, a tudíž se použije na hypermarkety i malé obchody prodávající zemědělské produkty a potraviny.
Článek 3 odst. 2 písm. u) uvedeného zákona stanoví:
„Za nekalé obchodní praktiky se považuje:
[…]
u)
jakékoliv diskriminační určování ceny na základě země původu produktů, za niž jsou produkty totožného složení a organoleptických vlastností prodávány konečným spotřebitelům.“
Postup před zahájením soudního řízení
Dne 12. ledna 2015 zaslala Komise maďarským orgánům dopis za účelem získání informací o čl. 3 odst. 2 písm. u) zákona č. XCV z roku 2009 (dále jen „dotčené opatření“). Maďarsko na tento dopis odpovědělo dne 23. března 2015.
Vzhledem k tomu, že Komise měla za to, že potřebuje další informace, zaslala Maďarsku dne 7. července 2015 žádost o informace, na kterou tento členský stát odpověděl dne 22. července 2015.
Dne 16. února 2017 zaslala Komise Maďarsku výzvu dopisem, v níž vyjádřila pochybnosti o slučitelnosti některých ustanovení zákona č. XCV z roku 2009 s nařízením č. 1308/2013 a článkem 34 SFEU.
Dne 7. června 2017 Maďarsko na tuto výzvu dopisem odpovědělo, přičemž vytýkané nesplnění povinnosti zpochybnilo.
Dne 9. března 2018 vydala Komise odůvodněné stanovisko, v němž setrvala na svém postoji uvedeném ve výzvě dopisem. Komise vyzvala tento členský stát, aby ve lhůtě dvou měsíců od obdržení tohoto stanoviska přijal opatření nezbytná k tomu, aby tomuto stanovisku vyhověl. Maďarsko odpovědělo na uvedené stanovisko dne 11. května 2018, přičemž zopakovalo svůj postoj, že jeho právní úprava je v souladu s unijním právem.
Vzhledem k tomu, že Komise s touto odpovědí nebyla spokojena, podala projednávanou žalobu pro nesplnění povinnosti.
K žalobě
Na podporu své žaloby Komise tvrdí, že dotčené opatření je neslučitelné s nařízením č. 1308/2013 a článkem 34 SFEU. Nejprve je třeba se zabývat výtkou vycházející z porušení tohoto nařízení a zadruhé výtkou vycházející z porušení článku 34 SFEU.
K první výtce, která vychází z porušení nařízení č. 1308/2013
Argumentace účastníků řízení
Komise připomíná, že dotčené opatření v podstatě stanoví, že maloobchodní prodejní ceny zemědělských produktů a potravin, které pocházejí z dané země, musí zahrnovat stejné ziskové rozpětí jako je rozpětí uplatňované na totožné produkty, které pocházejí z jiných zemí, takže zakazuje stanovení různých ziskových rozpětí pro totožné produkty pocházející z různých zemí, přičemž pojem „totožné produkty“ je definován odkazem na složení a organoleptické vlastnosti produktu (dále jen „totožné produkty“).
Tento orgán uvádí, že i když členské státy zůstávají v zásadě příslušné k přijetí určitých opatření, která nejsou stanovena nařízením č. 1308/2013, nic to nemění na tom, že se taková opatření nemohou odchylovat od tohoto nařízení nebo porušovat toto nařízení nebo bránit jeho řádnému fungování.
V tomto ohledu Komise připomíná, že pokud neexistuje mechanismus určování cen, je volná tvorba prodejních cen na základě volné hospodářské soutěže prvkem nařízení č. 1308/2013 a výrazem zásady volného pohybu zboží v podmínkách skutečné hospodářské soutěže. Dále tvrdí, že každá společná organizace trhu (dále jen „SOT“) je založena na zásadě otevřeného trhu, na který má každý producent volný přístup za podmínek skutečné hospodářské soutěže.
V projednávané věci má Komise za to, že dotčené opatření ohrožuje provádění nařízení č. 1308/2013, jelikož odporuje zásadě volné tvorby prodejních cen zemědělských produktů na základě spravedlivé hospodářské soutěže, a že ziskové rozpětí je nedílnou součástí tvorby maloobchodní ceny. V tomto ohledu tvrdí, že ustanovení, které stejně jako v projednávané věci zakazuje stanovení různých ziskových rozpětí v maloobchodním prodeji totožných produktů, brání dováženým produktům ve vstupu na daný vnitrostátní trh prostřednictvím atraktivních maloobchodních prodejních cen.
Komise sice připouští, že cíl spočívající v zákazu nekalých obchodních praktik může představovat cíl obecného zájmu, který se vymyká pravidlům SOT, avšak připomíná, že omezující opatření přijatá k dosažení tohoto cíle musí být přiměřená.
K tomuto bodu Komise tvrdí, že dotčené opatření nemůže zaručit uskutečnění cíle, kterého má být dosaženo, ani není přiměřené uvedenému cíli, jenž spočívá v zajištění dodržování poctivého obchodního chování a zlepšení situace producentů v potravinovém řetězci.
V tomto ohledu Komise zaprvé tvrdí, že praktika spočívající ve stanovení různých ziskových rozpětí podle ní nepředstavuje nekalou obchodní praktiku. Zadruhé má za to, že dotčené opatření značně narušuje svobodu maloobchodních prodejců v oblasti stanovení ziskových rozpětí, zatímco výkon této svobody nelze považovat za rovnocenný prodeji za cenu nižší, než je kupní cena, přičemž posledně uvedená praktika může být omezena, aniž by došlo k porušení unijního práva.
Kromě toho dotčené opatření není způsobilé zaručit uskutečnění sledovaného cíle, jelikož stanovení ziskových rozpětí v maloobchodním prodeji nijak nezaručuje, že z něj dodavatelé získají výhodu.
Podle Komise uvedené opatření každopádně překračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení sledovaného cíle, a v praxi má diskriminační účinek, jelikož má větší negativní dopad na dovážené zboží.
Maďarsko tvrdí, že cílem dotčeného opatření je zaručit rovné podmínky hospodářské soutěže pro vnitrostátní zemědělské produkty a potraviny a pro produkty pocházející z jiných členských států. Připomíná, že směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/633 ze dne 17. dubna 2019 o nekalých obchodních praktikách mezi podniky v zemědělském a potravinovém řetězci (
Úř. věst. 2019, L 111, s. 59
) výslovně opravňuje členské státy k tomu, aby zachovaly opatření týkající se tržních praktik, na které se tato směrnice nevztahuje, pokud jsou slučitelná s pravidly fungování vnitřního trhu. Tento členský stát má za to, že uvedené opatření, které zakazuje maloobchodním prodejcům diskriminačním způsobem určovat prodejní cenu dotčených produktů na základě země původu produktů, aby mohly být uvedeny do hospodářské soutěže na vnitrostátním trhu na základě jejich poměru náklady-efektivita, je v souladu s nařízením č. 1308/2013.
Maďarsko uvádí, že zákon č. XCV z roku 2009 byl přijat v kontextu vyznačujícím se hospodářskou závislostí a zranitelností dodavatelů vůči velkoobchodům, což se projevilo asymetrií v jejich vyjednávacím postavení a vedlo k nekalým tržním praktikám. Tento členský stát tvrdí, že před nabytím účinnosti tohoto zákona mohli maloobchodní prodejci určovat dodavatelům podmínky uvádění jejich produktů na trh a že v praxi od nich požadovali, aby platili dodatečné náklady nebo plnili požadavky
ad hoc
, které jim ukládali, a uplatňovali tak zneužívající jednání. Cílem sledovaným uvedeným zákonem je podle Maďarska ochrana dodavatelů před maloobchodními prodejci, kteří tím, že zneužívají větší vyjednávací síly, provádějí na dotčeném trhu praktiky narušující spravedlivou hospodářskou soutěž, které však nemohou být sankcionovány podle práva hospodářské soutěže.
Maďarsko tvrdí, že pojem „totožný produkt“ zahrnuje základní potraviny, které jsou stejnorodé a nelze je od sebe odlišit podle složení a chuti. Dotčené opatření se týká pouze produktů totožných ve všech jejich vlastnostech, takže se obecně týká základních potravinových produktů nižší cenové kategorie, které jsou méně zpracované, ale netýká se tzv. „značkových“ produktů. Maďarsko tvrdí, že jelikož jsou tyto produkty totožné, jsou preference spotřebitelů méně důležité a cenový rozdíl mezi produkty může být pro volbu spotřebitelů určující. Vzhledem k tomu, že pokud jde o uvedené produkty, je hospodářská soutěž založena na jejich cenách, tento členský stát má za to, že dotčené opatření umožňuje zajistit poctivost této hospodářské soutěže.
Maďarsko má dále za to, že uvedené opatření brání tomu, aby hospodářská soutěž na trhu dodavatelů zemědělských produktů a potravin byla ovlivněna kritérii vlastními maloobchodnímu prodejci, včetně subjektivní sympatie, kterou může chovat k dodavateli nebo k produktům, které prodává.
Tento členský stát však zdůrazňuje, že dodavatel a maloobchodní prodejce mají nadále naprostou volnost při určování nákupní ceny produktů, jelikož dotčené opatření brání narušení hospodářské soutěže tím, že zakazuje, aby cena zaplacená spotřebitelem produktu koupeného maloobchodním prodejcem za nižší cenu, než je cena totožného produktu, byla uměle zvýšena z důvodu uplatnění vyššího ziskového rozpětí tímto maloobchodním prodejcem.
Kromě toho tento členský stát zdůrazňuje, že dotčené opatření neomezuje prodej dotyčných produktů za zvláštní akční ceny.
Pokud jde o slučitelnost uvedeného opatření s nařízením č. 1308/2013, Maďarsko uvádí, že Komise neoznačuje konkrétní ustanovení uvedeného nařízení, které bylo údajně porušeno.
Maďarsko přitom tvrdí, že dotčené opatření plně zachovává svobodu tvorby cen při nákupu zemědělských produktů a potravin maloobchodními prodejci, takže neporušuje ustálenou judikaturu, podle níž vnitrostátní opatření, která poškozují konkurenční vztahy tím, že brání části producentů nebo dovozců získat výhodu nižších pořizovacích nákladů, aby nabídli atraktivnější maloobchodní prodejní ceny, jsou v rozporu s unijním právem. Tento členský stát dodává, že zásada, z níž vychází nařízení č. 1308/2013, se netýká stanovení cen, nýbrž záruky volného pohybu zboží, takže dotčené opatření, které směřuje k zajištění účinnosti hospodářské soutěže, toto nařízení neporušuje.
V tomto ohledu Maďarsko uvádí, že dotčené opatření formálně zasahuje do konečné fáze dodavatelského řetězce, na úrovni vztahu mezi maloobchodním prodejcem a spotřebitelem, ale vyvolává účinky na úrovni vztahu mezi dodavatelem a maloobchodním prodejcem, takže vychází ze stejné myšlenky jako směrnice 2019/633. Tento členský stát tvrdí, že toto opatření je způsobilé dosáhnout stanoveného cíle, jelikož chrání producenty tím, že brání tomu, aby mohla být konkurenceschopnost jejich produktů u spotřebitelů neutralizována technikou diskriminační tarifikace ze strany maloobchodního prodejce.
Maďarsko doplňuje, že uvedené opatření nevylučuje svobodu volby maloobchodních prodejců, jelikož tito si dále zachovávají možnost uplatnit snížení cen při uvádění nových produktů na trh a používat marketingové nástroje založené na přechodném snížení ceny, a to za podmínky, že cenová rozpětí uplatňovaná na produkty jsou vyrovnána v rámci šesti měsíců.
Maďarsko má konečně za to, že se Komisi nepodařilo prokázat, že dotčené opatření odlišuje uvádění produktů dovážených z jiných členských států na trh od uvádění tuzemských produktů na trh a že v případě základních produktů hraje rozhodující roli při výběru spotřebitelů cena produktu. V tomto ohledu má tento členský stát za to, že argumentace Komise, podle které je uvedené opatření nepřímo diskriminační, jelikož znevýhodňuje dovážené produkty, vychází z úvahy, podle které spotřebitelé obecně upřednostňují domácí produkty, na které jsou již zvyklí, avšak neprokazuje, jak lze tyto úvahy použít na produkty, které jsou totožné, pokud jde o jejich složení a jejich organoleptické vlastnosti.
Závěry Soudního dvora
Úvodem je třeba konstatovat, že v rámci společné zemědělské politiky, která podle čl. 4 odst. 2 písm. d) SFEU spadá do sdílené pravomoci Evropské unie a členských států, mají členské státy legislativní pravomoc, která jim podle čl. 2 odst. 2 SFEU umožňuje vykonávat pravomoc v rozsahu, v němž ji nevykonala Unie (rozsudek ze dne 13. listopadu 2019, Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė,
C‑2/18
,
EU:C:2019:962
, bod
a citovaná judikatura).
Z ustálené judikatury Soudního dvora kromě toho vyplývá, že jakmile bylo přijato nařízení o SOT v určitém odvětví, nesmějí členské státy přijmout jakékoli opatření, které by jej mohlo porušovat nebo stanovit z něj výjimky. Se SOT jsou neslučitelné také předpisy, které brání jejímu řádnému fungování, i když dotyčná oblast nebyla touto organizací trhu vyčerpávajícím způsobem upravena (rozsudek ze dne 13. listopadu 2019, Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė,
C‑2/18
,
EU:C:2019:962
, bod
a citovaná judikatura).
V tomto ohledu je třeba nejprve připomenout, že i když se Komise nedovolává porušení konkrétního ustanovení nařízení č. 1308/2013, ale porušení celého tohoto nařízení, nic to nemění na tom, že pokud neexistuje mechanismus určování cen, je volná tvorba prodejních cen na základě volné hospodářské soutěže prvkem tohoto nařízení a výrazem zásady volného pohybu zboží v podmínkách skutečné hospodářské soutěže (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. listopadu 2019, Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė,
C‑2/18
,
EU:C:2019:962
, bod
a citovaná judikatura).
Zřízení SOT nicméně členským státům nebrání uplatňovat vnitrostátní pravidla sledující jiný cíl obecného zájmu, než který je součástí dané SOT, i když tato pravidla mohou mít dopad na fungování vnitřního trhu v dotyčném odvětví, pod podmínkou, že tato pravidla jsou způsobilá zaručit dosažení sledovaného cíle a nepřekračují rámec toho, co je pro dosažení daného cíle nezbytné (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. listopadu 2019, Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė,
C‑2/18
,
EU:C:2019:962
, bod
a
a citovaná judikatura).
Dotčené opatření v projednávané věci zakazuje, pokud jde o zemědělské produkty a potraviny patřící do jeho působnosti v souladu s čl. 2 odst. 1 zákona č. XCV z roku 2009, veškeré diskriminační stanovení ceny v závislosti na zemi původu produktů, za kterou jsou konečnému spotřebiteli prodávány totožné produkty.
Dotčené opatření má vzhledem k tomu, že zakazuje použití různých ziskových rozpětí v maloobchodním prodeji totožných produktů pocházejících z různých členských států, dopad na tvorbu cen zemědělských produktů a potravin prodávaných maloobchodními prodejci spotřebitelům, takže omezuje svobodu tvorby maloobchodních cen těchto produktů.
Jak totiž v podstatě tvrdí Komise, toto opatření narušuje svobodu maloobchodních prodejců stanovit ziskové rozpětí tím, že jim brání prodávat produkty, které jsou totožné, ale pocházejí z různých zemí s vyšším nebo nižším ziskovým rozpětím, a tudíž těžit prospěch z nižších nákupních cen určitých zemědělských produktů a potravin, které jsou totožné s jinými produkty, nebo vyrovnat soutěžní znevýhodnění vyplývající z vyšších nákupních cen takových produktů uplatněním nižších ziskových rozpětí.
Toto konstatování nemůže být zpochybněno argumentem Maďarska, podle kterého dotčené opatření nezakazuje prodej za akční ceny. Jak totiž Komise v podstatě uvedla, toto opatření vede k tomu, že připravuje maloobchodní prodejce o možnost propagační metody prodeje produktů, ke kterým chtějí přitáhnout pozornost, zejména produktů nově uváděných na trh. Jak přitom uvedl generální advokát v bodě 83 svého stanoviska, pro maloobchodního prodejce se může za určitých okolností ukázat jako nezbytné použít cenovou strategii s cílem povzbudit dlouhodobé prodeje nového produktu vstupujícího na trh.
Je tudíž třeba konstatovat, že dotčené opatření je v rozporu se zásadou volné tvorby prodejních cen na základě volné hospodářské soutěže, která je, jak vyplývá z bodu 36 tohoto rozsudku, prvkem nařízení č. 1308/2013, a může tak toto nařízení narušit.
V projednávané věci Maďarsko tvrdí, že uvedené opatření je odůvodněno bojem proti nekalým obchodním praktikám tím, že brání maloobchodním prodejcům, aby stanovili ziskové rozpětí na základě svého volného uvážení a takto zvýhodňovali určité produkty, a z tohoto důvodu patří do hospodářské soutěže mezi producenty. Tento členský stát má za to, že toto chování se považuje za nekalou obchodní praktiku, která poškozuje zájmy producentů zemědělských produktů a potravin, kteří musí být schopni nabízet své produkty za podmínek poctivé hospodářské soutěže, což znamená, že tato nemá být ze strany maloobchodních prodejců narušena.
Maďarsko přitom neprokázalo, že okolnost, která je z hlediska unijního práva přípustná, že maloobchodní prodejce uplatňuje různá zisková rozpětí na totožné produkty pocházející od různých dodavatelů usazených v různých členských státech, představuje nekalou obchodní praktiku.
Volba maloobchodního prodejce měnit ziskové rozpětí uplatněné na totožné zemědělské produkty a potraviny se totiž může řídit různými obchodními důvody, jako jsou důvody propagace nových produktů, pokud jde o jejich původ, nebo přilákání nových zákazníků nižšími maloobchodními cenami.
Odůvodnění dotčeného opatření předložené Maďarskem tedy nelze přijmout.
Pokud jde nejprve o přezkum proporcionality dotčeného opatření, tento musí být proveden zejména s ohledem na cíle společné zemědělské politiky, jakož i řádného fungování SOT, což předpokládá rovnováhu mezi těmito cíli a cílem sledovaným uvedeným opatřením, kterým je boj proti nekalým obchodním praktikám (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. listopadu 2019, Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė,
C‑2/18
,
EU:C:2019:962
, bod
a citovaná judikatura).
Pokud jde dále o otázku, zda je dotčené opatření způsobilé zaručit uskutečnění sledovaného cíle, je třeba uvést, že v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora jsou vnitrostátní právní předpisy způsobilé k tomu, aby zaručily uskutečnění sledovaného cíle, pouze pokud opravdu odpovídají snaze dosáhnout jej soudržným a systematickým způsobem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 4. července 2019, Komise v. Německo,
C‑377/17
,
EU:C:2019:562
, bod
a citovaná judikatura).
V projednávané věci je třeba konstatovat, jak správně uvedla Komise, že toto opatření, které zasahuje do konečné fáze zemědělského a potravinového řetězce, tedy na úrovni prodeje spotřebitelům, neposiluje vyjednávací sílu producentů nebo dodavatelů, které maďarský zákonodárce považuje za slabší strany při prodeji jejich produktů maloobchodním prodejcům.
Uvedené opatření tak producentům zemědělských produktů a potravin nezakazuje konkurovat v oblasti cen tím, že použijí jiné praktiky než praktiky zakázané dotčeným opatřením, které mohou představovat nekalé obchodní praktiky, jako je zejména stanovení prodejní ceny těchto produktů maloobchodním prodejcům za jejich pořizovací cenu nebo za jejich marginální výrobní náklady, nezávisle na účinnosti produkčních metod, o jejichž povzbuzení však maďarský zákonodárce usiloval.
Dále vzhledem k tomu, že dotčené opatření vyžaduje pouze to, aby se stejné ziskové rozpětí uplatnilo na totožné produkty pocházející z různých zemí, nebrání maloobchodním prodejcům, aby na totožné produkty pocházející z téže země uplatnili odlišné ziskové rozpětí, čímž by byla narušena samotná soudržnost tohoto opatření, neboť v tomto případě nelze cíle uvedeného opatření dosáhnout.
Za těchto podmínek nelze připustit, že je dotčené opatření způsobilé k dosažení cíle spočívajícího v boji proti nekalým obchodním praktikám soudržným a systematickým způsobem.
Ze všech předchozích úvah vyplývá, že Maďarsko tím, že přijalo dotčené opatření a tím, že takto omezilo způsoby určování cen zemědělských produktů a potravin, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z nařízení č. 1308/2013.
Ke druhé výtce, která vychází z porušení článku 34 SFEU
S ohledem na výše uvedené není třeba dotčené opatření zkoumat s ohledem na článek 34 SFEU.
K nákladům řízení
Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Maďarsko nemělo ve věci úspěch, je důvodné mu uložit, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:

1)
Maďarsko tím, že přijalo čl. 3 odst. 2 písm. u) mezőgazdasági és élelmiszeripari termékek vonatkozásában a beszállítókkal szemben alkalmazott tisztességtelen forgalmazói magatartás tilalmáról szóló 2009. évi XCV. törvény (zákon č. XCV z roku 2009, kterým se zakazují nekalé obchodní praktiky uplatňované vůči dodavatelům ve vztahu k zemědělským produktům a potravinám), a tím, že takto omezilo způsoby určování prodejních cen zemědělských produktů a potravin, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007.

2)
Maďarsko ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: maďarština.