CELEX: 62017CJ0589
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Tekstilės produktų, klaidingai deklaruotų kaip Jamaikos kilmės, importas
Importo muitų išieškojimas a posteriori
Prašymas neišieškoti muitų
Reglamentas (EEB) Nr. 2913/92
Bendrijos muitinės kodeksas
220 straipsnio 2 dalies b punktas ir 239 straipsnis
Komisijos sprendimas atmesti prašymą konkrečiu atveju
Galiojimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl, pirma, 2008 m. lapkričio 3 d. Komisijos sprendimo COM(2008) 6317
final
, kuriame konstatuota, kad importo muitai gali būti įtraukti į apskaitą
a posteriori
ir kad negalima atsisakyti išieškoti šiuos muitus konkrečiu atveju (
Byla REM
03/07) (toliau – Sprendimas REM 03/07), galiojimo ir, antra, 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (
OL L 302, 1992, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 4 t., p. 307), iš dalies pakeisto 2000 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2700/2000 (
OL L 311, 2000, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 10 t., p. 239, toliau – Muitinės kodeksas), 220 straipsnio 2 dalies b punkto ir 239 straipsnio išaiškinimo, taip pat dėl 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio tam tikras Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 įgyvendinimo nuostatas (
OL L 253, 1993, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3), iš dalies pakeisto 2003 m. liepos 25 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1335/2003 (
OL L 187, 2003, p. 16
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 13 t., p. 463) (toliau – Įgyvendinimo reglamentas), 905 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant
Prenatal SA
ir
Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña
(Katalonijos regiono ekonominis ir administracinis teismas, Ispanija; toliau – TEARC) ginčą dėl šios bendrovės prašymo grąžinti importo muitus.
Teisinis pagrindas
Kotonu susitarimas
Partnerystės susitarimas tarp Afrikos, Karibų jūros bei Ramiojo vandenyno grupės valstybių (toliau – AKR valstybės), vienos šalies, ir, Europos bendrijos bei jos valstybių narių, kitos šalies, buvo pasirašytas 2000 m. birželio 23 d. Kotonu (
OL L 317, 2000, p. 3
), o Bendrijos vardu patvirtintas 2002 m. gruodžio 19 d. Tarybos sprendimu 2003/159/EB (
OL L 65, 2003, p. 27
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 46 t., p. 121) (toliau – Kotonu susitarimas). Kotonu susitarimas turėjo įsigalioti 2003 m. balandžio 1 d., tačiau jis nuo 2000 m. rugpjūčio 2 d. iš anksto buvo taikomas pagal 2000 m. liepos 27 d. AKR–EB Ministrų Tarybos sprendimą Nr. 1/2000 dėl pereinamojo laikotarpio priemonių, taikomų nuo 2000 m. rugpjūčio 2 d. iki AKR–EB partnerystės susitarimo įsigaliojimo (
OL L 195, 2000, p. 46
), kurio galiojimas buvo pratęstas 2002 m. gegužės 31 d. AKR–EB Ministrų Tarybos sprendimu Nr. 1/2002 (
OL L 150, 2002, p. 55
).
Kotonu susitarimo 3 straipsnyje nustatyta, kad „[k]iekviena Šalis <…> imasi visų atitinkamų bendro pobūdžio ar konkrečių priemonių, kad būtų įvykdyti visi pagal Susitarimą prisiimti įsipareigojimai ir kad būtų palengvinta siekti šio Susitarimo tikslų“.
Šio susitarimo IV priedo 36 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Kiekvienoje AKR valstybėje arba kiekvienoje regioninėje grupėje, kuri to specialiai prašo, Komisijai atstovauja delegacija, kuriai vadovauja delegacijos vadovas, kuriam turi pritarti AKR valstybė ar valstybės. Jeigu delegacijos vadovas skiriamas grupei AKR valstybių, imamasi reikiamų veiksmų užtikrinti, kad kiekvienoje valstybėje, kurioje delegacijos vadovas nuolat negyvena, jam atstovautų nuolat toje valstybėje gyvenantis pavaduotojas. Delegacijos vadovas Komisijai atstovauja visose jo kompetencijos srityse ir visoje savo veikloje.“
Minėto susitarimo V priedo 1 straipsnyje numatyta, kad „AKR valstybių kilmės“ produktų importui į Sąjungą taikomas lengvatinis muitų režimas, t. y. kad šie produktai į Europos Sąjungą importuojami netaikant muitų ir lygiaverčio poveikio mokesčių.
Šio V priedo 1 protokolas (toliau – 1 protokolas), kuris yra neatsiejama šio priedo dalis, susijęs su sąvokos „produktų kilmė“ apibrėžimu ir administracinio bendradarbiavimo metodais. Jame yra 15 straipsnis „Judėjimo sertifikato EUR.1 išdavimo tvarka“, kuriame nustatyta:
„1.   Judėjimo sertifikatą EUR.1 išduoda eksportuojančios šalies muitinė eksportuotojui arba eksportuotojo atsakomybe jo įgaliotam atstovui, pateikus paraišką raštu.
2.   Eksportuotojas arba jo įgaliotas atstovas užpildo judėjimo sertifikatą EUR.1 ir prašymo formą, kurių pavyzdžiai pateikiami IV priede. Šios formos užpildomos pagal šio Protokolo nuostatas. Jei pildoma ranka, tai rašoma rašalu spausdintinėmis raidėmis. Produktų apibūdinimas tam skirtame langelyje turi būti rašomas
nepaliekant tuščių eilučių. Jei langelis prirašytas ne iki galo, po paskutine parašyta eilute braukiama horizontali linija, o tuščia erdvė perbraukiama.
3.   Kreipdamasis dėl EUR.1 sertifikato išdavimo eksportuotojas turi būti pasirengęs, judėjimo sertifikatą EUR.1 išduodančios eksportuojančios AKR valstybės muitinės pareigūnams reikalaujant,
bet kuriuo metu pateikti visus reikalingus atitinkamų produktų kilmę įrodančius dokumentus, taip pat įvykdyti kitus šio Protokolo reikalavimus.
4.   Judėjimo sertifikatas EUR.1 išduodamas eksportuojančios AKR
valstybės muitinėje, jei produktai gali būti laikomi kilusiais iš AKR valstybių arba vienos iš 6 straipsnyje minimų valstybių ir atitinka kitus šio Protokolo reikalavimus.
5.   Sertifikatus išduodančios muitinės pareigūnai imasi visų būtinų priemonių produktų kilmei ir kitų šio Protokolo reikalavimų įvykdymui patikrinti. Ji turi teisę pareikalauti bet kurių įrodymų ir atlikti bet kurį eksportuotojo sąskaitų patikrinimą ar bet kurį kitą, jos manymu, būtiną patikrinimą. <…>“
Šio protokolo 31 straipsnio „Tarpusavio pagalba“ 2 dalyje nustatyta:
„Stengdamosi užtikrinti tinkamą šio Protokolo taikymą, Bendrija, UŠT, AKR valstybės padeda viena kitai įgaliodamos kompetentingas muitinės institucijas tikrinti judėjimo sertifikatų EUR.1, deklaracijų sąskaitose-faktūrose autentiškumą ir šiuose dokumentuose pateiktos informacijos teisingumą.
Institucijos, į kurias kreipiamasi, pateikia atitinkamą informaciją apie sąlygas, kurių laikantis produktas buvo pagamintas, nurodydamos visų pirma aplinkybes, kurioms esant įvairiose atitinkamose AKR valstybėse, valstybėse narėse, UŠT buvo atsižvelgiama į kilmės taisykles.“
Šio protokolo 32 straipsnio „Kilmės įrodymų patikrinimas“ 1, 3 ir 7 dalyse numatyta:
„1.   Kilmės įrodymų paskesni patikrinimai atliekami atsitiktinai arba kai importuojančios šalies muitinės turi pagrįstų abejonių dėl šių dokumentų autentiškumo, juose išvardytų produktų kilmės statuso arba dėl kitų šio Protokolo reikalavimų vykdymo.
<…>
3.   Patikrinimą atlieka eksportuojančios šalies muitinė. Ji turi teisę pareikalauti bet kurių įrodymų ir atlikti bet kurį eksportuotojo sąskaitų patikrinimą ar bet kurį kitą, jos manymu, būtiną patikrinimą.
<…>
7.   Jei patikrinimo procedūra arba bet kokia kita prieinama informacija nurodo, kad šio Protokolo nuostatos yra pažeidžiamos, AKR valstybė savo iniciatyva arba Bendrijai paprašius atlieka reikiamus tyrimus arba pasirūpina, kad tokie tyrimai neatidėliojant būtų atlikti, kad būtų galima tokius pažeidimus nustatyti ir užkardyti, ir šiuo tikslu atitinkama AKR valstybė gali pakvieti Bendriją dalyvauti šiuose tyrimuose.“
1 protokolo 37 straipsnyje nustatyta:
„1.   Įsteigiamas Muitinių bendradarbiavimo komitetas, toliau – Komitetas, kuris įpareigojamas vykdyti administracinį bendradarbiavimą siekiant teisingo ir vienodo šio Protokolo taikymo ir kuris turi vykdyti bet kurias kitas užduotis muitinių darbo srityje, kurios jam gali būti patikėtos.
2.   Komitetas nuolatos tikrina, kokį poveikį AKR valstybėms ir visų pirma mažiausiai išsivysčiusioms AKR valstybėms turi kilmės taisyklių taikymas ir Ministrų Tarybai rekomenduoja atitinkamas priemones.
3.   Vadovaudamasis 6 straipsnyje nustatytais reikalavimais, Komitetas priima sprendimus dėl kumuliacijos.
4.   Vadovaudamasis 38 straipsnyje nustatytais reikalavimais, Komitetas priima sprendimus dėl leidžiančių nukrypti nuo šio Protokolo nuostatų.
<…>
6.   Komitetą sudaro valstybių narių ekspertai bei už muitinės klausimus atsakingi Komisijos pareigūnai ir AKR valstybes atstovaujantys ekspertai ir AKR valstybių regionines grupes atstovaujantys pareigūnai, atsakingi už muitinės klausimus. Komitetas gali esant būtinybei prašyti atitinkamos specialistų pagalbos.“
Muitinės kodeksas
Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkte nustatyta:
„Išskyrus 217 straipsnio 1 dalies antrojoje ir trečiojoje pastraipose nurodytus atvejus, paskesnis įtraukimas į apskaitą neatliekamas, jeigu:
<…>
b)
teisiškai privaloma sumokėti muito suma nebuvo įtraukta į apskaitą dėl muitinės padarytos klaidos, kurios, yra pagrindo manyti, asmuo, privalėjęs sumokėti tokią pinigų sumą, negalėjo nustatyti, veikdamas sąžiningai ir laikydamasis visų galiojančių teisės aktų nuostatų, susijusių su muitinės deklaracijos pateikimu.
Jeigu prekių lengvatinis statusas nustatomas pagal administracinio bendradarbiavimo sistemą dalyvaujant trečiosios šalies institucijoms, kurios išduoda netinkamą sertifikatą, toks išdavimas yra klaida, kurios nebuvo galima nustatyti pagal 1 dalį.
Vis dėlto netinkamo sertifikato išdavimas nėra klaida, jeigu sertifikatas buvo išduotas pagal neteisingai eksportuotojo pateiktus faktus, išskyrus tuos atvejus, kai visų pirma yra aišku, kad sertifikatą išdavusios institucijos žinojo arba turėjo žinoti, kad prekės neatitiko reikalavimų, pagal kuriuos taikomas preferencinis režimas.
<…>“
Šio kodekso 239 straipsnyje išdėstyta:
„1.   Importo arba eksporto muitai gali būti grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti susidarius 236, 237 ir 238 straipsniuose nenurodytoms padėtims:
–
nustatytinoms taikant Komiteto procedūrą,
–
sąlygotoms aplinkybių, kuriomis suinteresuoto asmens veiksmuose nematyti apgaulės arba akivaizdaus aplaidumo požymių. Padėtys, kurioms susidarius gali būti taikoma ši nuostata, ir procedūros, kurios turi būti taikomos tokiais atvejais, nustatomos taikant Komiteto procedūrą. Muito grąžinimui arba atsisakymui jį išieškoti gali būti nustatomos ir specialios sąlygos.
2.   Dėl 1 dalyje nurodytų priežasčių muitai grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti, jeigu 12 mėnesių nuo skolininko informavimo apie muitų sumą dienos atitinkamai muitinės įstaigai pateikiamas prašymas.
<…>“
Įgyvendinimo reglamentas
Įgyvendinimo reglamento IV dalyje, susijusioje su skola muitinei, yra jo III antraštinė dalis „Skolos muitinei išieškojimas“. Šioje antraštinėje dalyje yra šio reglamento 868–876a straipsniai, kuriais reglamentuojami prašymai, pateikti pagal Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktą. Minėto reglamento 871 straipsnyje nustatyta:
„1.   Muitinė perduoda atvejį svarstyti Komisijai, kad būtų galima priimti sprendimą pagal 872–876 straipsniuose nustatytą procedūrą, kai ji yra tos nuomonės, kad Kodekso 220 straipsnio 2 dalie b punkte nurodytos sąlygos yra įvykdytos ir:
–
ji mano, kad Komisija padarė klaidą, kaip apibrėžta Kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkte,
–
atvejo aplinkybės yra susijusios su Bendrijos tyrimu, atliktu pagal 1997 m. kovo 13 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 515/97 dėl valstybių narių administracinių institucijų tarpusavio pagalbos ir dėl pastarųjų bei Komisijos bendradarbiavimo, siekiant užtikrinti teisingą muitinės ir žemės ūkio teisės aktų taikymą [(
OL L 82, 1997, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.; 2 sk., 8 t., p. 217)] arba pagal bet kurį kitą Bendrijos teisės aktą arba susitarimą, kurį Bendrija sudarė su šalimi arba šalių grupe, kuriame numatoma tokių Bendrijos tyrimų atlikimo galimybė, arba
<…>
2.   Tačiau 1 dalyje nurodyti atvejai neperduodami, kai:
<…>
–
Komisija jau svarsto atvejį, kai nustatytas faktų ir teisės normų atitikimas.
3.   Komisijai pateikiamoje medžiagoje nurodoma visa informacija, kurios reikia tam atvejui visapusiškai apsvarstyti. <…>
<…>
6.   Susidarius kuriai nors iš toliau išvardytų situacijų, Komisija grąžina medžiagą muitinei ir laikoma, kad 872–876 straipsniuose nurodyta procedūra nebuvo pradėta:
<…>
–
pagal 1 ir 2 dalis medžiaga neturėtų būti perduodama,
<…>“
Įgyvendinimo reglamento 873 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyta:
„Pasitarusi su ekspertų grupe, sudaryta iš visų valstybių narių atstovų, kurie susitinka Komitete, kad aptartų atitinkamą bylą, Komisija nusprendžia, ar aptariamomis aplinkybėmis atitinkamų muitų nereikia įtraukti į apskaitą.“
Įgyvendinimo reglamento IV dalies IV antraštinės dalies 3 skyriaus „Specialiosios nuostatos, susijusios su Kodekso 239 straipsnio taikymu“ 905 straipsnyje nustatyta:
„1.   Jeigu prašymas grąžinti arba atsisakyti išieškoti, pateiktas vadovaujantis 239 straipsnio 2 dalimi, yra paremtas įrodymais, dėl kurių gali susidaryti ypatinga situacija esant aplinkybėms, kuriomis suinteresuoto asmens negalima apkaltinti apgavyste ar akivaizdžiu aplaidumu, valstybė narė, kuriai priklauso sprendimą priimanti muitinės įstaiga, perduoda šį atvejį Komisijai, kad ji galėtų tokį klausimą išspręsti taikydama 906–909 straipsniuose nustatytą procedūrą, jei:
<…>
–
bylos aplinkybės yra susijusios su Bendrijos tyrimo, atlikto pagal Reglamentą (EB) Nr. 515/97 ar kitą Bendrijos teisės aktą arba bet kurį susitarimą, kurį Bendrija sudarė su šalimi arba šalių grupe, kuriuose numatoma tokių Bendrijos tyrimų galimybė, rezultatais, arba
<…>
2.   Tačiau 1 dalyje nurodyti atvejai neperduodami, kai:
<…>
–
Komisija jau svarsto atvejį, kai nustatytas faktų ir teisės normų atitikimas.
3.   Komisijai pateikiamoje medžiagoje nurodoma visa informacija, kurios reikia tam atvejui visapusiškai apsvarstyti. <…>
<…>
6.   Susidarius kuriai nors iš toliau išvardytų situacijų, Komisija grąžina medžiagą muitinei ir laikoma, kad 906–909 straipsniuose nurodyta procedūra nebuvo pradėta:
<…>
–
pagal 1 ir 2 dalis medžiaga neturėtų būti perduodama,
<…>“
Šio reglamento 907 straipsnio pirma pastraipa suformuluota taip:
„Pasikonsultavusi su ekspertų grupe, sudaryta iš visų valstybių narių atstovų, atvykusių į Komiteto posėdį svarstyti konkretaus atvejo, Komisija nusprendžia, ar apsvarstyta situacija sudaro pakankamą pagrindą grąžinti muitus arba atsisakyti juos išieškoti.“
Sprendimas REM 03/07
Sprendimas REM 03/07 susijęs su prašymu atsisakyti išieškoti importo muitus, susijusius su tekstilės produktais, dėl kurių Jamaikos muitinė yra išdavusi prekių judėjimo sertifikatus EUR.1 (toliau – sertifikatai EUR.1) ir kurie į Sąjungą buvo importuoti 2002–2005 m.
Tame sprendime Komisija priminė, kad klostantis faktinėms aplinkybėms nagrinėjamus produktus buvo galima importuoti į Sąjungą netaikant importo muitų, nes jiems buvo išduoti sertifikatai, kuriuose Jamaika nurodyta kaip kilmės šalis. 2005 m. kovo mėn. aiškindamasi jų kilmę ji padarė išvadą, kad ši kilmė ir iš to kylantis lengvatinis muitų režimas jiems buvo nustatyti remiantis Jamaikos eksportuotojų pateiktomis klaidingomis faktinėmis aplinkybėmis.
Minėtame sprendime Komisija padarė išvadą, kad, pirma, šiuo atveju Jamaikos muitinė nepadarė jokios klaidos, kaip ji suprantama pagal Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktą, ir, antra, nebuvo susidariusi ypatinga situacija, kaip ji suprantama pagal šio kodekso 239 straipsnį. Todėl, neišnagrinėjusi kitų tose nuostatose numatytų sąlygų, ji nusprendė, kad buvo pagrįsta įtraukti importo muitus į apskaitą
a posteriori
, o ne atsisakyti juos išieškoti konkrečiu atveju, dėl kurio priimtas minėtas sprendimas.
Dėl Sprendimo REM 03/07 ieškinį Europos Sąjungos Bendrajame Teisme pareiškė bendrovė, kuri prašė atsisakyti išieškoti importo muitus konkrečiu atveju, dėl kurio buvo priimtas tas sprendimas. 2013 m. gruodžio 9 d. Nutartyje El Corte Inglés / Komisija (
T‑38/09
, nepaskelbta Rink.,
EU:T:2013:675
) Bendrasis Teismas nusprendė, kad nereikia priimti sprendimo dėl šio ieškinio, nes manė, jog nebeliko šio ieškinio dalyko dėl to, kad buvo panaikintas pranešimas dėl importo muitų išieškojimo, o Sprendimas REM 03/07 negalėjo sukelti teisinių padarinių šios bendrovės teisinei padėčiai.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2002–2004 m.
Prenatal
vykdė drabužių importą į Ispaniją, pateikdama Jamaikos institucijų išduotus sertifikatus EUR.1, kuriuose buvo nurodyta, kad kilmės šalis yra Jamaika, todėl turi būti taikomas lengvatinis režimas. Atsižvelgdama į šiuos sertifikatus Ispanijos muitinė šiam importui pritaikė lengvatinį muitų režimą pagal Kotonu susitarimo V priedo 1 straipsnį.
2005 m. kovo mėn. Europos kovos su sukčiavimu tarnyba (OLAF) kartu su kai kurių valstybių narių atstovais atliko tyrimą, kad patikrintų į Europos Sąjungą pagal šiuos kilmės sertifikatus EUR.1 įvežamų drabužių kilmę. Savo ataskaitoje (toliau – 2005 m. OLAF ataskaita) OLAF konstatavo, kad
Prenatal
importuoti drabužiai buvo gaminami iš dalių, importuotų iš Kinijos ar Honkongo, todėl negalima laikyti, jog jų kilmės šalis yra Jamaika, kaip tai suprantama pagal Kotonu susitarimo nuostatas.
Remdamosi šio tyrimo išvadomis Jamaikos valdžios institucijos nagrinėjamus kilmės sertifikatus EUR.1 pripažino negaliojančiais dėl atitinkamo laikotarpio. Pripažinus šiuos sertifikatus negaliojančiais, Ispanijos valdžios institucijos atliko muitų, kuriuos
Prenatal
turėjo sumokėti už šį importą, išieškojimą
a posteriori
.
2006 m. gegužės 10 d.
Prenatal
kreipėsi į
Dependencia Regional de Aduanas de la Delegación Especial de Cataluña
(Katalonijos specialiosios delegacijos Regioninis muitų skyrius, Ispanija) (toliau – Regioninis muitų skyrius) prašydama grąžinti šiuos muitus pagal Muitinės kodekso 239 straipsnį.
Regioninis muitų skyrius, manydamas, kad argumentais, kuriais buvo grindžiamas šis prašymas,
Prenatal
ginčijo 2005 m. OLAF ataskaitos išvadas, šį prašymą ir su juo susijusią bylos medžiagą perdavė Komisijai pagal Įgyvendinimo reglamento 905 straipsnio 1 dalį. Komisija laikėsi nuomonės, kad
Prenatal
atvejis teisės ir faktų požiūriu panašus į kitą atvejį, t. y. nagrinėjamąjį byloje REM 03/07, ir grąžino bylą pagal Įgyvendinimo reglamento 905 straipsnio 6 dalį.
Komisijai priėmus Sprendimą REM 03/07, Regioninis muitų skyrius atmetė
Prenatal
prašymą grąžinti muitus ir jos skundą; tas skundas vėliau pateiktas TEARC. Todėl ši bendrovė kreipėsi į
Tribunal Superior de Justicia de Cataluña
(Katalonijos aukštesnysis teisingumo teismas, Ispanija).
Tame teisme
Prenatal
išreiškė abejonių dėl Sprendimo REM 03/07 galiojimo, motyvuodama tuo, jog Komisija suklydo, kai priėjo prie išvados, kad Jamaikos muitinė nepadarė klaidos, kaip ji suprantama pagal Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktą, ir kad nebuvo susidariusi ypatinga situacija, kaip ji suprantama pagal šio kodekso 239 straipsnį. TEARC ginčijo šiuos argumentus.
Šiomis aplinkybėmis
Tribunal Superior de Justicia de Cataluña
(Katalonijos aukštesnysis teisingumo teismas, Ispanija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1)
Ar [Sprendimas REM 03/07], kuriame nuspręsta, kad pagrįsta
a posteriori
įtraukti muitus į apskaitą ir kad nepagrįsta atsisakyti juos išieškoti konkrečiu atveju, prieštarauja Sąjungos teisei, ypač [Muitinės kodekso] 220 straipsnio 2 dalies b punktui ir 239 straipsniui?
2)
Ar, kai prašoma atsisakyti išieškoti muitus ir Komisija praneša apie sprendimą, kad bylos faktinės ir teisinės aplinkybės panašios į kitos ankstesnės bylos, kurią ji jau išnagrinėjo, aplinkybes, arba apie sprendimą, kad yra nagrinėjamas panašus atvejis, kuris nors iš šių sprendimų laikytinas valstybės narės, kurioje prašoma atsisakyti išieškoti muitus, institucijoms privalomu teisės aktu ir dėl to jį gali apskųsti asmuo, pateikęs prašymą neišieškoti muitų ([Muitinės kodekso] 239 straipsnis) arba neįtraukti jų į apskaitą ([šio] kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktas)?
3)
Jeigu Komisijos sprendimas nelaikytinas privalomu teisės aktu, ar nacionalinės institucijos privalo įvertinti tai, ar nagrinėjamo atvejo faktinės arba teisinės aplinkybės yra panašios?
4)
Teigiamai atsakius į minėtą klausimą, jeigu atlikta tokia analizė ir nustatyta, kad tokių aplinkybių nėra, ar reikia taikyti [Įgyvendinimo reglamento] 905 straipsnio 1 dalį, ir dėl to Komisija privalo priimti tokioms institucijoms privalomą teisinį sprendimą?“
Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį
2019 m. vasario 15 d. Teisingumo Teismo kanceliarijai pateiktame rašte
Prenatal
prašė atnaujinti žodinę proceso dalį pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 83 straipsnį motyvuodama tuo, kad generalinės advokatės išvadoje neatsižvelgta į faktines aplinkybes, kurios, šios bendrovės nuomone, turi lemiamą reikšmę vertinant Sprendimo REM 03/07 galiojimą.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal SESV 252 straipsnio antrą pastraipą generalinio advokato pareiga – viešame posėdyje visiškai nešališkai ir nepriklausomai teikti motyvuotą išvadą dėl bylų, kuriose pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statutą jis turi dalyvauti. Teisingumo Teismo nesaisto nei generalinio advokato išvada, nei ją grindžiantys generalinio advokato motyvai. Todėl suinteresuotosios šalies nesutikimas su generalinio advokato išvada, nepaisant to, kokie klausimai joje nagrinėjami, savaime negali būti motyvas, pateisinantis žodinės proceso dalies atnaujinimą (2019 m. kovo 21 d. Sprendimo Verkehrsbetrieb Hüttebräucker ir Rhenus Veniro,
C‑266/17 ir C‑267/17
,
EU:C:2019:241
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Kita vertus, Teisingumo Teismas gali bet kada, išklausęs generalinį advokatą, nutarti atnaujinti žodinę proceso dalį pagal savo Procedūros reglamento 83 straipsnį – pirmiausia, jeigu mano, kad jam nepateikta pakankamai informacijos, arba jeigu nagrinėjant bylą reikia remtis argumentu, dėl kurio šalys ar Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys nepateikė nuomonės.
Šiuo atveju savo prašyme atnaujinti žodinę proceso dalį
Prenatal
iš esmės tik nesutinka su generalinės advokatės išvada ir nepateikia jokio naujo argumento, į kurį turi būti atsižvelgta nagrinėjant šią bylą. Taigi Teisingumo Teismas, susipažinęs su generalinės advokatės nuomone, mano, kad turi visą informaciją, būtiną sprendimui dėl jam pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimti, ir kad šis prašymas neturi būti nagrinėjamas remiantis argumentu, dėl kurio jam nebuvo pareikšta nuomonės.
Todėl reikia atmesti prašymą atnaujinti žodinę proceso dalį.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės prašo įvertinti Sprendimo REM 03/07 galiojimą, atsižvelgiant į Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktą ir 239 straipsnį.
Iš pradžių reikia pažymėti, kad Sprendimu REM 03/07 Komisija atmetė prašymą atsisakyti išieškoti importo muitus konkrečiu atveju, remdamasi Muitinės kodeksu ir Įgyvendinimo reglamentu, o būtent, pirma, šio kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktu, siejamu su Įgyvendinimo reglamento 871 ir 873 straipsniais, ir, antra, šio kodekso 239 straipsniu, siejamu su to reglamento 905 ir 907 straipsniais. Kai ši institucija priima sprendimą dėl tokio prašymo remdamasi šiomis nuostatomis, ji turi vietoje importo valstybės narės muitinės išnagrinėti tam tikrų prekių importo sąlygas ir reikšmingų su muitais susijusių taisyklių taikymą (šiuo klausimu žr. 2018 m. liepos 25 d. Sprendimo Komisija / Combaro,
C‑574/17 P
,
EU:C:2018:598
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
Be to, reikia priminti, kad Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkto pirmoje pastraipoje nustatyta, jog importo ar eksporto muitų įtraukimas į apskaitą
a posteriori
neatliekamas, jeigu „teisiškai privaloma sumokėti muito suma nebuvo įtraukta į apskaitą dėl muitinės padarytos klaidos, kurios, yra pagrindo manyti, asmuo, privalėjęs sumokėti tokią pinigų sumą, negalėjo nustatyti veikdamas sąžiningai ir laikydamasis visų galiojančių teisės aktų nuostatų, susijusių su muitinės deklaracijos pateikimu“. Šioje nuostatoje numatytos sąlygos yra kumuliacinės (šiuo klausimu žr. 2007 m. spalio 18 d. Sprendimo Agrover,
C‑173/06
,
EU:C:2007:612
,
punktą ir nurodytą jurisprudenciją ir 2011 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Afasia Knits Deutschland,
C‑409/10
,
EU:C:2011:843
,
punktą).
Kiek tai susiję su Muitinės kodekso 239 straipsniu, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, tai yra bendroji teisingumo išlyga, kuria atsisakoma išieškoti importo muitus, jeigu įvykdytos dvi sąlygos, t. y. yra susidariusi ypatinga situacija ir mokėtojo veiksmuose nėra akivaizdaus aplaidumo (2018 m. liepos 25 d. Sprendimo Komisija / Combaro,
C‑574/17 P
,
EU:C:2018:598
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju Komisija padarė išvadą, kad, pirma, Jamaikos muitinė nepadarė klaidos, kaip ji suprantama pagal šio kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktą, kai išdavė nagrinėjamus kilmės sertifikatus EUR.1, ir, antra, nebuvo susidariusi ypatinga situacija, kaip ji suprantama pagal šio kodekso 239 straipsnį, galinti pateisinti atsisakymą išieškoti sumokėtus importo muitus. Taigi neišnagrinėjusi kitų šiose nuostatose numatytų sąlygų ji nusprendė, kad tokiu atveju, dėl kurio priimtas Sprendimas REM 03/07, nėra pagrindo tenkinti prašymo atsisakyti išieškoti importo muitus.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme
Prenatal
teigė, kad Komisija padarė teisės klaidą, kai tame sprendime priėjo prie išvados, kad nebuvo padaryta klaida, kaip ji suprantama pagal Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktą, ir kad nebuvo susiklosčiusi ypatinga situacija, kaip ji suprantama pagal šio kodekso 239 straipsnį. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo teiraujasi dėl minėto sprendimo galiojimo, atsižvelgiant į šiose nuostatose nustatytus reikalavimus.
Dėl klaidos, kaip ji suprantama pagal Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktą, buvimo
Remiantis Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkto antra pastraipa, tai, kad trečiosios šalies kompetentinga muitinė išdavė klaidingą sertifikatą EUR.1, iš principo yra „klaida, kurios [mokėtojas] negalėjo nustatyti“, kaip tai suprantama pagal šios nuostatos pirmą pastraipą. Vis dėlto tos nuostatos trečioje pastraipoje nurodyta, kad „netinkamo sertifikato išdavimas nėra klaida, jeigu sertifikatas buvo išduotas pagal neteisingai eksportuotojo pateiktus faktus, išskyrus tuos atvejus, kai visų pirma yra aišku, kad sertifikatą išdavusios institucijos žinojo arba turėjo žinoti, kad prekės neatitiko reikalavimų, pagal kuriuos taikomas preferencinis režimas“.
Kiek tai susiję su klaidos, kaip ji suprantama pagal tą nuostatą, buvimu tokioje situacijoje, kokioje buvo priimtas Sprendimas REM 03/07, neginčytina, kad nagrinėjami Jamaikos muitinės išduoti sertifikatai EUR.1 buvo klaidingi, nes atitinkami produktai nebuvo gaminami vien iš Jamaikos kilmės audinių – jie buvo gaminami iš drabužių, kurių kilmės šalis yra Kinija, todėl netenkino sąlygų, kuriomis pagal Kotonu susitarimą galima taikyti lengvatinį muitų režimą iš AKR valstybių kilusiems produktams. Taip pat neginčytina, kad šie sertifikatai buvo parengti remiantis atitinkamų produktų eksportuotojo ir jo tiekėjo, įsteigtų vienoje iš Jamaikos laisvųjų zonų, nurodytomis klaidingomis faktinėmis aplinkybėmis.
Tokiomis aplinkybėmis reikia išsiaiškinti, ar, kaip reikalaujama šio kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkto trečios pastraipos pabaigoje, buvo akivaizdu, kad Jamaikos muitinė žinojo arba turėjo žinoti, kad atitinkamos prekės netenkina sąlygų, kurias įvykdžius pagal Kotonu susitarimą taikomas lengvatinis muitų režimas.
Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad pagal jurisprudenciją asmuo, kuris remiasi šios nuostatos pabaigoje įtvirtinta išimtimi, turi įrodyti, jog jos taikymo sąlygos įvykdytos (šiuo klausimu žr. 2006 m. kovo 9 d. Sprendimo Beemsterboer Coldstore Services,
C‑293/04
,
EU:C:2006:162
,
punktą ir 2010 m. liepos 1 d. Nutarties DSV Road / Komisija,
C‑358/09 P
, nepaskelbta Rink.,
EU:C:2010:398
,
punktą). Taigi asmuo, turintis įgaliojimus ginčyti Komisijos sprendimo, grindžiamo Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkto trečia pastraipa, teisėtumą arba galiojimą, turi įrodyti, kad buvo akivaizdu, jog sertifikatą EUR.1 išduodančios institucijos žinojo arba turėjo žinoti, kad atitinkamos prekės netenkina sąlygų, kurias įvykdžius taikomas lengvatinis muitų režimas.
Naudodamasi Sąjungos teisės aktų leidėjo suteiktais įgaliojimais Komisija, remdamasi jai pateiktais įrodymais, turi įvertinti atitinkamų prekių eksporto sąlygas ir tai, kaip sertifikatą išduodančios institucijos taikė reikšmingas su muitais susijusias taisykles, tam, kad nustatytų, ar buvo akivaizdu, kad šios institucijos tai žinojo arba turėjo žinoti. Atlikdama šį vertinimą Komisija turi plačią diskreciją (pagal analogiją, kiek tai susiję su nacionalinės muitinės vykdomu
a posteriori
patikrinimu, žr. 2017 m. spalio 26 d. Sprendimo Aqua Pro,
C‑407/16
,
EU:C:2017:817
,
ir
punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
Tokiomis aplinkybėmis Sąjungos teismas Komisijos vertinimo negali pakeisti savuoju, o turi tik išnagrinėti, ar ši institucija neperžengė savo diskrecijos ribų, kai remdamasi jai pateiktais įrodymais padarė išvadą, kad nebuvo akivaizdu, jog sertifikatą išduodančios institucijos žinojo arba turėjo žinoti, kad prekės netenkina sąlygų, kurias įvykdžius taikomas lengvatinis muitų režimas.
Šiuo aspektu reikia priminti, kad kai Komisija turi plačią diskreciją, Sąjungos teismas visų pirma turi patikrinti ne tik pateiktų įrodymų faktinį teisingumą, jų patikimumą ir nuoseklumą, bet ir tai, ar šie įrodymai apima visus esminius duomenis, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant sudėtingą situaciją, ir ar jie gali pagrįsti jais remiantis padarytas išvadas (šiuo klausimu žr. 2017 m. kovo 15 d. Sprendimo Stichting Woonlinie ir kt. / Komisija,
C‑414/15 P
,
EU:C:2017:215
,
punktą ir 2017 m. gruodžio 14 d. Sprendimo EBMA / Giant (Kinija),
C‑61/16 P
,
EU:C:2017:968
,
punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia išnagrinėti, ar Sprendime REM 03/07 Komisija teisiškai nesuklysdama galėjo konstatuoti, kad Jamaikos muitinė nepadarė klaidos, kaip ji suprantama pagal šio kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkto trečią pastraipą.
Pirma,
Prenatal
teigia, kad tame sprendime Komisija padarė teisės klaidą, kai priėjo prie išvados, jog nebuvo akivaizdu, kad Jamaikos muitinė žinojo, jog atitinkamos prekės netenkina sąlygų, kurias įvykdžius pagal Kotonu susitarimą taikomas lengvatinis muitų režimas.
Siekdama prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme įrodyti, kad Jamaikos muitinė apie tai žinojo,
Prenatal
remiasi įrodymais, pateiktais procedūroje, per kurią Komisija priėmė Sprendimą REM 03/07. Pirma, iš vyriausybės įstaigos
Jamaica Promotions Corporation
(toliau – JAMPRO) ataskaitos matyti, kad 1998 m. atlikusi dviejų gamyklų, įsteigtų vienoje iš Jamaikos laisvųjų zonų, auditą ji konstatavo didelį neatitikimą tarp šių gamyklų gamybos pajėgumo ir galutinių produktų, kurie vėliau buvo eksportuoti į Sąjungą, kiekio. Antra, 2004 m. rugsėjo mėn. laišku OLAF informavo Jamaikos muitinę apie įtarimus tuo, kad iš šių laisvųjų zonų eksportuoti tekstilės produktai neatitinka preferencinės kilmės taisyklių. Trečia, oficialioji Jamaikos importo ir eksporto statistika rodo, kad į Jamaiką importuotų audinių nepakako, kad būtų galima pagaminti tą galutinių produktų kiekį, kuris buvo eksportuotas į Sąjungą. Ketvirta, Jamaikos muitinė ne kartą nurodė neatitikimą tarp iš Kinijos importuotų produktų aprašymo, pateikto muitinės deklaracijose, ir tikro konteinerių turinio. Galiausiai, penkta, tam tikri šių laisvųjų zonų pareigūnai teigė, kad Jamaikoje nebuvo perdirbami į Sąjungą reeksportuojami iš Kinijos importuoti produktai.
Sprendime REM 03/07 išnagrinėjusi visus šiuos įrodymus Komisija padarė išvadą, kad jie neleidžia nustatyti, jog Jamaikos muitinė žinojo apie atitinkamus pažeidimus.
Dėl JAMPRO ataskaitos ji nusprendė, kad šioje ataskaitoje, kuri parengta 1998 m., nebuvo jokios informacijos apie Jamaikos muitinės žinias laikotarpiu nuo 2002 m. sausio mėn. iki 2005 m. kovo mėn., su kuriuo susijęs nagrinėjamas importas. Ši muitinė 2004 m. rugsėjo mėn. atsiųstu laišku buvo informuota tik apie kilusius įtarimus, susijusius su atitinkamų sertifikatų EUR.1 galiojimu, kuriuos dar turėjo pagrįsti būsimas tyrimas.
Kalbėdama apie oficialiąją Jamaikos importo ir eksporto statistiką, Komisija pažymėjo, kad Jamaikos laisvosiose zonose esančios prekės nebuvo įtrauktos į statistiką, todėl remiantis šia oficialiąja statistika nebuvo galima konstatuoti, kad iš Kinijos į Jamaiką importuotų audinių nepakako, kad būtų galima pagaminti tą galutinių produktų kiekį, kuris iš šių laisvųjų zonų vėliau buvo eksportuotas į Sąjungą. Padarydama tokią išvadą OLAF rėmėsi oficialiąja Kinijos statistika, apie kurią Jamaikos muitinė nežinojo.
Dėl šios muitinės nurodytų pažeidimų Komisija pabrėžė, kad nors jie iš tikrųjų buvo nustatyti, tam tikrais atvejais – importo deklaracijose nurodytos prekės neatitiko esančių konteineriuose, šie pažeidimai nebuvo susiję su atitinkamo importuotojo situacija, dėl kurios buvo priimtas Sprendimas REM 03/07, o, be to, dėl jų šis importuotojas pateikė įtikinamų paaiškinimų, susijusių su pažeidimo aplinkybėmis.
Galiausiai, kiek tai susiję su Jamaikos laisvosiose zonose dirbančių pareigūnų pareiškimais, Komisija pabrėžė, kad juos pateikė du apsaugos darbuotojai, atsakingi už patikrinimus prie įvažiavimo į šias zonas ir išvažiavimo iš jų, ir jų parodymai, kaip ji mano, neleidžia daryti išvadų apie tai, ar Jamaikos muitinė žinojo apie realią atitinkamų įmonių veiklą. Ji taip pat pažymėjo, kad šiems pareiškimams prieštaravo asmuo, atsakingas už vieną iš šių zonų.
Iš pradžių reikia konstatuoti, kad joks Teisingumo Teismui pateiktos medžiagos dokumentas nepaneigia Komisijos išvadų, kad JAMPRO ataskaita buvo susijusi su kitu laikotarpiu nei tas, kuris nagrinėjamas procedūroje, per kurią buvo priimtas Sprendimas REM 03/07, kad 2004 m. rugsėjo mėn. laiške buvo tik įtarimų dėl galimų pažeidimų ir kad į oficialiąją Jamaikos importo ir eksporto statistiką nebuvo įtrauktos Jamaikos laisvosiose zonose esančios prekės.
Konkrečiai kalbant, kadangi JAMPRO ataskaita yra susijusi su kitu laikotarpiu nei tas, kuris nagrinėjamas procedūroje, per kurią buvo priimtas Sprendimas REM 03/07, Komisijos negalima kaltinti tuo, kad ji konstatavo, jog šios ataskaitos rezultatų negalima priskirti toje procedūroje nagrinėjamam laikotarpiui, todėl vien ši ataskaita nėra lemiamas įrodymas, susijęs su realiomis Jamaikos muitinės žiniomis, turėtomis toje procedūroje nagrinėtu laikotarpiu.
Toliau, kiek tai susiję su Komisijos išvada, kad šios muitinės nurodytus pažeidimus padarė kitas importuotojas nei nagrinėtas procedūroje, per kurią buvo priimtas tas sprendimas, ir kad dėl jų tas importuotojas pateikė įtikinamų paaiškinimų, jų nepaneigia joks Teisingumo Teismui pateiktos medžiagos dokumentas.
Galiausiai, tas pats pasakytina apie Komisijos išvadą, kad dviejų apsaugos darbuotojų, dirbusių vienoje iš šių laisvųjų zonų, pareiškimams prieštaravo asmuo, atsakingas už kitą iš šių zonų.
Atsižvelgiant į šias Komisijos išvadas ir vertinimus, reikia konstatuoti, kad joks Teisingumo Teismui pateiktos medžiagos dokumentas neįrodo, jog Komisija peržengė turimos diskrecijos ribas, kai laikėsi nuomonės, kad šio sprendimo 49 punkte apibendrinti įrodymai, pateikti procedūroje, per kurią buvo priimtas Sprendimas REM 03/07, nei atskirai, nei kartu negali akivaizdžiai įrodyti, kad Jamaikos muitinė žinojo, jog prekės, su kuriomis susijęs tas sprendimas, netenkina sąlygų, kurias įvykdžius pagal Kotonu susitarimą taikomas lengvatinis muitų režimas.
Todėl nėra pagrindo konstatuoti, kad Komisija teisiškai suklydo, kai priėjo prie išvados, jog nebuvo akivaizdu, kad Jamaikos muitinė žinojo, jog prekės, su kuriomis susijęs Sprendimas REM 03/07, netenkina sąlygų, kurias įvykdžius pagal Kotonu susitarimą taikomas lengvatinis muitų režimas.
Antra,
Prenatal
teigia, kad Komisija padarė teisės klaidą, kai nekonstatavo, jog Jamaikos muitinė būtų turėjusi žinoti apie šiuos pažeidimus, jei nebūtų neįvykdžiusi savo pareigos atlikti fizinius patikrinimus.
Siekdama prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme įrodyti, kad Jamaikos muitinė turėjo apie tai žinoti,
Prenatal
remiasi įrodymais, pateiktais procedūroje, per kurią Komisija priėmė Sprendimą REM 03/07, iš kurių matyti, kad Jamaikos muitinė tik retais atvejais nuimdavo plombas nuo konteinerių, kuriuose buvo importuojamos žaliavos, arba įmonėse, Jamaikos laisvosiose zonose gaminančiose tekstilės gaminius, tikrindavo, ar audiniai iš tikrųjų buvo audžiami šiose zonose įsteigtose įmonėse.
Anot
Prenatal
, dėl 1998 m. JAMPRO ataskaitoje pateiktų išvadų, didelio skaičiaus prašymų atlikti sertifikatų EUR.1 patikrinimą
a posteriori
ir oficialiosios Jamaikos audinių importo ir galutinių produktų eksporto statistikos ši muitinė, remdamasi 1 protokolo 15 straipsnio 5 dalimi ir 32 straipsniu, turėjo atlikti fizinius patikrinimus ir parengti ataskaitas dėl Jamaikos laisvosiose zonose vykdomos veiklos. Vis dėlto išvados, pateiktos 2006 m. sausio mėn. įvykusių Jamaikos
Trade Board
susitikimų protokole, patvirtina, kad ši muitinė vis dar nebuvo sukūrusi fizinių patikrinimų, siekiant nustatyti iš šių zonų eksportuojamų drabužių kilmę, sistemos.
Sprendime REM 03/07 išnagrinėjusi visus šiuos įrodymus Komisija padarė išvadą, kad jie nepatvirtina, jog Jamaikos muitinė neįvykdė savo pareigos atlikti patikrinimus, kai daugiausia atliko dokumentų patikrinimus ir tik kartais – fizinius patikrinimus.
Siekiant nustatyti, ar Komisija pagrįstai galėjo padaryti tokią išvadą, iš pradžių reikia išnagrinėti 1 protokole nustatytas šios muitinės pareigas.
Šio protokolo 15 straipsnio 5 dalies pirmame sakinyje nustatyta, kad sertifikatus EUR.1 išduodančios muitinės „imasi visų būtinų priemonių produktų kilmei ir kitų šio Protokolo reikalavimų įvykdymui patikrinti“, tačiau nėra nurodytos aplinkybės, kurioms esant turi būti atlikti patikrinimai, ir visų pirma konkrečios priemonės, kurių turi būti imamasi šiuo tikslu. Iš tiesų, kaip nustatyta šios nuostatos antrame sakinyje, ši muitinė „turi teisę pareikalauti bet kurių įrodymų ir atlikti bet kurį eksportuotojo sąskaitų patikrinimą ar bet kurį kitą, jos manymu, būtiną patikrinimą“. Todėl šios institucijos turi plačią diskreciją nustatydamos būtinas kontrolės priemones.
Taigi, šios nuostatos tekste sertifikatus EUR.1 išduodančioms muitinėms nenustatoma pareiga sistemingai atlikti fizinius patikrinimus ir tai patvirtina jos kontekstas. Iš tiesų, kaip nurodyta minėto 1 protokolo 15 straipsnio 1 ir 2 dalyse, eksporto šalies muitinė išduoda sertifikatus EUR.1, eksportuotojui ar įgaliotam jo atstovui „pateikus raštišką paraišką“, o ši paraiška turi apimti sertifikatą EUR.1 ir paraiškos formą, kurių pavyzdžiai pateikti Kotonu susitarimo IV priede ir kuriuos turi tinkamai užpildyti eksportuotojas ar įgaliotas jo atstovas. Be to, šio 15 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad tokio sertifikato pageidaujantis eksportuotojas, be kita ko, turi galėti šių institucijų prašymu bet kuriuo metu pateikti „visus reikalingus atitinkamų produktų kilmę įrodančius dokumentus“.
Iš šių nuostatų matyti, kad sertifikatų EUR.1 išdavimo procedūra iš esmės yra rašytinė procedūra, grindžiama pateiktais dokumentais. Todėl kartu aiškinant 1 protokolo 15 straipsnio 1–3 dalis ir 5 dalį darytina išvada, kad sertifikatus EUR.1 išduodančios institucijos gali apsiriboti dokumentų patikrinimu, jei mano, kad joms pateikti dokumentai yra pakankami ir tinkami atitinkamų produktų kilmei patvirtinti ir kitų šiame protokole numatytų sąlygų laikymuisi užtikrinti. Taigi, šios institucijos neturi sistemingai atlikti visų prekių, dėl kurių prašoma išduoti sertifikatą EUR.1, fizinių patikrinimų.
Dėl šio protokolo 32 straipsnio reikia priminti, kad jo 1 dalyje nustatyta, jog kilmės įrodymų patikrinimas
a posteriori
atliekamas „atsitiktinai arba kai importuojančios valstybės narės muitinės turi pagrįstų abejonių dėl šių dokumentų autentiškumo, juose išvardytų produktų kilmės statuso arba dėl kitų šio Protokolo reikalavimų vykdymo“. Vis dėlto šiame straipsnyje nenurodytos priemonės, kurių šiuo tikslu turi imtis eksporto šalies institucijos, bet jo 3 dalyje numatyta, kad šios institucijos „turi teisę pareikalauti bet kurių įrodymų ir atlikti bet kurį eksportuotojo sąskaitų patikrinimą ar bet kurį kitą, jos manymu, būtiną patikrinimą“. Todėl, kaip generalinė advokatė pažymėjo savo išvados 51 punkte, šia nuostata minėtos institucijos neįpareigojamos atlikti fizinius patikrinimus ar juos atlikti tam tikrais laiko tarpais, jei jos mano, kad kitos kontrolės priemonės, pavyzdžiui, dokumentų patikrinimas, yra pakankamos ir tinkamos atitinkamų produktų kilmei patvirtinti ir kitų 1 protokole numatytų sąlygų laikymuisi užtikrinti.
Vis dėlto minėto protokolo 32 straipsnio 7 dalyje nustatyta, kad „[j]ei patikrinimo procedūra arba bet kokia kita prieinama informacija nurodo, kad šio Protokolo nuostatos yra pažeidžiamos, AKR valstybė savo iniciatyva arba [Sąjungai] paprašius atlieka reikiamus tyrimus arba pasirūpina, kad tokie tyrimai neatidėliojant būtų atlikti, kad būtų galima tokius pažeidimus nustatyti ir užkardyti, ir šiuo tikslu atitinkama AKR valstybė gali pakvieti [Sąjungą] dalyvauti šiuose tyrimuose.“
Vadinasi, eksportuojanti AKR valstybė turi atlikti reikiamus patikrinimus, kad būtų nustatyti arba užkardyti 1 protokolo nuostatų pažeidimai, kai esama požymių, leidžiančių įtarti pažeidimą dėl atitinkamų prekių kilmės (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Afasia Knits Deutschland,
C‑409/10
,
EU:C:2011:843
,
ir
punktus). Šios reikiamos tyrimo priemonės gali apimti fizinius patikrinimus.
Kita vertus, nesant tokių požymių, sertifikatus EUR.1 išduodančios institucijos iš esmės gali apsiriboti dokumentų patikrinimais ir tik kartais atlikti fizinius patikrinimus.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia išnagrinėti, ar Sprendime REM 03/07 Komisija galėjo teisiškai nesuklysdama padaryti išvadą, kad Jamaikos muitinė įvykdė jai pagal 1 protokolą tenkančias kontrolės pareigas.
Šiuo aspektu iš pačios Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punkto trečios pastraipos formuluotės matyti, kad atlikdama kontrolę Komisija turi tik patikrinti, ar pateikti įrodymai patvirtina, kad esama „akivaizdžių požymių“, jog Jamaikos muitinė galėjo pažeisti šio protokolo nuostatas.
Kiek tai susiję su šio sprendimo 62 ir 63 punktuose apibendrintais įrodymais, Komisija Sprendime REM 03/07 atsižvelgė į 1998 m. JAMPRO ataskaitos išvadas dėl didelių neatitikimų tarp vienoje iš Jamaikos laisvųjų zonų įsteigtų įmonių gamybos pajėgumo ir pagamintų drabužių eksporto. Vis dėlto ji pažymėjo, kad šie neatitikimai buvo susiję su kitu laikotarpiu nei nagrinėjamasis, todėl jų negalima priskirti pastarajam. Ji pridūrė, kad Jamaikos valdžios institucijos manė, jog šiuos neatitikimus lėmė tai, kad šioje ataskaitoje nebuvo visapusiškai atsižvelgta į realų darbo laiką atitinkamose įmonėse.
Kalbėdama apie Jamaikos muitinei pateiktus prašymus atlikti patikrinimą
a posteriori
, Komisija pabrėžė, kad daug šių prašymų buvo susiję su antspaudų, uždėtų ant sertifikatų EUR.1, autentiškumu, o ne su preferencinės kilmės taisyklių taikymu. Ji pažymėjo, kad nors abiem atvejais šių institucijų pateiktuose atsakymuose į tokius prašymus buvo minimi neatitikimai tarp Jamaikos laisvosiose zonose įsteigtų įmonių gamybos pajėgumo ir galutinių produktų eksporto, šie atsakymai buvo susiję su ankstesniu laikotarpiu nei nagrinėtasis procedūroje, per kurią buvo priimtas Sprendimas REM 03/07. Galiausiai Sprendime REM 03/07 Komisija išdėstė motyvus, primintus šio sprendimo 52 punkte, dėl kurių Jamaikos oficialioji importo ir eksporto statistika neleido daryti išvados, kad Kinijos audinių importo į Jamaiką nepakako tam galutiniam produktų kiekiui, kuris vėliau iš šių laisvųjų zonų buvo eksportuotas į Sąjungą, pagaminti.
Iš pradžių reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 55 punkto, joks Teisingumo Teismui pateiktos medžiagos dokumentas nepaneigia to, kad JAMPRO ataskaitoje konstatuoti dideli neatitikimai tarp Jamaikos laisvosiose zonose įsteigtų įmonių gamybos pajėgumo ir pagamintų drabužių, kurie iš šios zonos buvo eksportuoti į Sąjungą, kiekio buvo susiję su kitu laikotarpiu nei nagrinėtasis procedūroje, per kurią buvo priimtas Sprendimas REM 03/07, todėl Komisijai negalima priekaištauti dėl to, kad ji manė, jog šių neatitikimų negalima priskirti šioje procedūroje nagrinėjamam laikotarpiui.
Be to, šiuos neatitikimus galėjo lemti ne tai, kad iš Kinijos į Jamaiką importuoti pagaminti drabužiai iš pastarosios valstybės sukčiaujant buvo eksportuojami kaip Jamaikos kilmės produktai, bet tai, kad šioje ataskaitoje nebuvo atsižvelgta į realų darbo laiką šiose įmonėse.
Toliau, kiek tai susiję su Jamaikos valdžios institucijoms pateiktais prašymais atlikti patikrinimus
a posteriori
, reikia pažymėti, kad atsižvelgiant į tai, jog šių institucijų atsakymai buvo susiję su tam tikrų Jamaikos įmonių gamybos pajėgumu, joks Teisingumo Teismui pateiktos medžiagos dokumentas nepaneigia Komisijos išvados, kad jie buvo susiję su kitu laikotarpiu nei nagrinėtasis procedūroje, per kurią buvo priimtas Sprendimas REM 03/07.
Galiausiai, tas pats pasakytina apie šio sprendimo 52 ir 76 punktuose apibendrintas išvadas, kad Jamaikos oficialioji statistika negali pateikti jokios informacijos apie šios šalies laisvosiose zonose esančias prekes.
Kiek
Prenatal
Teisingumo Teisme teigia, kad JAMPRO ataskaitoje konstatuotų neatitikimų tarp atitinkamų įmonių gamybos pajėgumo ir pagamintų drabužių eksporto negalėjo paaiškinti neatsižvelgimas į realų darbo laiką šiose įmonėse, konstatuotina, kad ši įmonė neginčija to, jog ši ataskaita susijusi su kitu laikotarpiu nei nagrinėtasis procedūroje, per kurią buvo priimtas Sprendimas REM 03/07, ir kad ji neįrodė, jog ši ataskaita yra svarbi dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamo laikotarpio. Todėl šį argumentą reikia atmesti kaip netinkamą.
Kiek tai susiję su dokumentais, kuriuos
Prenatal
pateikė dėl Jamaikos muitinės atsakymų į prašymus atlikti patikrinimus
a posteriori
, reikia pažymėti, kad šiuose dokumentuose nenurodytos prekės, kurių Jamaikos kilmę patvirtino ši institucija, todėl jie neleidžia daryti reikšmingų išvadų nagrinėjant Sprendimą REM 03/07.
Vadinasi, nei
Prenatal
argumentai, nei įrodymai, kuriais ji remiasi, apibendrinti šio sprendimo 62 ir 63 punktuose, negali paneigti išvadų ir vertinimų, kuriuos Komisija pateikė Sprendime REM 03/07, arba atskirai ar kartu įrodyti, kad būta akivaizdžių požymių, jog šiose laisvosiose zonose įsteigtose įmonėse pagamintos prekės, su kuriomis susijęs Sprendimas REM 03/07, netenkino sąlygų, kurias įvykdžius pagal Kotonu susitarimą taikomas lengvatinis muitų režimas.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad iš Teisingumo Teismui pateiktos medžiagos dokumentų nematyti, kad Komisija padarė teisės klaidą, kai naudodamasi jai suteikta diskrecija padarė išvadą, jog nebuvo akivaizdu, kad Jamaikos muitinė neįvykdė kontrolės pareigų, jai tenkančių pagal 1 protokolo 15 straipsnio 5 dalį ir 32 straipsnį.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad išnagrinėjus Sprendimą REM 03/07 pagal Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktą nebuvo nustatyta jokių aplinkybių, galinčių turėti įtakos minėto sprendimo galiojimui.
Dėl ypatingos situacijos, kaip ji suprantama pagal Muitinės kodekso 239 straipsnį, buvimo
Kaip nurodyta prašyme priimti prejudicinį sprendimą,
Prenatal
tvirtina, kad Komisija pažeidė savo pareigą užtikrinti tinkamą Kotonu susitarimo taikymą, kai netaikė 1 protokolo 31 straipsnio 2 dalyje ir 37 straipsnio 2 dalyje numatytų priemonių, ir šis pažeidimas reiškia ypatingą situaciją, kaip ji suprantama pagal Muitinės kodekso 239 straipsnį, primintą šio sprendimo 37 punkte.
Šiuo aspektu reikia priminti, kad su trūkumais atlikta Kotonu susitarimo tinkamo taikymo kontrolė gali reikšti ypatingą situaciją, kaip ji suprantama pagal Muitinės kodekso 239 straipsnį. Kaip matyti iš ESS 17 straipsnio 1 dalies, Komisija, kaip Sutarčių ir pagal jas sudarytų susitarimų sergėtoja, taikydama susitarime arba pagal jį priimtuose sprendimuose numatytas priemones, privalo užtikrinti, kad trečioji šalis tinkamai vykdytų įsipareigojimus, kuriuos ji prisiėmė pagal su Sąjunga sudarytą susitarimą (pagal analogiją žr. 2008 m. liepos 25 d. Sprendimo C.A.S. / Komisija,
C‑204/07 P
,
EU:C:2008:446
,
ir
punktus).
Be to, ši pareiga numatyta ir pačiame Kotonu susitarime. Pagal šio susitarimo 3 straipsnį, aiškinamą kartu su ESS 17 straipsnio 1 dalimi, reikalaujama, kad Komisija imtųsi visų atitinkamų bendro pobūdžio ar konkrečių priemonių, kad būtų įvykdyti pagal šį susitarimą prisiimti įsipareigojimai. Be to, remiantis to susitarimo 15 straipsnio 1 dalimi, Komisija, kaip Sąjungos atstovė, dalyvauja Ministrų Taryboje ir įvairiuose tame susitarime numatytuose komitetuose. To susitarimo IV priedo 36 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad kiekvienoje AKR valstybėje arba kiekvienoje regioninėje grupėje, kuri to specialiai prašo, šiai institucijai atstovauja delegacija, o tai jai leidžia bent jau būti patikimai informuotai apie šiose valstybėse padarytus teisės aktų pakeitimus, būtent susijusius su Kotonu susitarimo taikymu (pagal analogiją žr. 2008 m. liepos 25 d. Sprendimo C.A.S. / Komisija,
C‑204/07 P
,
EU:C:2008:446
,
–
punktus).
Nagrinėjamu atveju, pirma, kiek tai susiję su 1 protokolo 31 straipsnio 2 dalimi, reikia priminti, kad šioje nuostatoje numatyta, jog ir Sąjunga, ir AKR valstybės „padeda viena kitai, įgaliodamos kompetentingas muitines tikrinti judėjimo sertifikatų EUR.1, sąskaitų faktūrų deklaracijų arba tiekėjo deklaracijų autentiškumą bei šiuose dokumentuose pateiktos informacijos teisingumą“.
Taigi, kaip generalinė advokatė pažymėjo savo išvados 56 punkte, Komisija privalo ypač atidžiai užtikrinti, kad AKR valstybės tinkamai vykdytų pagal šį susitarimą prisiimtus įsipareigojimus, nes tame susitarime nustatytas vienašalis lengvatinis muitų režimas taikomas tik produktams, kilusiems iš šių šalių.
Vis dėlto iš 1 protokolo 31 straipsnio 2 dalies matyti, kad AKR valstybės turi kartu su Sąjunga užtikrinti šių dokumentų autentiškumą ir juose pateiktos informacijos atitiktį tikrovei. Visų pirma tikrinant produktų kilmę, 1 protokolo 31 straipsnio 2 dalyje numatytuose dokumentuose pateiktos informacijos atitiktį tikrovei turi patikrinti, pirma, eksportuojanti AKR valstybė, o kiek tai susiję su Sąjunga – importuojanti valstybė narė pagal 1 protokolo 32 straipsnį. Vis dėlto Komisija šių valstybių turi prašyti pateikti informaciją apie padėties pokyčius ir prireikus imtis atitinkamų priemonių, kad būtų užtikrintas tinkamas Kotonu susitarimo taikymas.
Nagrinėjamu atveju iš Teisingumo Teismo turimų bylos dokumentų matyti, kad 2003 m. Vokietijos valdžios institucijos atkreipė Komisijos dėmesį į aplinkybes, kurios, jų manymu, rodo, kad Jamaikos muitinės dėl drabužių išduoti sertifikatai EUR.1 gali neatitikti 1 protokolo reikalavimų. Tada 2004 m. kovo mėn. OLAF pradėjo tyrimą, 2004 m. rugsėjo mėn. Jamaikos institucijoms buvo pranešta apie galimus pažeidimus, o 2005 m. vasario ir kovo mėn. šių institucijų prašymu buvo atlikti patikrinimai vietoje.
Taigi Komisija šiuo klausimu bendravo su eksportuojančios AKR valstybės ir importuojančios valstybės narės muitinėmis ir laiku ėmėsi priemonių, kurios leido nustatyti 2005 m. OLAF ataskaitoje konstatuotus pažeidimus. Be to, neginčytina, kad dėl šios ataskaitos Jamaikos valdžios institucijos panaikino per atitinkamą laikotarpį išduotus sertifikatus EUR.1, taip nutraukdamos atitinkamus pažeidimus. Tokiomis aplinkybėmis nėra pagrindo teigti, kad Komisija neįvykdė pareigos suteikti pagalbą, jai tenkančios pagal 1 protokolo 31 straipsnio 2 dalį.
Antra, kiek tai susiję su 1 protokolo 37 straipsniu, reikia pažymėti, kad nors Komisija priklauso tame straipsnyje numatytam Muitinių bendradarbiavimo komitetui, iš pačios to straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad šis komitetas turi užtikrinti administracinį bendradarbiavimą tam, kad būtų tinkamai ir vienodai taikomas šis protokolas, o ne pats tikrinti tokį taikymą.
Tokį šio komiteto užduoties aiškinimą patvirtina kitos šio 37 straipsnio nuostatos. Iš tiesų, remiantis jo 2 dalimi, Muitinių bendradarbiavimo komitetas nagrinėja kilmės taisyklių taikymo poveikį, be kita ko, mažiausiai išsivysčiusioms AKR valstybėms, o atlikus šį nagrinėjimą priimami ne šio komiteto sprendimai, bet tik rekomendacijos Ministrų Tarybai. Be to, nors remiantis minėto 37 straipsnio 3 dalimi, aiškinama kartu su 1 protokolo 6 straipsniu, šis komitetas gali priimti sprendimą dėl šio protokolo kilmės taisyklių galimo taikymo produktams, kuriuos sudaro įvairios kilmės medžiagos, o pagal šio protokolo 37 straipsnio 4 dalį ir 38 straipsnį – dėl tam tikrų nuo 1 protokolo leidžiančių nukrypti nuostatų taikymo, vis dėlto šiomis nuostatomis Muitinių bendradarbiavimo komitetui nesuteikiami įgaliojimai pačiam tikrinti, ar AKR valstybės tinkamai taikė kilmės taisykles, ar nuspręsti, kokių veiksmų imtis, jei šios taisyklės buvo pažeistos. Todėl 1 protokolo 37 straipsnio 1 dalimi negalima remtis siekiant nustatyti, kad esant aplinkybėms, dėl kurių buvo priimtas Sprendimas REM 03/07, Komisija neįvykdė savo pareigos užtikrinti tinkamą Kotonu susitarimo taikymą.
Vadinasi, nėra pagrindo priekaištauti Komisijai dėl to, kad ji neįvykdė pareigos užtikrinti tinkamą Kotonu susitarimo taikymą tokioje situacijoje, dėl kurios buvo priimtas Sprendimas REM 03/07. Taigi
Prenatal
neįrodė, kad Komisija padarė teisės klaidą, kai Sprendime REM 03/07 padarė išvadą, jog nebuvo susidariusi ypatinga situacija, kaip ji suprantama pagal Muitinės kodekso 239 straipsnį.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: išnagrinėjus Sprendimą REM 03/07, atsižvelgiant į Muitinės kodekso 220 straipsnio 2 dalies b punktą ir 239 straipsnį, nebuvo nustatyta jokių aplinkybių, galinčių turėti įtakos minėto sprendimo galiojimui.
Dėl antrojo–ketvirtojo klausimų
Antruoju–ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar tuo atveju, jei Komisija nacionalinėms muitinėms nusiunčia bylos medžiagą, susijusią su prašymu grąžinti muitus, šios institucijos yra saistomos Komisijos vertinimo, pagal kurį situacijos, kuriai esant buvo pateiktas tas prašymas, teisinės ir faktinės aplinkybės yra panašios į situacijos, kuri nagrinėjama kitame Komisijai jau pateiktame prašyme, aplinkybes, ar šios institucijos, priešingai, nei mano Komisija, gali padaryti išvadą, kad šios situacijos skiriasi.
Komisija tvirtina, kad antrasis–ketvirtasis klausimai nepriimtini, motyvuodama tuo, kad Ispanijos muitinė ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas sutinka su tuo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos situacijos, susijusios su prašymu grąžinti muitus, ir situacijos, su kuria susijęs prašymas, dėl kurio buvo priimtas Sprendimas REM 03/07, faktinės ir teisinės aplinkybės yra panašios, todėl nebūtina atsakyti į šiuos klausimus, kad būtų galima išspręsti ginčą pagrindinėje byloje. Dėl tų pačių priežasčių
Prenatal
mano, kad ketvirtasis klausimas yra hipotetinis, taigi nepriimtinas.
Šiuo klausimu primintina, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės aiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nurodytus teisinius pagrindus ir faktines aplinkybes, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2019 m. kovo 28 d. Sprendimo Cogeco Communications,
C‑637/17
,
EU:C:2019:263
,
punktas ir nurodyta jurisprudencija).
Nagrinėjamu atveju iš prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktos informacijos matyti, kad nacionalinė muitinė jau priėmė sprendimą dėl
Prenatal
prašymo grąžinti muitus ir jame pakartojo Komisijos vertinimą, kad situacijos, su kuria susijęs šis prašymas, faktinės ir teisinės aplinkybės yra panašios į situacijos, su kuria susijęs prašymas, dėl kurio buvo priimtas Sprendimas REM 03/07, aplinkybes; su šiuo vertinimu sutiko ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ir
Prenatal
. Be to, iš Teisingumo Teismui pateiktos medžiagos dokumentų nematyti, kad nacionalinė muitinė pagrindinėje byloje galėjo manyti, jog minėtos situacijos skiriasi.
Tokiomis aplinkybėmis akivaizdu, kad nebūtina atsakyti į antrąjį–ketvirtąjį klausimus siekiant išspręsti ginčą pagrindinėje byloje, todėl prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas yra hipotetinis, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 100 punkte primintą jurisprudenciją.
Vadinasi, antrąjį–ketvirtąjį prejudicinius klausimus reikia pripažinti nepriimtinais.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

Išnagrinėjus 2008 m. lapkričio 3 d. Komisijos sprendimą COM(2008) 6317
final
, kuriame konstatuota, kad importo muitai gali būti įtraukti į apskaitą
a posteriori
ir kad negalima atsisakyti išieškoti šiuos muitus konkrečiu atveju (
Byla REM
03/07), atsižvelgiant į 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, iš dalies pakeisto 2000 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2700/2000, 220 straipsnio 2 dalies b punktą ir 239 straipsnį, nebuvo nustatyta jokių aplinkybių, galinčių turėti įtakos šio sprendimo galiojimui.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.