CELEX: 62015CJ0193
Обжалване
Обща външна политика и политика на сигурност (ОВППС)
Ограничителни мерки, взети срещу Сирийската арабска република
Мерки, насочени срещу лица и образувания, които се ползват от режима или го подкрепят
Доказване на основателността на включването в списъците
Съвкупност от индиции
Изопачаване на доказателствата

С жалбата си г‑н Akhras иска от Съда да отмени решение на Общия съд на Европейския съюз от 12 февруари 2015 г., Akhras /Съвет (
T‑579/11
,
EU:T:2015:97
, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което последният отхвърля жалбата му за отмяна на:
—
Решение за изпълнение 2012/172/ОВППС на Съвета от 23 март 2012 година за изпълнение на Решение 2011/782/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (
OВ L 87, стр. 103
),
—
Регламент за изпълнение (ЕС) № 266/2012 на Съвета от 23 март 2012 година за прилагане на член 32, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (
OВ L 87, стр. 45
),
—
Решение 2012/739/ОВППС на Съвета от 29 ноември 2012 година относно ограничителните мерки срещу Сирия и за отмяна на Решение 2011/782/ОВППС (
OВ L 330, стр. 21
),
—
Решение за изпълнение 2013/185/ОВППС на Съвета от 22 април 2013 година за изпълнение на Решение 2012/739 (
OВ L 111, стр. 77
),
—
Регламент за изпълнение (ЕС) № 363/2013 на Съвета от 22 април 2013 година за изпълнение на Регламент за изпълнение (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (
OВ L 111, стр. 1
),
—
Решение 2013/255/ОВППС на Съвета от 31 май 2013 година относно ограничителни мерки срещу Сирия (
OВ L 147, стр. 14
),
—
Решение за изпълнение 2014/730/ОВППС на Съвета от 20 октомври 2014 година за изпълнение на Решение 2013/255 (
OВ L 301, стр. 36
) и
—
Регламент за изпълнение (ЕС) № 1105/2014 на Съвета от 20 октомври 2014 година за изпълнение на Регламент (ЕС) № 36/2012 относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (
ОВ L 301, стр. 7
),
доколкото тези актове засягат г‑н Akhras (наричани по-нататък общо „спорните актове“).
Обстоятелства, предхождащи спора, и спорните актове
На 9 май 2011 г. Съветът на Европейския съюз приема на основание член 29 ДЕС Решение 2011/273/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Сирия (
ОВ L 121, стр. 11
). От съображение 2 от това решение следва, че „Съюзът категорично осъжда тежките репресии, в т.ч. използване на бойни боеприпаси, срещу мирния протест на различни места в Сирия, довели до смъртта на няколко демонстранти, до нараняване на хора и до произволни задържания“. Съображение 3 от посоченото решение гласи следното:
„Предвид сериозната обстановка следва да бъдат наложени ограничителни мерки срещу [Сирийската арабска република] и лицата, отговорни за тежките репресии срещу цивилното население на Сирия“.
Член 3, параграф 1 и член 4, параграф 1 от Решение 2011/273 предвиждат приемането на ограничителни мерки срещу лицата, отговорни за тежките репресии срещу цивилното население в Сирия и свързаните с тях лица, списък на които е приложен към решението.
Регламент (ЕС) № 442/2011 на Съвета от 9 май 2011 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия (
ОВ L 121, стр. 1
) е приет на основание член 215 ДФЕС и Решение 2011/273. Член 4, параграф 1 от него предвижда замразяване на „всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи на, притежавани, държани или контролирани от физическите или юридически лица, образуванията и органите, изброени в приложение II“. Съгласно член 5, параграф 1 от Регламента, това приложение включва списък на лицата, образуванията и органите, които са били определени от Съвета като лица, отговорни за тежките репресии спрямо гражданското население на Сирия, и като свързани с тях физически лица или юридически лица и образувания.
В съображение 2 от Решение 2011/522/ОВППС на Съвета от 2 септември 2011 година за изменение на Решение 2011/273 (
ОВ L 228, стр. 16
) Съветът припомня, че Европейският съюз е осъдил най-решително жестоката кампания, която Башар ел Асад и неговият режим водят срещу собствения си народ и която е довела до много убити или ранени сирийски граждани. Тъй като сирийските ръководители продължават да се държат предизвикателно спрямо призивите на Съюза и широката международна общност, Съюзът решава да приеме допълнителни ограничителни мерки срещу сирийския режим. Четвърто съображение от Решение 2011/522 гласи следното:
„Ограниченията за влизане и замразяването на финансови средства и икономически ресурси следва да се приложат към допълнителни лица и образувания, които се ползват от режима или го подкрепят, по-специално към лицата и образуванията, които финансират или оказват логистична подкрепа на режима, особено на апарата за сигурност, или които подкопават усилията за мирен преход към демокрация в Сирия“.
В член 3, параграф 1 от Решение 2011/273, изменено с Решение 2011/522, се посочват също „лицата, които се ползват от режима или го подкрепят“. Също така член 4, параграф 1 от Решение 2011/273, изменено с Решение 2011/522, предвижда замразяване на средствата, принадлежащи по-специално на „физически или юридически лица, които се ползват от режима или го подкрепят и свързаните с тях физически и юридически лица, изброени в приложението“.
С Решение 2011/522 името на г‑н Akhras е добавено в списъка, съдържащ се в приложението към Решение 2011/273. Основанията за включването му в този списък са следните:
„Основател на Akhras Group (суровини, търговия, преработка и логистика), Хомс. Оказва икономическа подкрепа на сирийския режим“.
С Регламент (ЕС) № 878/2011 на Съвета от 2 септември 2011 година за изменение на Регламент № 442/2011 (
ОВ L 228, стр. 1
) също се изменят общите критерии за включване, предвидени в член 5, параграф 1 от Регламент № 442/2011, за да бъдат обхванати лицата и образуванията, които се ползват от или подкрепят режима или лицата и образуванията, свързани с тях. С Регламент № 878/2011 името на г‑н Akhras е добавено в приложение II към Регламент № 442/2011. Основанията за включването му в съдържащия се в това приложение списък са идентични на посочените в приложението към Решение 2011/522.
Решение 2011/628/ОВППС на Съвета от 23 септември 2011 година за изменение на Решение 2011/273 (
ОВ L 247, стр. 17
) и Регламент (ЕС) № 1011/2011 на Съвета от 13 октомври 2011 година за изменение на Регламент № 442/2011 (
ОВ L 269, стр. 18
) запазват името на г‑н Akhras в списъците на лицата и образуванията, срещу които са насочени ограничителните мерки, и въвеждат информация за датата и мястото му на раждане.
С Решение 2011/782/ОВППС на Съвета от 1 декември 2011 година относно ограничителни мерки срещу Сирия и за отмяна на Решение 2011/273 (
OВ L 319, стр. 56
) се отменя и замества Решение 2011/273 и се налагат допълнителни мерки. Член 18, параграф 1 от Решение 2011/782 предвижда, че държавите членки предприемат необходимите мерки за предотвратяване на влизането или транзитното преминаване през тяхна територия на лицата, отговорни за жестоките репресии срещу цивилното население в Сирия, на лицата, които получават ползи от режима или го подкрепят, както и на свързаните с тях лица, изброени в приложение I към това решение. Съгласно член 19, параграф 1 от него се „[з]амразяват […] всички финансови средства и икономически ресурси, принадлежащи, притежавани, държани или контролирани от лица, отговорни за жестоките репресии срещу цивилното население в Сирия, както и от лица и образувания, които получават ползи от режима или го подкрепят, и от свързани с тях лица и образувания, изброени в приложения I и II“. Редът и условията за това замразяване на средства са определени в член 19, параграфи 2—7 от Решение 2011/782. Съгласно член 21, параграф 1 от това решение тези списъци се съставят от Съвета.
Това решение запазва името на г‑н Akhras в списъка на лицата и образуванията, срещу които са наложени ограничителни мерки, без да променя основанията за включването му в списъка.
Регламент (ЕС) № 36/2012 на Съвета от 18 януари 2012 година относно ограничителни мерки с оглед на положението в Сирия и за отмяна на Регламент (ЕС) № 442/2011 (
OВ L 16, стр. 1
), отменя Регламент № 442/2011 и предвижда в член 15, параграф 1, буква a), че се замразяват средствата по-специално на лицата или образуванията, отговорни за тежките репресии спрямо гражданското население в Сирия, лицата и образуванията, които получават ползи от или подкрепят режима, и свързаните с тях физически или юридически лица и образувания.
Регламент № 36/2012 запазва името на г‑н Akhras в списъка на лицата, образуванията и органите, спрямо които се прилагат ограничителните мерки, без да променя основанията за включването му в списъка.
С Решение за изпълнение 2012/172 името на г‑н Akhras е запазено в списъка, съдържащ се в приложението към Решение 2011/782. В допълнение е включена информация относно номера на паспорта му и е поправена датата му на раждане. Посочените основания за включването му в списъка са променени по следния начин:
„Виден бизнесмен, извличащ облаги от режима и негов поддръжник. Основател на Akhras Group (суровини, търговия, обработка и логистика) и бивш председател на Търговската камара на Хомс. Тесни икономически отношения със семейството на президента Башар ал Асад. Член на Съвета на Федерацията на търговските камари на Сирия. Предоставя промишлени и жилищни помещения за импровизирани лагери за задържане, както и логистична подкрепа за режима (осигуряване на автобуси и зареждане на танкове)“.
Регламент за изпълнение № 266/2012 запазва името на г‑н Akhras в списъка, съдържащ се в приложение II към Регламент № 36/2012. Информацията за него и посочените основания за включването му в списъка, съдържащ се в приложението, са идентични на тези, фигуриращи в приложението към Решение за изпълнение 2012/172.
Решение 2011/782 е отменено и заменено с Решение 2012/739. Последното запазва името на г‑н Akhras в списъка на лицата и образуванията, спрямо които са наложени ограничителни мерки, като възпроизвежда информацията и основанията, съдържащи се в приложението към Решение за изпълнение 2012/172, що се отнася до жалбоподателя.
Решение за изпълнение 2013/185, що се отнася до списъка, съдържащ се в приложение I към Решение 2012/739, както и Регламент за изпълнение № 363/2013, що се отнася до списъка, съдържащ се в приложение II към Регламент № 36/2012, запазват името на г‑н Akhras в списъка на лицата и образуванията, спрямо които са наложени ограничителни мерки, като възпроизвежда информацията и основанията, съдържащи се в приложението към Решение за изпълнение 2012/172, що се отнася до жалбоподателя.
С Решение 2013/255 Съветът приема нови ограничителни мерки срещу Сирия. Името на г‑н Akhras фигурира и в приложение I към това решение, поради същите основания като тези, посочени в точка 14 от настоящото съдебно решение.
Решение за изпълнение 2014/730 запазва името на г‑н Akhras в списъка, съдържащ се в приложението към Решение 2013/255, и променя основанията за включването му в списъка по следния начин:
„Виден бизнесмен, извличащ облаги от режима и негов поддръжник. Основател на Akhras Group (суровини, търговия, обработка и логистика) и бивш председател на Търговската камара на Homs. Тесни икономически отношения със семейството на президента Bashar Al-Assad. Член на Съвета на Федерацията на търговските камари на Сирия. Предоставя логистична подкрепа за режима (автобуси и платформи за превозване на танкове)“.
Регламент за изпълнение № 1105/2014 запазва името на г‑н Akhras в списъка, съдържащ се в приложение II към Регламент № 36/2012. Информацията за него и посочените основания за включването му в списъка, съдържащ се в това приложение, са идентични на тези в приложението към Решение за изпълнение 2014/730.
Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
Искането на г‑н Akhras, ведно с направените впоследствие допълнителни искания, е за отмяна на решения 2011/522, 2011/628 и 2011/782, на регламенти № 878/2011, № 1011/2011 и № 36/2012 и на спорните актове.
Г‑н Akhras иска от Общия съд също така да констатира, че определени разпоредби от решения 2011/273 и 2013/255, както и от Регламент № 442/2011 не са били приложими спрямо него.
Г‑н Akhras повдига три основания за обжалване, изведени съответно от явна грешка в преценката, от нарушение на някои основни права, както и от съществено процесуално нарушение и нарушение на правото на защита.
Общият съд уважава частично третото основание, повдигнато от г‑н Akhras, и отменя поради липсата на мотиви решения 2011/522, 2011/628 и 2011/782, както и регламенти № 878/2011, № 1011/2011 и № 36/2012, доколкото тези актове засягат жалбоподателя.
Общият съд отхвърля жалбата на г‑н Akhras в останалата ѝ част. Освен това Общият съд приема, че всяка страна следва да понесе собствените си съдебни разноски, направени пред първата инстанция, и осъжда жалбоподателя да заплати съдебните разноски, направени в обезпечителното производство, молбата по което е отхвърлена преди това с определение.
Искания на страните
Г‑н Akhras иска от Съда:
—
да отмени точки 107—135 и 155—157 от обжалваното съдебно решение,
—
да отмени спорните актове,
—
да осъди Съвета да заплати съдебните разноски в производствата пред двете инстанции.
Съветът иска от Съда:
—
да отхвърли жалбата и
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
Европейската комисия иска от Съда:
—
да отхвърли жалбата и
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
По жалбата
По допустимостта
Доводи на страните
Съветът, посочвайки, че разбира намеренията на жалбоподателя, що се отнася до съществото на жалбата, същевременно счита, че жалбоподателят е трябвало да посочи ясно в исканията си при обжалването частта от диспозитива на решението на Общия съд, която иска да бъде отменена. Поради липсата на такова указание, изложението на обжалването не отговаряло на изискванията на член 169, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда.
Съображения на Съда
Съгласно член 169, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда исканията в жалбата са за отмяна, изцяло или частично, на съдебния акт на Общия съд, съдържащ се в диспозитива на обжалваното съдебно решение.
В случая от точки 1 и 2 от диспозитива на обжалваното съдебно решение следва, че Общият съд е решил, от една страна, да отмени решения 2011/522, 2011/628 и 2011/782, както и регламенти № 878/2011, № 1011/2011 и № 36/2012, доколкото тези актове засягат жалбоподателя, и от друга страна, да отхвърли жалбата на г‑н Akhras в останалата ѝ част.
От това следва, че жалбата срещу обжалваното съдебно решение може да цели само да обори поне един от тези два аспекта на решението на Общия съд, оспорвайки отмяната на някои постановени от Общия съд актове или отхвърлянето на жалбата пред него, подадена от г‑н Akhras, в останалата ѝ част (вж. по аналогия определение Cytochroma Development/СХВП,
C‑490/13 P
,
EU:C:2014:2122
, т.
). Обратно, обжалване, което цели единствено заместване на мотивите на Общия съд в подкрепа на това решение, без да цели пълна или частична отмяна на решението, би трябвало да се счита, в приложение на член 169, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда, за недопустимо (вж. в този смисъл решения Al-Aqsa/Съвет и Нидерландия/Al-Aqsa,
C‑539/10 P и C‑550/10 P
,
EU:C:2012:711
, т.
и
, и Съвет и др./Vereniging Milieudefensie и Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht,
C‑401/12 P—C‑403/12 P
,
EU:C:2015:4
, т.
и
).
В това отношение следва, разбира се, да се отбележи, че исканията в жалбата на г‑н Akhras визират не изрично конкретен диспозитив от обжалваното съдебно решение, а по-скоро някои точки от мотивите на Общия съд, обосноваващи този диспозитив.
Независимо от това, от доводите във връзка с обжалването, от посочените в исканията по обжалването точки от обжалваното съдебно решение и от факта, че исканията са насочени също и към отмяната на спорните актове, следва, че обжалването цели, както се съгласяват Съветът и Комисията, не само заместване на мотивите, но и отмяна на обжалваното съдебно решение, доколкото с него се отхвърля жалбата на г‑н Akhras, целяща отмяна на спорните актове.
При тези обстоятелства се налага констатацията, че обжалването цели частична отмяна на решението на Общия съд, съдържащо се в диспозитива на обжалваното съдебно решение, и че формалните грешки, опорочаващи редакцията на исканията по обжалването, не възпрепятстват Съда да упражни контрола си за законосъобразност (вж. по аналогия решение ISD Polska и др./Комисия,
C‑369/09 P
,
EU:C:2011:175
, т.
и определение Fercal/СХВП,
C‑324/13 P
,
EU:C:2014:60
, т.
).
От изложеното дотук следва, че обжалването е допустимо.
По съществото на спора
Доводи на страните
Г‑н Akhras навежда две основания за обжалване, изведени съответно от грешка в правото, свързана с допускането от страна на Съвета на възможността да се приложи презумпция за подкрепа на сирийския режим срещу ръководителите на основните предприятия на Сирия, и от изопачаване на доказателствата, представени пред първата инстанция.
С първото си основание г‑н Akhras изтъква, че Общият съд е допуснал грешка в правото, като е приел прилагането от страна на Съвета на презумпция, което Съдът е изключил в решенията Anbouba/Съвет (
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
) и Anbouba/Съвет (
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
). От тези решения следвало, че Съветът е трябвало, напротив, да установи пред съда на Съюза наличието на съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани индиции, които дават възможност да се установи достатъчна връзка на лицето, срещу което се прилага мярката за замразяване на средства, и сирийския режим.
Съветът обаче не се бил позовал на такава съвкупност от индиции в настоящия случай.
Всъщност г‑н Akhras уточнява, че макар да е признал, че е важен бизнесмен, че в миналото е бил председател на търговската и индустриална камара на град Хомс и че е бил член на административния съвет на федерацията на търговските камари в Сирия, той все пак отрича твърденията на Съвета. Освен това последният не бил представил никакво доказателство в подкрепа на твърденията си. При тези обстоятелства Общият съд е трябвало да отчете факта, че Съветът е изложил множество сериозни и оспорени твърдения, които дори не се е опитал да докаже.
Жалбоподателят изтъква също, че съществуват решаващи доказателства, че той не е подкрепял сирийския режим и че не се е възползвал от него. С оглед на тези доказателства Общият съд е трябвало, отчитайки изтъкнатите от Съвета обстоятелства в техния контекст, да приеме, че упражняваните от г‑н Akhras функции в рамките на мрежите на сирийските предприемачи не е трябвало да се считат за установяващи подкрепа за режима.
С второто си основание жалбоподателят поддържа, че Общият съд е изопачил доказателствата, които са били представени пред него. Той изтъква също и че Общият съд е допуснал грешка в правото, като е разгледал представените доказателства изолирано, пренебрегнал е важни доказателства и е възложил неразумна и незаконосъобразна тежест на доказване на жалбоподателя.
Г‑н Akhras счита по-специално че е доказал, че е бил собственик на опозиционен вестник, който е бил затворен авторитарно от сирийския режим, без Съветът да е доказал противното. Решавайки в точка 129 от обжалваното съдебно решение, че твърдените от жалбоподателя факти в тази връзка не са били доказани, Общият съд бил изопачил доказателствата, съдържащи се в доклад на държавния департамент на Съединените щати, в обясненията на жалбоподателя и в обновяваните всяка седмица данни на арабската мрежа за правата на човека.
Твърденията на Общия съд, че г‑н Akhras не бил доказал по какъв начин затварянето на вестника му се е отразило на успешното развитие на бизнеса му и че той е можел да си позволи известна свобода на тона по отношение на сирийския режим, също били плод на изопачаване на доказателствата по делото. Освен това с оглед на рисковете, свързани с критиките срещу този режим, било неразумно да се изисква от жалбоподателя да представи повече доказателства за противопоставянето си на този режим.
Освен това твърденията на жалбоподателя, че е станал жертва на брутално прекратяване на договор за наем, подписан с пристанището на Тартус (Сирия), били разгледани изолирано в точка 130 от обжалваното съдебно решение, а трябвало да бъдат разгледани във връзка със затварянето на притежавания от него вестник.
Общият съд също така изопачил доказателствата, представени от жалбоподателя, като приел в точки 131 и 132 от обжалваното съдебно решение, че той не е доказал наличието на сблъсъци с политическите фаворити на режима. Общият съд също така пренебрегнал факта, че г‑н Akhras ясно е посочил, че е бил отстранен против волята му от председателството на търговската камара на град Хомс. Той трябвало също така да вземе предвид факта, че никой от членовете на тази търговска камара по онова време не е бил включен в списъците на лицата и образуванията, спрямо които се прилагат ограничителни мерки, и не трябвало да твърди без никакво доказателство, че тази принадлежност можела да се обясни само с известна близост с режима. Накрая, Общият съд възложил в това отношение неразумна и незаконосъобразна тежест на доказване на жалбоподателя.
Предвид всички изложени обстоятелства, подходът на Общия съд всъщност бил да приеме, че успехът на даден бизнесмен е достатъчен, за да обоснове включването му в списъците на лицата и образуванията, спрямо които се прилагат ограничителни мерки, и че доказателствата в обратния смисъл трябва да се разгледат изолирано, тъй като са съмнителни или недостатъчни. Това е именно подходът, който Съдът е осъдил в решения Anbouba/Съвет (
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
) и Anbouba/Съвет (
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
).
Съветът и Комисията поддържат, че Съдът трябва да отхвърли двете наведени от г‑н Akhras основания за обжалване.
Съображения на Съда
С наведените две основания, които следва да се разгледат заедно, г‑н Akhras изтъква по същество, че в обжалваното съдебно решение Общият съд е нарушил правилата, свързани с тежестта на доказване по отношение на ограничителните мерки, като е признал, че по отношение на него съществува презумпция за подкрепа на сирийския режим, и че тази грешка в правото трябва да доведе до отмяна на обжалваното съдебно решение, доколкото Общият съд не е можел да приеме, без да изопачи представените от жалбоподателя доказателства и без да му възложи незаконосъобразна и неразумна тежест на доказване, че включването му в списъците на лицата и образуванията, спрямо които се прилагат ограничителни мерки, почива на съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съвпадащи индиции.
В това отношение е важно да се разгледат, на първо място, общите критерии за включване в списъците на лицата, спрямо които се прилагат ограничителни мерки, на второ място, основанията за включването на г‑н Akhras в тези списъци, и на трето място, доказателствата за основателността на това включване (вж. в този смисъл решения Anbouba/Съвет,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, т.
, Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, т.
и Ipatau/Съвет,
C‑535/14 P
,
EU:C:2015:407
, т.
).
На първо място, що се отнася до общите критерии, възприети в случая с оглед на прилагане на ограничителни мерки и за определянето на които Съветът разполага с широка свобода на преценка (вж. в този смисъл решения Съвет/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
C‑348/12 P
,
EU:C:2013:776
, т.
, Anbouba/Съвет,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, т.
и Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, т.
), следва да се отбележи, че член 18, параграф 1 и член 19, параграф 1 от Решение 2011/782 се отнасят по-специално до лицата и образуванията, които се ползват от политиката на режима или го подкрепят, и свързаните с тях лица и образувания, докато член 15, параграф 1 от Регламент № 36/2012 се отнася по-конкретно до лицата и образуванията, които получават ползи от или подкрепят режима, и свързаните с тях физически или юридически лица и образувания.
Нито в Решение 2011/782, нито в Регламент № 36/2012 е дадено определение на понятията „полза“ от или „подкрепа“ за сирийския режим, както и на понятието за свързаност с лицата и образуванията, които се ползват от политиката на режима или го подкрепят. В тези актове няма и уточнения относно начина, по който трябва да бъдат доказани тези факти (вж. по аналогия решения Anbouba/Съвет,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, т.
и Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, т.
).
Ето защо следва да се отбележи, че нито Решение 2011/782, нито Регламент № 36/2012 установяват презумпция за подкрепа на сирийския режим по отношение на ръководителите на основните предприятия в Сирия (вж. по аналогия решения Anbouba/Съвет,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, т.
и Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, т.
).
Въпреки липсата на такава изрична презумпция в тези актове обаче, Общият съд е приел в точка 109 от обжалваното съдебно решение, че Решение 2011/782, на което се позовава Регламент № 36/2012, е потвърдило разширяването на обхвата на ограничителните мерки с Решение 2011/522 спрямо основните сирийски предприемачи, с мотива че Съветът е счел, че ръководителите на основните сирийски предприятия можело да бъдат квалифицирани като „лица, свързани“ със сирийския режим, тъй като търговската им дейност не можело да бъде успешна, без да се възползват от облагите на този режим и в замяна на това да му предоставят известна подкрепа. Общият съд заключава въз основа на това, че по този начин Съветът е целял да приложи презумпция за подкрепа на този режим по отношение на ръководителите на основните предприятия в Сирия.
Като се има предвид това, дори и по този начин Общият съд да се е позовал на прилагането на презумпция от Съвета, следва все пак да се провери дали с оглед на упражнения от него контрол върху законосъобразността на изводите, въз основа на които Съветът е решил да включи г‑н Akhras в списъка на лицата, спрямо които се налагат ограничителни мерки, Общият съд действително е допуснал грешка в правото, която би трябвало да доведе до отмяна на обжалваното съдебно решение (вж. в този смисъл решения Anbouba/Съвет,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, т.
и Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, т.
).
В това отношение следва да се припомни, че ефикасността на съдебния контрол, гарантиран от член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, изисква в рамките на контрола за законосъобразност на съображенията, на които се основава решението за включването на лице в списъка на лицата, предмет на ограничителни мерки, съдът на Съюза да се увери, че това решение, което придобива индивидуален характер за посоченото лице, почива на достатъчно солидна фактическа база. В случая това предполага проверка на твърдените фактически обстоятелства, съдържащи се в изложението на мотивите, което е в основата на спорните актове, за да се провери дали тези мотиви, или поне онзи от тях, считан сам по себе си за достатъчен да обоснове посочените актове, са обосновани (вж. в този смисъл решения Комисия и др./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, т.
, Anbouba/Съвет,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, т.
и Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, т.
).
В случая при преценката на сериозността на правно защитеното благо, която е част от контрола за пропорционалност на съответните ограничителни мерки, могат да се вземат предвид контекстът на тези мерки, фактът, че е наложително да бъдат приети такива мерки, насочени към оказване на натиск върху сирийския режим с оглед на преустановяване на тежките репресии срещу населението, и трудността за събиране на по-конкретни доказателства в държава, в която има гражданска война и която се управлява от авторитарен режим (вж. по аналогия решения Anbouba/Съвет,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, т.
и Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, т.
).
Когато става въпрос, на второ място, за основанията за включването с Решение 2012/172 и Регламент за изпълнение № 266/2012 на г‑н Akhras в списъците на лицата и образуванията, спрямо които се прилагат ограничителни мерки, те са свързани с факта, че той е важен бизнесмен, който се възползва от сирийския режим и го подкрепя, че той е основател на групата Akhras, че е бивш председател на търговската и индустриална камара на град Хомс, че поддържа тесни професионални връзки със семейството на президента Асад, че е член на административния съвет на търговските камари в Сирия и че е предоставил промишлени и жилищни помещения за импровизирани лагери за задържане, както и логистична подкрепа за режима. С Решение 2014/730 и Регламент за изпълнение № 1105/2014 Съветът е променил мотивите, като е заличил твърдението за предоставяне на промишлени и жилищни помещения за импровизирани лагери за задържане.
В това отношение Общият съд подчертава в точка 127 от обжалваното съдебно решение, че „както Съветът с основание отбелязва, жалбоподателят е важен бизнесмен, който принадлежи на ръководната икономическа класа в Сирия. Положението на бизнесмен и ръководните му длъжности в мрежите на сирийските предприемачи, каквито са търговските камари, както и ролята му на представител на сирийските предприемачи, е факт, който не може да бъде отречен и който жалбоподателят освен това не оспорва“.
Що се отнася, на трето място, до контрола за основателността на включването на г‑н Akhras в списъците на лицата и образуванията, спрямо които се прилагат ограничителни мерки, той трябва да бъде извършен, като се прецени дали положението на заинтересованото лице е достатъчно доказателство за оказана от него икономическа подкрепа на сирийския режим или за ползване на облаги от него. При тази преценка доказателствата не трябва да бъдат разглеждани отделно, а като се взема предвид техният контекст (вж. в този смисъл решения Anbouba/Съвет,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, т.
и Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, т.
).
Като се има предвид трудността за Съвета да представи доказателства поради военното положение в Сирия, той удовлетворява възложената му тежест на доказване, ако представи пред съда на Съюза съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани индиции, които дават възможност да се установи наличието на достатъчна връзка между лицето, на което е наложена мярка за замразяване на финансови средства, и сирийския режим (вж. в този смисъл решения Anbouba/Съвет,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, т.
и Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, т.
).
В контекста на доказателствата, на които се позовава Съветът, Общият съд е имал право да приеме, че положението на г‑н Akhras в сирийския икономически живот и важните му длъжности, минали и настоящи, в търговската и индустриална камара на град Хомс, както и в административния съвет на федерацията на търговските камари в Сирия, представляват съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани индиции, които дават възможност да се установи, че г‑н Akhras е оказвал икономическа подкрепа на сирийския режим (вж. по аналогия решения Anbouba/Съвет,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, т.
и Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, т.
).
Този извод не може да бъде оспорен от обстоятелството, че много от твърденията на Съвета, изложени в Решение за изпълнение 2012/172, Регламент за изпълнение № 266/2012 и последващите актове, са оспорени и по никакъв начин не са били доказани.
Всъщност, от практиката на Съда следва, от една страна, че включването на дадено лице в списък като тези, приети със спорните актове, може да бъде обосновано, ако един от наведените мотиви, приет за достатъчен сам по себе си, за да обоснове вписването, е подкрепен с доказателства (вж. в този смисъл решение Комисия и др./Kadi,
C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P
,
EU:C:2013:518
, т.
), и от друга страна, от Решение 2011/782, Регламент № 36/2012 и спорните актове следва, че фактът, че дадено лице оказва икономическа подкрепа на сирийския режим или се възползва от него, е достатъчен сам по себе си, за да обоснове включването му в списъците на лицата и образуванията, спрямо които се прилагат ограничителни мерки.
За сметка на това не може да се отрече, че достатъчно конкретни и точни индиции, различни от посочените в точка 62 от настоящото съдебно решение, могат да оспорят реалността на икономическата подкрепа, която г‑н Akhras е оказал на режима, или облагите, които е извлякъл от него.
Следователно, за да се определи дали Общият съд е упражнил контрол в достатъчна от правна страна степен относно съществуването на достатъчно солидни фактически обстоятелства в подкрепа на включването на г‑н Akhras в списъците на лицата и образуванията, спрямо които се прилагат ограничителни мерки, е необходимо произнасяне по доводите на жалбоподателя във връзка с това, че Общият съд е пренебрегнал правилата относно тежестта на доказване и е изопачил някои доказателства при преценката си на различните твърдения на г‑н Akhras, целящи доказване, че в действителност дейността му е била възпрепятствана от сирийския режим и че той му се е противопоставял (вж. по аналогия решения Anbouba/Съвет,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, т.
и
и Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, т.
и
).
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда само Общият съд е компетентен да установява и преценява фактите и по принцип да проверява доказателствата, които е приел в подкрепа на тези факти. Всъщност, щом като тези доказателства са били редовно събрани, общите принципи на правото, както и приложимите процесуални правила относно доказателствената тежест и събирането на доказателствата са били спазени, само Общият съд може да преценява значението, което трябва да бъде дадено на представените му доказателства. Следователно, освен в случай на изопачаване на посочените доказателства, тази преценка не представлява правен въпрос, който в това си качество да подлежи на контрол от страна на Съда (решение InnoLux/Комисия,
C‑231/14 P
,
EU:C:2015:451
, т.
и цитираната съдебна практика).
Подобно изопачаване е налице, когато, без да се основава на нови доказателства, преценката на съществуващите доказателства е явно неправилна. Въпреки това изопачаването трябва ясно да личи от доказателствата по делото, без да е необходимо да се прибягва до нова преценка на фактическите обстоятелства и на доказателствата (решение Италия/Комисия,
C‑280/14 P
,
EU:C:2015:792
, т.
и цитираната съдебна практика).
В този контекст е важно да се отбележи, първо, че констатацията на Общия съд, направена в точка 129 от обжалваното съдебно решение, че жалбоподателят не е доказал, че притежаваният от него вестник може да се счита за опозиционен, не може да се разглежда като основана на изопачаване на доказателствата.
Разбира се, както отбелязва г‑н Akhras, от доклада на държавния департамент на Съединените щати и от документите, издадени от арабската мрежа по правата на човека, представени пред първата инстанция, се установява, че много броеве на въпросния вестник са били иззети от сирийските власти.
Все пак се налага да се отбележи, че тези документи не уточняват дали тази мярка се дължи на явно изразена опозиция на режима от страна на вестника. По-специално посоченият по-горе доклад се задоволява с откъслечни критики към политиката и икономическите резултати на правителството, описвайки същевременно посочения вестник като спадащ към отчасти независимите периодични издания, притежавани от лица, имащи връзки със сирийското правителство.
При тези обстоятелства тълкуването на жалбоподателя във връзка с тези документи не е единственото, което може да съществува, тъй като изявленията му в удостоверението, приложено към жалбата пред първата инстанция, не са от такова естество, че да оспорят тази констатация. Следователно не може да се счита, че Общият съд явно е превишил предела на разумната преценка на тези документи или че е направил прочит, който явно противоречи на текста им.
В този контекст твърдението на Общия съд, че дори да се приеме, че въпросният вестник изобщо не е подкрепял режима, затварянето му не изглежда да е оказало въздействие върху бизнеса на г‑н Akhras, което налага извода, че той е можел да си позволи известна свобода на тона по отношение на режима, трябва да се счита за изложено с оглед на изчерпателност.
Следователно се налага констатацията, че без да е необходимо да се преценява дали това твърдение е опорочено от нарушаване на правилата относно доказването, доводите срещу това твърдение при всички положения са неоснователни.
Когато става въпрос, второ, за констатацията на Общия съд в точка 130 от обжалваното съдебно решение, относно прекратяването на договора за наем, подписан от жалбоподателя с пристанището на Тартус, Общият съд не може да бъде основателно упрекнат, че не е разгледал твърденията на жалбоподателя по този повод във връзка със затварянето на притежавания от него вестник, като се има предвид, че от една страна, от точки 69—74 от настоящото съдебно решение следва, че Общият съд валидно е приел, че не е било доказано, че вестникът представлява опозиция на сирийския режим, и от друга страна, че това прекратяване е станало осем години след закриването на посочения вестник.
Трето, що се отнася до отговорностите, упражнявани от жалбоподателя в мрежите на сирийските предприятия, следва, разбира се, да се отбележи, че от жалбата пред първата инстанция и приложеното към нея удостоверение следва изрично, че противно на отбелязаното от Общия съд в точка 131 от обжалваното съдебно решение, г‑н Akhras е поддържал, че отстраняването му от председателството на търговската и индустриална камара на град Хомс е станало против волята му и че той се е противопоставил на това.
Като се има предвид това, тази грешка не може да оспори извода, до който е стигнал Общият съд. Всъщност, за да се прецени стойността на довода на г‑н Akhras, че той не е бил преизбран като председател на търговската камара на град Хомс против волята му, Общият съд се е позовал също така и на функцията му на член на административния съвет на федерацията на търговските камари в Сирия, все още изпълнявана от г‑н Akhras, която Общият съд е приел, че не може да се обясни по друг начин, освен с известна близост със сирийския режим.
Що се отнася до критиките на г‑н Akhras срещу последната констатация, следва да се отбележи, че те оспорват фактически преценки, които попадат единствено в компетентността на Общия съд и не могат следователно да бъдат разгледани от Съда в рамките на настоящото обжалване.
Четвърто, що се отнася до общия метод, възприет от Общия съд при преценката на различните твърдения на жалбоподателя и на представените доказателства в тяхна подкрепа, обстоятелството, че Общият съд е разгледал последователно тези твърдения и доказателства, не може само по себе си да означава, че той е пренебрегнал изискването да разгледа доказателствата не изолирано, а в техния контекст.
Всъщност това изискване не забранява на Общия съд да прецени поотделно дали всяко от твърденията на даден жалбоподател отговаря на действителното положение, стига да вземе предвид при преценката на всяко от тях поотделно и на всички заедно — като съвкупност от индиции, специфичния контекст на положението в Сирия.
Най-сетне, възприетият от Общия съд метод не може да се счита за възлагащ на жалбоподателя незаконосъобразна и неразумна тежест на доказване, като се има предвид, че този метод не изключва за жалбоподателя възможността да докаже, че включването му в списъците на лицата и образуванията, спрямо които се прилагат ограничителни мерки, не почива на достатъчно солидни фактически основания, например като обори твърденията на Съвета относно положението си в икономическия живот в Сирия или като изтъкне достатъчно конкретни и точни индиции за това, че не е поддържал сирийския режим и не се е възползвал от него.
От всички изложени по-горе съображения следва, че Общият съд е проверил основателността на включването на г‑н Akhras в списъците на лицата и образуванията, спрямо които са наложени ограничителни мерки, въз основа на съвкупност от индиции относно неговото положение и функциите му в контекста на сирийския режим, като заинтересованият не е оборил тези индиции. Следователно позоваването в обжалваното съдебно решение на презумпция за оказана подкрепа на посочения режим по естеството си не засяга законосъобразността на обжалваното съдебно решение, доколкото от констатациите на Общия съд е видно, че той е упражнил надлежно контрол за наличието на достатъчно солидни фактически основания за включването на г‑н Akhras в разглежданите списъци (вж. по аналогия решения Anbouba/Съвет,
C‑630/13 P
,
EU:C:2015:247
, т.
и Anbouba/Съвет,
C‑605/13 P
,
EU:C:2015:248
, т.
).
Така Общият съд е спазил принципите, изведени от припомнената в точка 56 от настоящото съдебно решение съдебна практика, които са свързани с проверката за законосъобразност на мотивите в основата на актовете, каквито са спорните.
В резултат на това, тъй като първото основание, изведено от допусната грешка в правото от Общия съд, не е от естество да доведе до отмяна на обжалваното съдебно решение и тъй като второто основание е частично недопустимо и частично неоснователно, двете повдигнати от г‑н Akhras основания трябва да бъдат отхвърлени.
От това следва, че жалбата трябва да бъде отхвърлена изцяло.
По съдебните разноски
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски.
Съгласно член 138, параграф 1 от този правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
Тъй като Съветът е поискал осъждането на г‑н Akhras и същият е загубил делото, той следва да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Съвета.
Съгласно член 140, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от последния, Комисията понася направените от нея съдебни разноски.

По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда г‑н Tarif Akhras да понесе, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Съвета на Европейския съюз.

3)
Осъжда Европейската комисия да понесе направените от нея съдебни разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.