CELEX: 62021CJ0277
Eelotsusetaotlus
Määrus (EL) nr 549/2013
Euroopa Liidus kasutatav Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteem
Lisa A punkt 20.15
Rahvamajanduse arvepidamise instituudi kontroll haridusasutuste korraldajate üle, kes on asutatud kasumitaotluseta institutsiooni vormis
Haridusasutused, keda rahastab riik ja kellele on põhiseadusega tagatud haridusvabadus
Lisa A punkti 20.15 teine lause
Mõiste „avalik sekkumine üldiste eeskirjade vormis, mis on kohaldatavad kõigi samas valdkonnas tegutsevate üksuste suhtes“
Ulatus
Lisa A punkti 20.15 esimene lause
Lisa A punkti 2.39 alapunkt b, punkti 20.15 alapunkt b ja punkti 20.309 alapunkt h
Mõiste „liigne reguleerimine“
Ulatus

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2013. aasta määruse (EL) nr 549/2013 Euroopa Liidus kasutatava Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi kohta (
ELT 2013, L 174, lk 1
) A lisa punkti 20.15 ja punkti 20.309 alapunkti h.
Taotlus esitati kohtuvaidluses, mille pooled on ühelt poolt Secrétariat Général de l’Enseignement Catholique ASBL (SeGEC) ja veel kuus Belgia haridussektoris tegutsevat mittetulundusühingut (edaspidi koos „kaebajatest MTÜd“) ning teiselt poolt Institut des Comptes Nationaux (edaspidi „ICN“) ja Banque nationale de Belgique ning mille ese on ICNi poolt kaebajatest MTÜde liigitamine valitsemissektorisse kuuluvasse osariigi/liidumaa valitsuse allsektorisse vastavalt määrusega nr 549/2013 kehtestatud Euroopa arvepidamissüsteemile 2010 (edaspidi „ESA 2010“).
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määruse nr 549/2013 põhjendused 1 ja 3 on sõnastatud järgmiselt:
„(1)
Liidu poliitika kujundamiseks ja liikmesriikide majanduse ning majandus- ja rahaliidu järelevalveks on vaja võrreldavaid, ajakohaseid ja usaldusväärseid andmeid iga liikmesriigi või piirkonna majanduse struktuuri ja arengu kohta.
[…]
(3)
Liidu kodanikud vajavad rahvamajanduse arvepidamist kui liikmesriigi või piirkonna majanduse olukorra hindamise peamist vahendit. Võrreldavuse huvides tuleks selline arvepidamine koostada ühtsete põhimõtete alusel, mis ei ole mitmeti tõlgendatavad. Esitatav teave peaks olema võimalikult täpne, täielik ja õigeaegne, et tagada kõigi sektorite maksimaalne läbipaistvus.“
Selle määruse A lisa, mis käsitleb ESA 2010 metoodikat, 1. peatüki „Üldtunnused ja aluspõhimõtted“ alla kuuluvad ka punktid 1.01, 1.19, 1.34–1.36 ja 1.57. Need punktid sätestavad:
„1.01
[ESA 2010] on rahvusvaheliselt ühilduv arvepidamise raamistik, mille abil kirjeldatakse süstemaatiliselt ja detailselt kogumajandust (regiooni, riiki või riikide rühma), selle komponente ja seoseid teiste kogumajandustega.
[…]
1.19
[Euroopa Liidus] ja selle liikmesriikides etendavad [ESA 2010] raamistiku näitajad sotsiaal- ja majanduspoliitika kujundamisel ja jälgimisel väga olulist rolli.
[…]
1.34
Sektoriaalne arvepidamine luuakse üksuste jaotamisel sektoritesse, mis võimaldab tehingute ja tasakaalustavate kirjete esitamist sektorite kaupa. Esitamine sektorite kaupa toob esile paljud majandus- ja fiskaalpoliitika põhinäitajad. Peamised sektorid on kodumajapidamised, valitsemissektor, ettevõtted (finantsinstitutsioonid ning mittefinantsettevõtted), kodumajapidamisi teenindavad kasumitaotluseta institutsioonid (KTKTId) ning välismaailm.
Oluline on eristada turupõhiseid ja -väliseid tegevusi. Valitsuse kontrollitav üksus, mida näidatakse turuettevõttena, klassifitseeritakse ettevõtete sektorisse, väljapoole valitsemissektorit. Seega ei kuulu ettevõtte eelarvepuudujääk ja võlg valitsemissektori üldise eelarvepuudujäägi ja võla hulka.
1.35
On oluline, et sätestataks selged ja kindlad kriteeriumid üksuste jaotamiseks sektoritesse.
Avalik sektor koosneb kõikidest valitsuse kontrollitavatest institutsionaalsetest üksustest, mis on selle riigi residendiks. Erasektor koosneb kõikidest teistest residentideks olevatest üksustest.
Tabelis 1.1 on välja toodud kriteeriumid, mida kasutatakse avaliku ja erasektori eristamiseks, avalikus sektoris valitsemissektori ja avaliku sektori ettevõtete eristamiseks ning erasektoris KTKTIde sektori ja ettevõtete sektori eristamiseks.
Tabel 1.1
Kriteeriumid
Valitsuse kontrollitav
(avalik sektor)
Eraviisiliselt kontrollitav
(erasektor)
Turuväline toodang
Valitsemissektor
KTKTId
Turutoodang
Avaliku sektori ettevõtted
Eraettevõtted
1.36
Kontrolli määratletakse kui võimet kindlaks määrata institutsionaalse üksuse üldpoliitika või -programm. Täpsem kontrolli määratlus on esitatud punktides 2.35–2.39.
[…]
1.57
Institutsionaalsed üksused on majandusüksused, kes saavad iseseisvalt omada kaupu ja vara, võtta kohustusi ning teostada majandustegevust ja tehinguid teiste üksustega. ESA 2010 süsteemi tarvis rühmitatakse institutsionaalsed üksused viieks eraldiseisvaks, üksteist välistavaks omamaiseks institutsionaalseks sektoriks:
a)
mittefinantsettevõtted;
b)
finantsinstitutsioonid;
c)
valitsemissektor;
d)
kodumajapidamised;
e)
[KTKTId].
Need viis sektorit koos moodustavad riigi kogumajanduse. Lisaks on iga sektor jaotatud allsektoriteks. ESA 2010 süsteem võimaldab koostada iga sektori ja allsektori ning majanduse kui terviku kohta kõik voogude kontod ja seisud. Mitteresidendist üksused võivad toimida koos nende viie omamaise sektoriga ning seda näidatakse tehingutena omamaiste sektorite ja kuuenda sektori – välismaailma sektori – vahel.“
Selle lisa 2. peatüki „Üksused ja üksuste rühmad“ punktid 2.12, 2.39, 2.113 ja 2.130 on järgmised:
„2.12
Määratlus: institutsionaalne üksus on majandusüksus, kes on sõltumatu otsuste vastuvõtmisel oma peamiste funktsioonide täitmiseks. Residendist üksust käsitatakse institutsionaalse üksusena majandusterritooriumil, kus tal on ülekaalukas majanduslike huvide kese, kui ta on sõltumatu otsuste vastuvõtmisel ning ta peab või ta on võimeline pidama täielikku raamatupidamisarvestust.
Selleks et üksus saaks olla sõltumatu otsuste vastuvõtmisel oma peamise funktsiooni täitmiseks, peavad olema täidetud järgmised tingimused:
üksusel on õigus omada kaupu ja vara, ta on võimeline vahetama kaupade ja vara omandiõigust tehingutes teiste institutsionaalsete üksustega;
üksus on võimeline vastu võtma majandusotsuseid ja tegelema majandustegevusega, mille eest ta vastutab ja seaduse ees aru annab;
üksus on võimeline võtma enda nimel rahalisi kohustusi, muid kohustusi või täiendavaid lubadusi ning sõlmima lepinguid ning
üksus on võimeline pidama täielikku raamatupidamisarvestust, mis koosneb arvepidamise sissekannetest kõikide oma tehingute kohta, mis toimusid arvestusperioodi jooksul, ning samuti pidama vara ja kohustuste bilanssi.
[…]
2.39
Iseseisva juriidilise isiku staatust omavate kasumitaotluseta institutsioonide puhul on kontrolli kindlaksmääramiseks viis näitajat:
a)
ametnike ametisse nimetamine;
b)
tegevust võimaldavate vahendite pakkumine;
c)
lepingulised suhted;
d)
rahastamise tase;
e)
valitsemissektori riskisuse määr.
Nagu ka ettevõtete puhul, võib mõnel juhul kontrolli kindlakstegemiseks piisata ühest näitajast, kuid muudel juhtudel võivad kontrolli olemasolu näidata mitu eraldiseisvat näitajat üheskoos.
[…]
Valitsemissektor (S.13)
[…]
2.113
Valitsemissektor on jagatud nelja allsektorisse:
[…]
b)
osariigi/liidumaa valitsus (v.a riiklikud sotsiaalkindlustusfondid) (S.1312);
[…]
[KTKTId] (S.15)
[…]
2.130
[…] Turuvälised KTKTId, mida kontrollib valitsemissektor, klassifitseeritakse aga valitsemissektorisse (S.13).
[…]“.
Sama lisa 3. peatükki kuulub punkt 3.31 järgmises sõnastuses:
„Muude eratootjate korral tehakse vahet kasumitaotluseta erainstitutsioonide ning muude eratootjate vahel.
Määratlus: kasumitaotluseta erainstitutsioonid (KTId) on juriidilised isikud või ühiskondlikud üksused, mis tegutsevad kaupade või teenuste tootmise eesmärgil ning mille staatus ei võimalda neil olla tulu, kasumi või muu rahalise tulu allikaks neid asutanud, kontrollivate või rahastavate üksuste jaoks. Kui neis institutsioonides tekib tootmistegevuse tulemusena ülejääk, ei või teised institutsionaalsed üksused seda ülejääki omandada.
[…]
Kui [KTI] on turuväline tootja, klassifitseeritakse ta KTKTIde sektorisse, välja arvatud juhul, kui ta on valitsemissektori kontrolli all. Kui [KTI] on valitsemissektori kontrolli all, klassifitseeritakse ta valitsemissektorisse.
[…]“.
Määruse nr 549/2013 A lisa 20. peatüki „Valitsemissektori arvepidamine“ punktid 20.05, 20.13, 20.15, 20.18, 20.29, 20.306, 20.309 ja 20.310 on järgmised:
„20.05
Valitsemissektor (S.13) koosneb kõigist valitsusüksustest ja valitsusüksuste kontrollitavatest turuvälistest [KTIdest]. […]
[…]
Valitsemissektorisse klassifitseeritavad [KTId]
20.13
[KTAd], mis on turuvälised tootjad ja mida kontrollivad valitsusüksused, on valitsemissektori üksused.
[…]
20.15
[KTAde] kontrollimine on võime otsustada kasumitaotluseta institutsiooni üldise poliitika või programmi üle. Avalik sekkumine üldiste eeskirjade vormis, mis on kohaldatavad kõigi samas valdkonnas tegutsevate üksuste suhtes, ei ole asjakohane selle otsustamisel, kas valitsemissektor kontrollib mõnda konkreetset üksust. Et teha kindlaks, kas [KTA] on valitsemissektori kontrolli all, peaks arvesse võtma järgmist viit kontrollinäitajat:
a)
ametnike ametisse nimetamine;
b)
volitava dokumendi muud sätted, näiteks [KTA] põhikirjas sisalduvad kohustused;
c)
lepingulised suhted;
d)
rahastamise määr;
e)
avatus riskidele.
Kontrolli olemasolu kindlakstegemiseks võib piisata ka vaid ühest näitajast. Kui [KTA], mida peamiselt rahastab valitsemissektor, saab siiski suurel määral ise kindlaks määrata oma poliitika või programmi kooskõlas teistes näitajates nimetatud suunistega, siis ei käsitata seda valitsemissektori poolt kontrollitava institutsioonina. Enamikul juhtudel näitavad kontrolli olemasolu mitmed erinevad näitajad koos vaadelduna. Neil näitajatel põhinev otsus on oma laadilt hinnanguline.
[…]
Avaliku sektori poolne kontroll
20.18
Üksuse kontrollimine on võime otsustada üksuse üldise poliitika või programmi üle. […]
[…]
Turupõhisuse või -välisuse kontroll
20.29
[…]
Suutlikkust tegeleda turupõhise tegevusega kontrollitakse eeskätt tavapärase kvantitatiivse kriteeriumi (50% kriteerium) abil, kasutades müügitulu ja tootmiskulude suhtarvu (nagu see on määratletud punktides 20.30 ja 20.31). Selleks, et avaliku sektori üksus oleks turutootja, peab ta katma vähemalt 50% oma kuludest müügitulu arvelt püsivalt mitme aasta jooksul.
[…]
20.306
Kõik avalikku sektorisse kuuluvad institutsionaalsed üksused on residendist üksused, mida valitsemissektor kontrollib kas otseselt või teevad seda kaudselt avaliku sektori üksused koos. Üksuse kontrollimist määratletakse võimena määrata üksuse üldist poliitikat. Seda on täpsemalt käsitletud allpool.
[…]
Avaliku sektori kontrollimine
20.309
Residendist avaliku sektori üksuse kontrollimine on võime otsustada üksuse üldise poliitika üle. See võib toimuda üksiku avaliku sektori üksuse otseste õiguste või paljude avaliku sektori üksuste ühiste õiguste alusel. Silmas tuleb pidada järgmisi kontrollinäitajaid.
a)
Õigus ametisse nimetada või ametist vabastada enamikku ametnikest, juhatuse vms enamust või neile veto panna. Kontrolli määramiseks piisab õigusest ametisse nimetada, ametist vabastada või kinnitada üksuse nõukogu liikmete enamust või sellele veto panna. Neid õigusi võib otse omada üks avaliku sektori üksus või kaudselt avaliku sektori üksused koos. Kui esimest ametissenimetamist kontrollib avalik sektor, kuid hilisemaid asendamisi enam mitte, kuulub üksus avalikku sektorisse ajani, mil enamik juhatusest on ametisse nimetatud ilma kontrollita.
b)
Õigus ametisse nimetada või ametist vabastada tähtsamaid töötajaid või neile veto panna. Kui üldise poliitika määravad tegelikult juhatuse mõjukad liikmed, näiteks tegevjuht, juhatuse esimees või finantsjuht, antakse nende töötajate ametissenimetamisele, ametist vabastamisele ja neile veto panemisele suurem kaal.
c)
Õigus ametisse nimetada või ametist vabastada üksuse tähtsamate komisjonide liikmete enamust või neile veto panna. Kui üldise poliitika olulisemad tegurid, näiteks kõrgema tasandi töötajatele töötasude maksmine ja äristrateegia, antakse allkomisjonide pädevusse, siis on kontrolli näitavaks teguriks õigus ametisse nimetada või ametist vabastada selliste allkomisjonide juhte või neile veto panna.
[…]
g)
Laenulepingutest või laenu võtmise loast tulenev kontrolliõigus. Sageli kehtestab laenuandja kontrolli laenuandmise tingimusena. Kui avalik sektor kehtestab kontrolli laenuandmise kaudu või selleks, et kaitsta end tagatistega seotud riskide vastu, ning see kontroll on suurem, kui pangal erasektori üksuse üle tavaliselt oleks, näitab see kontrolli olemasolu. Kui üksus vajab laenuvõtmiseks avaliku sektori luba, näitab see kontrolli olemasolu.
h)
Liigsest reguleerimisest tulenev kontroll. Kui regulatsioon on nii tugev, et see tegelikult dikteerib ettevõtte üldise poliitika, on see kontrollimise vorm. Mõnel juhul võivad ametiasutused sekkuda tugeva regulatsiooni teel, eelkõige avalikke teenuseid sisaldavate monopolide ja erastatud kommunaalteenuste ettevõtete puhul. Reguleerimise teel võidakse sekkuda olulistes valdkondades, näiteks hindade kehtestamisel, kusjuures üksus ei loovuta kontrolli oma üldise poliitika üle. Kui üksus otsustab siseneda tugevalt reguleeritud keskkonda või selles tegutseda, näitab see samuti, et ta ei ole kontrolli all.
i)
Muud näitajad. Kontroll võidakse saavutada ka põhikirjajärgsete volituste või üksuse asutamisest tulenevate õiguste alusel, millega piiratakse näiteks tegevust, eesmärke ja tegevusega seotud aspekte, võetakse vastu eelarve või takistatakse üksusel oma vormi muutmist, enda tegevuse lõpetamist, dividendide heakskiitmist või oma suhte lõpetamist avaliku sektoriga. Üksust, mida täielikult või peaaegu täielikult rahastab avalik sektor, loetakse kontrolli all olevaks, kui sellise rahastamisallika kontrollimine on piisavalt range selleks, et dikteerida asjaomase valdkonna üldist poliitikat.
20.310
Iga klassifitseerimisjuhtumit tuleb hinnata eraldi ja mõned näitajad ei pruugi iga üksikjuhtumi puhul sobida. Mõned näitajad, näiteks punktis 20.309 nimetatud a, c ja d, on iseenesest piisavad kontrolli kindlakstegemiseks. Teiste näitajate puhul võib kontrollile viidata mitu eraldi näitajat koos.“
Belgia õigus
Põhiseaduse artiklis 24 on sätestatud:
„1)   Haridus on vaba; kõik takistavad meetmed on keelatud; süütegude eest karistamine toimub ainult seaduse või dekreediga.
Kogukond tagab vanemate vaba valiku.
Kogukond korraldab neutraalse hariduse. Neutraalsus eeldab eelkõige vanemate ja õpilaste filosoofiliste, ideoloogiliste või religioossete kontseptsioonide austamist.
Koolid, mida korraldab valitsemissektor, tagavad kuni koolikohustuse lõpuni valiku ühe tunnustatud usu õpetuse ja mitteusulise moraaliõpetuse vahel.
2)   Kui kogukond korraldajana soovib delegeerida pädevuse ühele või mitmele iseseisvale organile, saab ta seda teha ainult hääletanute kahe kolmandiku häälteenamusega vastu võetud dekreediga.
3)   Igaühel on õigus haridusele vastavuses põhiõiguste ja ‑vabadustega. Haridust saab tasuta kuni koolikohustuse lõpuni.
Kõigil õpilastel, kellel on koolikohustus, on õigus kogukonna kulul moraalsele või usulisele haridusele.
4)   Kõik õpilased või üliõpilased, vanemad, töötajad ja õppeasutused on seaduse või dekreedi ees võrdsed. Seaduses ja dekreedis võetakse arvesse objektiivseid erinevusi, eelkõige igale korraldajale omaseid tunnusjooni, mis õigustavad asjakohast kohtlemist.
5)   Hariduse korraldamist, tunnustamist või toetamist kogukonna poolt reguleeritakse seaduse või dekreediga.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Eelotsusetaotlusest nähtub, et Belgia põhiseaduses on haridusvabaduse põhimõte sätestatud alates selle jõustumisest 1831. aastal. Lasteaia-, alg- ja keskhariduse ning ülikoolivälise kõrghariduse korralduse kohta on kehtestatud riiklikud eeskirjad, milles haridusasutused on liigitatud ühelt poolt „ametliku hariduse“ asutusteks, mis on riigi, provintside, kommuunide, kommuunide ühenduste või muude avalik-õiguslike isikute korraldatud koolide võrgustik, ning teiselt poolt usulise või mitteusulise kallakuga „subsideeritud vaba hariduse“ asutusteks, mis on koolide võrgustik, mida subsideerib pädev riigi tasandi üksus – kelleks käesolevas asjas on prantsuskeelne kogukond –, kuid mida korraldab eraõiguslik juriidiline isik. Kaebajatest MTÜd kuuluvad subsideeritud vaba hariduse võrgustikku ja on vastavalt katoliikliku hariduse korraldajaid esindav liit, mitteusulise vaba hariduse korraldajaid koondav liit ja viis usulise kallakuga subsideeritud vaba hariduse asutuse korraldajat.
Belgias tegeleb ESA 2010 alusel nõutavate statistiliste andmete kogumisega ICN, kes sellega seoses klassifitseerib sektorite kaupa erinevad majanduselus osalejad, nagu nõuab määrus nr 549/2013, kusjuures peamised sektorid on kodumajapidamised, valitsemissektor, ettevõtted (finantsinstitutsioonid ning mittefinantsettevõtted), KTKTId ja välismaailm.
28. märtsi 2018. aasta otsuses leidis ICNi juhatus, et põhikohtuasja kaebajatest MTÜd on „eraldiseisvad institutsionaalsed üksused“ nimetatud määruse A lisa punkti 2.12 tähenduses, mida kontrollib valitsemissektor, täpsemalt prantsuskeelne kogukond. Seetõttu leidis ICN, et korraldajad kui turuvälised üksused tuleb liigitada piirkondliku tasandi valitsussektorisse (sektor S.1312 nimetatud määruse A lisa punkti 2.113 alapunkti b tähenduses). ICN täpsustas eelkõige, et avalik-õiguslik kontroll ESA 2010 tähenduses subsideeritud vaba hariduse asutuste üle on loodud eelkõige juhtudeks, mil õppetegevust rahastab täielikult või peaaegu täielikult avalik sektor ja selle rahastamise tingimuseks on õigusnormide järgimine.
14. juunil 2018 esitasid kaebajatest MTÜd eelotsusetaotluse esitanud kohtule, st Conseil d’État’le (Belgia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu), kaebuse selle klassifitseerimisotsuse tühistamise nõudes. Eelkõige vaidlustavad nad ICNi hinnangu, et neid kontrollib prantsuskeelne kogukond, ja leiavad, et nad on KTKTId, mistõttu on nad valesti valitsemissektorisse liigitatud.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib kõigepealt, et neid subsideeritud vaba hariduse asutuste korraldajaid, mis on asutatud mittetulundusühingute õiguslikus vormis, võib pidada KTIdeks määruse nr 549/2013 A lisa tähenduses ja et kaebajatest MTÜd ei nõustu ICNiga küsimuses, kuidas tõlgendada mõistet „valitsemissektori kontroll“ selle lisa tähenduses, kuna 28. märtsi 2018. aasta otsus keskendub selles osas viiest punktis 20.15 viidatud kontrollinäitajast kolmele, milleks on rahastamise määr, „volitava dokumendi muud sätted“ ja avatus riskidele.
Seejärel leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kuigi subsideeritud vaba haridust rahastab peamiselt prantsuskeelne kogukond, st valitsemissektor, ei saa ainult rahastamise kriteeriumi alusel üksi tuvastada, et KTId kontrollib avalik sektor, kui KTI‑le on jäetud suur otsustusõigus oma tegevuspoliitika või programmi üle. Lisaks on see kohus seisukohal, tuginedes 11. septembri 2019. aasta otsuse FIG ja FISE (
C‑612/17 ja C‑613/17
,
EU:C:2019:705
) punktile 77, et küsimus valitsemissektori kontrollist KTI üle ei saa olla seotud sellega, kas valitsemissektor mõjutab otsustavalt asjasse puutuva institutsionaalse üksuse juhtimist või otsustusvõimet – nimelt on viimasel selles osas juba oma olemusest tulenev täielik autonoomia –, vaid selle eesmärk on määrata kindlaks, kas valitsemissektor on vaatamata sellisele autonoomiale võimeline dikteerima ja teatud vormis piiritlema, mil viisil institutsionaalne üksus määratleb ja viib ellu oma eesmärke, tegevust ja strateegilisi suundi.
Lõpuks, eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul põhineb ICNi otsus liigitada subsideeritud vaba hariduse asutuste korraldajad valitsemissektorisse peamiselt erinevatel kohustustel, mida nad peavad täitma, et prantsuskeelne kogukond neid rahastaks. Neid kohustusi tuleb aga analüüsida lähtuvalt kontrollinäitajast, mis on ette nähtud määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.309 alapunktis h ja mis puudutab „liigsest reguleerimisest tulenevat kontrolli“. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kuigi käesolevas asjas nähtub ICNi esitatud erinevatest andmetest, et liikmesriigi õigusnormid reguleerivad suures ulatuses kaebajatest MTÜde tegevust, on seda regulatsiooni siiski raske pidada „liigseks“ selle sätte tähenduses, kuivõrd puudub Euroopa Kohtu praktika, millest tuleneksid sellekohased juhised. Selle küsimuse selgitamiseks esitabki nimetatud kohus esimese eelotsuse küsimuse.
Lisaks sellele küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma teises küsimuses määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.15 ulatuse kohta – selle normi esimeses lauses on sisuliselt määratletud valitsemissektori kontroll KTIde üle kui võime otsustada tema üldise poliitika või programmi üle, kuid selle teises lauses nähakse ette, et avalik sekkumine üldiste eeskirjade vormis, mis on kohaldatavad kõigi samas valdkonnas tegutsevate üksuste suhtes, ei ole asjakohane selle otsustamisel, kas valitsemissektor kontrollib mõnda konkreetset üksust. Käesolevas asjas märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ICNi otsus põhineb ka asjaolul, et subsideeritud vaba hariduse asutuste õppejõududele kohaldatav õiguslik regulatsioon sarnaneb ametliku hariduse asutuste personali suhtes kohaldatavatele personalieeskirjadele, mis omakorda sarnanevad avaliku teenistuse personalieeskirjadele. Seetõttu tuleks kindlaks teha, kas subsideeritud vaba hariduse asutuste töötajate suhtes kohaldatavaid „personalieeskirju“ võib pidada „üldisteks eeskirjadeks, mis on kohaldatavad kõigi samas valdkonnas tegutsevate üksuste suhtes“. Kui see on nii ja kui kohaldada viidatud sätte teises lauses kehtestatud „negatiivset kriteeriumi“, tuleb pidada selliste „personalieeskirjade“ olemasolu ebaoluliseks selle kindlakstegemisel, kas valitsemissektor „institutsionaalset üksust kontrollib“. Samas täpsustab liikmesriigi kohus, et kui „sama valdkond“ selle teise lause tähenduses on haridusvaldkond ise, siis tuleb meeles pidada, et vaatamata kahe kõnealuse personalikategooria suhtes kohaldatava õigusliku regulatsiooni sarnasusele kehtivad mitu liikmesriigi õigusnormi ainult subsideeritud vaba hariduse asutuste personali suhtes, ilma et need oleksid konkreetselt adresseeritud selle kategooria asutuste, st erinevate korraldajate igale „üksikule üksusele“.
Neil asjaoludel otsustas Conseil d’État (Belgia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [määruse nr 549/2013] A lisa punkti 20.309 alapunkti h tuleb tõlgendada nii, et õigusnorme, millega haridusvaldkonnas pädev ametiasutus:
–
kiidab heaks õppekavad;
–
reguleerib nii õpingute struktuuri kui ka prioriteetseid ja spetsiifilisi ülesandeid, korraldab õpilaste nimekirja kandmise ja väljaheitmise tingimuste, klassinõukogude otsuste, rahalise osaluse otsuste kontrollimist, korraldab haridusasutuste rühmitamist struktureeritud võrgustikku ning nõuab haridus-, õppe- ja asutuseprojektide väljatöötamist ning tegevusaruande esitamist;
–
korraldab kontrolli ja inspekteerimist, mis puudutab konkreetselt õppeharusid, haridustaset ja keeleseaduste kohaldamist, välja arvatud pedagoogilised meetodid, ning
–
kehtestab minimaalse õpilaste arvu klasside, jagude, astmete või muude alajaotuste kaupa, välja arvatud ministri tehtud erandi korral,
tuleb pidada selle sätte tähenduses „liigseks“ sel määral, et see tegelikult dikteerib või määrab asjaomase tegevusvaldkonna üksuste üldise poliitika või programmi?
2.
Kas sama määruse A lisa punkti 20.15 tuleb tõlgendada nii, et mõiste „üldised eeskirjad“ hõlmab „personalieeskirjade“ erinorme, mis on kohaldatavad haridusvaldkonnas tegutsevate niisuguste kasumitaotluseta institutsioonide töötajatele, mida rahastab valitsemissektor?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Oma esimeses küsimuses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.309 alapunkti h tuleb tõlgendada nii, et mõiste „liigne reguleerimine“ hõlmab liikmesriigi õigusnorme, mille adressaatideks on haridusvaldkonnas tegutsevad KTId, keda küll liikmesriigi pädev valitsemissektor subsideerib, kuid kellele on põhiseadusega tagatud haridusvabadus, kui need õigusnormid annavad pädevale valitsemissektorile ülesande või õiguse:
–
kiita heaks õppekavad;
–
reguleerida nii õpingute struktuuri kui ka prioriteetseid ja spetsiifilisi ülesandeid, korraldada õpilaste nimekirja kandmise ja väljaheitmise tingimuste, klassinõukogude otsuste, rahalise osaluse otsuste kontrollimist, korraldada haridusasutuste rühmitamist struktureeritud võrgustikku ning nõuda haridus-, õppe- ja asutuseprojektide väljatöötamist ning tegevusaruande esitamist;
–
korraldada kontrolli ja inspekteerimist, mis puudutab konkreetselt õppeharusid, haridustaset ja keeleseaduste kohaldamist, välja arvatud pedagoogilised meetodid, ning
–
kehtestada minimaalse õpilaste arvu klasside, jagude, astmete või muude alajaotuste kaupa, välja arvatud ministri tehtud erandi korral.
Alustuseks on oluline märkida, et selle küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul sisuliselt analüüsida nende kohustuste kohaldamisala ja ulatust, mida Belgia õigusaktide alusel peavad täitma subsideeritud vaba hariduse korraldajad, ning otsustada, kas neid kohustusi tuleb pidada „liigseteks“, sest tegelikult need lausa dikteerivad või piiravad üksuste üldist poliitikat või programmi asjaomases tegevusvaldkonnas, kui võtta aluseks kriteeriumid ja näitajad, mille kehtestab ESA 2010.
Nii palub liikmesriigi kohus tegelikult, et Euroopa Kohus analüüsiks kohaldatavaid liikmesriigi õigusnorme, arvestades prantsuskeelse kogukonna mõju ulatust subsideeritud hariduse valdkonnas.
Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei ole Euroopa Kohus ELTL artiklis 267 ette nähtud menetluses, mis põhineb liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel lahususel, pädev tõlgendama riigisisest õigust ning et üksnes liikmesriigi kohus on pädev tuvastama ja hindama põhikohtuasja faktilisi asjaolusid ning määrama kindlaks riigisiseste õigus- ja haldusnormide täpse ulatuse (4. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Schenker,
C‑655/18
,
EU:C:2020:157
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Ent Euroopa Kohus, kellel palutakse anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, on siiski pädev andma põhikohtuasja toimiku ning talle esitatud kirjalike ja suuliste seisukohtade alusel juhiseid, mis võimaldavad riigisisesel kohtul asja lahendada (3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsus Fonds du Logement de la Région de Bruxelles-Capitale,
C‑632/18
,
EU:C:2019:833
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul tuleb kõigepealt meenutada, et määruse nr 549/2013 põhjendustest 1 ja 3 ning A lisa punktidest 1.01 ja 1.19 nähtub, et ESA 2010 kehtestab nii liidu kodanike kui liidu enda huvides tugiraamistiku, mille alusel koostada liikmesriikide rahvamajanduse arvepidamist. Selline arvepidamine peab toimuma ühtsete põhimõtete alusel, mis ei ole mitmeti tõlgendatavad, et oleks võimalik saada võrreldavaid tulemusi (vt selle kohta 11. septembri 2019. aasta kohtuotsus FIG ja FISE,
C‑612/17 ja C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, punkt
).
ESA 2010 alusel arvepidamiseks tuleb iga institutsionaalne üksus – mis on määruse nr 549/2013 A lisa punktides 1.57 ja 2.12 määratletud sisuliselt kui majandusüksus, kes on oma peamiste funktsioonide täitmiseks otsuste vastuvõtmisel sõltumatu – liigitada ühe sektori alla selle määruse A lisa punktis 1.34 määratletud kuuest peamisest sektorist, milleks on kodumajapidamised, valitsemissektor, finantsinstitutsioonid, mittefinantsettevõtted, KTKTId ning välismaailm (11. septembri 2019. aasta otsus liidetud kohtuasjades FIG ja FISE,
C‑612/17 ja C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, punkt
).
Põhikohtuasjas on kaebajatest MTÜd kõik „institutsionaalsed üksused“ määruse nr 549/2013 A lisa punktide 1.57 ja 2.12 tähenduses. Kuigi nad ei vaidle vastu sellele, et eelotsusetaotluse esitanud kohus liigitas nad kategooriasse „turuvälised KTKTId“, vastavalt määruse nr 549/2013 A lisa punktidele 3.31 ja 20.29, on põhikohtuasja pooled seevastu eri meelt küsimuses, kas valitsemissektor kaebajatest MTÜsid kontrollib või ei kontrolli.
Kui vastus on jaatav, siis tuleb KTI turuvälise tootjana liigitada valitsemissektorisse, kui aga vastus on eitav, siis tuleb ta liigitada KTKTIks. See klassifitseerimismeetod tuleneb nimelt määruse nr 549/2013 A lisa punktide 1.35, 2.130, 3.31, 20.05 ja 20.13 koosmõjust (vt selle kohta 11. septembri 2019. aasta kohtuotsus FIG ja FISE,
C‑612/17 ja C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, punkt
).
Määruse nr 549/2013 A lisa punktides 1.36, 20.15, 20.18, 20.306 ja 20.309 on üldmõiste „kontroll“ määratletud sarnaselt kui võime otsustada üksuse üldise poliitika, strateegia või programmi üle. Selle lisa punktis 20.309 – mis asub kõnealuse lisa 20. peatüki osas, mis käsitleb avalikku sektorit, mille alla kuuluvad muu hulgas valitsemissektor ja selle kontrollitavad üksused – on nimetatud üheksa üldist kontrollinäitajat, mille põhjal võib kindlaks määrata, kas residendist üksust võib tema klassifitseerimisel avalikku sektorisse pidada valitsemissektori kontrolli all olevaks, arvestades, et kõnealuse lisa punkti 20.310 kohaselt ei pruugi mõned neist näitajatest iga üksikjuhtumi puhul olla asjakohased (11. septembri 2019. aasta kohtuotsus FIG ja FISE,
C‑612/17 ja C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, punkt
).
Määruse nr 549/2013 A lisa punktis 20.15 käsitletakse konkreetselt valitsemissektori kontrolli KTIde üle ja sätestatakse viis kontrollinäitajat, mida tuleb arvesse võtta, et määrata kindlaks, kas KTI on avaliku sektori kontrolli all. Need viis näitajat on välja toodud ka määruse nr 549/2013 A lisa punktis 2.39, sisaldades küll olenevalt keeleversioonist redaktsioonilisi erinevusi. Arvestades, et selle lisa punktid 2.39 ja 20.15 käsitlevad sama küsimust ja et neil on sama eesmärk – nimelt täpsustada KTIde suhtes kohaldatavaid kontrollinäitajaid –, tuleb neid punkte hoolimata neist redaktsioonilistest erinevustest tõlgendada vastastikuses koosmõjus ning käsitada ühe ja sama normina (vt selle kohta 11. septembri 2019. aasta kohtuotsus FIG ja FISE,
C‑612/17 ja C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, punkt
).
Lisaks tuleb tõdeda, et kuna määruse nr 549/2013 A lisa punkt 20.309 määratleb kontrolli mõiste, et piiritleda avalikku sektorit üldiselt, ning kuivõrd selle lisa punktide 2.39 ja 20.15 ühtne norm määratleb sama mõiste, eristamaks avalikku sektorisse kuuluvaid KTIsid muudest KTIdest, on neil määratlustel ka sama eesmärk ja seega on need KTIde puhul kohaldatavad samade üksuste suhtes. Neid kahte sätet tuleks seega käsitleda teineteist täiendavatena ja seega kohaldada neid koos ühtlustatud viisil, et määrata kindlaks, kas üksus kuulub avalikku või erasektorisse ja seega, kui tegemist on avaliku sektori KTIga, kas see kuulub valitsemissektorisse vastavalt määruse nr 549/2013 A lisa punktide 3.31 ja 20.13 kombineeritud sätetele või kas tegemist on KTKTIga (11. septembri 2019. aasta kohtuotsus FIG ja FISE,
C‑612/17 ja C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, punkt
).
Et teha kindlaks, kas kaebajatest MTÜsid kontrollib valitsemissektor, otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus käesolevas asjas – rõhutades asjaolu, et ainuüksi rahastamise kriteerium ei võimalda tuvastada kontrolli olemasolu – küsida Euroopa Kohtult üksnes määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.309 alapunkti h tõlgenduse kohta ja seda, kas kõiki õigusi ja ülesandeid, mille liikmesriigi seadusandja on andnud prantsuskeelsele kogukonnale, tuleb pidada „liigsest reguleerimisest tulenevaks kontrolliks“ selle sätte tähenduses.
See alapunkt sätestab, et „[k]ui regulatsioon on nii tugev, et see tegelikult dikteerib ettevõtte üldise poliitika, on see kontrollimise vorm“. Euroopa Kohus on täpsustanud, et see säte on osa kontrollinäitajast, mis puudutab „tegevust võimaldavate vahendite pakkumist“ või „volitava dokumendi muid sätteid, näiteks kasumitaotluseta institutsiooni põhikirjas sisalduvaid kohustusi“, millele viidatakse vastavalt määruse nr 549/2013 A lisa punkti 2.39 alapunktis b ja sama määruse A lisa punkti 20.15 alapunktis b, kuna see näitaja vastab nimetatud lisa punkti 20.309 alapunktides a–c ja g–i nimetatud erinevatele näidetele (11. septembri 2019. aasta kohtuotsus FIG ja FISE,
C‑612/17 ja C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, punkt
).
Lisaks on Euroopa Kohus otsustanud, et määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.309 alapunktist h tuleneb, et märk kontrolli kohta võib olla reguleerimine, mis sõltumata selle üldisest või üksikasjalikust laadist on niivõrd ulatuslik, et
de facto
määrataks selle abil kindlaks teatud tegevusvaldkonna ühe üksuse või lausa kõigi üksuste üldine poliitika või programm (vt selle kohta 11. septembri 2019. aasta kohtuotsus FIG ja FISE,
C‑612/17 ja C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, punkt
).
Tuleb toonitada, et mõiste „võime otsustada […] üldise poliitika või programmi üle“ määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.15 esimese lause tähenduses on Euroopa Kohus sisustanud kui valitsemissektori suutlikkuse avaldada jätkuvalt ja püsivalt tegelikku ja olulist mõju KTI eesmärkide ja tegevuse ning nende rakendusaspektide määratlemisele ja elluviimisele, nagu ka tegevuse strateegiale ja põhisuundadele, mida KTI kavatseb oma tegevuses järgida (11. septembri 2019. aasta kohtuotsus FIG ja FISE,
C‑612/17 ja C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, punkt
).
Arvestades aga määruse nr 549/2013 A lisa punktide 20.15 ja 20.309 sätete üksteist täiendavat laadi, mida on rõhutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 28 ja 29, tuleb määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.15 esimese lause sellist tõlgendust – nagu Euroopa Komisjon oma kirjalikes seisukohtades õigesti märgib – analoogia alusel kohaldada ka siis, kui tõlgendatakse selle määruse A lisa punkti 20.309 alapunkti h teist lauset, mis näeb ette, et „[k]ui regulatsioon on nii tugev, et see tegelikult dikteerib ettevõtte üldise poliitika, on see kontrollimise vorm“.
Seetõttu tuleb määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.309 alapunkti h koostoimes selle lisa punkti 2.39 alapunktiga b ja punkti 20.15 alapunktiga b tõlgendada nii, et liikmesriigi õigusnorme, mille adressaatideks on haridusvaldkonnas tegutsevad KTId, keda küll liikmesriigi pädev valitsemissektor subsideerib, kuid kellele on põhiseadusega tagatud haridusvabadus, tuleb pidada „liigseteks“ selle A lisa punkti 20.309 alapunkti h tähenduses, kui ülesanded ja õigused, mille need normid valitsemissektorile annavad, on niivõrd ulatuslikud, et nende abil määratakse tegelikult kindlaks asjasse puutuvate haridusasutuste üldine poliitika või programm, võimaldades avaldada jätkuvalt ja püsivalt tegelikku ja olulist mõju nende üksuste eesmärkide ja tegevuse ning nende rakendusaspektide määratlemisele ja elluviimisele, nagu ka tegevuse strateegiale ja põhisuundadele, mida need üksused kavatsevad oma tegevuses järgida.
Seega peab eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes on ainsana põhikohtuasja vaidluse asjaoludega otseselt kursis, kõiki asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid arvestades kontrollima, kas prantsuskeelse kogukonna pädevus seoses kaebajatest MTÜdega, mis sellele kogukonnale on liikmesriigi õigusnormidega antud, on niivõrd ulatuslik, et see võimaldab tal määrata tegelikult kindlaks kaebajatest MTÜde üldine poliitika või programm, eelkõige nii, et sellele valitsemissektorile on antud õigus määratleda nii õppekavad kui ka tundide sisu ja seega ka õppetöö eesmärgid, või kas see pädevus piirdub reaalselt – nagu kaebajatest MTÜd oma kirjalikes seisukohtades väidavad – üksnes tagantjärele tehtava kontrolliga, mõjutamata otsustavalt üldist poliitikat või kooli- või akadeemilist programmi, kuna valitsemissektor ei määratle õppetöö konkreetset sisu, mille alusel antakse aga välja kooli või akadeemia õppeaasta eduka lõpetamise tunnistus.
Eeltoodut arvestades ja igal juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne anda üldine hinnang kõigi näitajate, sealhulgas rahastamise taseme alusel, kusjuures tuleb täpsustada, et see otsus on oma laadilt „hinnanguline“, nagu märgitud määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.15 viimases lauses (vt selle kohta 11. septembri 2019. aasta kohtuotsus FIG ja FISE,
C‑612/17 ja C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, punktid
ja
). Nimelt vastavalt selle määruse A lisa punktile 20.310 tuleb iga klassifitseerimisjuhtumit eraldi uurida ja mõnel juhul ei pruugi kõik need näitajad olla asjakohased, samas kui mõnel juhul võivad mitu eraldi näitajat viidata koos kontrolli olemasolule. Selle määruse A lisa punkti 2.39 viimases lauses ja sama määruse punkti 20.15 kuuendas lauses on sätestatud sama põhimõte, et enamikul juhtudest on kontrolli olemasolu kindlaks tehtav mitme näitaja analüüsimise alusel.
Eespool esitatud kaalutlustest lähtudes tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.309 alapunkti h koostoimes selle lisa punkti 2.39 alapunktiga b ja punkti 20.15 alapunktiga b tuleb tõlgendada nii, et mõiste „liigne reguleerimine“ hõlmab liikmesriigi õigusnorme, mille adressaatideks on haridusvaldkonnas tegutsevad KTId, keda küll liikmesriigi pädev valitsemissektor subsideerib, kuid kellele on põhiseadusega tagatud haridusvabadus, kui need õigusnormid annavad pädevale valitsemissektorile ülesande või õiguse:
–
kiita heaks õppekavad;
–
reguleerida nii õpingute struktuuri kui ka prioriteetseid ja spetsiifilisi ülesandeid, korraldada õpilaste nimekirja kandmise ja väljaheitmise tingimuste, klassinõukogude otsuste, rahalise osaluse otsuste kontrollimist, korraldada haridusasutuste rühmitamist struktureeritud võrgustikku ning nõuda haridus-, õppe- ja asutuseprojektide väljatöötamist ning tegevusaruande esitamist;
–
korraldada kontrolli ja inspekteerimist, mis puudutab konkreetselt õppeharusid, haridustaset ja keeleseaduste kohaldamist, välja arvatud pedagoogilised meetodid, ning
–
kehtestada minimaalse õpilaste arvu klasside, jagude, astmete või muude alajaotuste kaupa, välja arvatud ministri tehtud erandi korral,
kui need ülesanded ja õigused on niivõrd ulatuslikud, et nende abil määratakse tegelikult kindlaks asjasse puutuvate KTIde üldine poliitika või programm, võimaldades avaldada jätkuvalt ja püsivalt tegelikku ja olulist mõju nende KTIde eesmärkide ja tegevuse ning nende rakendusaspektide määratlemisele ja elluviimisele, nagu ka tegevuse strateegiale ja põhisuundadele, mida need KTId kavatsevad oma tegevuses järgida, mida tuleb aga kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.
Teine küsimus
Oma teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.15 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et mõiste „üldised eeskirjad, mis on kohaldatavad kõigi samas valdkonnas tegutsevate üksuste suhtes“, hõlmab liikmesriigi õigusnorme, mis moodustavad õigusliku režiimi, mida kohaldatakse ainult valitsemissektori rahastatavate haridusvaldkonna KTIde personalile.
Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on otsustanud, et seda mõistet tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab igasugust avaliku sektori üksuse sekkumist, millega kehtestatakse või kohaldatakse eeskirju, mille eesmärk on allutada vahet tegemata ja ühtmoodi kõik asjasse puutuva tegevusvaldkonna üksused üldistele, ulatuslikele ja abstraktsetele reeglitele või üldistele suunistele, ilma et niisugune regulatsioon – olemata laadilt või omadustelt „liigne“ määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.309 alapunkti h tähenduses – tegelikult dikteeriks asjasse puutuva tegevusvaldkonna üksuste üldist poliitikat või programmi (11. septembri 2019. aasta kohtuotsus FIG ja FISE,
C‑612/17 ja C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, punkt
).
Samuti on Euroopa Kohus selgitanud, et määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.15 teise lause – mis näeb ette, et „[a]valik sekkumine üldiste eeskirjade vormis, mis on kohaldatavad kõigi samas valdkonnas tegutsevate üksuste suhtes, ei ole asjakohane selle otsustamisel, kas valitsemissektor kontrollib mõnda konkreetset üksust“ – eesmärk on jätta mõiste „kontroll“ alt selle sätte tähenduses välja avaliku sektori üksuse sekkumine, millega kehtestatakse eeskirjad või kohaldatakse neid eesmärgiga allutada vahet tegemata ja ühtmoodi kõik asjaomase tegevusvaldkonna üksused üldistele, ulatuslikele ja abstraktsetele reeglitele või üldistele suunistele (vt selle kohta 11. septembri 2019. aasta kohtuotsus FIG ja FISE,
C‑612/17 ja C‑613/17
,
EU:C:2019:705
, punktid
ja
).
Käesoleval juhul ei ole vaidlustatud, et „personalieeskirjad“ näevad ette erinormid, mida kohaldatakse valitsemissektori poolt rahastatavate haridusvaldkonna asutuste personalile. Nimelt, nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades õigesti märkis, ei ole subsideeritud vaba hariduse asutustele kohaldatavad eeskirjad, sealhulgas nende personalile kohaldatavad „personalieeskirjad“, kohaldatavad eraõiguslikele koolidele, keda prantsuskeelne kogukond ei rahasta. Samuti märkisid kaebajatest MTÜd oma kirjalikes seisukohtades, et „vaidlusalune normistik“ on kohaldatav ainult personali suhtes, kelle tööd subsideeritakse. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et „[k]ui vaatlusalune tegevusvaldkond on haridus ise, tuleb tõdeda, et teatavad dekreediga kehtestatud eeskirjad on kohaldatavad üksnes subsideeritud vabahariduse töötajatele“.
Ent käesolevas asjas ei saa subsideeritud vaba hariduse tegevusvaldkonda käsitada eraldi tegevusvaldkonnana, mis oleks lahutatav Belgia avaliku hariduse või üldiselt hariduse tegevusvaldkonnast. Sellest järeldub, et erinormid, milleks on ainult subsideeritud vaba hariduse asutuste personali suhtes kohaldatavad „personalieeskirjad“, ei reguleeri seega mitte kogu hariduse tegevusvaldkonda, vaid ainult selle valdkonna osa, mis koosneb subsideeritud vaba hariduse võrgustikust. Seega, kuna vaidlusalused eeskirjad ei kehti kõigi sama tegevusvaldkonna, st hariduse tegevusvaldkonna üksuste suhtes, ei saa „personalieeskirjad“ kuuluda mõiste „üldised eeskirjad“ alla määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.15 teise lause tähenduses.
Eelpool esitatud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.15 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et mõiste „üldised eeskirjad, mis on kohaldatavad kõigi samas valdkonnas tegutsevate üksuste suhtes“, ei hõlma liikmesriigi õigusnorme, mis moodustavad õigusliku režiimi, mida kohaldatakse ainult valitsemissektori rahastatavate haridusvaldkonna KTIde personalile.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse riigisisene kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:

1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2013. aasta määruse (EL) nr 549/2013 Euroopa Liidus kasutatava Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi kohta A lisa punkti 20.309 alapunkti h koostoimes selle lisa punkti 2.39 alapunktiga b ja punkti 20.15 alapunktiga b tuleb tõlgendada nii, et mõiste „liigne reguleerimine“ hõlmab liikmesriigi õigusnorme, mille adressaatideks on haridusvaldkonnas tegutsevad kasumitaotluseta institutsioonid (KTId), keda küll liikmesriigi pädev valitsemissektor subsideerib, kuid kellele on põhiseadusega tagatud haridusvabadus, kui need õigusnormid annavad pädevale valitsemissektorile ülesande või õiguse:
–
kiita heaks õppekavad;
–
reguleerida nii õpingute struktuuri kui ka prioriteetseid ja spetsiifilisi ülesandeid, korraldada õpilaste nimekirja kandmise ja väljaheitmise tingimuste, klassinõukogude otsuste, rahalise osaluse otsuste kontrollimist, korraldada haridusasutuste rühmitamist struktureeritud võrgustikku ning nõuda haridus-, õppe- ja asutuseprojektide väljatöötamist ning tegevusaruande esitamist;
–
korraldada kontrolli ja inspekteerimist, mis puudutab konkreetselt õppeharusid, haridustaset ja keeleseaduste kohaldamist, välja arvatud pedagoogilised meetodid, ning
–
kehtestada minimaalse õpilaste arvu klasside, jagude, astmete või muude alajaotuste kaupa, välja arvatud ministri tehtud erandi korral,
kui need ülesanded ja õigused on niivõrd ulatuslikud, et nende abil määratakse tegelikult kindlaks asjasse puutuvate KTIde üldine poliitika või programm, võimaldades avaldada jätkuvalt ja püsivalt tegelikku ja olulist mõju nende KTIde eesmärkide ja tegevuse ning nende rakendusaspektide määratlemisele ja elluviimisele, nagu ka tegevuse strateegiale ja põhisuundadele, mida need KTId kavatsevad oma tegevuses järgida, mida tuleb aga kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

2.
Määruse nr 549/2013 A lisa punkti 20.15 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et mõiste „üldised eeskirjad, mis on kohaldatavad kõigi samas valdkonnas tegutsevate üksuste suhtes“, ei hõlma liikmesriigi õigusnorme, mis moodustavad õigusliku režiimi, mida kohaldatakse ainult valitsemissektori rahastatavate haridusvaldkonna kasumitaotluseta institutsioonide personalile.

Allkirjad
(
*1
)	Menetluskeel: prantsuse.