CELEX: 62021CJ0620
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Spoločný systém dane z pridanej hodnoty (DPH)
Smernica 2006/112/ES
Článok 132 ods. 1 písm. g)
Oslobodenie poskytovania služieb úzko súvisiaceho so sociálnou starostlivosťou alebo činnosťou v oblasti sociálneho zabezpečenia subjektmi, ktoré dotknutý členský štát uznáva za subjekty sociálnej povahy, od dane
Poskytovanie služieb nezdaniteľnej osobe v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom má sídlo poskytovateľ
Posúdenie povahy poskytovania služieb a podmienky týkajúcej sa subjektu uznaného za subjekt sociálnej povahy
Určenie príslušného vnútroštátneho práva
Pojem ‚dotknutý členský štát‘

Návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania  sa  týka  výkladu  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice  Rady  2006/112/ES z 28. novembra  2006 o spoločnom  systéme  dane z pridanej  hodnoty  (Ú. v. EÚ L 347,  2006,  s. 1),  zmenenej  smernicou  Rady  2008/8/EÚ z 12. februára  2008  (Ú. v. EÚ L 44,  2008,  s. 1)  (ďalej  len  „smernica o DPH“).
Tento  návrh  bol  podaný v rámci  sporu  medzi  spoločnosťou  MOMTRADE  RUSE  OOD  (ďalej  len  „Momtrade“)  na  jednej  strane a Direktor  na  Direkcija  „Obžalvane i danăčno‑osiguritelna  praktika“  Varna  pri  Centralno  upravlenie  na  Nacionalnata  agencija  za  prichodite  (riaditeľ  Riaditeľstva  pre  „opravné  prostriedky a prax v oblasti  daní a sociálneho  zabezpečenia“  pre  mesto  Varna,  Ústrednej  správy  Národnej  agentúry  pre  verejné  príjmy,  Bulharsko)  (ďalej  len  „Direktor“)  na  druhej  strane  vo  veci  daňového  výmeru  týkajúceho  sa  dane z pridanej  hodnoty  (DPH).

Právny rámec

Právo

Únie

Smernica o DPH
Článok 45  smernice o DPH  uvádza:
„Miestom  poskytovania  služieb  nezdaniteľnej  osobe  je  miesto,  kde  má  poskytovateľ  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti.  Ak  sa  však  tieto  služby  poskytujú  zo  stálej  prevádzkarne  poskytovateľa  umiestnenej  na  inom  mieste,  ako  je  sídlo  jeho  ekonomickej  činnosti,  miestom  poskytovania  týchto  služieb  je  miesto,  kde  sa  nachádza  táto  stála  prevádzkareň.  Ak  takéto  sídlo  ekonomickej  činnosti  alebo  stála  prevádzkareň  neexistuje,  miestom  poskytovania  služieb  je  miesto,  kde  má  poskytovateľ  trvalé  bydlisko  alebo  kde  sa  obvykle  zdržiava.“
Hlava  IX  tejto  smernice  sa  týka  oslobodení  od  DPH.
Kapitola  1  uvedenej  hlavy  IX s názvom  „Všeobecné  ustanovenia“  obsahuje  článok 131  uvedenej  smernice,  podľa  ktorého:
„Oslobodenia  od  dane  ustanovené v kapitolách  2  až  9  sa  uplatňujú  bez  toho,  aby  boli  dotknuté  ostatné  ustanovenia  Spoločenstva a v súlade s podmienkami,  ktoré  členské  štáty  stanovia  na  účely  zabezpečenia  správneho a jednoznačného  uplatňovania  tohto  oslobodenia  od  dane a na  účely  predchádzania  akýmkoľvek  možným  daňovým  únikom,  vyhýbaniu  sa  dani  alebo  zneužitiu  dane.“
Kapitola  2  tej  istej  hlavy  IX s názvom  „Oslobodenie  od  dane  pri  určitých  činnostiach  verejného  záujmu“  obsahuje  články 132  až  134  smernice o DPH.
Článok 132  ods. 1 písm. g)  tejto  smernice  uvádza:
„Členské  štáty  oslobodia  od  dane  tieto  transakcie  [činnosti –
neoficiálny  preklad
]:
…
g)      poskytovanie  služieb a dodanie  tovaru  úzko  súvisiace  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia  vrátane  poskytovania  služieb a dodania  tovaru  uskutočňovan[é]  domovmi  dôchodcov,  subjektmi,  ktoré  sa  spravujú  verejným  právom,  alebo  inými  subjektmi,  ktoré  dotknutý  členský  štát  uznáva  za  subjekty  sociálnej  povahy.“
Článok 133  uvedenej  smernice  znie:
„Členské  štáty  môžu v každom  jednotlivom  prípade  vyžadovať  od  subjektov,  ktoré  sa  nespravujú  verejným  právom,  pre  každé  oslobodenie  od  dane  uvedené v článku 132  ods. 1 písm. b),  g),  h),  i),  l),  m) a n),  splnenie  jednej  alebo  viacerých z nasledujúcich  podmienok:
a)      dotknuté  subjekty  nesmú  byť  systematicky  zamerané  na  vytváranie  zisku,  pričom  prípadný  vytvorený  zisk  sa  nesmie  rozdeliť,  ale  musí  sa  použiť  na  pokračovanie  alebo  zlepšenie  poskytovaných  služieb;
b)      tieto  subjekty  musia  byť  riadené a spravované v zásade  na  dobrovoľnom  základe  osobami,  ktoré  nemajú  žiadny  priamy  alebo  nepriamy  finančný  prospech,  či  už  osobne  alebo  cez  sprostredkovateľov,  na  výsledkoch  daných  činností;
c)      tieto  subjekty  musia  uplatňovať  ceny  schválené  orgánmi  verejnej  moci  alebo  ceny  neprekračujúce  takto  schválené  ceny,  alebo  pokiaľ  ide o služby,  ktorých  ceny  nepodliehajú  schváleniu,  uplatňovať  nižšie  ceny,  ako  na  obdobné  služby  uplatňujú  obchodné  spoločnosti,  ktoré  podliehajú  DPH;
d)      oslobodenie  od  dane  nesmie  spôsobiť  narušenie  hospodárskej  súťaže  znevýhodnením  obchodných  spoločností,  ktoré  podliehajú  DPH.
…“
Článok 134  tej  istej  smernice  znie:
„Dodanie  tovaru a poskytovanie  služieb  nie  sú  oslobodené  od  dane v zmysle  článku 132  ods. 1 písm. b),  g),  h),  i),  l),  m) a n) v týchto  prípadoch:
a)      ak  nie  sú  nevyhnutné  pre  uskutočnenie  transakcií  [činností –
neoficiálny  preklad
]  oslobodených  od  dane,
b)      ak  ich  hlavným  cieľom  je,  aby  dotknutý  subjekt  získal  dodatočné  príjmy  prostredníctvom  uskutočňovania  transakcií  [činností –
neoficiálny  preklad
],  ktoré  priamo  konkurujú  transakciám  [činnostiam –
neoficiálny  preklad
]  obchodných  spoločností  podliehajúcich  DPH.“

Smernica 2008/8
Odôvodnenia  3 a 5  smernice  Rady  2008/8/ES z 12. februára  2008,  ktorou  sa  mení a dopĺňa  smernica  2006/112/ES,  pokiaľ  ide o miesto  poskytovania  služieb  (Ú. v. EÚ L 44,  2008,  s. 11),  stanovujú:
„(3)      Pre  každé  poskytovanie  služieb  by  miestom  zdaňovania  malo  byť v zásade  miesto,  kde  dochádza  ku  skutočnej  spotrebe.  Ak  by  sa  malo  všeobecné  pravidlo o mieste  poskytovania  služieb  takto  zmeniť, z administratívnych  aj  politických  dôvodov  by  boli  stále  potrebné  niektoré  výnimky z tohto  všeobecného  pravidla.
…
(5)      Ak  sa  služby  poskytujú  nezdaniteľným  osobám,  naďalej  by  malo  byť  všeobecným  pravidlom,  že  miestom  poskytovania  služieb  je  miesto,  kde  má  poskytovateľ  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti.“

Bulharské

právo

Ústava Bulharskej republiky
Článok 26  ods. 2  Ústavy  Bulharskej  republiky  stanovuje:
„Cudzinci s bydliskom v Bulharskej  republike  majú  všetky  práva a povinnosti  stanovené v tejto  Ústave s výnimkou  práv a povinností,  pre  ktoré  sa  podľa  Ústavy a zákona  vyžaduje  bulharská  štátna  príslušnosť.“

Procesný poriadok v daňových veciach a vo veciach sociálneho zabezpečenia
Článok 122  ods. 1  Danăčno‑osiguritelen  procesualen  kodex  (procesný  poriadok v daňových  veciach a vo  veciach  sociálneho  zabezpečenia), v znení  uplatniteľnom  na  skutkové  okolnosti  vo  veci  samej,  stanovuje:
„Daňová  správa  môže  uplatniť  výšku  dane  určenú v súlade  so  zákonom,  ktorý  sa  na  ňu  vzťahuje,  vzhľadom  na  základ  uvedený v odseku  2,  ktorý  sama  určí,  za  týchto  okolností:
…
3.      ak  boli v účtovníctve  použité  nepravdivé  alebo  nesprávne  doklady;
4.      v prípade  neexistencie  alebo  nepredloženia  účtovníctva  vedeného  podľa  [Zakon  za  šetovodstvoto  (zákon o účtovníctve)],  alebo  ak  vedenie  účtovníctva  neumožňuje  stanoviť  základ  dane,  ako  aj  vtedy,  ak  boli  dokumenty  potrebné  na  určenie  základu  dane  alebo  povinných  dávok  na  sociálne  poistenie  zničené  spôsobom,  ktorý  nie  je v súlade  so  zákonom;
…“

ZDDS
Podľa  článku 21  ods. 1  Zakon  za  danăk  vărchu  dobavenata  stojnost  (zákon o dani z pridanej  hodnoty)  (DV  č. 63  zo  4. augusta  2006,  s. 8), v znení  uplatniteľnom v spore  vo  veci  samej  (ďalej  len  „ZDDS“):
„Ak  je  príjemcom  nezdaniteľná  osoba,  miestom  poskytovania  služieb  je  miesto,  kde  poskytovateľ  založil  svoju  nezávislú  ekonomickú  činnosť.“
Článok 38  ZDDS  znie:
„1.      Plnenia  oslobodené  od  dane  sú  plnenia  uvedené v tejto  kapitole.
2.      Od  dane  sú  tiež  oslobodené  plnenia v rámci  Spoločenstva,  ktoré  by  boli  oslobodené  od  dane  podľa  tejto  kapitoly,  ak  by  sa  uskutočnili v tuzemsku.
3.      Od  dane  je  oslobodené  aj  nadobudnutie  tovaru v rámci  Spoločenstva,  ktorého  dodanie v tuzemsku  je  podľa  tejto  kapitoly  oslobodené  od  dane.
…“
V súlade s článkom 40  ZDDS:
„Plnenie  oslobodené  od  dane  je:
(1)      poskytovanie  sociálnych  služieb v zmysle  [Zakon  za  socialno  podpomagane  (zákon o sociálnej  pomoci)];
…“
Článok 67  ZDDS  stanovuje:
„1.      Výška  dane  sa  určuje  vynásobením  základu  dane  sadzbou  dane.
2.      Ak  pri  dohadovaní  plnenia  nie  je  výslovne  uvedené,  že  daň  je  splatná  samostatne,  považuje  sa  za  zahrnutú  do  dohodnutej  ceny.
3.      Daň  sa  považuje  za  zahrnutú  do  deklarovanej  ceny  aj v prípade  dodania  tovaru,  ktorý  sa  dodáva  formou  maloobchodného  predaja v obchode.
…“

ZSP
Článok 16  Zakon  za  socialno  podpomagane  (zákon o sociálnej  pomoci)  (DV  č. 56 z 19. mája  1998), v znení  uplatniteľnom  na  skutkové  okolnosti  vo  veci  samej,  (ďalej  len  „ZSP“),  stanovuje:
„1.      Poskytovanie  sociálnych  služieb  spočíva v sociálnej  práci  zameranej  na  osobnú  asistenciu  na  účely:
(1)      výkonu  každodenných  činností;
(2)      sociálnej  inklúzie.
2.      Sociálne  služby  sa  poskytujú  na  základe  individuálneho  posúdenia  potrieb a so  zreteľom  na  želania a osobnú  voľbu  danej  osoby.
…“
Článok 18  ZSP, v znení  uplatniteľnom  na  skutkový  stav  vo  veci  samej,  stanovuje:
„1.      Sociálne  služby  sú  poskytované:
(1)      štátom;
(2)      mestskými  samosprávami;
(3)      bulharskými  štátnymi  príslušníkmi  zaregistrovanými  podľa  [Targovski  zakon  (Obchodný  zákon)] a právnickými  osobami;
(4)      fyzickými  osobami  vykonávajúcimi  obchodnú  činnosť a právnickými  osobami  registrovanými  podľa  práva  iného  členského  štátu  Európskej  únie  alebo  iného  členského  štátu  Európskeho  hospodárskeho  priestoru  [(EHP)].
2.      Osoby  uvedené v odseku  1  bodoch 3 a 4  môžu  poskytovať  sociálne  služby  až  po  zápise  do  registra  [Agencia  za  socialno  podpomagane  (Agentúra  pre  sociálnu  pomoc)].
3.      Osoby  uvedené v odseku  1  bodoch 3 a 4  môžu  poskytovať  sociálne  služby  pre  deti  do  18  rokov  po  tom,  čo  im  je  udelená  licencia a sú  zapísané  do  registra  uvedeného v odseku  2.
4.      Podmienky  registrácie  sú  stanovené  vo  vykonávacej  vyhláške k zákonu.“
Odsek  1  doplňujúcich  ustanovení  ZSP, v znení  uplatniteľnom  na  skutkové  okolnosti  vo  veci  samej,  stanovuje:
„Na  účely  tohto  zákona:
…
(6)      ‚sociálne  služby‘:  sú  činnosti,  ktoré  napomáhajú a zlepšujú  možnosti  jednotlivca  viesť  nezávislý  život;  vykonávajú  sa v špecializovaných  inštitúciách a v rámci  komunity;
(7)      ‚sociálne  služby v rámci  komunity‘  služby  poskytované v rodinnom  prostredí  alebo v blízkom  rodinnom  prostredí.
…“

Vykonávacia vyhláška k ZSP
Článok 40  Pravilnik  za  prilagane  na  ZSP  (vykonávacia  vyhláška k ZSP), v znení  uplatniteľnom  na  skutkové  okolnosti  vo  veci  samej,  stanovuje:
„1.      Osoby,  ktoré  chcú  využívať  sociálne  služby,  podajú  písomnú  žiadosť  podľa  svojej  súčasnej  adresy, a to:
(1)      riaditeľovi  riaditeľstva  pre  sociálnu  pomoc,  pokiaľ  ide o sociálne  služby,  ktoré  sú  súčasťou  delegovaných  činností  štátu v súlade s prílohou  č. 9;
(2)      starostovi  obce,  pokiaľ  ide o sociálne  služby  patriace  pod  správu  obce;
3)      riadiacemu  orgánu,  ak  je  poskytovateľ  sociálnych  služieb  fyzickou  osobou  zaregistrovanou v súlade s obchodným  zákonom  alebo  právnickou  osobou.
2.      K žiadosti  uvedenej v odseku  1  sa  priloží:
(1)      doklad  totožnosti  (na  účely  referenčného  čísla);
(2)      v prípade  potreby  kópia  zdravotnej  karty;
(3)      prípadne  kópia  rozhodnutia  Lekarska  konsultativna  komisija  (LKK)  [Poradná  lekárska  komisia  (LKK)],  Teritorialna  expertna  lekarska  komisija  (TELK)  [Územná  lekárska  znalecká  komisia  (TELK)],  Nacionalna  expertna  lekarska  komisija  (NELK)  [Národná  lekárska  znalecká  komisia  (NELK)].
3.      Poskytovateľ  sociálnych  služieb  si  môže v prípade  potreby  vyžiadať  ďalšie  dokumenty.
4.      Na  základe  žiadosti a doložených  dokumentov,  ako  aj v prípadoch  uvedených v článku 27  ods. 7  orgán  uvedený v odseku  1  bodoch 2  až  3  hľadiska  posúdi  do  20  dní  sociálne  potreby  osoby  na  účely  poskytnutia  sociálnych  služieb v súlade s prílohou  č. 10 a vypracuje  návrh v súlade s modelom  uvedeným v prílohe  č. 8. V prípadoch  uvedených v článku 27  ods. 7  osoba  podá  svoju  žiadosť  po  posúdení  sociálnych  potrieb.
…“
Článok 40d  tejto  vyhlášky  znie:
„1.      Poskytovatelia  sociálnych  služieb  vypracujú  individuálny  plán  po  posúdení  potrieb  každého  príjemcu a stanovení  cieľov,  ktoré  sa  majú  dosiahnuť.
2.      Plán  uvedený v odseku  1  zahŕňa  činnosti s cieľom  odpovedať  na:
(1)      každodenné  potreby;
(2)      potreby  zdravotnej  starostlivosti;
(3)      potreby  vzdelávania;
(4)      potreby  rehabilitácie;
(5)      voľnočasové  potreby;
(6)      potreby  udržiavania  kontaktov s rodinou,  priateľmi,  príbuznými a inými  osobami.
…“
V zmysle  článku 40e  uvedenej  vyhlášky:
„1.      Poskytovateľ  sociálnych  služieb  vedie  register  príjemcov.
2.      Register  obsahuje  tieto  informácie:
(1)      meno,  bydlisko  a/alebo  súčasná  adresa,  dátum  narodenia a rodinná  situácia  príjemcov;
(2)      akt o udelení  sociálnych  služieb  alebo o povolení  využívať  sociálne  služby;
(3)      meno,  bydlisko  a/alebo  súčasná  adresa a telefónne  číslo  opatrovníka,  kurátora  alebo  príbuznej  osoby  príjemcu;
(4)      meno,  adresu a telefónne  číslo  ošetrujúceho  lekára  príjemcu;
(5)      dátum  udelenia  sociálnych  služieb  alebo  povolenia  využívať  sociálne  služby;
(6)      dátum  odchodu;
(7)      dátum,  hodinu a dôvod  úmrtia,  ak  príjemca  zomrel v špecializovanom  zariadení  alebo  ak  ide o poskytnutie  sociálnych  služieb v rámci  komunity.
3.      Poskytovateľ  vedie  knihu,  ktorá  musí  byť  očíslovaná,  opečiatkovaná a označená  pečaťou  špecializovaného  zariadenia a ktorá  obsahuje:
(1)      súpis  peňazí a materiálnych  hodnôt  odovzdaných  rezidentmi  na  účely  úschovy;
(2)      dátum,  kedy  boli  uschované  peniaze  alebo  materiálne  hodnoty;
(3)      dátum,  kedy  bola  peňažná  suma  alebo  materiálne  hodnoty  vrátené  rezidentom  alebo  použité v ich  mene  na  ich  žiadosť,  ako  aj  účel  ich  použitia;
(4)      meno a funkciu  osoby  zodpovednej  za  úschovu  peňazí a iných  materiálnych  hodnôt.“

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Momtrade  je  spoločnosť s ručením  obmedzeným  so  sídlom  na  území  Bulharskej  republiky.  Táto  spoločnosť  je v tomto  členskom  štáte  zaregistrovaná  na  účely  DPH  od  24. júna  2014.  Okrem  toho  je  zaregistrovaná v agentúre  pre  sociálnu  starostlivosť  ako  poskytovateľ  sociálnych  služieb a disponuje  registračnými  osvedčeniami  pre  opatrovateľov  na  účely  osobnej  starostlivosti,  sociálnych  opatrovateľov a opatrovateľov  na  účely  zabezpečenia  pomoci v domácnosti  pre  seniorov.
Príjemcami  služieb  poskytovaných  spoločnosťou  Momtrade  sú  seniori s bydliskom v Nemecku a Rakúsku. V súlade  so  zmluvami  uzatvorenými  medzi  touto  spoločnosťou a jej  klientmi  uvádzané  služby  spočívajú v poskytovaní  osobnej  starostlivosti a služieb  spočívajúcich v zabezpečení  pomoci v domácnosti.  Jednotlivé  povinnosti  poskytovateľa  sú  podrobne  opísané v dotazníku  pripojenom k uvedeným  zmluvám  vypracovanom  agentúrou  zaregistrovanou v Nemecku  alebo v Rakúsku,  ktorá  je  poverená  vyhľadaním  klientov a odporúčaním  na  uvedenú  spoločnosť.  Tieto  povinnosti  zahŕňajú  poskytovanie  pomoci v domácnosti  pre  seniorov  so  zdravotnými  problémami.
V rámci  kontroly  uskutočnenej  bulharskými  daňovými  orgánmi,  pokiaľ  ide o obdobie  od  24. júna  2014  do  31. decembra  2015,  tieto  orgány  usúdili,  že  vzhľadom  na  to,  že  služby  poskytované  spoločnosťou  Momtrade  sa  fyzicky  uskutočnili  na  území  Spolkovej  republiky  Nemecko a Rakúskej  republiky,  musí  táto  spoločnosť  na  to,  aby  sa  mohla  domáhať  oslobodenia  od  DPH  podľa  článku 40  bodu 1  ZDDS,  predložiť v súlade s nemeckou a rakúskou  právnou  úpravou  dôkazy  potvrdzujúce  sociálnu  povahu  služieb  poskytovaných  počas  tohto  obdobia  na  území  týchto  členských  štátov.
Po  tom,  čo  bulharské  daňové  orgány  konštatovali,  že  Momtrade  takéto  dôkazy  nepredložila,  vydali  4. októbra  2018  voči  tejto  spoločnosti  daňový  výmer, v ktorom  stanovili  pohľadávku  na  DPH  za  uvedené  obdobie.  Toto  stanovisko  potvrdil  Direktor.
Momtrade  podala  žalobu  na  Administrativen  săd  Ruse  (Správny  súd  Ruse,  Bulharsko),  ktorou  napadla  daňový  výmer  uvedený v predchádzajúcom  bode.  Tento  súd  znížil  výšku  pohľadávky  stanovenej v tomto  výmere,  pričom  uvedený  výmer v zostávajúcej  časti  potvrdil. V tomto  kontexte  uvedený  súd  po  tom,  čo  konštatoval,  že  článok 40  bod 1  ZDDS  preberá  článok 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  potvrdil  neexistenciu  sociálnej  povahy  služieb  poskytovaných  touto  spoločnosťou  na  území  Spolkovej  republiky  Nemecko a Rakúskej  republiky z dôvodu,  že  uvedená  spoločnosť  nepredložila  úradné  doklady  vydané  príslušnými  orgánmi  týchto  členských  štátov,  ktoré  by  potvrdzovali  takúto  povahu.
Proti  rozsudku  Administrativen  săd  Ruse  (Správny  súd  Ruse)  boli  na  vnútroštátny  súd,  ktorý  podal  návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania,  Vărchoven  administrativen  săd  (Najvyšší  správny  súd,  Bulharsko),  podané  dve  odvolania,  ktoré  podali  Direktor a Momtrade.
Tento  súd  uvádza,  že  podľa  jeho  judikatúry  sa  má  článok 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  vykladať v tom  zmysle,  že  členským  štátom  neukladá  povinnosť  oslobodiť  od  dane  sociálne  služby  poskytované v prospech  štátnych  príslušníkov  iného  členského  štátu  mimo  ich  územia.  Tento  výklad  sa  zakladá  na  článku 26  ods. 2  Ústavy  Bulharskej  republiky.
Vnútroštátny  súd  sa  však  domnieva,  že  na  jednej  strane  na  dosiahnutie  cieľa  sledovaného  článkom 132  smernice o DPH  nie  je  podstatné,  či  poskytovatelia a príjemcovia  služieb,  ktorí  môžu  byť  oslobodení  od  DPH,  majú  pobyt  alebo  sídlo  na  území  jedného  členského  štátu  alebo  dvoch  členských  štátov.
Na  druhej  strane,  keďže  príjemcami  služieb  sú  fyzické  osoby,  teda  nezdaniteľné  osoby,  miestom  poskytovania  týchto  služieb  je  miesto,  kde  má  poskytovateľ  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti, v tomto  prípade  územie  Bulharskej  republiky. V dôsledku  toho,  ak  by  bol  výklad  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  ktorý  podal  Vărchoven  administrativen  săd  (Najvyšší  správny  súd),  správny,  poskytovatelia  sociálnych  služieb  usadení v Bulharsku  by  čelili  rozdielnemu  daňového  zaobchádzaniu  podľa  toho,  či  poskytujú  služby  na  území  Bulharskej  republiky  alebo  na  území  iného  členského  štátu  cudzím  štátnym  príslušníkom,  čo  sa  podľa  názoru  vnútroštátneho  súdu  zdá  byť  neprijateľné, a to  aj v prípade  neexistencie  úplnej  daňovej  harmonizácie v oblasti  DPH.
Za  týchto  podmienok  Vărchoven  administrativen  săd  (Najvyšší  správny  súd)  rozhodol  prerušiť  konanie a položiť  Súdnemu  dvoru  tieto  prejudiciálne  otázky:
„1.      Má  sa  článok 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  vykladať v tom  zmysle,  že  obchodná  spoločnosť,  ktorá  je  zaregistrovaná  ako  poskytovateľ  sociálnych  služieb v členskom  štáte  (v tomto  prípade v [Bulharskej  republike]),  sa  môže  odvolávať  na  toto  ustanovenie s cieľom  uplatniť  si  oslobodenie  od  dane  za  sociálne  služby,  ktoré  poskytuje  fyzickým  osobám,  ktoré  sú  štátnymi  príslušníkmi  iných  členských  štátov,  na  území  týchto  štátov?  Je  na  účely  odpovede  na  túto  otázku  relevantná  skutočnosť,  že  príjemcov  služieb  sprostredkovali  poskytovateľovi  obchodné  spoločnosti,  ktoré  sú  zaregistrované v členských  štátoch, v ktorých  sa  tieto  služby  poskytujú?
2.      V prípade  kladnej  odpovede  na  prvú  otázku,  na  základe  akých  kritérií a podľa  ktorého  právneho  poriadku – podľa  bulharského  a/alebo  rakúskeho a nemeckého  právneho  poriadku – sa  má  na  účely  výkladu a uplatnenia  uvedeného  ustanovenia  práva  Únie  posúdiť,  či  je  kontrolovaná  spoločnosť  ‚uznaná  za  subjekt  sociálnej  povahy‘ a či  sa  považuje  za  preukázané,  že  ide o poskytovanie  služieb  ‚úzko  súvisiace  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia‘?
3.      Postačuje  podľa  tohto  výkladu  registrácia  obchodnej  spoločnosti  ako  poskytovateľa  sociálnych  služieb v zmysle  vnútroštátnych  právnych  predpisov  na  to,  aby  sa  táto  spoločnosť  považovala  za  subjekt,  ktorý  dotknutý  členský  štát  ‚uznáva  za  subjekt  sociálnej  povahy‘?“

O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
Direktor  spochybňuje  prípustnosť  tohto  návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  jednak z dôvodu,  že  odpovede  na  otázky  položené  vnútroštátnym  súdom  nevyvolávajú  žiadne  pochybnosti, a to  nielen  vzhľadom  na  jasnosť  článkov 132 a 133  smernice o DPH,  ale  aj  vzhľadom  na  judikatúru  Súdneho  dvora  týkajúcu  sa  týchto  ustanovení, a jednak z dôvodu,  že  uvedené  otázky  sú  hypotetické.
V tejto  súvislosti  treba  pripomenúť,  že v rámci  konania  zakotveného v článku 267 ZFEÚ  prislúcha  výlučne  vnútroštátnemu  súdu,  ktorému  bol  spor  predložený a ktorý  musí  prevziať  zodpovednosť  za  vydávané  súdne  rozhodnutie,  aby s prihliadnutím  na  osobitosti  veci  posúdil  tak  nevyhnutnosť  prejudiciálneho  rozhodnutia  na  to,  aby  mohol  vydať  svoj  rozsudok,  ako  aj  relevantnosť  otázok,  ktoré  kladie  Súdnemu  dvoru.  Preto v prípade,  že  sa  položené  otázky  týkajú  výkladu  práva  Únie,  Súdny  dvor  je v zásade  povinný  rozhodnúť.  Súdny  dvor  môže  odmietnuť  rozhodnúť o prejudiciálnej  otázke  položenej  vnútroštátnym  súdom  len  vtedy,  ak  je  zjavné,  že  požadovaný  výklad  práva  Únie  nemá  nijakú  súvislosť s existenciou  alebo  predmetom  konania  vo  veci  samej,  pokiaľ  ide o hypotetický  problém,  alebo  ak  Súdny  dvor  nedisponuje  skutkovými  ani  právnymi  okolnosťami  potrebnými  na  užitočnú  odpoveď  na  otázky,  ktoré  mu  boli  položené  (rozsudok z 31. januára  2023,  Puig  Gordi a i., C‑158/21,  EU:C:2023:57,  body 50 a 51,  ako  aj  citovaná  judikatúra).
V prejednávanej  veci  sa  otázky  položené  vnútroštátnym  súdom,  ktoré  vynikli v rámci  sporu  medzi  spoločnosťou a vnútroštátnym  daňovým  orgánom,  ktorý  odmietol  oslobodiť  túto  spoločnosť  od  DPH  podľa  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  týkajú  podmienok  uplatnenia  tohto  oslobodenia  od  dane a najmä  výkladu  pojmov  „subjekty  uznané  za  subjekty  sociálnej  povahy“ a „poskytovanie  služieb…  úzko  súvisiace  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia“ v zmysle  tohto  ustanovenia s cieľom  umožniť  vnútroštátnemu  súdu  určiť,  či  služby  poskytované  uvedenou  spoločnosťou  sú  oslobodené  od  DPH, a rozhodnúť  tak o zákonnosti  daňového  výmeru  dotknutého  vo  veci  samej.
Za  týchto  podmienok  sa  nezdá,  že  by  požadovaný  výklad  práva  Únie  nemal  žiadnu  súvislosť s existenciou  alebo  predmetom  sporu  vo  veci  samej,  ani  že  by  problém  nastolený  vnútroštátnym  súdom  bol  hypotetický,  pričom  Súdny  dvor  má  navyše k dispozícii  skutkové a právne  podklady  nevyhnutné  na  užitočné  zodpovedanie  otázok,  ktoré  sú  mu  položené.
Skutočnosť,  že  podľa  Direktor  výklad  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  nevyvoláva  pochybnosti,  nemá  vplyv  na  prípustnosť  týchto  otázok.
Ako  už  totiž  Súdny  dvor  rozhodol,  aj  keby  odpoveď  na  položené  otázky  neponechávala  priestor  na  žiadne  odôvodnené  pochybnosti,  tieto  otázky  by  sa z tohto  dôvodu  nestali  neprípustnými  (rozsudok z 27. marca 2014,  Consejería  de  Infraestructuras y Transporte  de  la  Generalitat  Valenciana a Iberdrola  Distribución  Eléctrica, C‑300/13,  neuverejnený,  EU:C:2014:188,  bod 18,  ako  aj  citovaná  judikatúra).
Z toho  vyplýva,  že  návrh  na  začatie  prejudiciálneho  konania  je  prípustný.

O prejudiciálnych otázkach

O
prvej

otázke
Svojou  prvou  otázkou  sa  vnútroštátny  súd v podstate  jednak  pýta,  či  sa  má  článok 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  vykladať v tom  zmysle,  že  sociálne  služby  poskytované  fyzickým  osobám s bydliskom v inom  členskom  štáte,  než  je  členský  štát, v ktorom  má  poskytovateľ  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti,  môžu  byť  oslobodené  od  dane  na  základe  tohto  ustanovenia, a jednak  či  skutočnosť,  že  uvedený  poskytovateľ  využil  na  kontaktovanie  svojich  klientov  spoločnosť  so  sídlom v tomto  inom  členskom  štáte,  má  vplyv  na  uvedený  výklad.
V súlade s článkom 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  členské  štáty  oslobodia  od  dane  poskytovanie  služieb a dodanie  tovaru  úzko  súvisiace  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia  vrátane  poskytovania  služieb a dodania  tovaru  uskutočňovaných  domovmi  dôchodcov,  subjektmi,  ktoré  sa  spravujú  verejným  právom,  alebo  inými  subjektmi,  ktoré  dotknutý  členský  štát  uznáva  za  subjekty  sociálnej  povahy.
Podľa  ustálenej  judikatúry  je  na  účely  výkladu  ustanovenia  práva  Únie  potrebné  zohľadniť  nielen  jeho  znenie,  ale  aj  jeho  kontext a ciele  sledované  právnou  úpravou,  ktorej  je  súčasťou  [rozsudok  zo  7. apríla  2022,  I  (Oslobodenie  nemocničných  služieb  od  DPH), C‑228/20,  EU:C:2022:275,  bod 33 a citovaná  judikatúra].
V tejto  súvislosti  po  prvé  zo  znenia  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  vyplýva,  že  oslobodenie  od  dane  uvedené v tomto  ustanovení  podlieha  dvom  kumulatívnym  podmienkam, a to  jednak  podmienke  týkajúcej  sa  povahy  poskytovaných  služieb,  ktoré  musia  úzko  súvisieť  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia, a jednak  podmienke  týkajúcej  sa  poskytovateľa  služieb,  ktorým  musí  byť  subjekt,  ktorý  sa  spravuje  verejným  právom,  alebo  iný  subjekt,  ktorý  dotknutý  členský  štát  uznáva  za  subjekt  sociálnej  povahy.
Článok 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  teda  nepodmieňuje  priznanie  dotknutého  oslobodenia  od  dane  nijakou  podmienkou  týkajúcou  sa  miesta,  kde  sa  majú  služby  uvedené v tomto  ustanovení  fyzicky  poskytnúť.  Toto  ustanovenie  nepodmieňuje  priznanie  takéhoto  oslobodenia  ani  tým,  aby  poskytovateľ a príjemca  týchto  služieb  boli  usadení v tom  istom  členskom  štáte.
Za  týchto  podmienok  zo  znenia  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  nemožno  vyvodiť,  že  ak  sa  služby  fyzicky  poskytujú v inom  členskom  štáte,  než  je  členský  štát, v ktorom  má  poskytovateľ  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti,  na  služby  uvedené v tomto  ustanovení  sa  nevzťahuje  oslobodenie  od  dane,  ktoré  upravuje.
Pokiaľ  ide  po  druhé o kontext,  do  ktorého  patrí  článok 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  toto  ustanovenie  sa  nachádza v kapitole  2,  nazvanej  „Oslobodenie  od  dane  pri  určitých  činnostiach  verejného  záujmu“,  hlavy  IX  tejto  smernice,  ktorá  obsahuje  články 132  až  134  tejto  poslednej  uvedenej  smernice.  Názov  tejto  kapitoly  poukazuje  na  to,  že  práve  povaha  všeobecného  záujmu  činností,  ktoré  sú v nej  uvedené,  predstavuje  skutočnosť,  ktorú  normotvorca  Únie  považoval  za  určujúcu  na  účely  oslobodenia  týchto  činností  od  DPH.  Skutočnosť,  že  uvedené  činnosti  sa  fyzicky  vykonávajú  na  území  jedného  členského  štátu a nie  na  území  iného  členského  štátu,  však  nemá  vplyv  na  takúto  povahu.
Okrem  toho  treba  pripomenúť,  že  na  jednej  strane  článok 133  prvý  odsek  smernice o DPH  umožňuje  členským  štátom  podmieniť  oslobodenie  od  dane  stanovené v článku 132  ods. 1 písm. g)  tejto  smernice  splnením  jednej  alebo  viacerých  podmienok,  ktoré  sú v ňom  uvedené,  teda  podmienok,  ktoré  sa  týkajú  cieľov  sledovaných  súkromnými  subjektmi  poskytujúcimi  služby,  na  ktoré  sa  vzťahuje  toto  oslobodenie  od  dane,  ich  riadenia a cien,  ktoré  tieto  subjekty  účtujú.
Na  druhej  strane  článok 134  uvedenej  smernice  vylučuje z oslobodenia  od  dane  stanoveného v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  poskytovanie  služieb  uvedené v tomto  poslednom  uvedenom  ustanovení,  ak  nie  je  nevyhnutné  na  uskutočnenie  činností  súvisiacich  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia,  alebo  ak  ich  hlavným  cieľom  je  získanie  dodatočných  príjmov  pre  subjekt  poskytujúci  služby  prostredníctvom  vykonávania  činností,  ktoré  priamo  konkurujú  činnostiam  obchodných  spoločností  podliehajúcich  DPH.
Keďže  články 133 a 134  smernice o DPH  nestanovujú  obmedzenia  vo  vzťahu k miestu,  kde  sa  dotknuté  služby  fyzicky  poskytujú,  členské  štáty  nemôžu  mať  právomoc  vylúčiť z oslobodenia  od  dane  stanoveného v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  poskytovanie  služieb  uvedené v tomto  ustanovení,  ak  sa  tieto  služby  fyzicky  vykonávajú v inom  členskom  štáte,  než  je  členský  štát, v ktorom  má  poskytovateľ  zriadené  sídlo  (pozri  analogicky  rozsudok z 19. decembra  2013,  Bridport  and  West  Dorset  Golf  Club, C‑495/12,  EU:C:2013:861,  bod 27,  ako  aj  citovanú  judikatúru).
Pokiaľ  ide  po  tretie o účel  oslobodenia  od  dane  upraveného v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  tento  článok  zabezpečením  priaznivejšieho  zaobchádzania v oblasti  DPH v prípade  určitých  služieb  poskytovaných  vo  verejnom  záujme v sociálnej  oblasti  sleduje  zníženie  nákladov  na  tieto  služby a zvýšenie  ich  dostupnosti  pre  jednotlivcov,  ktorí  ich  môžu  využiť  (rozsudok z 8. októbra  2020,  Finanzamt  D, C‑657/19,  EU:C:2020:811,  bod 29 a citovaná  judikatúra).
Výklad  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  ktorý  obmedzuje  pôsobnosť  oslobodenia  od  dane,  ktoré  stanovuje,  len  na  poskytovanie  služieb  uskutočnené v členskom  štáte, v ktorom  má  poskytovateľ  zriadené  sídlo,  by  bol  pritom v rozpore s cieľom  uvedeným v predchádzajúcom  bode  tohto  rozsudku,  keďže  poskytovanie  služieb,  ktoré  spĺňa  obe  podmienky  uvedené v tomto  ustanovení a ktoré  sa  uskutočňuje v inom  členskom  štáte,  než  je  členský  štát, v ktorom  má  poskytovateľ  zriadené  sídlo,  osobám  odkázaným  na  pomoc  alebo  starostlivosť,  by  podliehalo  DPH,  čo  by  nevyhnutne  malo  za  následok  zvýšenie  nákladov  na  dotknuté  služby,  čím  by  sa  tak  sťažil  prístup  týchto  osôb k týmto  službám.
V dôsledku  toho z doslovného,  systematického a teleologického  výkladu  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  vyplýva,  že  oslobodenie  od  dane  upravené v tomto  ustanovení  sa  uplatňuje  na  každé  poskytovanie  služieb,  ktoré  spĺňa  obe  podmienky  uvedené v uvedenom  ustanovení a pripomenuté v bode 43  tohto  rozsudku,  bez  ohľadu  na  skutočnosť,  že  takéto  plnenie  sa  fyzicky  vykonáva v členskom  štáte, v ktorom  je  poskytovateľ  usadený,  alebo v inom  členskom  štáte.
Napokon z predchádzajúcich  úvah  vyplýva,  že  skutočnosť,  že  poskytovateľ,  ktorý  poskytuje  služby  úzko  súvisiace  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia a ktoré  sú  poskytované  fyzickým  osobám s bydliskom v inom  členskom  štáte,  než v ktorom  má  poskytovateľ  zriadené  sídlo,  využil  sprostredkovateľa  so  sídlom v tomto  inom  členskom  štáte  na  kontaktovanie  svojich  klientov,  nie  je  relevantná  na  účely  určenia,  či  predmetné  služby  môžu  byť  oslobodené  od  dane  podľa  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH.
Ako  uviedla  Európska  komisia, v takom  prípade  poskytovanie  služieb  úzko  súvisiace  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia  poskytované  poskytovateľom  fyzickým  osobám  na  jednej  strane a služby  poskytované  sprostredkovateľom,  na  ktorého  sa  uvedený  poskytovateľ  obráti,  na  druhej  strane  predstavujú  odlišné a nezávislé  činnosti,  ktoré  je  nutné z toho  dôvodu  posudzovať  samostatne a mali  by  podliehať  odlišnému  zdaneniu.
Vzhľadom  na  predchádzajúce  úvahy  treba  na  prvú  otázku  odpovedať  tak,  že  článok 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  na  jednej  strane  sociálne  služby  poskytované  fyzickým  osobám s bydliskom v inom  členskom  štáte,  než  je  členský  štát, v ktorom  má  poskytovateľ  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti,  môžu  byť  oslobodené  od  dane  na  základe  tohto  ustanovenia a na  druhej  strane  je v tejto  súvislosti  irelevantné,  že  uvedený  poskytovateľ  využil  na  kontaktovanie  svojich  klientov  spoločnosť  so  sídlom v tomto  inom  členskom  štáte.

O
druhej

otázke
Svojou  druhou  otázkou  sa  vnútroštátny  súd v podstate  pýta,  či  sa  má  článok 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  vykladať v tom  zmysle,  že  ak  spoločnosť  poskytuje  sociálne  služby  fyzickým  osobám s bydliskom v inom  členskom  štáte,  než  je  členský  štát, v ktorom  má  táto  spoločnosť  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti,  povaha  týchto  služieb a charakteristiky  tejto  spoločnosti  na  účely  určenia,  či  uvedené  plnenia  patria  pod  pojem  „poskytovanie  služieb…  úzko  súvisiace  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia…,  [subjektom,  ktorý  dotknutý  členský  štát  uznáva  za  subjekt]  sociálnej  povahy“ v zmysle  tohto  ustanovenia,  sa  majú  preskúmať v súlade s právom  preberajúcim  smernicu o DPH  členského  štátu, v ktorom  má  uvedená  spoločnosť  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti,  alebo v súlade s právom  členského  štátu, v ktorom  sú  dotknuté  plnenia  fyzicky  uskutočnené.
V tejto  súvislosti  treba  najprv  pripomenúť,  že  oslobodenia  od  dane  stanovené v článku 132  smernice o DPH  predstavujú  autonómne  pojmy  práva  Únie,  ktorých  cieľom  je  vyhnúť  sa  rozdielnemu  uplatňovaniu  systému  DPH v jednotlivých  členských  štátoch  (rozsudok z 28. apríla  2022,  Happy  Education, C‑612/20,  EU:C:2022:314,  bod 27 a citovaná  judikatúra), a platí  to  tiež,  pokiaľ  ide o osobitné  podmienky,  ktoré  sa  vyžadujú  na  uplatnenie  týchto  oslobodení,  ako  aj  pojmy a výrazy  použité  na  označenie  týchto  podmienok  (pozri v tomto  zmysle  rozsudky z 26. mája  2005,  Kingscrest  Associates a Montecello, C‑498/03,  EU:C:2005:322,  body 23 a 27,  ako  aj z 5. októbra  2016,  TMD, C‑412/15,  EU:C:2016:738,  body 24 a 25).
Ako  už  totiž  Súdny  dvor  rozhodol,  hoci  na  základe  úvodnej  vety  článku 131  smernice o DPH  členské  štáty  určujú  podmienky  oslobodenia  od  dane  na  účely  zabezpečenia  správneho a jednoznačného  uplatnenia  tohto  oslobodenia  od  daní a na  účely  ochrany  pred  možnými  daňovými  únikmi,  pred  vyhýbaním  sa  daniam a pred  ich  zneužívaním,  tieto  podmienky  sa  nemôžu  týkať  definície  obsahu  uvedených  oslobodení  (rozsudok z 26. mája  2005,  Kingscrest  Associates a Montecello, C‑498/03,  EU:C:2005:322,  bod 24,  ako  aj  citovaná  judikatúra).
Pokiaľ  ide v prvom  rade o podmienku  uvedenú v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  podľa  ktorej  musí  poskytovanie  služieb  úzko  súvisieť  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia,  treba  pripomenúť,  že v súlade s judikatúrou  Súdneho  dvora  sa  táto  podmienka  musí  vykladať s prihliadnutím  na  článok 134 písm. a)  tejto  smernice,  ktorý v každom  prípade  vyžaduje,  aby  dotknuté  dodanie  tovaru  alebo  poskytovanie  služieb  boli  nevyhnutné  na  uskutočnenie  plnení  spadajúcich  do  sociálnej  starostlivosti  alebo  činnosti v oblasti  sociálneho  zabezpečenia  (rozsudok z 15. apríla  2021,  Administration  de  l’Enregistrement,  des  Domaines  et  de  la  TVA, C‑846/19,  EU:C:2021:277,  bod 59,  ako  aj  citovaná  judikatúra).
Okrem  toho  Súdny  dvor  rozhodol,  že  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia v zmysle  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  sú  úzko  spojené  opatrovateľské  služby a služby  spočívajúce v pomoci v domácnosti  poskytované  ambulantnou  službou  osobám,  ktoré  sú  fyzicky  alebo  ekonomicky  závislé.  Za  takéto  služby  treba  tiež  považovať  aj  služby  poskytované  osobám,  ktoré  sú z dôvodu  duševnej  choroby  odkázané  na  pomoc  iných a sú  určené  na  ich  ochranu  pri  úkonoch v občianskom  živote,  pokiaľ  si  tieto  osoby  nie  sú  schopné  ich  zabezpečiť  samy  bez  toho,  aby  riskovali  poškodenie  svojich  vlastných,  finančných  alebo  iných  záujmov,  keďže  práve  toto  riziko  odôvodňovalo  vyhlásenie  ich  nespôsobilosti  na  právne  úkony  (rozsudok z 15. apríla  2021,  Administration  de  l’Enregistrement,  des  Domaines  et  de  la  TVA, C‑846/19,  EU:C:2021:277,  body 62 a 63,  ako  aj  citovaná  judikatúra).
Pokiaľ  teda  subjekt,  ktorý  sa  spravuje  verejným  právom,  alebo  súkromný  subjekt,  ktorý  je  uznaný  za  subjekt  sociálnej  povahy  na  účely  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  poskytuje  služby,  akými  sú  služby  uvedené v predchádzajúcom  bode,  osobám,  ktoré  sú  fyzicky,  ekonomicky  alebo z dôvodu  duševnej  choroby  odkázané  na  pomoc  iných,  je  členský  štát, v ktorom  by  bola  DPH  splatná,  povinný v súlade s týmto  ustanovením  oslobodiť  tieto  plnenia  od  DPH.
Za  týchto  okolností  teda  tento  členský  štát  nemôže  podmieňovať  priznanie  oslobodenia  od  dane,  ktoré  je v ňom  upravené,  tým,  že  dotknuté  služby  majú  mať  podľa  vnútroštátneho  práva  iného  členského  štátu  sociálnu  povahu,  pretože  inak  by  ohrozil  autonómny  výklad,  ktorý  sa  musí  urobiť v súvislosti s pojmom  „poskytovanie  služieb  úzko  súvisiace  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia“  uvedeným v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH, a tým  by  porušil  toto  ustanovenie.
V prejednávanej  veci z návrhu  na  začatie  prejudiciálneho  konania  vyplýva,  že  poskytovanie  sociálnych  služieb, o ktoré  ide  vo  veci  samej,  poskytuje  spoločnosť  so  sídlom v Bulharsku  fyzickým  osobám s bydliskom v Nemecku a Rakúsku.
V súlade s článkom 45  smernice o DPH  miestom  poskytovania  služieb  nezdaniteľnej  osobe  je  miesto,  kde  má  poskytovateľ  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti.
Na  účely  uplatnenia  DPH  sa  sociálne  služby  poskytnuté  fyzickej  osobe s bydliskom v inom  členskom  štáte,  než  je  členský  štát, v ktorom  má  poskytovateľ  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti,  považujú  za  uskutočnené  na  území  členského  štátu, v ktorom  je  poskytovateľ  usadený,  takže  tieto  služby  podliehajú  DPH v tomto  poslednom  uvedenom  členskom  štáte.
Z toho  vyplýva,  že v prejednávanej  veci  je  členským  štátom  zdanenia  Bulharská  republika.
V dôsledku  toho,  ako  uviedla  generálna  advokátka v bodoch 47 a 48  svojich  návrhov,  posúdenie  povahy  sociálnych  služieb, o ktoré  ide  vo  veci  samej,  na  účely  určenia,  či  tieto  služby  predstavujú  „poskytovanie  služieb  úzko  súvisiace  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia“ v zmysle  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  sa  musí  vykonať s prihliadnutím  na  bulharskú  právnu  úpravu  týkajúcu  sa  DPH,  pričom  táto  právna  úprava  musí  správne  prebrať  smernicu o DPH a v opačnom  prípade  by  sa  poskytovateľ,  teda  žalobkyňa  vo  veci  samej,  mohol  priamo  dovolávať  uvedeného  článku 132  ods. 1 písm. g)  tejto  smernice  pred  vnútroštátnym  súdom s cieľom  namietať  proti  vnútroštátnej  právnej  úprave,  ktorá  je  nezlučiteľná s týmto  ustanovením  (rozsudok z 15. novembra  2012,  Zimmermann, C‑174/11,  EU:C:2012:716,  bod 32 a citovaná  judikatúra).
V tomto  kontexte,  ak  by z overení,  ktoré  prináleží  vykonať  vnútroštátnemu  súdu,  vyplynulo,  že v prípade  poskytovania  sociálnych  služieb, o ktoré  ide  vo  veci  samej,  ide  najmä  vzhľadom  na  výkladové  prvky  nachádzajúce  sa v judikatúre  uvedenej v bodoch 59 a 60  tohto  rozsudku o „poskytovanie  služieb…  úzko  súvisiace  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia“ v zmysle  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH, a že  žalobkyňa  vo  veci  samej  je  „subjekt,  ktorý  dotknutý  členský  štát  uznáva  za  subjekt  sociálnej  povahy“ v zmysle  tohto  ustanovenia,  mohla  by  sa  dovolávať  oslobodenia  od  dane  stanoveného v uvedenom  ustanovení.
Pokiaľ  ide v druhom  rade o podmienku  uvedenú v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  podľa  ktorej  na  to,  aby  bolo  poskytovanie  služieb  oslobodené  od  dane,  musia  ho  uskutočňovať  subjekty,  ktoré  sa  spravujú  verejným  právom,  alebo  iné  subjekty,  ktoré  dotknutý  členský  štát  uznáva  za  subjekty  sociálnej  povahy,  treba  pripomenúť,  že  toto  ustanovenie  nespresňuje  ani  podmienky,  ani  spôsoby  uznania  sociálnej  povahy  iných  subjektov,  ako  sú  subjekty,  ktoré  sa  spravujú  verejným  právom. Z tohto  dôvodu  je v zásade  vecou  každého  členského  štátu,  aby  vo  svojom  vnútroštátnom  práve  stanovil  pravidlá,  podľa  ktorých  možno  tieto  subjekty  uznať,  pričom  členské  štáty v tejto  súvislosti  disponujú  voľnou  úvahou  (rozsudok z 15. apríla  2021,  Administration  de  l’Enregistrement,  des  Domaines  et  de  la  TVA, C‑846/19,  EU:C:2021:277,  bod 69,  ako  aj  citovaná  judikatúra).
V tomto  kontexte  článok 133  smernice o DPH  priznáva  členským  štátom  možnosť  podmieniť  priznanie  oslobodenia  od  dane  stanoveného v článku 132  ods. 1 písm. g)  tejto  smernice  subjektom,  ktoré  sa  nespravujú  verejným  právom,  splnením  jednej  alebo  viacerých  podmienok  taxatívne  vymenovaných v uvedenom  článku 133.  Tieto  podmienky,  ktoré  sú v smernici o DPH  vyjadrené  ako  dobrovoľné,  môžu  členské  štáty  stanoviť  ako  dodatočné  podmienky  na  priznanie  dotknutého  oslobodenia  od  dane  [pozri v tomto  zmysle,  pokiaľ  ide o článok 13 A  ods. 2 písm. a)  šiestej  smernice  Rady  77/388/EHS  zo  17. mája  1977 o zosúladení  právnych  predpisov  členských  štátov  týkajúcich  sa  daní z obratu – spoločný  systém  dane z pridanej  hodnoty:  jednotný  základ  jej  stanovenia  (Ú. v. ES L 145,  1977,  s. 1;  Mim.  vyd.  14/001,  s. 23),  zodpovedajúci  článku 133  smernice o DPH,  rozsudok z 21. januára  2016,  Les  Jardins  de  Jouvence, C‑335/14,  EU:C:2016:36,  bod 33 a citovanú  judikatúru].
Voľná  úvaha,  ktorou  disponujú  členské  štáty,  pokiaľ  ide o uznanie  subjektu  za  subjekt  sociálnej  povahy  na  účely  oslobodenia  od  dane  stanoveného v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  ich  neoprávňuje  zmeniť  obsah  tohto  oslobodenia  od  dane  tým,  že  napríklad  za  subjekt  sociálnej  povahy v zmysle  tohto  ustanovenia  kvalifikujú  súkromný  subjekt,  ktorý  neposkytuje  služby  vo  verejnom  záujme v sociálnej  oblasti  alebo  ktorého  forma  prevádzkovania  alebo  podmienky  výkonu  sociálnych  služieb,  ktoré  poskytuje,  sú  nezlučiteľné s takouto  povahou.
Pokiaľ  ide o otázku,  ktorému  členskému  štátu  prináleží  právomoc  uznať  sociálnu  povahu  iných  subjektov,  ako  sú  subjekty,  ktoré  sa  spravujú  verejným  právom,  na  účely  oslobodenia  od  DPH  stanoveného v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH, a najmä o otázku,  či,  ako v prejednávanej  veci v prípade,  že  sa  dotknuté  sociálne  služby  poskytujú  fyzickým  osobám s bydliskom v inom  členskom  štáte,  ako  je  členský  štát, v ktorom  má  poskytovateľ  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti,  takéto  uznanie  patrí  do  právomoci  členského  štátu, v ktorom  má  poskytovateľ  sídlo,  alebo  do  právomoci  členského  štátu, v ktorom  sa  uvedené  služby  fyzicky  poskytujú,  treba  pripomenúť,  že  keďže  smernica o DPH  neobsahuje  nijakú  definíciu  pojmov  uvedených v jej  článku 132  ods. 1 písm. g),  význam a rozsah  týchto  pojmov  sa  musí  určiť  tak,  že  sa  zohľadní  nielen  znenie  uvedeného  ustanovenia,  ale  aj  kontext,  do  ktorého  patrí, a ciele  sledované  právnou  úpravou,  ktorej  je  súčasťou  (rozsudok z 22. decembra  2022,  EUROAPTIEKA, C‑530/20,  EU:C:2022:1014,  bod 31 a citovaná  judikatúra).
V tejto  súvislosti  po  prvé  znenie  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  naznačuje,  že  výraz  „dotknutý  členský  štát“  treba  dať  do  súvislosti s výrazom  „členské  štáty  oslobodia  od  dane“  uvedeným v úvodnej  vete  článku 132  ods. 1  smernice o DPH. S odkazom  na  „dotknutý  členský  štát“  sa  tak  normotvorca  Únie  zameral  len  na  členský  štát,  ktorý v danom  prípade  má  oslobodiť  od  DPH  činnosti  uvedené v článku 132  ods. 1 písm. g)  tejto  smernice.
Je  však  úlohou  členského  štátu,  ktorému  smernica o DPH  priznáva  daňovú  právomoc  podriadiť  tieto  činnosti  DPH,  teda  členského  štátu  zdanenia,  aby  uvedené  činnosti  oslobodil  od  tejto  dane,  ak  sú  splnené  požadované  podmienky.
Po  druhé  výklad  článku 132  ods. 1  smernice o DPH v spojení s článkom 131  tejto  smernice  potvrdzuje,  že  výraz  „dotknutý  členský  štát“  sa  vzťahuje  na  členský  štát  zdanenia.
Článok 131  smernice o DPH,  ktorý  uvádza  všeobecné  ustanovenia  uplatniteľné  na  oslobodenia  od  dane  stanovené v kapitolách  2  až  9  hlavy  IX  tejto  smernice  vrátane  tých,  ktoré  sú  uvedené v článku 132  tejto  smernice,  totiž  stanovuje,  že  tieto  oslobodenia  od  dane  sa  uplatňujú  „v súlade s podmienkami,  ktoré  členské  štáty  stanovia  na  účely  zabezpečenia  správneho a jednoznačného  uplatňovania  tohto  oslobodenia  od  dane a na  účely  predchádzania  akýmkoľvek  možným  daňovým  únikom,  vyhýbaniu  sa  dani  alebo  zneužitiu  dane“.
Z uvedeného  článku 131  tak  vyplýva,  že  členskému  štátu,  ktorý  musí  uplatniť  uvedené  oslobodenia  od  dane,  prináleží,  aby v súlade  so  smernicou o DPH  stanovil  podmienky  ich  uplatnenia,  medzi  ktoré  patria  podmienky  umožňujúce  uznať  súkromný  subjekt  za  subjekt  sociálnej  povahy  na  účely  oslobodenia  od  dane  stanoveného v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH.  Ako  pritom  bolo  uvedené v bode 74  tohto  rozsudku,  členským  štátom,  ktorý  má  uplatňovať  takéto  oslobodenia  od  dane,  je  členský  štát  zdanenia.
Okrem  toho,  ak  by  normotvorca  Únie  chcel,  aby  uznanie  sociálnej  povahy  subjektov,  ktoré  sa  nespravujú  verejným  právom,  na  účely  oslobodenia  od  dane  stanoveného v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  patrilo  do  právomoci  iného  členského  štátu,  než  je  členský  štát,  ktorý  má  uplatniť  toto  oslobodenie  od  dane,  ako  je  najmä  členský  štát, v ktorom  sa  služby  fyzicky  poskytujú,  neobmedzil  by  sa  len  na  uvedenie  „dotknutého  členského  štátu“.
Pokiaľ  ide  po  tretie o účel  spočívajúci v oslobodení  od  dane  upraveného v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  tento  článok  zabezpečením  priaznivejšieho  zaobchádzania v oblasti  DPH v prípade  určitých  služieb  poskytovaných  vo  verejnom  záujme v sociálnej  oblasti  sleduje  zníženie  nákladov  na  tieto  služby a zvýšenie  ich  dostupnosti  pre  jednotlivcov,  ktorí  ich  môžu  využiť  (rozsudok z 8. októbra  2020,  Finanzamt  D, C‑657/19,  EU:C:2020:811,  bod 29 a citovaná  judikatúra).
Vzhľadom  na  tento  cieľ  sa  pritom  zdá  byť  koherentné,  aby  sa  členský  štát  vzdal  výberu  DPH,  ktorá  by  bola  uplatniteľná  na  poskytovanie  služieb  uvedených v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  čím  umožní,  aby  cena,  ktorú  musia  zaplatiť  jednotlivci,  ktorí  chcú  využiť  tieto  služby,  bola  nižšia, a v medziach  voľnej  úvahy,  ktorou  disponuje,  určí,  ktoré  súkromné  subjekty,  ktorých  sociálne  služby,  ktoré  poskytujú,  si  vzhľadom  na  sociálnu  povahu  uvedených  subjektov  zasluhujú  rovnaké  priaznivé  zaobchádzanie v oblasti  DPH  ako  zaobchádzanie  uplatniteľné  na  plnenia  poskytované  subjektmi,  ktoré  sa  spravujú  verejným  právom  tohto  členského  štátu.
Z doslovného,  systematického a teleologického  výkladu  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  preto  vyplýva,  že  uznanie  sociálnej  povahy  subjektov,  ktoré  sa  nespravujú  verejným  právom,  na  účely  oslobodenia  od  dane  stanoveného v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  patrí  do  právomoci  členského  štátu  zdanenia.
Za  okolností, o aké  ide  vo  veci  samej,  keď  spoločnosť  poskytuje  sociálne  služby  fyzickým  osobám s bydliskom v inom  členskom  štáte,  než  je  členský  štát, v ktorom  má  táto  spoločnosť  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti,  preto  uznanie  sociálnej  povahy  tejto  spoločnosti  na  účely  oslobodenia  od  dane  stanoveného v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  nepatrí  do  právomoci  členského  štátu, v ktorom  sa  tieto  služby  fyzicky  poskytujú, v tomto  prípade  Spolkovej  republiky  Nemecko a Rakúskej  republiky,  ale  členského  štátu, v ktorom  má  spoločnosť  sídlo, v tomto  prípade  Bulharskej  republiky.
Tento  výklad  je  okrem  toho  podporený  logikou,  na  ktorej  sú  založené  ustanovenia  týkajúce  sa  určenia  miesta  poskytovania  služieb,  ktorá  sa  odráža v odôvodneniach  3 a 5  smernice  2008/8,  ako  aj v článku 45  smernice o DPH,  podľa  ktorej k zdaneniu  služieb  poskytovaných  nezdaniteľným  osobám  dochádza v mieste,  kde  má  poskytovateľ  sídlo,  bez  ohľadu  na  to,  kde  sa  tieto  plnenia  fyzicky  uskutočňujú.
V tomto  kontexte  sa  zdá  byť v súlade s takouto  logikou,  že  právomoc  uznať  sociálnu  povahu  tohto  poskytovateľa  na  účely  oslobodenia  od  dane  stanoveného v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  sa  rovnako  ako  daňová  právomoc  uplatniť  DPH  na  sociálne  služby  poskytované  nezdaniteľnej  osobe,  ktorá  sa  zdržiava v inom  členskom  štáte,  než  je  členský  štát, v ktorom  má  poskytovateľ  sídlo,  určuje  na  základe  zásady  krajiny  pôvodu.
Napokon  je  potrebné  pripomenúť,  že  výklad  pojmov  použitých  na  označenie  oslobodení  od  dane v článku 132  smernice o DPH  musí  byť v súlade s požiadavkami  zásady  daňovej  neutrality,  ktorá  je  charakteristická  pre  spoločný  systém  DPH a ktorá  okrem  iného  bráni  tomu,  aby  sa s hospodárskymi  subjektmi  uskutočňujúcimi  rovnaké  plnenia  zaobchádzalo  rozdielne,  pokiaľ  ide o vyberanie  DPH  (rozsudok  zo  16. októbra  2008,  Canterbury  Hockey  Club a Canterbury  Ladies  Hockey  Club, C‑253/07,  EU:C:2008:571,  bod 30,  ako  aj  citovaná  judikatúra).
Výklad  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  podľa  ktorého  uznanie  sociálnej  povahy  poskytovateľa  služieb  na  účely  oslobodenia  od  dane  podľa  tohto  ustanovenia  patrí  do  právomoci  členského  štátu, v ktorom  sa  služby  fyzicky  poskytujú,  by  pritom  viedol k tomu,  že  poskytovanie  služieb  úzko  spojené  so  sociálnou  starostlivosťou a činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia v zmysle  tohto  ustanovenia  spoločnosťou  so  sídlom v členskom  štáte a uznanou  týmto  štátom  za  subjekt  sociálnej  povahy v zmysle  toho  istého  ustanovenia  osobe,  ktorá  nie  je  zdaniteľnou  osobou s bydliskom v tomto  členskom  štáte,  by  bolo  oslobodené  od  DPH,  zatiaľ  čo  poskytovanie  tých  istých  služieb  tou  istou  spoločnosťou  alebo  inou  spoločnosťou,  ktorá  má  tiež  sídlo v tomto  členskom  štáte a ktorú  tento  členský  štát  uznáva  za  subjekt  sociálnej  povahy,  osobe,  ktorá  nie  je  zdaniteľnou  osobou s bydliskom v inom  členskom  štáte,  ktorý  neuznal  sociálnu  povahu  týchto  spoločností,  by  neboli  oslobodené  od  DPH.  Treba  pripomenúť,  že  tento  výklad  by  bol  platný,  aj  keď v súlade s článkom 45  smernice o DPH  by  sa  tieto  dve  kategórie  plnení  považovali  na  účely  DPH  za  uskutočnené v členskom  štáte, v ktorom  má  poskytovateľ  služieb  zriadené  svoje  sídlo, a preto  by  podliehali  DPH v tomto  členskom  štáte,  ak  by  boli  podobné  svojím  obsahom a uskutočnené  tým  istým  poskytovateľom  alebo  dvoma  poskytovateľmi s podobnými  charakteristikami.
Je  pravda,  že  pri  súčasnom  stave  práva  Únie  môže  výklad  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  ako  vyplýva z bodu 81  tohto  rozsudku,  viesť k situácii, v ktorej  by,  pokiaľ  ide o poskytovanie  služieb  úzko  súvisiace  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia  nezdaniteľnej  osobe s bydliskom v inom  členskom  štáte,  než  je  členský  štát, v ktorom  má  poskytovateľ  sídlo,  poskytovateľ  služieb  so  sídlom v členskom  štáte,  ktorý  ukladá  pružné  požiadavky v oblasti  uznania  sociálnej  povahy  súkromných  subjektov  na  účely  oslobodenia  od  dane  stanoveného v tomto  ustanovení,  mohol  poskytovať  služby  oslobodené  od  DPH v členskom  štáte,  ktorý v tejto  súvislosti  ukladá  osobitne  prísne  požiadavky,  zatiaľ  čo  na  poskytovateľa  so  sídlom v tomto  poslednom  uvedenom  štáte  by  sa  prípadne  takéto  oslobodenie  nemuselo  vzťahovať.  Naopak,  pokiaľ  ide  stále o poskytovanie  služieb  úzko  súvisiace  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia,  poskytovateľ  so  sídlom v členskom  štáte  ukladajúcom  osobitne  prísne  požiadavky  týkajúce  sa  takéhoto  uznania  by  mohol v členskom  štáte,  ktorý v tejto  súvislosti  ukladá  pružnejšie  požiadavky,  poskytovať  služby,  ktoré  nie  sú  oslobodené  od  DPH,  zatiaľ  čo  poskytovateľ  so  sídlom v tomto  poslednom  uvedenom  štáte  by  prípadne  mohol  poskytovať  služby  oslobodené  od  tejto  dane.
Rozdiely v zaobchádzaní z hľadiska  DPH,  ktoré  by  prípadne  mohli  existovať  medzi  dvoma  súkromnými  subjektmi  poskytujúcimi  služby  uvedené v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  nezdaniteľnej  osobe  podľa  toho,  či  majú  zriadené  sídlo v tom  istom  členskom  štáte, v ktorom  má  bydlisko  príjemca  týchto  služieb,  alebo v inom  členskom  štáte,  však  vyplývajú  zo  skutočnosti,  že  na  jednej  strane  podľa  článku 45  smernice o DPH,  takéto  plnenia  podliehajú  DPH v rôznych  členských  štátoch  podľa  podmienok  stanovených  právnou  úpravou  členského  štátu  zdanenia v súlade  so  smernicou o DPH a že  na  druhej  strane,  pokiaľ  ide  konkrétne o podmienku  týkajúcu  sa  uznania  sociálnej  povahy  súkromného  subjektu  poskytujúceho  uvedené  služby  na  účely  oslobodenia  od  dane  stanoveného v tomto  ustanovení,  normotvorca  Únie  priznal  členským  štátom  mieru  voľnej  úvahy,  ktorá  vylučuje  akúkoľvek  jednotnosť  praxe.  Keďže  tento  aspekt  platnej  právnej  úpravy  Únie  mohol  mať  negatívne  účinky,  ako  to  uviedla  generálna  advokátka v bodoch 73 a 74  svojich  návrhov,  prináleží  normotvorcovi  Únie,  aby  rozhodol o prípadnej  zmene  tejto  právnej  úpravy  [pozri  analogicky  rozsudok z 9. septembra  2021,  Ministère  public  (Exteritoriálne  sankcie), C‑906/19,  EU:C:2021:715,  bod 45].
Vzhľadom  na  predchádzajúce  úvahy  sa  má  článok 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  vykladať v tom  zmysle,  že  ak  spoločnosť  poskytuje  sociálne  služby  fyzickým  osobám s bydliskom v inom  členskom  štáte,  než  je  členský  štát, v ktorom  má  táto  spoločnosť  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti,  povaha  týchto  služieb a charakteristiky  tejto  spoločnosti  na  účely  určenia,  či  uvedené  plnenia  patria  pod  pojem  „poskytovanie  služieb…  úzko  súvisiace  so  sociálnou  starostlivosťou  alebo  činnosťou v oblasti  sociálneho  zabezpečenia…,  [subjektom,  ktorý  dotknutý  členský  štát  uznáva  za  subjekt]  sociálnej  povahy“ v zmysle  tohto  ustanovenia,  sa  majú  preskúmať v súlade s právom  preberajúcim  smernicu o DPH  členského  štátu, v ktorom  má  uvedená  spoločnosť  zriadené  sídlo  svojej  ekonomickej  činnosti.

O
tretej

otázke
Svojou  treťou  otázkou  sa  vnútroštátny  súd v podstate  pýta,  či  sa  má  článok 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  vykladať v tom  zmysle,  že  skutočnosť,  že  spoločnosť  poskytujúca  sociálne  služby  je  zapísaná  na  orgáne  verejnej  moci  členského  štátu  zdanenia  ako  poskytovateľ  sociálnych  služieb v súlade s právnou  úpravou  tohto  členského  štátu,  postačuje  na  konštatovanie,  že  na  túto  spoločnosť  sa  vzťahuje  pojem  „[subjekt,  ktorý  dotknutý  členský  štát  uznáva  za  subjekt]  sociálnej  povahy“ v zmysle  tohto  ustanovenia.
Z judikatúry  Súdneho  dvora  vyplýva,  že  na  účely  uznania  sociálnej  povahy  iných  subjektov,  ako  sú  subjekty,  ktoré  sa  spravujú  verejným  právom,  prináleží  vnútroštátnym  orgánom v súlade s právom  Únie a pri  preskúmaní  vnútroštátnymi  súdmi  zohľadniť  viaceré  skutočnosti.  Medzi  ne  môžu  patriť  existencia  osobitných  ustanovení,  či  už  vnútroštátnych  alebo  regionálnych,  zákonných  alebo  správnych, v oblasti  daní  alebo  sociálneho  zabezpečenia,  povaha  všeobecného  záujmu  činností  dotknutej  zdaniteľnej  osoby,  skutočnosť,  že  iné  zdaniteľné  osoby,  ktoré  vykonávajú  rovnaké  činnosti,  už  podobné  uznanie  majú,  ako  aj  skutočnosť,  že  náklady  na  predmetné  služby  prípadne  znášajú v prevažnom  rozsahu  zdravotné  poisťovne  alebo  iné  orgány  sociálneho  zabezpečenia,  najmä  keď  súkromnoprávne  subjekty  udržiavajú s týmito  subjektmi  zmluvné  vzťahy  (rozsudok z 15. apríla  2021,  Administration  de  l’Enregistrement,  des  Domaines  et  de  la  TVA, C‑846/19,  EU:C:2021:277,  bod 70,  ako  aj  citovaná  judikatúra).
Okrem  toho,  ako  bolo  uvedené v bode 67  tohto  rozsudku,  zdaniteľná  osoba  sa  môže  dovolávať  oslobodenia  od  dane  stanoveného v článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  pred  vnútroštátnym  súdom s cieľom  namietať  proti  vnútroštátnej  právnej  úprave,  ktorá  je  nezlučiteľná s týmto  ustanovením. V takom  prípade  je  úlohou  vnútroštátneho  súdu  vzhľadom  na  všetky  relevantné  skutočnosti  určiť,  či  je  zdaniteľná  osoba  subjektom,  ktorého  sociálna  povaha  je  uznaná v zmysle  uvedeného  ustanovenia  (rozsudok z 15. novembra  2012,  Zimmermann, C‑174/11,  EU:C:2012:716,  bod 32 a citovaná  judikatúra).
Preto  ak  zdaniteľná  osoba  spochybňuje  uznanie  alebo  nedostatok  uznania  postavenia  charitatívnej  organizácie v zmysle  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  je  úlohou  vnútroštátnych  súdov  preskúmať,  či  príslušné  orgány  dodržali  medze  voľnej  úvahy  stanovenej v tomto  ustanovení v súlade  so  zásadami  práva  Únie, a to  najmä  vrátane  zásady  rovnosti  zaobchádzania,  ktorú v oblasti  DPH  predstavuje  zásada  daňovej  neutrality  (rozsudok z 15. novembra  2012,  Zimmerman, C‑174/11,  EU:C:2012:716,  bod 53 a citovaná  judikatúra).
V tejto  poslednej  uvedenej  súvislosti  je  nutné  pripomenúť,  že  ako  vyplýva z judikatúry  Súdneho  dvora, v rámci  vykonania  oslobodenia  od  dane  podľa  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  dodržanie  zásady  daňovej  neutrality v zásade  vyžaduje,  že  všetky  subjekty  iné  než  subjekty,  ktoré  sa  spravujú  verejným  právom,  sú  rovnocenné  na  účely  ich  uznania  pre  poskytovanie  podobných  služieb  (rozsudok z 15. novembra  2012,  Zimmerman, C‑174/11,  EU:C:2012:716,  bod 43 a citovaná  judikatúra).
Z toho  vyplýva,  že  pri  uplatnení  tohto  oslobodenia  od  dane,  ktoré  prináleží  vykonať  členskému  štátu  zdanenia,  tento  členský  štát  nemôže,  pokiaľ  ide o dve  zdaniteľné  osoby,  ktoré  vykonávajú  tie  isté  činnosti a ktorých  forma  prevádzkovania  alebo  podmienky  poskytovania  sociálnych  služieb,  sú  podobné,  uznať  sociálnu  povahu  jednej z týchto  dvoch  zdaniteľných  osôb a naopak  nepriznať  takéto  uznanie  druhej  zdaniteľnej  osobe,  pretože  inak  by  došlo k porušeniu  zásady  daňovej  neutrality.
S prihliadnutím  na  túto  judikatúru  treba  konštatovať,  že  zápis  spoločnosti  do  registra  orgánu  verejnej  moci  členského  štátu  zdanenia  ako  poskytovateľa  sociálnych  služieb v súlade s právnou  úpravou  tohto  členského  štátu  môže  byť  kritériom,  ktoré  možno  zohľadniť  na  účely  overenia,  či  táto  spoločnosť  spadá  pod  pojem  „[subjekt,  ktorý  dotknutý  členský  štát  uznáva  za  subjekt]  sociálnej  povahy“ v zmysle  článku 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH,  najmä  ak  takto  zapísané  spoločnosti  sú  systematicky  alebo  zvyčajne  považované  daňovými  orgánmi  uvedeného  členského  štátu  za  takéto  subjekty.  Na  základe  takého  zápisu  sa  však  nemožno  domnievať,  že  na  dotknutú  spoločnosť  sa  vzťahuje  tento  pojem  len  vtedy,  ak  vyžaduje  predchádzajúce  overenie  zo  strany  príslušných  vnútroštátnych  orgánov,  pokiaľ  ide o skutočnosti  uvedené v bodoch 91  až  94  tohto  rozsudku,  sociálnej  povahy  tejto  spoločnosti  na  účely  tohto  ustanovenia.
Vzhľadom  na  predchádzajúce  úvahy  treba  na  tretiu  otázku  odpovedať  tak,  že  článok 132  ods. 1 písm. g)  smernice o DPH  sa  má  vykladať v tom  zmysle,  že  skutočnosť,  že  spoločnosť  poskytujúca  sociálne  služby  je  zapísaná  na  orgáne  verejnej  moci  členského  štátu  zdanenia  ako  poskytovateľ  sociálnych  služieb v súlade s právnou  úpravou  tohto  členského  štátu,  postačuje  na  konštatovanie,  že  na  túto  spoločnosť  sa  vzťahuje  pojem  „[subjekt,  ktorý  dotknutý  členský  štát  uznáva  za  subjekt]  sociálnej  povahy“ v zmysle  tohto  ustanovenia  len v prípade,  že  takýto  zápis  podlieha  predchádzajúcemu  overeniu  sociálnej  povahy  tejto  spoločnosti  na  účely  uvedeného  ustanovenia  príslušnými  vnútroštátnymi  orgánmi.

O trovách
Vzhľadom  na  to,  že  konanie  pred  Súdnym  dvorom  má  vo  vzťahu k účastníkom  konania  vo  veci  samej  incidenčný  charakter a bolo  začaté v súvislosti s prekážkou  postupu v konaní  pred  vnútroštátnym  súdom, o trovách  konania  rozhodne  tento  vnútroštátny  súd.  Iné  trovy  konania,  ktoré  vznikli v súvislosti s predložením  pripomienok  Súdnemu  dvoru a nie  sú  trovami  uvedených  účastníkov  konania,  nemôžu  byť  nahradené.
Z týchto  dôvodov  Súdny  dvor  (siedma  komora)  rozhodol  takto:
1.
Článok 132 ods. 1 písm. g) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, zmenenej smernicou Rady 2008/8/EÚ z 12. februára 2008,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
na jednej strane sociálne služby poskytované fyzickým osobám s bydliskom v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom má poskytovateľ zriadené sídlo svojej ekonomickej činnosti, môžu byť oslobodené od dane na základe tohto ustanovenia a na druhej strane je v tejto súvislosti irelevantné, že uvedený poskytovateľ využil na kontaktovanie svojich klientov spoločnosť so sídlom v tomto inom členskom štáte.
2.
Článok 132 ods. 1 písm. g) smernice 2006/112, zmenenej smernicou 2008/8,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
ak spoločnosť poskytuje sociálne služby fyzickým osobám s bydliskom v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom má táto spoločnosť zriadené sídlo svojej ekonomickej činnosti, povaha týchto služieb a charakteristiky tejto spoločnosti na účely určenia, či uvedené plnenia patria pod pojem „poskytovanie služieb… úzko súvisiace so sociálnou starostlivosťou alebo činnosťou v oblasti sociálneho zabezpečenia…, [subjektom, ktorý dotknutý členský štát uznáva za subjekt] sociálnej povahy“ v zmysle tohto ustanovenia, sa majú preskúmať v súlade s právom preberajúcim smernicu 2006/112, v znení zmien, členského štátu, v ktorom má uvedená spoločnosť zriadené sídlo svojej ekonomickej činnosti.
3.
Článok 132 ods. 1 písm. g) smernice 2006/112, zmenenej smernicou 2008/8,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
že skutočnosť, že spoločnosť poskytujúca sociálne služby je zapísaná na orgáne verejnej moci členského štátu zdanenia ako poskytovateľ sociálnych služieb v súlade s právnou úpravou tohto členského štátu, postačuje na konštatovanie, že na túto spoločnosť sa vzťahuje pojem „[subjekt, ktorý dotknutý členský štát uznáva za subjekt] sociálnej povahy“ v zmysle tohto ustanovenia len v prípade, že takýto zápis podlieha predchádzajúcemu overeniu sociálnej povahy tejto spoločnosti na účely uvedeného ustanovenia príslušnými vnútroštátnymi orgánmi.
Podpisy
*
Jazyk konania: francúzština.