CELEX: 62017TJ0251
EU-varumärke
Ansökan om registrering som EU-varumärke av figurmärkena Simply. Connected.
Absolut registreringshinder
Särskiljningsförmåga saknas
Omfattningen av överklagandenämndens prövning
Artikel 7.1 b i förordning (EG) nr 207/2009 (nu artikel 7.1 b i förordning (EU) 2017/1001)
Artikel 64 i förordning (EG) nr 207/2009 (nu artikel 71 i förordning (EU) 2017/1001)

Bakgrund till tvisterna
Den 19 november 2015 ingav klaganden Robert Bosch GmbH två ansökningar om registrering av EU-varumärke till Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) i enlighet med rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om EU-varumärken (
EUT L 78, 2009, s. 1
), i ändrad lydelse (ersatt av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1001 av den 14 juni 2017 om EU‑varumärken (
EUT L 154, 2017, s. 1
)).
Det första varumärke som registreringsansökan avser (nedan kallat det första sökta varumärket) (mål T-251/17) utgörs av nedanstående figurkännetecken:
Det andra varumärke som registreringsansökan avser (nedan kallat det andra sökta varumärket) (mål T-252/17) utgörs av nedanstående figurkännetecken:
De varor och tjänster som de två ansökningarna om registrering avser är identiska. De varor som registreringsansökan avser omfattas av klasserna 7, 9, 11, 12, 36–38, 41 och 42 i Niceöverenskommelsen om internationell klassificering av varor och tjänster vid varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg, och motsvarar följande beskrivning:
–
klass 7: ”Motorer, elektriska, ej för fordon, Startmotorer (ej för fordon), Generatorer, Tändsystem för förbränningsmotorer, Glödstift, Tändstift, Lambdasonder, Tändningsfördelare, Tändspolar, Magnettändsystem, Tändstiftskontaktdon, Injektionspumpar, Bränslepumpar, Varvtalsstyrdon för motorer, Injektorer för motorer och Hållare för munstycke; Maskinventiler; Bränslefilter, oljefilter, luftfilter; Hydraulpumpar, hydraulmotorer, hydraulventiler, hydraulcylindrar, hydrauliska ackumulatorer, hydraulfilter; Pneumatiska ventiler, servostyrningsanordningar, tryckluftsbromsar, tryckluftsanordningar, nämligen tryckluftskompressorer, tryckluftsbehållare, styrventiler, bromsventiler; Avgasdrivna turboladdare; Elektroniska styrmekanismer för produktionsteknik, motståndssvetsanläggningar, servodrivanordningar och drivaxlar, robotstyrningar; Modulelement för automatisk monterings-/produktionsteknik, inkluderande arbetsplatsutrustning, nämligen arbetsbord och -bänkar, maskinfästen, säkerhets- och skyddsanordningar, svängbara arbetsplatser, lyftanordningar, bordspressar, system för förberedande och iordningställande av material, nämligen monteringsband och transportkedjor, skaktransportörer, tippanordningar samt programmerbara elektriska anordningar, inkluderande gripare och enarmsrobotar; Avgradningsmaskiner (mekaniska, termiska och elektrokemiska); Förpackningsmaskiner; Elverktyg och tillhörande insticksverktyg; Elektriska köksmaskiner och tillbehör; Diskmaskiner för porslin, Tvättapparater, Radiofrekvensgeneratorer; Startanordningar för förbränningsmotorer; Delar och tillbehör till nämnda varor, ingående klass 7.”
–
klass 9: ”Sensor; Programmerbara kontroller; Elektriska och elektroniska mät-, kontroll- och reglermekanismer för installation i fordon; Apparater för upptagning, bearbetning, behandling, sändning, mottagning och visning av signaler, data, bilder och ljud, elektriska och elektromagnetiska databärare; Videokameror, bildskärmar, högtalare, antenner till radio- och TV-apparater, telefoner, bilantenner, bärbara radiotelefonianläggningar, biltelefoner; Larmsystem; Apparater för lägesbestämning och navigation för installation i fordon samt i luft- och vattenfarkoster; strömförsörjningsanordningar, elektriska filter, halvledarkomponenter, optoelektroniska komponenter; Tryckta, etsade och gjutna kretskort, integrerade kretskort, reläer, säkringar, ledningar för elektriska, elektroniska och optiska signaler, kabelskarvar, elektriska omkopplare, elektroniska reglermekanismer för ljusbredd, sensorer, detektorer, kopplingsanordningar/-lådor, solceller och solgeneratorer; Apparater för bilprovning, nämligen för avgasanalys, sotpartikelanalys, bromsfunktion, diagnosinstrument och simuleringsanordningar, testanordningar för motorer, verkstadsprovanordningar för insprutningspumpar, startanordningar och generatorer; Batterier, laddningsaggregat, batteritestare, förstärkare, transformatorer, kabeltrummor; Datorbaserade dynamiksystem för körning; Delar och komponenter till nämnda varor.”
–
klass 11: ”Apparater för uppvärmning, kokning, grillning, värmning och kylning; Gaständare; Ingående i klass 11; Strålkastare och lampor inkluderande sådana för fordon; Kylapparater och -maskiner; Ventilationsinstallationer; Hårtorkar; Elektriska kaffebryggare; Rostningsapparater; Bakugnar; Elektriska äggkokare; Toaster; Luftkonditioneringsinstallationer; Kontroll- och regleranordningar för gasuppvärmning; Torktumlare; Delar och tillbehör till nämnda varor, ingående i klass 11.”
–
klass 12: ”Tillbakahållningssystem för installation i bilar, nämligen bilbältessträckare, krockkuddar; Avfrostningsaggregat för vindrutor; Servo- och tryckluftsbromsar för fordon och luftfarkoster, antiblockerings-bromssystem; Reglerbara eftersläpningssystem för drivanordningar; Styrmekanismer för växellådor; Vindrutetorkare; Hydrauliska styrmekanismer för fordon samt luft- och vattenfarkoster; Elektriska motorer för landfordon; Samt delar och tillbehör till nämnda varor, ingående i klass 12.”
–
klass 36: ”Försäkringsverksamhet.”
–
klass 37: ”Montering, underhåll och reparation av bildelar och -tillbehör, bilradioanläggningar, radiotelefoniapparater, handverktygsmaskiner, verkstadsredskap och -anordningar, generatorer, samt av hem- och köksanordningar, radio- och televisionsanläggningar, sanitära installationer, uppvärmnings- och luftkonditioneringsanläggningar och möbler; Reparation och underhåll av motorfordon vid motortävlingar.”
–
klass 38: ”Radiotjänst samt överföring av ljud, data och bild via satellit.”
–
klass 41: ”Utbildning och undervisning avseende tredje part i elektroteknik och elektronik.”
–
klass 42: ”Planering och rådgivning vid byggnads- och konstruktionsarbete; Datorprogrammering och programinstallation för databehandling; Genomförande av utvecklings-, testnings- och forskningsuppdrag; Teknisk rådgivning och expertutlåtanden; Planering och utveckling samt teknisk kontroll av rymdfartsprojekt; Teknisk övervakning av byggnader och anläggningar.”
Genom skrivelser av den 16 mars 2016 upplyste granskaren vid harmoniseringskontoret klaganden om att de två sökta varumärkena delvis inte kunde registreras på grund av de absoluta registreringshinder som föreskrivs i artikel 7.1 b, 7.1 c och 7.2 i förordning nr 207/2009 (nu artikel 7.1 b, 7.1 c och 7.2 i förordning 2017/1001).
Klaganden inkom med sina synpunkter genom skrivelser av den 18 april 2016.
Genom beslut av den 25 april 2016 avslog granskaren, på grundval av artikel 7.1 b, 7.1 c och 7.2 i förordning nr 207/2009, ansökningarna om registrering av de två sökta varumärkena för de varor och tjänster som avses med dessa varumärken i klasserna 9, 37, 38 och 41 samt för tjänsterna ”[d]atorprogrammering och programinstallation för databehandling” och ”[t]eknisk rådgivning” i klass 42.
Granskaren hade däremot inga invändningar mot registrering av de sökta varumärkena vad avser varor och tjänster i klasserna 7, 11, 12, 36 och vad avser tjänsterna ”[p]lanering och rådgivning vid byggnads- och konstruktionsarbete”, ”[g]enomförande av utvecklings-, testnings- och forskningsuppdrag”, ”expertutlåtanden”, ”[p]lanering och utveckling samt teknisk kontroll av rymdfartsprojekt” och [t]eknisk övervakning av byggnader och anläggningar” i klass 42.
Den 23 maj 2016 överklagade klaganden granskarens båda beslut vid EUIPO med stöd av artiklarna 58–64 i förordning nr 207/2009 (nu artiklarna 66–71 i förordning nr 2017/1001).
Genom beslut av den 9 mars 2017 (ärende R 948/2016–5) angående det första sökta varumärket (nedan kallat det första överklagade beslutet) och av den 10 mars 2017 (ärende R 947/2016–5) angående det andra sökta varumärket (nedan kallat det andra överklagade beslutet) avslog EUIPO:s femte överklagandenämnd överklagandena, på identiska grunder.
För det första ansåg överklagandenämnden att det ordelement som ingår i de sökta varumärkena ska uppfattas som en slogan som saknar särskiljningsförmåga, med innebörden ”helt enkelt uppkopplad” eller ”framför allt uppkopplad” till ett nätverk. Överklagandenämnden ansåg härvid att omsättningskretsen inte fäster någon uppmärksamhet till punkttecknen efter varje ordelement, eftersom konsumenter tenderar att läsa ord som följer varandra som en helhet som förefaller dem rimlig, oavsett skiljetecken och oavsett huruvida orden skrivs med versala eller gemena bokstäver. På samma sätt ger varken den avrundade rektangel i vilken det övre högra hörnet tagits bort, som omger ordelementen, eller den välkända symbolen för trådlös anslutning (som består av tre koncentriska vågor) de aktuella varumärkena särskiljningsförmåga, eftersom de inte uppfattas medvetet, med tanke på hur de används i samband med de aktuella varorna och tjänsterna (punkterna 17–19 i de överklagade besluten). Under dessa omständigheter kan inte de aktuella kännetecknen ses som en angivelse av det kommersiella ursprunget för de varor och tjänster som anges i registreringsansökan (punkt 20 i de överklagade besluten).
För det andra ansåg överklagandenämnden, med beaktande av nästan samtliga varor och tjänster som omnämns i punkt 4 ovan och efter att fördelat dem efter kategorier, att konsumenterna, beroende på omständigheterna, förväntar sig antingen en normal anslutning till ett nätverk eller en sammanlänkning av varorna via ”sakernas internet”. Överklagandenämnden ansåg vidare att samtliga aktuella varor och tjänster hade direkt koppling till tillhandahållandet av sådana trådlösa anslutningar (punkterna 25 och 26 i de överklagade besluten). De aktuella kännetecknen uppfattas därför som en lovordande angivelse av en abstrakt kvalitet hos de varor och tjänster som anges i respektive registreringsansökan (punkt 27 i de överklagade besluten).
Parternas yrkanden
Klaganden har yrkat att tribunalen ska
–
ogiltigförklara de två överklagade besluten, och
–
förplikta EUIPO att ersätta rättegångskostnaderna, inbegripet kostnaderna vid överklagandenämnden.
EUIPO har yrkat att tribunalen ska
–
ogilla överklagandena, och
–
förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna i de två förenade målen.
Rättslig bedömning
Till stöd för talan i vart och ett av de två målen, vilken presenteras i identiska ordalag, åberopar klaganden tre grunder. Den första grunden avser åsidosättande av artikel 64 i förordning nr 207/2009, jämförd med artikel 263 FEUF. Den andra grunden rör åsidosättande av artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009. Genom den tredje grunden har klaganden gjort gällande att överklagandenämnden åsidosatt artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009.
Den första grunden: Åsidosättande av artikel 64 i förordning nr 207/2009, jämförd med artikel 263 FEUF.
Klaganden har gjort gällande att överklagandenämnden gjort en prövning vad gäller varor och tjänster i klasserna 7, 11, 12, 36 och varor och tjänster i klass 42, förutom tjänsterna datorprogrammering och programinstallation för databehandling samt teknisk rådgivning. Granskaren motsatte sig dock inte registrering vad avser dessa varor och tjänster. Överklagandenämnden har härigenom överskridit gränserna för sin befogenhet och de överklagade besluten ska följaktligen ogiltigförklaras (dom av den 18 november 2014, Lumene/harmoniseringskontoret (THE YOUTH EXPERTS),
T-484/13
, ej publicerad,
EU:T:2014:963
).
EUIPO har bestritt dessa argument.
För det första ska det inledningsvis konstateras att, såsom EUIPO korrekt har gjort gällande, artikel 263 FEUF inte är tillämplig på överklaganden till överklagandenämnderna, vilket innebär att den första grunden är verkningslös, i den del den avser ett åsidosättande av den bestämmelsen.
För det andra, såsom EUIPO har gjort gällande begärde klaganden, i motsats till vad klaganden begärde vid överklagandenämnden i det mål som gav upphov till dom av den 18 november 2014, THE YOUTH EXPERTS (
T-484/13
, ej publicerad,
EU:T:2014:963
), inte att överklagandenämnden skulle upphäva granskarens beslut i den del de gick klaganden emot.
Det är emellertid ostridigt att överklagandenämnden, i de överklagade besluten, bedömt huruvida de sökta varumärkena har särskiljningsförmåga i förhållande till de varor och tjänster för vilka granskaren inte hade framfört några invändningar.
Såsom påpekats i punkt 7 ovan har granskaren nämligen avslagit ansökningarna om registrering av de två sökta varumärkena för de varor och tjänster som avses med dessa varumärken i klasserna 9, 37, 38 och 41 samt för tjänsterna ”[d]atorprogrammering och programinstallation för databehandling” och ”[t]eknisk rådgivning” i klass 42. Av detta följer att de sökta varumärkena kan registreras för andra varor och tjänster som omnämns i punkt 4 ovan, det vill säga varor och tjänster i klasserna 7, 11, 12, 36 samt tjänsterna ”[p]lanering och rådgivning vid byggnads- och konstruktionsarbete”, ”[g]enomförande av utvecklings-, testnings- och forskningsuppdrag”, ”expertutlåtanden”, ”[p]lanering och utveckling samt teknisk kontroll av rymdfartsprojekt” och ”[t]eknisk övervakning av byggnader och anläggningar” i klass 42 (se punkt 8 ovan).
Vissa varor och tjänster som inte omfattas av tvisten har ändå prövats av överklagandenämnden i de överklagade besluten och samlats inom kategorierna a, f, g, h, i och j, vilket är den uppdelning som överklagandenämnden gjort i punkterna 23 och 24 i de överklagade besluten. I punkterna 26 och 27 i de överklagade besluten har överklagandenämnden förklarat att de sökta varumärkena saknar särskiljningsförmåga även vad avser varor och tjänster i kategorierna a, f, g, h, i och j, i den mening som avses i de överklagade besluten, varigenom även varor och tjänster som inte omfattas av tvisten har inkluderats.
Det är således utrett att överklagandenämnden inriktat sin prövning på de varor och tjänster som granskaren inte hade invänt emot och som inte omfattades av överklagandena till överklagandenämnden. Parterna är ense om att överklagandenämnden inte kunde göra en sådan prövning, men är däremot oeniga vad gäller vilka konsekvenser som ska dras av detta förhållande.
Enligt klaganden, som har hänvisat till dom av den 18 november 2014, THE YOUTH EXPERTS (
T-484/13
, ej publicerad,
EU:T:2014:963
), bör tribunalen konstatera att överklagandenämnden har överskridit sin befogenhet genom att vid sin undersökning beakta varor och tjänster för vilka granskaren inte framfört några invändningar. De överklagade besluten är således rättsstridiga och ska ogiltigförklaras i denna del.
Enligt EUIPO kan däremot den prövning av överklagandenämndens bedömning av särskiljningsförmågan hos de sökta varumärkena för varor och tjänster som inte omfattas av överklagandet inte anses innebära att föremålet för överklagandet har utvidgats. Resonemanget avseende dessa varor och tjänster bör således anses ha framförts för fullständighetens skull och således som utan inverkan på lagenligheten av de överklagade besluten, varför överklagandet inte kan bifallas såvitt avser den första grunden.
För det första bör det påpekas att beslutsdelen i de överklagade besluten endast anger att överklagandena till överklagandenämnden avslås. Såsom erinrats om i punkt 19 ovan rörde nämligen klagandens överklaganden till överklagandenämnden endast de varor och tjänster för vilka granskaren motsatt sig registrering av de sökta varumärkena.
För det andra framgår det av artikel 64.1 i förordning nr 207/2009 att överklagandenämnden, efter det att den prövat om överklagandet är befogat, ska avgöra överklagandet, och att den därvid får vidta de åtgärder som kunnat vidtas av den enhet som meddelat det överklagade beslutet. Det framgår av denna bestämmelse att överklagandenämnden, till följd av att granskarens beslut om avslag på ansökan har överklagats, kan göra en ny, fullständig prövning av registreringsansökan i sak, det vill säga både en rättslig prövning och en prövning av de faktiska omständigheterna. Överklagandenämnden ska således själv pröva registreringsansökan genom att bifalla eller avslå den, och därmed fastställa eller upphäva det överklagade beslutet (dom av den 3 juli 2013, Airbus/harmoniseringskontoret (NEO),
T-236/12
,
EU:T:2013:343
, punkt
, se även, analogt, dom av den 13 mars 2007, harmoniseringskontoret/Kaul,
C‑29/05 P
,
EU:C:2007:162
, punkterna
och
).
Behörigheten att göra en ny, fullständig prövning av registreringsansökan i sak, det vill säga både en rättslig prövning och en prövning av de faktiska omständigheterna, är beroende av huruvida överklagandenämnden kan ta upp överklagandet till sakprövning (dom av den 3 juli 2013, NEO
T-236/12
,
EU:T:2013:343
, punkt
, se även, analogt, beslut av den 2 mars 2011, Claro/harmoniseringskontoret,
C‑349/10 P
,
EU:C:2011:105
, punkt
).
I artikel 59 första meningen i förordning nr 207/2009 föreskrivs emellertid att ”[e]n part får överklaga ett beslut som gått honom emot”. Det följer av denna bestämmelse att, såsom klaganden har gjort i förevarande mål, parterna i förfarandet vid EUIPO kan rikta ett överklagande till överklagandenämnden mot ett beslut som fattats av en lägre enhet vid EUIPO endast om en begäran eller en ansökan har avslagits. Om en parts ansökan däremot har bifallits genom den lägre instansens beslut, får denna inte överklaga beslutet till överklagandenämnden (dom av den 3 juli 2013, NEO
T-236/12
,
EU:T:2013:343
, punkt
, se även, för ett liknande resonemang, dom av den 14 december 2011, Völkl/harmoniseringskontoret – Marker Völkl (VÖLKL),
T-504/09
,
EU:T:2011:739
, punkt
och där angiven rättspraxis).
Det framgår av artikel 59 första meningen i förordning nr 207/2009 att när granskaren, såsom i förevarande mål, avslår en ansökan om registrering som EU-varumärke endast med avseende på en del av de varor och tjänster som har angetts i ansökan, men bifaller ansökan med avseende på en del av de varor och tjänster som har angetts däri, kan det överklagande som inges av varumärkessökanden till överklagandenämnden rättsenligt endast avse de varor och tjänster som berörs av granskarens avslag på registreringsansökan.
I förevarande fall har klaganden, såsom har påpekats i punkterna 19 och 26 ovan, överklagat granskarens beslut till överklagandenämnden och yrkat att dessa beslut ska upphävas, i den del klagandens ansökan om registrering har avslagits. Överklagandenämnden gjorde således fel när den, i de överklagade besluten, inriktade sin bedömning på frågan huruvida artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009 i förevarande fall är tillämplig på de varor och tjänster för vilka granskaren inte anfört några invändningar. Enligt den rättspraxis som nämns i punkt 28 ovan förfogar överklagandenämnden nämligen inte över något utrymme för skönsmässig bedömning som tillåter den att utvidga räckvidden av ett klagomål till att omfatta frågor som klaganden i det ärende den har att pröva inte skulle ha rätt att föra fram.
Det framgår emellertid av beslutsdelen i de överklagade besluten att överklagandenämnden i förevarande fall endast angett att den avslår överklagandena (se punkt 26 ovan). Enligt artikel 58 i förordning nr 207/2009 leder ett sådant avslag endast till att granskarens beslut kan verkställas, med förbehåll för att domstolsförfaranden eventuellt inleds, såsom föreskrivs i artikel 64.3 i förordning nr 207/2009.
När EUIPO tillfrågades i detta avseende som ett led i en åtgärd för processledning, bekräftade EUIPO dessutom att överklagandenämndens beaktande av varor och tjänster avseende vilka granskaren inte anfört några invändningar inte i sig har någon inverkan på klagandens rätt till registrering av de sökta varumärkena med avseende på dessa varor och tjänster. Enligt EUIPO kan dessa rättigheter nämligen endast äventyras om granskaren, på eget initiativ, återupptar prövningen av absoluta registreringshinder som kan utgöra hinder för registrering av de sökta varumärkena i avseenden som hittills inte tagits upp. EUIPO blir således tvungen att anta nya beslut som kan överklagas till överklagandenämnderna och vilka är andra än de beslut som berörs av de aktuella domstolsförfarandena.
Härav följer att det resonemang som anförts i de överklagade besluten, vad avser undersökningen av de varor och tjänster för vilka granskaren inte hade framfört några invändningar, ligger utanför de överklaganden som överklagandenämnden regelenligt hade att pröva. Detta resonemang saknar således inverkan på de överklagade besluten, både vad gäller räckvidd och rättsverkningar. Det aktuella resonemanget är således inte av beslutskaraktär, varför ett eventuellt beslut om ogiltigförklaring av detsamma saknar någon som helst verkan.
Den första grunden för överklagandet är således verkningslös och ska därför lämnas utan avseende.
Den andra grunden: Åsidosättande av artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009
Genom den andra grunden har klaganden gjort gällande att överklagandenämnden åsidosatt artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009 i de båda överklagade besluten.
De överklagade besluten
Skälen till att överklagandenämnden ansåg att de sökta varumärkena saknar särskiljningsförmåga beträffande de omtvistade varorna och tjänsterna framgår av punkterna 14–30 i de överklagade besluten.
Överklagandenämnden har särskilt i punkterna 14 och 15 i de överklagade besluten förklarat att de omtvistade varorna och tjänsterna riktar sig till den breda allmänheten, vars uppmärksamhetsnivå är medelhög, och till näringsidkare samt, i mindre grad, installatörer och en specialiserad omsättningskrets, vars uppmärksamhetsgrad i allmänhet är högre. Men även för en informerad omsättningskrets kan graden av uppmärksamhet vara relativt låg när det gäller säljfrämjande uppgifter, som inte framstår som avgörande. Detsamma gäller graden av uppmärksamhet hos genomsnittskonsumenten när denne ställs inför ett budskap som denne uppfattar som reklam.
I punkterna 17 och 19 i de överklagade besluten har överklagandenämnden anslutit sig till granskarens resonemang rörande betydelsen av de ordelement som kännetecknen består av. Det är därför rimligt att uppfatta ordelementet ”simply” som att det betyder ”endast, helt enkelt”, och ordelementet ”connected” som att det betyder ”uppkopplad”. Ordelementen i de sökta varumärkena Simply. Connected. utgör därför en slogan med betydelsen ”helt enkelt uppkopplad”. Varken punkttecknet efter vart och ett av två ordelementen eller figurelementen, nämligen en rektangel i vilken det övre högra hörnet tagits bort och den välkända symbolen för trådlös anslutning till ett nätverk, ger de aktuella kännetecknen en annan innebörd. Dessa figurelement är således brukliga och icke särskiljande.
I punkt 18 i de överklagade besluten har överklagandenämnden underkänt klagandens argument att omständigheterna att ordelementen staplats på varandra och att vart och ett av dem inleds med en versal och följs av ett punkttecken bör leda till att de ska behandlas som separata element.
I punkt 20 i de överklagade besluten har överklagandenämnden angett att de sökta varumärkena, betraktade som en helhet, ger uttryck för idén att de omtvistade varorna och tjänsterna ”främst” eller ”framför allt” är ”uppkopplade” till ett nätverk, varvid det direkta budskap som ordelementen förmedlar dessutom förstärks av närvaron av den grafiska symbolen för trådlös anslutning. De aktuella kännetecknen uppfattas således som en slogan som beskriver en önskvärd kvalitet hos de omtvistade varorna och tjänsterna och inte som en upplysning om deras kommersiella ursprung. Enligt överklagandenämnden är det förmedlade budskapet nämligen lättförståeligt och grammatiskt korrekt. Detta budskap är lika banalt som de figurelement som kännetecknet består av.
I punkterna 22–24 i de överklagade besluten har överklagandenämnden förklarat att den måste pröva huruvida det, ur omsättningskretsens synvinkel, föreligger ett tillräckligt direkt och konkret samband mellan de aktuella kännetecknen och de omtvistade varorna och tjänsterna. Överklagandenämnden valde därför att dela in nämnda varor och tjänster i kategorier. Således delade den upp de omtvistade varorna i klass 9 i följande tre olika kategorier: kategori c) ”Apparater och utrustning för upptagning, bearbetning, behandling, sändning, mottagning och visning av signaler, data, bilder och ljud”, kategori d) ”[m]ät-, kontroll- och reglermekanismer; apparater för provning”, och kategori e) ”Varor som används för strömförsörjning”. Överklagandenämnden delade därefter upp de omtvistade tjänsterna i klass 37 i följande två kategorier: kategori k) ”Montering, underhåll och reparation av delar av och tillbehör till olika varor”, och kategori l) ”Reparation och underhåll av motorfordon vid motortävlingar.” Överklagandenämnden ansåg vidare att de omtvistade tjänsterna i klasserna 38 och 41 var och en tillhörde en separat kategori för varje klass nämligen kategori m) ”Radiotjänst samt överföring av ljud, data och bild via satellit”, och kategori n) ”Utbildning och undervisning avseende tredje part i elektroteknik och elektronik”. Slutligen ansåg överklagandenämnden att de omtvistade tjänsterna i klass 42 skulle delas upp i två kategorier, nämligen kategori o) ”Datorprogrammering och programinstallation för databehandling”, och kategori p) ”Teknisk rådgivning”.
I punkt 25 i de överklagade besluten förklarade överklagandenämnden att begreppet samband, vad avser samtliga dessa kategorier, bör bedömas med hänvisning till begreppet ”sakernas internet”, vilket beskriver en sammankoppling av fysiska objekt i ett nätverk som är jämförbart med internet, vilken gör det möjligt att kontrollera dessa objekt på distans eller ger objekten möjlighet att överföra och utbyta information. Syftet med sakernas internet är att minska informationsklyftan mellan den verkliga och den virtuella världen. I detta sammanhang är uppkopplingen en önskvärd aspekt av dessa varor och tjänster.
I punkt 26 i de överklagade besluten angav överklagandenämnden, vad avser de varor som den indelat i kategorierna c), d) och e), att de sökta varumärkena informerar konsumenterna om att dessa varor, som innehåller delar av och tillbehör till andra varor ”främst” eller ”framför allt” är tänkta att användas för anslutning till ett nätverk. Detsamma gäller för tjänsterna i kategorierna m), o) och p). Köparna av tjänsterna i kategori k) anses förstå de aktuella kännetecknen som att dessa tjänster avser montering, reparation och underhåll av varor som framför allt är anslutna till ett nätverk. Tjänsterna i kategori l) kan även de utföras med hjälp av en anslutning till ett nätverk, till exempel om eventuella driftstörningar kommuniceras till verkstaden så att den kan förbereda de delar som krävs för reparationen. Slutligen är tjänsterna i kategori n) klart knutna till de förutsättningar och elektrotekniska och elektroniska hjälpmedel som möjliggör uppkoppling till ett nätverk.
I punkt 27 i de överklagade besluten har överklagandenämnden utifrån sina ovannämnda konstateranden dragit slutsatsen att i omsättningskretsens sinne är sambandet mellan de varor och tjänster som omfattas av de sökta varumärkena och innehållet i den slogan som består av de aktuella kännetecknen klart och tydligt, utan att man behöver reflektera över saken i ett ytterligare steg. Den engelsktalande omsättningskretsen inom unionen uppfattar nämligen de aktuella kännetecknen som en lovordande angivelse av en abstrakt kvalitet hos de varor och tjänster som anges i registreringsansökan.
Principer som rör tillämpningen av artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009
Enligt artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009 får varumärken som saknar särskiljningsförmåga inte registreras.
Ett varumärkes särskiljningsförmåga, i den mening som avses i artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009, innebär att det med hjälp av varumärket är möjligt att identifiera den vara som är föremål för registreringsansökan såsom härrörande från ett visst företag och, således, att särskilja denna vara från andra företags varor (dom av den 29 april 2004, Henkel/harmoniseringskontoret,
C‑456/01 P och C‑457/01 P
,
EU:C:2004:258
, punkt
, och dom av den 15 maj 2014, Louis Vuitton Malletier/harmoniseringskontoret,
C‑97/12 P
, ej publicerad,
EU:C:2014:324
, punkt
).
I detta hänseende ska det erinras om att kännetecken som saknar särskiljningsförmåga är tecken som inte anses kunna fylla ett varumärkes grundläggande funktion, nämligen den att ange varans eller tjänstens ursprung så att den konsument som köper den vara eller den tjänst som kännetecknas av varumärket kan göra samma val vid ett senare köp, om erfarenheten varit positiv, eller göra ett annat val, om den varit negativ (dom av den 27 februari 2002, REWE‑Zentral/harmoniseringskontoret (LITE),
T-79/00
,
EU:T:2002:42
, punkt
, och dom av den 20 november 2002, Bosch/harmoniseringskontoret (Kit Pro och Kit Super Pro),
T-79/01 och T-86/01
,
EU:T:2002:279
, punkt
).
Ett varumärkes särskiljningsförmåga ska bedömas dels utifrån de varor eller tjänster som registreringsansökan avser, dels utifrån hur omsättningskretsen, som ska anses bestå av en normalt informerad och skäligen uppmärksam och medveten genomsnittskonsument av dessa varor eller tjänster, uppfattar varumärket (dom av den 29 april 2004, Henkel/harmoniseringskontoret,
C‑456/01 P och C‑457/01 P
,
EU:C:2004:258
, punkt
, dom av den 22 juni 2006, Storck/harmoniseringskontoret,
C‑25/05 P
,
EU:C:2006:422
, punkt
, och dom av den 20 oktober 2011, Freixenet/harmoniseringskontoret,
C‑344/10 P och C‑345/10 P
,
EU:C:2011:680
, punkt
).
Bedömningen av absoluta registreringshinder ska avse var och en av de varor eller tjänster som avses i registreringsansökan, och den behöriga myndighetens beslut att avslå ansökan om registrering av ett varumärke ska i princip motiveras för var och en av dessa varor eller tjänster. Den behöriga myndigheten kan emellertid begränsa motiveringen till en motivering som gäller för samtliga berörda varor eller tjänster när samma registreringshinder anförs mot en hel kategori eller grupp av varor eller tjänster. Den möjligheten gäller endast med avseende på varor och tjänster som har ett tillräckligt direkt och konkret samband med varandra för att kunna anses utgöra en kategori eller grupp som är tillräckligt homogen. Blott omständigheten att varorna eller tjänsterna ingår i samma klass i Niceöverenskommelsen är härvid inte tillräcklig för att de ska anses tillräckligt homogena, eftersom det i nämnda klasser ofta ingår varor eller tjänster av vitt skilda slag mellan vilka det inte nödvändigtvis finns ett tillräckligt direkt och konkret samband (se beslut av den 18 mars 2010, CFCMCEE/harmoniseringskontoret,
C‑282/09 P
,
EU:C:2010:153
, punkterna
–
, och där angiven rättspraxis).
Undersökning av klagandens argument
Tribunalen vill till att börja med förklara att den ansluter sig till överklagandenämndens definition av omsättningskretsen (se punkt 38 ovan), vilken för övrigt inte har bestridits av klaganden.
De argument som klaganden har anfört till stöd för den andra grunden kan uppdelas i fem delar. Den första delgrunden avser en felaktig bedömning av det faktiska innehållet i ordelementen i de sökta varumärkena. Den andra delgrunden rör den omständigheten att kopplingen mellan ordelementen i de sökta varumärkena är språkligt ovanlig. I den tredje delen har klaganden gjort gällande att det inte finns något tillräckligt direkt samband mellan de sökta kännetecknen och de aktuella varorna och tjänsterna. Den fjärde delgrunden rör förekomsten av ovanliga språkliga ändringar. Den femte grunden, slutligen, avser en felaktig helhetsbedömning av de sökta kännetecknen.
–
Den första delgrunden: Felaktig bedömning av det faktiska innehållet i ordelementen i de sökta varumärkena
Klaganden har medgett att uttrycket ”simply” kan förstås som ”helt enkelt” och att ordet ”connected” kan förstås som att det hänvisar till en ”nätverksanslutning”. Däremot gjorde överklagandenämnden fel då den ansåg att det övergripande budskap som de sökta kännetecknen förmedlar är ”helt enkelt uppkopplad” eller ”framför allt uppkopplad”. Överklagandenämnden har nämligen underlåtit att beakta att de två orden är staplade på varandra och att båda åtföljs av ett punkttecken. På grund av dessa typografiska särdrag kan ordelementen som bildar de sökta kännetecknen inte ses som ett uttryck för ett enhetligt budskap som består av två ord, utan de bör ses som två olika och separata ord, nämligen, dels ”simply”, dels ”connected”.
I detta avseende har överklagandenämnden felaktigt hänvisat till domen av den 15 september 2005, BioID/harmoniseringskontoret (
C‑37/03 P
,
EU:C:2005:547
). Det kännetecken som analyserades i nämnda dom, nämligen BioID
®
. åtföljdes av ett punkttecken som stod efter kombinationen av ordelement, varför tribunalen i det målet med rätta kunde se saken som att nämnda punkttecken inte i sig utgjorde en upplysning om det kommersiella ursprunget för de varor och tjänster som detta varumärke avser. I förevarande fall påstår klaganden inte att punkttecknen efter vart och ett av ordelementen i sig utgör en angivelse av kommersiellt ursprung, men hävdar att dessa punkttecken samt den omständigheten att dessa två ord är staplade på varandra påverkar uppfattningen av ordelementen.
Klaganden har likaså gjort gällande att den rättspraxis som överklagandenämnden har hänvisat till i punkt 18 i de överklagade besluten saknar relevans i förevarande fall. I dessa domar (dom av den 13 februari 2007, Mundipharma/harmoniseringskontoret – Altana Pharma (RESPICUR),
T-256/04
,
EU:T:2007:46
; dom av den 13 februari 2008, Sanofi-Aventis/harmoniseringskontoret – GD Searle (ATURION),
T-146/06
, ej publicerad,
EU:T:2008:33
, och dom av den 6 september 2013, Eurocool Logistik/harmoniseringskontoret – Lenger (EUROCOOL),
T-599/10
, ej publicerad,
EU:T:2013:399
) har tribunalen uttalat sig om hur en konsument delar upp ordkännetecken i ordelement som har en konkret innebörd för honom eller som liknar ord som han känner till. I förevarande fall går ordelementen att skilja åt genom hur de är placerade i förhållande till varandra och genom interpunktionen.
Slutligen strider utelämnandet av delar som ingår i de sökta varumärkena, såsom, i förevarande fall, de punkttecken som efterföljer varje ordelement och det faktum att de båda ordelementen är placerade på olika rader mot en rättsregel med innebörden att ett varumärke måste undersökas i den form som det anges i registreringsansökan (dom av den 14 maj 2013, Unister/harmoniseringskontoret (fluege.de),
T-244/12
,
EU:T:2013:243
).
Av samtliga dessa skäl anser klaganden att överklagandenämnden gjorde fel när den ansåg att ordelementen i de sökta varumärkena ska anses förmedla ett gemensamt budskap.
EUIPO har bestritt dessa argument.
Det är ostridigt att de aktuella kännetecknen, vilka återges i punkterna 2 och 3 ovan, består av orden ”simply” och ”connected”, staplade på varandra, varvid båda orden inleds med en versal och åtföljs av ett punkttecken. Tvärtemot vad klaganden har påstått är dessa typografiska särdrag däremot inte av sådan art att de utesluter en sammanläsning av dessa två ord, eftersom det vanliga sättet att läsa text, såväl för den engelsktalande omsättningskretsen som för alla som brukar ett språk som skrivs med det latinska alfabetet, är att läsa texter från vänster till höger och uppifrån och ner. Överklagandenämnden gjorde därför en riktig bedömning när den slog fast att de aktuella kännetecknen, utan ansträngning, av omsättningskretsen uppfattas som en kombination av ordelementen ”simply” och ”connected”, i den ordningen.
Klaganden har emellertid gjort gällande att förekomsten av en versal i början av varje ordelement och ett punkttecken i slutet på detsamma är ägnad att förhindra att de aktuella orden läses och förstås som två delar i ett och samma budskap, nämligen ”simply connected”, det vill säga ”helt enkelt uppkopplad”. Enligt klaganden är dessa typografiska inslag ägnade att hindra omsättningskretsen från att kombinera ordelementen och att tvinga den att läsa och förstå dem som två separata och självtillräckliga ord.
I detta sammanhang bör det noteras, såsom överklagandenämnden har påpekat i punkt 20 i de överklagade besluten, att kombinationen av orden ”simply” och ”connected”, i den följden, är vanligt förekommande på engelska och omedelbart begriplig. Det är däremot ett notoriskt faktum att adverbet ”simply” i sig inte kan användas ensamt, eftersom adverb är knutna till ett ord som de ändrar innebörden av. Detta ord kan vara ett verb (i detta fall ”connected”), ett adjektiv eller ett annat adverb. Det är därför föga sannolikt att omsättningskretsen, när den ställs inför elementen ”Simply.” och ”Connected.”, i denna ordning, uppfattar de aktuella kännetecknen som att de består av två skilda och självständiga ord snarare än som ett uttryck som kombinerar dessa ord i enlighet med sedvanlig syntax, varvid de förmedlar en mening som direkt kan förstås.
Vad gäller den omständigheten att överklagandenämnden grundat sig på ett antal tidigare fall som rörde uppdelning av ett kännetecken i ord som, trots att de följer varandra, har en mening vart och ett för sig (dom av den 13 februari 2007, RESPICUR,
T-256/04
,
EU:T:2007:46
, dom av den 13 februari 2008, ATURION,
T-146/06
, ej publicerad,
EU:T:2008:33
, och dom av den 6 september 2013, EUROCOOL,
T‑599/10
, ej publicerad,
EU:T:2013:399
), och inte, som i förevarande mål, en kombination av två ord som är grafiskt åtskilda, finner tribunalen att denna omständighet är irrelevant. Enligt en väletablerad princip i rättspraxis, som tillämpades i dessa fall och som också bör tillämpas i förevarande mål, måste utgångspunkten nämligen vara att omsättningskretsen kommer att tolka innebörden av kännetecken som består av flera ordelement, som till synes är separata, eller ett enda ordelement, genom att lägga ihop dem, om detta inte kräver någon särskild intellektuell ansträngning.
Så är emellertid fallet i förevarande mål, eftersom ordföljden för orden ”simply” och ”connected” följer normalt språkbruk på engelska och ger betydelsen ”helt enkelt uppkopplad”, utan att den engelskspråkiga allmänheten behöver göra någon ansträngning för att förstå frasen. Med tanke på denna uppenbara mening finner tribunalen att klagandens antagande att omsättningskretsen, med anledning av förekomsten av typografiska särdrag, såsom att orden är staplade på varandra och att de inleds med versaler och avslutas med ett punkttecken, inte klarar av att göra denna koppling är osannolikt.
Härav följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den andra grundens första del.
–
Den andra delgrunden: Kopplingen mellan ordelementen i de sökta varumärkena är språkligt ovanlig
Klaganden anser att de kännetecken som registreringsansökan avser består av två meningar, som var och en består av ett enda ord. Den första meningen består av adverbet ”simply” och den andra av verbet ”connected”. Det är uppenbart att en sådan meningsbildning strider mot grammatiska regler. Enligt rättspraxis medför en noterbar skillnad jämfört med det språk som vanligen används av omsättningskretsen för att beskriva de aktuella varorna eller tjänsterna eller deras väsentliga egenskaper att de sökta varumärkena har en tillräcklig särskiljningsförmåga för att de ska kunna registreras (dom av den 20 september 2001, Procter & Gamble/harmoniseringskontoret,
C‑383/99 P
,
EU:C:2001:461
, och beslut av den 30 april 2015, Castel Frères/harmoniseringskontoret,
C‑622/13 P
, ej publicerat,
EU:C:2015:297
).
Enligt klaganden använder nämligen omsättningskretsen inte formuleringarna i de sökta kännetecknen för att utpeka de varor och tjänster som avses i varumärkesansökan, eller deras väsentliga egenskaper. De sökta varumärkena uppfyller således minimikraven avseende särskiljningsförmåga, i den mening som avses i rättspraxis (dom av den 25 september 2015, Bopp/harmoniseringskontoret (Återgivning av en åttakantig grön ram),
T-209/14
, ej publicerad,
EU:T:2015:701
).
EUIPO har bestritt dessa argument.
Skälet för att avfärda den första delen av den andra grunden anknyter till den omständigheten att det förefaller troligare att omsättningskretsen läser de aktuella kännetecknen som en ordföljd, som ger orden mening, av två ord som står i den ordning som är normal på engelska snarare än som två oberoende meningslösa fraser, varav den första är ett isolerat adverb, och detta trots att orden står staplade på varandra, inleds med versal och avslutas med punkttecken (se ovan punkterna 59–63).
Sådana överväganden står också emot klagandens påstående att de aktuella kännetecknen uppfattas som två meningar som var och en innehåller ett enda ord, vilket utgör en märkbar avvikelse från engelska grammatikregler och det språk som vanligen används av omsättningskretsen, vilket gör att de sökta varumärkena har tillräcklig särskiljningsförmåga.
Följaktligen kan överklagandet inte heller vinna bifall såvitt avser den andra grundens andra del.
–
Den tredje delgrunden: Avsaknad av ett tillräckligt direkt och konkret samband med de varor och tjänster som ansökan omfattar
Klaganden har hävdat att även om det antas – vilket den förnekar – att omsättningskretsen uppfattar de sökta kännetecken som att de betyder ”helt enkelt uppkopplad [till ett nätverk]” eller ”framför allt uppkopplad [till ett nätverk]”, vilket är överklagandenämndens slutsats, är detta en meningslös uppfattning vad gäller de omtvistade varorna och tjänsterna. Klaganden medger att bärbara datorer, mobiltelefoner, surfplattor och hörlurar faktiskt kan anslutas till ett nätverk, särskilt internet, men menar att omsättningskretsen, vad avser de omtvistade varorna och tjänsterna i klasserna 9, 37, 38, 41 och 42, inte uppfattar de aktuella kännetecknen som att de har en beskrivande innebörd.
När det gäller varorna i klass 9 vet konsumenten inte att ”antenner till radio- och TV-apparater”, ”bilantenner”, ”elektriska filter”, ”halvledarkomponenter”, ”[t]ryckta, etsade och gjutna kretskort, integrerade kretskort, reläer, säkringar, ledningar för elektriska, elektroniska och optiska signaler, kabelskarvar, elektriska omkopplare”, [b]atterier”, ”förstärkare, transformatorer, kabeltrummor” kan anslutas till ett nätverk. Detsamma gäller för samtliga varor i klass 9, för vilka granskaren avslog registreringsansökningarna.
Överklagandenämnden har, vad beträffar tjänsterna i klass 37, i punkt 26 i de överklagade besluten påstått att omsättningskretsen, vad avser ”[m]ontering”, ”underhåll” och ”reparation av delar av och tillbehör till olika varor”, uppfattar de aktuella kännetecknen som att de beskriver en egenskap hos de varar dessa tjänster berör, nämligen att de är avsedda att anslutas till ett nätverk. Klaganden menar att även detta påstående är felaktigt. Dels har överklagandenämnden på intet sätt visat att så är fallet. Det är omöjligt att se hur bildelar och biltillbehör, bilradioanläggningar och så vidare, vilka är de varor som tjänsterna i klass 37 berör, utgör varor som typiskt sett är anslutna till ett nätverk. Vad gäller ”handverktygsmaskiner” och ”sanitära installationer” framstår överklagandenämndens påstående särskilt som helt absurt. Dels innehåller den betydelse som överklagandenämnden kommit fram till, nämligen ”helt enkelt uppkopplad [till ett nätverk]”, inte någon hänvisning till egenskaper hos aktuella tjänsterna i sig själva. När varorna monteras, underhålls eller repareras förväntar sig omsättningskretsen inte att en nätanslutning upprättas.
Kommunikationstjänsterna i klass 38 är inte heller ”helt enkelt uppkopplade”. Dessa tjänsters enda ändamål är att möjliggöra överföring genom telekommunikation. Därför beskriver inte de sökta kännetecknen på ett tillräckligt direkt sätt vare sig innehållet i eller egenskaperna hos dessa tjänster, tvärtemot vad överklagandenämnden har angett i punkt 26 i de överklagade besluten.
Dessutom har tjänsterna utbildning och undervisning i klass 41 inte heller något tillräckligt direkt och konkret samband med de sökta kännetecknen. Sådana tjänster är nämligen inte inskränkt fokuserade på upprättande av anslutningar, tvärtemot vad överklagandenämnden har angett i punkt 26 i de överklagade besluten.
Samma sak gäller för tjänsterna ”[d]atorprogrammering och programinstallation för databehandling” och ”[t]eknisk rådgivning” i klass 42. Enligt klaganden är överklagandenämndens påstående, i punkt 26 i de överklagade besluten, att de aktuella tjänsterna ”kan uppfylla målet om att upprätta en anslutning till ett nätverk” inte tillräckligt motiverat. Detta påstående är dessutom felaktigt enligt klaganden, eftersom omsättningskretsen inte utan föregående reflektion kan utgå från att de aktuella tjänsterna enbart syftar till att upprätta en anslutning till ett nätverk.
EUIPO har bestritt dessa argument.
För det första konstaterar tribunalen att överklagandenämnden inte tillämpade artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009 när den avslog överklagandena, utan artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009. Även om den i punkt 5 i ett av de två överklagade besluten, nämnt artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009 som en av grunderna för sitt beslut, ligger hela motiveringen som följer denna punkt under rubriken ”Artikel 7.1 b i [förordning nr 207/2009]”. Härav följer att överklagandenämnden inte var skyldig att fastställa de berörda känntetecknens beskrivande karaktär för de aktuella varorna och tjänsterna.
För det andra bör det noteras att, såsom tribunalen har erinrat om i punkterna 41–45 ovan, överklagandenämnden lämnat en tillräcklig motivering varför den anser att de aktuella kännetecknen, av konsumenterna av de omtvistade varorna och tjänsterna, uppfattas som en lovordande slogan som hänvisar till en kvalitet som kan tillskrivas dem.
I det överklagade beslutet hade överklagandenämnden dessförinnan delat upp de tjänster som avses i homogena kategorier, i den mening som avses i den rättspraxis som nämns i punkt 50 ovan, det vill säga tjänster med gemensamma kvaliteter eller egenskaper som är tillräckliga för att samma motivering ska kunna tillämpas på hela kategorin. Det bör påpekas att klaganden inte bestritt relevansen av dessa kategorier. Mot bakgrund av utvecklingen av sakernas internet kunde överklagandenämnden med rätta hävda att omsättningskretsen kommer att uppfatta de ifrågavarande kännetecknen som en hänvisning till de aktuella varornas kapacitet att anslutas till ett nätverk och kommer att uppfatta de omtvistade tjänsterna som tjänster där sådana anslutningar används.
I motsats till vad klaganden har gjort gällande är de aktuella varorna i klass 9, såsom överklagandenämnden med rätta har angett, delar eller tillbehör till andra varor. Dessa är anslutna till, kan direkt anslutas till, ett nätverk (detsamma gäller för ”antenner till radio- och TV-apparater” och ”bilantenner”) eller kan införlivas i uppkopplade föremål.
Vad gäller de omtvistade tjänsterna i klass 37 delar tribunalen överklagandenämndens bedömning att köparna av dessa tjänster förstår de aktuella kännetecknen på detta sätt eller som att kännetecknen avser varor som kan anslutas till ett nätverk, eller att tjänsterna själva kan utföras med hjälp av en nätverksanslutning (till exempel genom att eventuella driftstörningar kommuniceras till en bilverkstad, så att den kan förbereda de delar som krävs för reparationen).
Vad gäller de omtvistade tjänsterna i klass 38 har klaganden själv vitsordat att de syftar till att möjliggöra överföring genom telekommunikation. Sådana aktioner kräver helt uppenbart att det föreligger en uppkoppling, och de aktuella kännetecknen är ägnade att uppfattas som att de beskriver denna uppkoppling på ett lovordande sätt.
Klaganden har bestritt överklagandenämndens bedömning att tjänsterna ”[u]tbildning och undervisning avseende tredje part i elektroteknik och elektronik” är klart knutna till de förutsättningar och elektrotekniska och elektroniska hjälpmedel som möjliggör uppkoppling till ett nätverk. Det står emellertid klart att, med hänsyn till syftet med de aktuella utbildningstjänsterna (elektroniska och elektrotekniska), kommer omsättningskretsen att, såvitt avser dessa tjänster, uppfatta de ifrågavarande kännetecknen som en slogan som rör innehållet i denna utbildning.
Slutligen var det också med rätta som överklagandenämnden konstaterade att de omtvistade tjänsterna i klass 42, det vill säga ”[d]atorprogrammering och programinstallation för databehandling” och ”[t]eknisk rådgivning”, kan anses ha anknytning till anslutning till ett nätverk. Även om klaganden inte uttryckligen bestrider detta, påstår den ändå att överklagandenämnden inte har visat att dessa tjänster enbart syftar till att upprätta en anslutning till ett nätverk.
I detta avseende bör det noteras att den lovordande bibetydelse som förmedlas genom ordelementen i ett EU-varumärke inte innebär att det är uteslutet att det kan vara lämpligt för att ge konsumenterna garantier om ursprunget för de varor eller tjänster som varumärket omfattar. Ett sådant varumärke kan således av omsättningskretsen samtidigt uppfattas som ett reklambudskap och som en uppgift om varornas eller tjänsternas kommersiella ursprung (se dom av den 4 juli 2018, Deluxe Entertainment Services Group/harmoniseringskontoret (deluxe),
T‑222/14 RENV
, ej publicerad,
EU:T:2018:402
, punkterna
och
, och där angiven rättspraxis).
Det bör emellertid erinras om att ett kännetecken inte får registreras om åtminstone en av dess potentiella betydelser avser en egenskap hos de berörda varorna eller tjänsterna (se dom av den 25 april 2013, Bayerische Motoren Werke mot harmoniseringskontoret (ECO PRO),
T‑145/12
, ej publicerad,
EU:T:2013:220
, punkt
och där angiven rättspraxis). Denna rättspraxis som först utvecklats i mål som rörde tillämpningen av artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009, är även analogt tillämplig på artikel 7.1 b i nämnda förordning (dom av den 28 juni 2017, Colgate-Palmolive/harmoniseringskontoret (AROMASENSATIONS),
T-479/16
, ej publicerad,
EU:T:2017:441
, punkt
).
Av det ovanstående följer att klaganden inte har fog för att hävda att det inte går att utläsa någon potentiell betydelse av sloganen ”Simply. Connected.” som betecknar en egenskap som kan tillskrivas de omtvistade varorna och tjänsterna som klaganden kan tänkas saluföra under de sökta varumärkena (se, för ett liknande resonemang, dom av den 20 november 2007, Tegometall International/harmoniseringskontoret – Wuppermann (TEK),
T-458/05
,
EU:T:2007:349
, punkterna
–
, och där angiven rättspraxis).
Överklagandet kan därför inte bifallas såvitt avser den andra grundens tredje del.
–
Den fjärde delgrunden: Förekomsten av ovanliga språkliga ändringar, som gör att de sökta varumärkena kan registreras
Klaganden har gjort gällande att även om det antas att de sökta kännetecknen – vilket denne bestrider – kan anses betyda ”helt enkelt uppkopplad [till ett nätverk]”, och att det föreligger ett tillräckligt direkt och konkret samband mellan denna betydelse och de omtvistade varorna och tjänsterna, räcker deras syntaktiskt ovanliga sammansättning för att ge dessa kännetecken den minsta särskiljningsförmåga som krävs för registrering. De sökta varumärkena består nämligen av två meningar staplade på varandra, som var och en består av ett enda ord, nämligen ”simply” respektive”connected”. En sådan konstruktion är ovanlig för den engelsktalande allmänheten och ger en övergripande bild som har företräde framför summan av dess delar. Klaganden menar därför att överklagandenämnden gjorde fel när den, i punkt 20 i de överklagade besluten, angav att ”ordkombinationen Simply. Connected. utgör ett enkelt budskap, som är direkt förståeligt och grammatiskt korrekt, och som inte innehåller någon ovanlig språklig komponent”.
Klaganden har dessutom bestritt att omsättningskretsen kan antas beskriva de omtvistade varorna och tjänsterna eller deras väsentliga egenskaper som ”simply connected”, i den mening som överklagandenämnden tillmäter dessa ord i de överklagade besluten.
EUIPO har bestritt dessa argument.
Klaganden framför i den andra grundens fjärde del på nytt argument som rör att ordelementen i de aktuella kännetecknen är staplade på varandra.
Av de skäl som anges i punkt 59 ovan är denna inbördes placering inte ovanlig på något sätt. Det ska tilläggas att omsättningskretsen ser kännetecknet som en helhet, varför den inbördes placeringen av ordelementen ”simply” och ”connected”, i omsättningskretsen kan antas förklaras av en vilja att få dem att passa in i den rektangel med avrundade hörn som omger dem. Det är därför osannolikt att omsättningskretsen uppfattar denna inbördes placering som något som ger kännetecknet särskiljningsförmåga.
Argumentet att omsättningskretsen inte kommer att beskriva varorna och tjänsterna eller deras väsentliga egenskaper som ”simply connected” är verkningslöst, eftersom överklagandenämnden inte grundat sitt beslut om avslag på överklagandet på artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009.
Följaktligen kan överklagandet inte bifallas såvitt avser den andra grundens fjärde del, eftersom den delvis saknar stöd och delvis är utan verkan.
–
Femte delgrunden: Felaktig helhetsbedömning av de sökta kännetecknen
Enligt klaganden visar överklagandenämndens resonemang i punkterna 17–19 i de överklagade besluten att den inte har gjort en korrekt helhetsbedömning av kännetecknen. Överklagandenämnden borde nämligen ha beaktat den delvis brutna kvadraten med avrundade hörn och de tre vågor som förekommer i de båda sökta kännetecknen. Denna originella grafiska form, tillsammans med de ordelement till vilka överklagandenämnden felaktigt har koncentrerat sin analys, kan enkelt och direkt ihågkommas av omsättningskretsen, så att de sökta varumärkena gör det möjligt för omsättningskretsen att särskilja de ifrågavarande varornas och tjänsternas kommersiella ursprung.
EUIPO har bestritt dessa argument.
För det första ska det konstateras att överklagandenämnden, i punkt 17 i de överklagade besluten, beaktat förekomsten av dessa två figurelement och förklarat att de är betydelselösa för hur omsättningskretsen uppfattar innebörden av de aktuella kännetecknen. I punkt 19 i de överklagade besluten har överklagandenämnden förklarat att, mot bakgrund av den uppmärksamhet av lägre grad än genomsnittet som omsättningskretsen riktar till en slogan, lägger denna inte märke till figurelementet i form av en ram, varför detta element således saknar särskiljningsförmåga. I samma punkt och i punkt 29 i de överklagade besluten har överklagandenämnden dessutom förklarat att förekomsten av tre koncentriska vågor symboliserar trådlös anslutning till ett nätverk, vilket förstärker innebörden av dessa ordelement.
För det andra godtar tribunalen alla överväganden som framförts av överklagandenämnden i detta hänseende. Helhetsbedömningen av de aktuella kännetecknen stärker nämligen slutsatsen att ordelementen dominerar över de figurelement som undersökts i punkt 99 ovan och slutsatsen att dessa kännetecken, som helhet, inte kommer att uppfattas som en angivelse av de ifrågavarande varornas och tjänsternas kommersiella ursprung.
Härav följer att överklagandet inte kan bifallas såvitt avser den andra grundens femte del, och detsamma gäller följaktligen den andra grunden i sin helhet.
Den tredje grunden: Åsidosättande av artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009
Klaganden har gjort gällande att överklagandenämnden, i punkt 5 i ett av de överklagade besluten, angett att artikel 7.1 b och 7.1 c i förordning nr 207/2009 utgör hinder för registrering av de sökta varumärkena, men därefter i sin bedömning i de båda besluten helt inriktat sig på artikel 7.1 b i samma förordning. I punkt 30 i de överklagade besluten påstås att ansökan om registrering av de sökta varumärkena måste avslås med tillämpning av artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009. Klaganden anser att detta påstående är uppenbart felaktigt och rimligen bör förstås som att det avser tillämpning av artikel 7.1 c i samma förordning, samtidigt som det inte underbyggs i de överklagade besluten.
Klaganden har dessutom bestritt slutsatsen att de sökta varumärkena kan anses vara beskrivande, i den mening som avses i denna bestämmelse, med tanke på vilka varor och tjänster det rör sig om.
EUIPO har bestritt dessa argument.
Det bör noteras att de överklagade besluten inte innehåller bedömningar avseende de berörda kännetecknens beskrivande karaktär. Dessutom har överklagandenämnden, i punkt 28 i de överklagade besluten, förklarat att argumentet angående en bristande motivering vad gäller den beskrivande karaktären av de sökta varumärkena är verkningslöst, eftersom det absoluta registreringshinder som anges i artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009 inte är avhängigt kännetecknens beskrivande karaktär.
Överklagandenämnden har dessutom, i punkt 29 i de överklagade besluten, angett följande:
”Klagandens övriga förklaringar ger inte heller skäl för att ifrågasätta granskarens slutsatser. Den grafiska utformningen ger inte det sökta varumärket erforderlig särskiljningsförmåga. Målgruppen uppfattar inte ramen och punkttecknen [i mål T-252/17 har hela kännetecknet blå färg] som särskiljande kännetecken för varans kommersiella ursprung. Ramen har en enkel utformning och punkterna uppfattas som skiljetecken. Dessutom motsvarar figurelementet i det övre högra hörnet symbolen för trådlös anslutning, och förstärker därför endast anspelningen på uppkoppling som ordelementen förmedlar. Kännetecknet saknar således helt element som kan ge det särskiljningsförmåga, utöver dess lovordande karaktär, i omsättningskretsens uppfattning. Eftersom kännetecknet som helhet enbart har en reklamfunktion, kan konsumenten inte med hjälp av kännetecknet härleda varornas eller tjänsternas ursprung.”
Punkt 30 i de överklagade besluten har följande lydelse:
”Av dessa skäl vägras varumärket registrering även på grund av det registreringshinder som anges i artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009.”
Klaganden har hänvisat till förekomsten av adverbet ”även” i punkt 30 i de överklagade besluten och anser, med beaktande av att artikel 7.1 c omnämns i punkt 5 i ett av de överklagade besluten, att överklagandenämnden gjort ett skrivfel. Enligt klaganden ville överklagandenämnden, i punkt 30 i de överklagade besluten, ange att det absoluta registreringshinder som föreskrivs i artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009 även utgjorde hinder för en registrering av de sökta varumärkena. Eftersom överklagandenämnden i de överklagade besluten inte uttryckligen angett varför detta andra absoluta registreringshinder även var tillämpligt bygger dessa beslut på en bristande motivering.
Tribunalen konstaterar emellertid att överklagandenämnden på intet sätt grundat sin bedömning på att de sökta varumärkena är beskrivande och att ordet ”även” i punkt 30 i de överklagade besluten, ska förstås så, att det hänvisar till den ytterligare motivering som utvecklats i punkt 29 i dessa beslut.
Klagandens tredje grund bygger således på en felaktig läsning av punkt 30 i de överklagade besluten, i den del klaganden hävdar att det är uppenbart att denna punkt måste ändras. Härav följer att överklagandenämnden inte har grundat sin bedömning på en tillämpning av artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009, eftersom invändningen om bristande motivering och oriktig bedömning är verkningslös vad gäller tillämpningen av denna bestämmelse.
Av det ovan anförda följer att överklagandena inte kan bifallas i något av målen.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 134.1 i rättegångsreglerna ska tappande rättegångsdeltagare förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. EUIPO har yrkat att klaganden ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom klaganden har tappat målen, ska EUIPO:s yrkande bifallas.

Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen i utökad sammansättning)
följande:

1)
Målen mål T-251/17 och T-252/17 förenas vad gäller domen.

2)
Överklagandet ogillas i båda målen.

3)
Robert Bosch GmbH ska ersätta rättegångskostnaderna.

Frimodt Nielsen
Kreuschitz
Półtorak
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 28 mars 2019.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.