CELEX: 62017TJ0258
Skupna zunanja in varnostna politika
Omejevalni ukrepi zaradi razmer v Ukrajini
Zamrznitev sredstev
Seznam oseb, subjektov in organov, za katere se uporabi zamrznitev sredstev in gospodarskih virov
Ohranitev imena tožeče stranke na seznamu
Obveznost obrazložitve
Očitna napaka pri presoji

Dejansko stanje
Tožeča stranka, Sergej Arbuzov, je bil med drugim guverner narodne banke Ukrajine in predsednik vlade Ukrajine.
Svet Evropske unije je 5. marca 2014 na podlagi člena 29 PEU sprejel Sklep 2014/119/SZVP o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (
UL 2014, L 66, str. 26
). Svet je isti dan na podlagi člena 215(2) PDEU sprejel Uredbo (EU) št. 208/2014 o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini (
UL 2014, L 66, str. 1
).
V uvodnih izjavah 1 in 2 Sklepa 2014/119 je navedeno:
„(1)
Svet je 20. februarja 2014 najodločneje obsodil vsakršno uporabo nasilja v Ukrajini. Pozval je k takojšnji ustavitvi nasilja v Ukrajini ter doslednemu spoštovanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Ukrajinsko vlado je pozval, naj se v celoti vzdrži vsakršnih ukrepov, voditelje opozicije pa, naj se oddaljijo od vseh, ki se zatekajo k skrajnim dejanjem, vključno z nasiljem.
(2)
Svet je 3. marca 2014 sklenil, da se omejevalni ukrepi osredotočijo na zamrznitev in povrnitev sredstev od oseb, ki so bile opredeljene kot odgovorne za odtujitev ukrajinskih državnih sredstev in oseb, odgovornih za kršitve človekovih pravic, z namenom ureditve [utrditve] in podpore pravni državi in spoštovanju človekovih pravic v Ukrajini.“
Člen 1(1) in (2) Sklepa 2014/119 določa:
„1.   Zamrznejo se vsa sredstva in gospodarski viri, ki pripadajo, so v njihovi lasti, z njimi razpolagajo ali so pod nadzorom oseb, ki so bile opredeljene kot odgovorne za odtujitev ukrajinskih državnih sredstev in oseb, odgovornih za kršitve človekovih pravic, in fizičnim ali pravnim osebam, subjektom ali organom, ki so z njimi povezani, kot so navedeni v Prilogi.
2.   Fizičnim ali pravnim osebam, subjektom ali organom s seznama v Prilogi se ne dajo neposredno ali posredno na razpolago ali v njihovo korist nobena sredstva ali gospodarski viri.“
Podrobna pravila te zamrznitve sredstev so določena v preostalih odstavkih navedenega člena.
V skladu s Sklepom 2014/119 Uredba št. 208/2014 nalaga sprejetje zadevnih omejevalnih ukrepov in opredeljuje podrobna pravila za navedene omejevalne ukrepe, ki so v bistvu enaka tistim v navedenem sklepu.
Imena oseb, na katere se nanašajo omejevalni ukrepi, so na identičnem seznamu, ki je v Prilogi k Sklepu 2014/119 in Prilogi I k Uredbi št. 208/2014 (v nadaljevanju: zadevni seznam), skupaj z – med drugim – obrazložitvijo njihovega vpisa. Prvotno imena tožeče stranke ni bilo na zadevnem seznamu.
Svet je 14. aprila 2014 sprejel Izvedbeni sklep 2014/216/SZVP o izvajanju Sklepa 2014/119 (
UL 2014, L 111, str. 91
) in Izvedbeno uredbo (EU) št. 381/2014 o izvajanju Uredbe št. 208/2014 (
UL 2014, L 111, str. 33
).
Z Izvedbenim sklepom 2014/216 in Izvedbeno uredbo št. 381/2014 je bilo ime tožeče stranke dodano na seznam, skupaj z navedbo podatkov za identifikacijo „[n]ekdanji ukrajinski predsednik vlade“ in to obrazložitvijo:
„Oseba, zoper katero v Ukrajini teče preiskava zaradi sodelovanja pri zločinih v zvezi s poneverbo ukrajinskih državnih sredstev in nezakonitega prenosa teh sredstev izven Ukrajine.“
Tožeča stranka je 16. junija 2014 vložila tožbo za razglasitev ničnosti Sklepa 2014/119, kakor je bil spremenjen z Izvedbenim sklepom 2014/216, v delu, v katerem se nanaša nanjo. Ta tožba je bila v vpisnik v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vpisana pod številko T‑434/14.
Svet je 29. januarja 2015 sprejel Sklep (SZVP) 2015/143 o spremembi Sklepa 2014/119 (
UL 2015, L 24, str. 16
) in Uredbo (EU) 2015/138 o spremembi Uredbe št. 208/2014 (
UL 2015, L 24, str. 1
).
Sklep 2015/143 je z veljavnostjo od 31. januarja 2015 natančneje določil merila za določitev oseb, na katere se nanaša zamrznitev sredstev, člen 1(1) Sklepa 2014/119 pa je bil nadomeščen s tem besedilom:
„1.   Zamrznejo se vsa sredstva in gospodarski viri, ki pripadajo, so v njihovi lasti, z njimi razpolagajo ali so pod nadzorom oseb, ki so bile opredeljene kot odgovorne za odtujitev ukrajinskih državnih sredstev, in oseb, odgovornih za kršitve človekovih pravic, in fizičnim ali pravnim osebam, subjektom ali organom, ki so z njimi povezani, kot so navedeni v Prilogi.
Za namene tega sklepa osebe, ki so bile opredeljene kot odgovorne za odtujitev ukrajinskih državnih sredstev, vključujejo osebe, proti katerim ukrajinske oblasti vodijo preiskavo:
(a)
glede odtujitve ukrajinskih javnih sredstev ali drugega premoženja ali vpletenosti v to odtujitev; ali
(b)
glede zlorabe položaja javnega funkcionarja z namenom pridobitve neupravičene koristi zanj ali za tretjo osebo, kar je povzročilo izgubo ukrajinskih javnih sredstev ali drugega premoženja, ali vpletenost v to zlorabo.“
Z Uredbo 2015/138 je bila v skladu s Sklepom 2015/143 spremenjena Uredba št. 208/2014.
V okviru pregleda položaja oseb, katerih imena so bila na zadevnem seznamu, je Svet sprejel Sklep (SZVP) 2015/364 z dne 5. marca 2015 o spremembi Sklepa 2014/119 (
UL 2015, L 62, str. 25
) in Izvedbeno uredbo (EU) 2015/357 z dne 5. marca 2015 o izvajanju Uredbe št. 208/2014 (
UL 2015, L 62, str. 1
) (v nadaljevanju skupaj: akta iz marca 2015).
S Sklepom 2015/364 je bil spremenjen člen 5 Sklepa 2014/119 s podaljšanjem omejevalnih ukrepov, ki se nanašajo na tožečo stranko, do 6. marca 2016.
Z aktoma iz marca 2015 je bil zadevni seznam v bistvu posodobljen. Na podlagi tako uvedenih sprememb je bilo ime tožeče stranke na njem ohranjeno s podatkom za identifikacijo „[n]ekdanji predsednik vlade Ukrajine“ in novo obrazložitvijo:
„Oseba, zoper katero ukrajinski organi vodijo kazenski postopek zaradi odtujitve javnih sredstev ali drugega premoženja.“
S sodbo z dne 28. januarja 2016, Arbuzov/Svet (
T‑434/14
, neobjavljena,
EU:T:2016:46
), je Splošno sodišče razglasilo ničnost Sklepa 2014/119, kakor je bil spremenjen z Izvedbenim sklepom 2014/216, v delu, v katerem se je nanašal na tožečo stranko.
Svet je 4. marca 2016 po pregledu položaja oseb, katerih imena so bila na zadevnem seznamu, sprejel Sklep (SZVP) 2016/318 o spremembi Sklepa 2014/119 (
UL 2016, L 60, str. 76
) in Izvedbeno uredbo (EU) 2016/311 o izvajanju Uredbe št. 208/2014 (
UL 2016, L 60, str. 1
) (v nadaljevanju skupaj: akta iz marca 2016).
Zlasti je bil s Sklepom 2016/318 spremenjen člen 5 Sklepa 2014/119, tako da so bili zadevni omejevalni ukrepi podaljšani do 6. marca 2017. Obrazložitev glede tožeče stranke, ki je povzeta v točki 16 zgoraj, ni bila spremenjena niti s Sklepom 2016/318 niti z Izvedbeno uredbo 2016/311.
Tožeča stranka je 5. maja 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti aktov iz marca 2015 v delu, v katerem se ta nanašata nanjo. Ta tožba je bila v vpisnik v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vpisana pod številko T‑221/15. Potem je tožeča stranka v skladu s členom 86 Poslovnika Splošnega sodišča prilagodila tožbo, tako da je zahtevala tudi razglasitev ničnosti aktov iz marca 2016 v delu, v katerem se nanašata nanjo.
Tožeča stranka je 28. aprila 2016 Svetu poslala zahtevo, ki se je v bistvu nanašala na ohranitev omejevalnih ukrepov proti njej s Sklepom 2016/318. Na podlagi pripomb tožeče stranke je Svet postavil vprašanja uradu generalnega državnega tožilca Ukrajine (v nadaljevanju: UDT). Njegovi odgovori so bili Svetu predloženi 16. junija in 7. julija 2016.
Svet je z dopisom z dne 4. avgusta 2016 odgovoril na zahtevo tožeče stranke z dne 28. aprila 2016, pri čemer je zavrnil njene trditve in se skliceval na stališča, predstavljena v okviru zadeve T‑221/15. Ob tem je Svet tožeči stranki tudi odobril dostop do dopolnilnih informacij, ki jih je sporočil UDT.
Tožeča stranka je 4. oktobra 2016 na Svet naslovila novo zahtevo za pregled omejevalnih ukrepov, ki jo zadevajo.
Svet je z dopisom z dne 12. decembra 2016 tožečo stranko obvestil, da namerava ohraniti omejevalne ukrepe proti njej, ji posredoval razloge za svojo odločitev ter dva dopisa UDT, enega z dne 25. julija 2016 in drugega z dne 16. novembra 2016. Pozval jo je tudi, naj poda svoje morebitne pripombe najpozneje do 13. januarja 2017.
Tožeča stranka je 14. decembra 2016 vložila novo zahtevo za pregled pri Svetu, ki jo je dopolnila z dopisom z dne 13. januarja 2017.
Svet je UDT zastavil dodatno vprašanje. Njegov odgovor je bil Svetu predložen 11. januarja 2017. Svet je z dopisom z dne 27. januarja 2017 ta odgovor posredoval tožeči stranki, pri tem pa je pojasnil, da lahko do 10. februarja 2017 predloži morebitne pripombe v zvezi s tem.
Svet je z dopisom z dne 7. februarja 2017 tožeči stranki posredoval dopis UDT z dne 27. januarja 2017, ki ga je medtem dobil in ki vsebuje posodobljene informacije o stanju kazenskega postopka, ki se nanaša nanjo, in ji določil rok, ki poteče 13. februarja 2017, za predložitev morebitnih pripomb v zvezi s tem, kar je storila z dopisom z dne 10. februarja 2017.
Svet je 3. marca 2017 po pregledu položaja oseb, katerih imena so na seznamu, sprejel Sklep (SZVP) 2017/381 o spremembi Sklepa 2014/119 (
UL 2017, L 58, str. 34
, v nadaljevanju: izpodbijani sklep) in Izvedbeno uredbo (EU) 2017/374 o izvajanju Uredbe št. 208/2014 (
UL 2017, L 58, str. 1
).
Zlasti je bil z izpodbijanim sklepom spremenjen člen 5 Sklepa 2014/119, pri čemer so bili zadevni omejevalni ukrepi podaljšani do 6. marca 2018. Obrazložitev glede tožeče stranke, ki je povzeta v točki 16 zgoraj, ni bila spremenjena niti z izpodbijanim sklepom niti z Izvedbeno uredbo 2017/374.
Svet je 6. marca 2017 tožeči stranki poslal dopis, v katerem je zavrnil argumente, ki jih je ta v dopisih z dne 14. decembra 2016, 13. januarja in 10. februarja 2017 navajala proti podaljšanju omejevalnih ukrepov proti njej. Svet je tožeči stranki navedel zlasti dokumente, ki jih ji je dal na razpolago v svojih prejšnjih dopisih, in na svoje stališče, predstavljeno v okviru zadeve T‑221/15. Svet je svojemu dopisu priložil izvod izpodbijanega sklepa in tožeči stranki sporočil, da lahko do 1. decembra 2017 predloži pripombe glede morebitnega podaljšanja teh ukrepov po 6. marcu 2018.
Splošno sodišče je v sodbi z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet (
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
), tožbo tožeče stranke v zvezi z aktoma iz marca 2015 in aktoma iz marca 2016 zavrnilo.
Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka je 3. maja 2017 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.
Svet je 14. julija 2017 vložil odgovor na tožbo. Istega dne je vložil tudi obrazloženi predlog v skladu s členom 66 Poslovnika, naj se vsebina nekaterih dokumentov, priloženih k odgovoru na tožbo, ne navaja v dokumentih v tej zadevi, do katerih ima javnost dostop.
Tožeča stranka je z vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 27. julija 2017, predložila nove dokaze – v smislu člena 85 Poslovnika – o dejstvu, da je bilo njeno ime medtem umaknjeno s seznama oseb, ki se iščejo na mednarodni ravni in ki ga je sprejel Interpol, mednarodna organizacija kriminalistične policije.
Svet je 25. avgusta 2017 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložil stališče o novih dokazih.
Tožeča stranka replike ni vložila v roku, ki ji je bil za to določen, zato se je pisni del postopka končal 28. septembra 2017.
Splošno sodišče (šesti senat) je 11. decembra 2017 odločilo, da v okviru ukrepov procesnega vodstva iz člena 89 Poslovnika strankama pošlje vprašanja za pisni odgovor. Stranki sta na ta vprašanja odgovorili v za to določenem roku in predložili dokazila.
V skladu s členom 106(3) Poslovnika lahko Splošno sodišče, če glavne stranke v roku treh tednov od vročitve obvestila o koncu pisnega dela postopka niso podale predloga, naj se opravi obravnava, odloči, da bo o tožbi odločilo brez ustnega dela postopka. V tem primeru je Splošno sodišče menilo, da je na podlagi listin v spisu o zadevi dovolj poučeno in je, ker ni bilo takega predloga, sklenilo, do odloči brez ustnega dela postopka.
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijani sklep razglasi za ničen v delu, v katerem se nanaša nanjo;
–
Svetu naloži plačilo stroškov.
Svet Splošnemu sodišču v bistvu predlaga, naj:
–
tožbo zavrne;
–
podredno, v primeru, da bi bil izpodbijani sklep razglašen za ničen, odredi ohranitev njegovih učinkov do izteka roka za vložitev pritožbe, in če bi bila vložena pritožba, do odločitve o njej;
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
Tožeča stranka v utemeljitev tožbe v bistvu navaja štiri tožbene razloge, od katerih se prvi nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve, drugi na kršitev pravice do izjave, tretji na očitno napako pri presoji, četrti pa na kršitev lastninske pravice.
Prvi tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve
Tožeča stranka s sklicevanjem na člen 41(2)(c) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) v bistvu trdi, da se Svet ne bi smel omejiti na obrazložitev, povzeto v točki 16 zgoraj, za ohranitev njenega imena na zadevnem seznamu s sprejetjem izpodbijanega sklepa.
Svet trditve tožeče stranke izpodbija.
V zvezi s tem je treba spomniti, da so v skladu s členom 296, drugi odstavek, PDEU „pravni akti obrazloženi“.
Člen 41(2)(c) Listine, ki ji je s členom 6(1) PEU priznana enaka pravna veljavnost, kot jo imata Pogodbi, določa, da pravica do dobrega upravljanja med drugim vključuje „obveznost uprave, da svoje odločitve obrazloži“.
V skladu z ustaljeno sodno prakso mora biti obrazložitev, ki se zahteva v členu 296, drugi odstavek, PDEU in členu 41(2)(c) Listine, prilagojena naravi izpodbijanega akta in okoliščinam, v katerih je bil ta akt sprejet. Iz nje mora biti jasno in nedvoumno razvidno razlogovanje institucije, ki je zadevni akt sprejela, tako da se zadevna oseba lahko seznani z razlogi za sprejeti ukrep in da se pristojnemu sodišču omogoči izvrševanje nadzora. Obveznost obrazložitve je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera (glej sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Ne zahteva se, da se v obrazložitvi podrobno navedejo vse upoštevne dejanske in pravne okoliščine, ker je treba vprašanje, ali obrazložitev akta izpolnjuje zahteve iz člena 296, drugi odstavek, PDEU in člena 41(2)(c) Listine, presojati ne le glede na njegovo besedilo, ampak tudi glede na njegov okvir in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje. Tako je na eni strani akt, ki posega v položaj, dovolj obrazložen, če je bil sprejet v okviru, ki ga zadevna oseba pozna in ji omogoča, da razume obseg ukrepa, sprejetega v zvezi z njo. Poleg tega mora biti stopnja natančnosti obrazložitve akta sorazmerna z materialnimi možnostmi in s tehničnimi pogoji ali z rokom, v katerem mora biti sprejet (glej sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Natančneje, obrazložitev ukrepa zamrznitve sredstev načeloma ne sme biti samo splošna in stereotipna. S pridržki, navedenimi v točki 47 zgoraj, morajo biti za tak ukrep, nasprotno, navedeni specifični in konkretni razlogi, zaradi katerih Svet šteje, da se upoštevna ureditev uporablja za zadevno osebo (glej sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Nazadnje, treba je spomniti, da je obveznost obrazložitve akta bistvena procesna zahteva, ki jo je treba razlikovati od vprašanja utemeljenosti obrazložitve, pri katerem gre za vsebinsko zakonitost spornega akta. Obrazložitev akta namreč pomeni, da je treba formalno navesti razloge, na katerih ta akt temelji. Če so ti razlogi napačni, ti vplivajo na vsebinsko zakonitost tega akta, ne pa na njegovo obrazložitev, ki je lahko zadostna z navedbo napačnih razlogov (glej sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
V konkretnem primeru je treba ugotoviti, da je obrazložitev, ki je bila uporabljena pri ohranitvi imena tožeče stranke na zadevnem seznamu z izpodbijanim sklepom (glej točko 16 zgoraj), specifična in konkretna ter podaja elemente, ki so podlaga te ohranitve, in sicer okoliščino, da proti njej poteka kazenski postopek, ki ga vodijo ukrajinski organi zaradi odtujitve javnih sredstev ali drugega premoženja.
Poleg tega je do ohranitve ukrepov proti tožeči stranki prišlo v okoliščinah, ki jih ta pozna in o katerih je bila obveščena v okviru dopisovanja s Svetom, zlasti z dopisi UDT z dne 25. julija in 16. novembra 2016 in z dne 27. januarja 2017 ter odgovori UDT na vprašanja Sveta (glej točke 21, 22, 24, 26 in 27 zgoraj) (v nadaljevanju skupaj: novi dokumenti UDT), na katere je Svet oprl ohranitev teh omejevalnih ukrepov (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Novi dokumenti UDT omogočajo seznanitev z organom, ki je pristojen za preiskavo, številko in datumom uvedbe upoštevnega kazenskega postopka proti tožeči stranki, dejanji, ki so ji očitana, drugimi zadevnimi osebami in organizacijami, zneskom javnih sredstev, ki je bil domnevno odtujen, upoštevnimi členi ukrajinskega kazenskega zakona in dejstvom, da je bila tožeča stranka pisno obveščena o sumu zoper njo (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
), v njih pa je tudi navedeno, da je okrožno sodišče [
zaupno
] (
) (v nadaljevanju: okrožno sodišče) 15. februarja 2016 sprejelo odločbo (v nadaljevanju: odločba z dne 15. februarja 2016), s katero je UDT dovolilo izvedbo postopka v nenavzočnosti.
Zato ni mogoče šteti, da je obrazložitev, ki jo je podal Svet, omejena na ponovno navedbo besedila meril za uvrstitev ali da ne podaja specifičnih in konkretnih razlogov za ohranitev imena tožeče stranke na zadevnem seznamu (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
).
Ker je izpodbijani sklep zadostno obrazložen, kar zadeva tožečo stranko, je treba prvi tožbeni razlog zavrniti in preučiti tretji tožbeni razlog, in sicer za ugotovitev, ali je pri razlogih, na katere se je Svet oprl za ohranitev imena tožeče stranke na zadevnem seznamu, podana očitna napaka pri presoji, kot trdi tožeča stranka.
Tretji tožbeni razlog: očitna napaka pri presoji
Tožeča stranka v bistvu trdi, da je Svet pri ohranitvi omejevalnih ukrepov proti njej s sprejetjem izpodbijanega sklepa storil očitno napako pri presoji, ker se je oprl na kratek povzetek njenega položaja, ki ga je podal UDT, ne da bi zahteval dopolnilne informacije in ne da bi z zahtevano skrbnostjo preučil razbremenilne dokaze, ki so mu bili predloženi.
Svet navaja, da izpodbijani sklep temelji na dovolj trdni dejanski osnovi, ki jo tvorijo zlasti novi dokumenti UDT.
Uvodne ugotovitve
Po eni strani je treba opozoriti, da se merilo za uvrstitev iz člena 1(1) Sklepa 2014/119, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2015/143 (v nadaljevanju: upoštevno merilo), na podlagi katerega je bilo ime tožeče stranke ohranjeno na zadevnem seznamu z izpodbijanim sklepom, uporablja za osebe, ki so bile „opredeljene kot odgovorne“ za odtujitev državnih sredstev – kar vključuje osebe, „proti katerim ukrajinske oblasti vodijo preiskavo“ glede odtujitve ukrajinskih javnih sredstev ali drugega premoženja – in po drugi strani, da je treba upoštevno merilo razlagati tako, da ne zadeva abstraktno vsakršnega dejanja odtujitve javnih sredstev, temveč dejanja odtujitve javnih sredstev ali premoženja, ki lahko posegajo v spoštovanje pravne države v Ukrajini (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Ime tožeče stranke je bilo z izpodbijanim sklepom ohranjeno na seznamu, ker je šlo za „[o]sebo, zoper katero so ukrajinski organi začeli kazenski postopek zaradi odtujitve javnih sredstev ali javnega premoženja“.
Na tej podlagi je treba preveriti, ali se je Svet glede ohranitve imena tožeče stranke na seznamu odločil nepristransko in pravično, in sicer glede na presojo dokazov, s katerimi razpolaga, glede na obrazložitev, ki je podlaga za to ohranitev, in glede na upoštevno merilo.
V zvezi s tem je treba spomniti, da čeprav ima Svet široko diskrecijsko pravico glede splošnih meril, ki jih je treba upoštevati za sprejetje omejevalnih ukrepov, učinkovitost sodnega nadzora, ki ga zagotavlja člen 47 Listine, zahteva, da se sodišče Evropske unije na podlagi nadzora zakonitosti razlogov, na katerih temelji sklep o vpisu ali ohranitvi imena določene osebe na seznamu oseb, za katere veljajo omejevalni ukrepi, prepriča, da ta sklep, ki je za to osebo posamični akt, temelji na dovolj trdni dejanski podlagi. To pomeni, da je treba preveriti dejansko stanje, navedeno v obrazložitvenem memorandumu, na katerem temelji navedeni sklep, tako da sodni nadzor ni omejen na presojo abstraktne verjetnosti navedenih razlogov, temveč se nanaša na vprašanje, ali so ti razlogi – oziroma vsaj eden od njih, za katerega se šteje, da sam zadostuje za utemeljitev tega sklepa – utemeljeni dovolj jasno in konkretno (glej sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega ima v skladu s sodno prakso glede sklepa o ohranitvi vpisa imena osebe na seznamu oseb, na katere se nanašajo omejevalni ukrepi, kadar zadevna oseba ali subjekt poda pripombe glede obrazložitvenega memoranduma, pristojni organ Unije obveznost, da skrbno in nepristransko preuči utemeljenost zatrjevanih razlogov glede na te pripombe in morebitne razbremenilne dokaze, ki so jim priloženi. Dalje, v okviru sprejetja omejevalnih ukrepov za Svet velja obveznost, da spoštuje načelo dobrega upravljanja iz člena 41 Listine, na katero se v skladu z ustaljeno sodno prakso navezuje obveznost pristojne institucije, da skrbno in nepristransko preizkusi vse upoštevne elemente konkretnega primera (glej sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Iz sodne prakse tudi izhaja, da je treba za presojo narave, načina in intenzivnosti dokaza, ki ga lahko zahteva Svet, upoštevati naravo in specifičen obseg omejevalnih ukrepov ter njihov cilj (glej sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Kot izhaja iz uvodnih izjav 1 in 2 Sklepa 2014/119, ta sklep spada v splošnejši okvir politike Unije za pomoč ukrajinskim organom, ki je namenjena spodbuditvi politične stabilizacije Ukrajine. Tako ta sklep ustreza ciljem skupne zunanje in varnostne politike, ki so med drugim določeni v členu 21(2)(b) PEU, v skladu s katerim Unija izvaja mednarodno sodelovanje za utrjevanje in podporo demokracije, pravne države, človekovih pravic in načel mednarodnega prava (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
V tem okviru zadevni omejevalni ukrepi določajo zamrznitev sredstev in gospodarskih virov zlasti oseb, ki so bile opredeljene kot odgovorne za odtujitev ukrajinskih državnih sredstev. Olajšanje izterjave teh sredstev namreč omogoča okrepiti in podpreti pravno državo v Ukrajini (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
).
Iz tega izhaja, da namen zadevnih omejevalnih ukrepov ni sankcioniranje kršitev, ki naj bi jih povzročile zadevne osebe, niti prisilna odvrnitev teh oseb od teh ravnanj. Edini namen teh ukrepov je ukrajinskim organom olajšati, da ugotovijo, da je bila storjena odtujitev državnih sredstev, in jim ohraniti možnost, da izterjajo nezakonito odtujeni znesek. Zato imajo ti ukrepi zgolj naravo zavarovanja (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Tako zadevni omejevalni ukrepi, ki jih je Svet sprejel na podlagi pristojnosti, ki jih ima na podlagi členov 21 in 29 PEU, niso kazenske narave. Torej jih ni mogoče enačiti z odločbo o zamrznitvi sredstev, ki jo izda nacionalni sodni organ države članice v kazenskem postopku in ob upoštevanju jamstev, ki jih ta postopek zagotavlja. Zato zahteve, ki veljajo za Svet glede dokazov, na katerih temelji vpis imena osebe na seznam oseb, za katere velja zamrznitev sredstev, ne smejo biti strogo enake tistim, ki veljajo za nacionalni sodni organ v zgoraj omenjenem primeru (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Treba je tudi opozoriti, da Svet ni dolžan po uradni dolžnosti in sistematično izvajati lastnih preiskav ali izvajati preverjanj zaradi pridobitve dodatnih pojasnil, ko že ima elemente, ki so mu jih predložili organi tretje države za sprejetje omejevalnih ukrepov glede oseb, ki so iz te države in zoper katere se vodijo sodni postopki (glej sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
V tem primeru mora Svet preveriti, prvič, v kolikšnem obsegu novi dokumenti UDT, na katere se namerava opreti, dopuščajo ugotovitev, da – kot je navedeno v obrazložitvi za vpis imena tožeče stranke na zadevni seznam, ki je bila navedena v točki 58 zgoraj – zoper to osebo ukrajinski organi vodijo kazenski postopek zaradi dejanj, ki lahko spadajo pod odtujitev državnih sredstev, in drugič, da je mogoče v tem postopku ravnanja tožeče stranke opredeliti v skladu z upoštevnim merilom. Šele če te preveritve ne uspejo, Svet glede na sodno prakso, navedeno v točki 61 zgoraj, izvede dodatna preverjanja (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega v okviru sodelovanja, ki velja za zadevne omejevalne ukrepe (glej točko 63 zgoraj), Svet načeloma ni pristojen, da sam preuči in presodi točnost in upoštevnost dokazov, na katere se ukrajinski organi opirajo za vodenje kazenskih postopkov zoper tožečo stranko za dejanja, ki se lahko okvalificirajo kot odtujitev državnih sredstev. Kot je bilo namreč navedeno v točki 65 zgoraj, Svet s sprejetjem zadevnih omejevalnih ukrepov ne želi sam sankcionirati odtujitve državnih sredstev, ki jih preiskujejo ukrajinski organi, ampak ohraniti možnost, da ti organi te odtujitve ugotovijo in izterjajo znesek neupravičene odtujitve. Torej so ti organi tisti, ki v okviru teh postopkov preverijo elemente, na katere se opirajo, in po potrebi iz tega izvajajo posledice glede zaključka teh postopkov (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
To razlago potrjuje sodna praksa, iz katere izhaja, da Svet ni pristojen za preverjanje utemeljenosti preiskav zoper zadevno osebo, temveč zgolj za preveritev utemeljenosti sklepa o zamrznitvi sredstev glede na te preiskave (glej sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Seveda Svet ne more v vseh okoliščinah potrditi ugotovitev ukrajinskih organov v dokumentih, ki so jih ti predložili. Takšno ravnanje ne bi bilo v skladu z načelom dobrega upravljanja niti – na splošno – z obveznostjo institucij Unije, da v okviru uporabe prava Unije spoštujejo temeljne pravice na podlagi uporabe povezanih določb člena 6(1), prvi pododstavek, PEU in člena 51(1) Listine (glej sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Vendar mora Svet na podlagi okoliščin primera presoditi nujnost dodatnih preverjanj, zlasti da od ukrajinskih organov zahteva, da mu predložijo dodatne dokaze, če se izkaže, da so že predloženi dokazi nezadostni ali nedosledni. Ni namreč mogoče izključiti, da bi Svet glede dokazov, ki so mu jih predložili bodisi ukrajinski organi sami bodisi jih je pridobil na drug način, dvomil glede zadostnosti dokazov, ki so jih ti organi že predložili. Poleg tega v okviru možnosti, ki jo morajo imeti zadevne osebe, da predložijo pripombe v zvezi z obrazložitvijo, ki jo namerava Svet uporabiti za ohranitev njihovega imena na zadevnem seznamu, te osebe lahko predložijo take elemente, tudi razbremenilne dokaze, ki bi lahko terjali, da Svet izvede dodatna preverjanja. Konkretno, čeprav Svet ni pristojen, da ukrajinske sodne organe nadomesti pri presoji utemeljenosti kazenskih postopkov, ki so omenjeni v dopisih UDT, ni mogoče izključiti, da bi morala ta institucija zlasti glede na pripombe tožeče stranke od ukrajinskih organov zahtevati pojasnila glede elementov, na katerih ti postopki temeljijo (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Glede na te preudarke je treba preučiti bolj specifične trditve tožeče stranke, ki se v bistvu nanašajo na predmet postopka zoper njo in na stanje njegovega napredovanja.
Predmet kazenskega postopka proti tožeči stranki
Tožeča stranka se opira na več dokumentov in trdi, da kaznivo dejanje, za katero je obdolžena in ki je podlaga za zadevne omejevalne ukrepe, ni povzročilo nobene izgube sredstev za narodno banko Ukrajine in torej za ukrajinsko državo. Tožeči stranki naj torej ne bi bilo mogoče pripisati nobene odtujitve sredstev.
Svet v bistvu trdi, da dejanja, ki se očitajo tožeči stranki, spadajo pod pojem „odtujitev državnih sredstev“, ne glede na to, ali je tožeča stranka ali tretja oseba od te odtujitve imela korist. Dokazi, ki jih je predložila tožeča stranka, naj ne bi izkazovali, da ukrajinski državi zaradi teh dejanj ni nastala škoda.
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da Svet utemeljuje ohranitev omejevalnih ukrepov zoper tožečo stranko v glavnem z dopisi UDT z dne 25. julija in 16. novembra 2016 ter 27. januarja 2017.
V dopisu z dne 25. julija 2016 UDT navaja:
–
[
zaupno
]
–
[
zaupno
]
–
[
zaupno
]
–
[
zaupno
]
–
[
zaupno
]
–
[
zaupno
].
UDT je v dopisu z dne 16. novembra 2016 navedel, da ni dodatnih informacij glede postopka [
zaupno
].
UDT je v dopisu z dne 27. januarja 2017 podal informacije, ki se v bistvenem ujemajo z tistimi iz dopisa z dne 25. julija 2016, pri čemer je pojasnil, da [
zaupno
] je odtujitev tega zneska zmanjšala možnosti narodne banke Ukrajine, da zagotovi stabilnost nacionalne valute, in je tako povzročila škodo ukrajinski državi. UDT je v svojem dopisu omenil odločbo z dne 15. februarja 2016 in navedel, da je bila zadevna predhodna preiskava še vedno v teku.
Poleg tega je treba opozoriti, da je Svet ob sprejetju izpodbijanega sklepa razpolagal tudi z informacijami, ki jih je prejel od UDT v odgovor na svoja vprašanja.
Tako je UDT v svojih odgovorih Svetu, ki so bili predloženi 7. julija 2016, v bistvu, prvič, navedel [
zaupno
].
[
zaupno
].
[
zaupno
].
Iz tega izhaja, da je ohranitev omejevalnih ukrepov za tožečo stranko temeljila na dokazih, ki Svetu omogočajo, da nedvoumno ugotovi obstoj postopka, ki so ga ukrajinski pravosodni organi začeli proti tožeči stranki glede kaznivega dejanja odtujitve državnih sredstev.
Treba je namreč poudariti, da je Svet po seznanitvi z novimi dokumenti UDT razpolagal s številko zadevnega postopka, datumom njegove uvedbe, kaznivim dejanjem, za katero je bila osumljena tožeča stranka, ustreznim členom ukrajinskega kazenskega zakonika, upoštevnimi dejanskimi okoliščinami in datumom sporočitve obtožbe tožeči stranki. Ti dokumenti dokazujejo, da se ta postopek vodi za dejanja, ki so dovolj konkretno in jasno opisana, tako da ne obstaja noben dvom glede domnevne vpletenosti tožeče stranke, še toliko bolj, ker so dejanski elementi, ki opisujejo kaznivo dejanje, nespremenjeni in dosledni ter jih ukrajinski organi pravno kvalificirajo kot odtujitev državnih sredstev, kar ustreza upoštevnemu merilu.
Poleg tega so dokumenti, s katerimi se je seznanil Svet, akti UDT, ki je eden najvišjih pravosodnih organov Ukrajine. Ta v tej državi namreč deluje kot državno tožilstvo v okviru kazenskega pravosodja in vodi predhodne preiskave v okviru kazenskih postopkov, ki se med drugim nanašajo na odtujitev državnih sredstev (glej v tem smislu sodbo z dne 19. oktobra 2017, Yanukovych/Svet,
C‑598/16 P
, neobjavljena,
EU:C:2017:786
, točka
). V zvezi s tem torej Svetu ni mogoče očitati, da je štel, da so informacije, ki mu jih je posredoval UDT, pravilne in utemeljene.
Poleg tega je treba ugotoviti, da je v zadevnih dokumentih navedeno, da je tožeča stranka osumljena storitve premoženjskega kaznivega dejanja, ki zadeva zelo veliko vsoto denarja [
zaupno
].
V zvezi s tem je treba opozoriti, da zadevni omejevalni ukrepi lajšajo in dopolnjujejo prizadevanja ukrajinskih organov za izterjavo odtujenih državnih sredstev, kar spada pod cilj krepitve pravne države, kot je bilo navedeno v točkah 64 in 65 zgoraj.
V zvezi s tem iz dopisa UDT z dne 25. julija 2016 izhaja, da [
zaupno
] je okrožno sodišče večkrat med preiskavo na predlog preiskovalca sprejelo ukrepe zavarovanja, ki zadevajo tožečo stranko (glej točko 77, zadnja alinea, zgoraj). Zato zamrznitev sredstev v celotni Uniji, ki jo je določil Svet, krepi učinkovitost pobude, sprejete na nacionalni ravni.
Nazadnje, treba je tudi navesti, da je pregon premoženjskih kaznivih dejanj, kot je odtujitev državnih sredstev, pomembno sredstvo za boj proti korupciji in da boj proti korupciji pomeni – v okviru zunanjega delovanja Unije – načelo, ki izhaja iz pojma pravne države. Na drugi strani je treba poudariti, da kaznivo dejanje, ki se očita tožeči stranki, spada v širši okvir, ko za nezanemarljiv del nekdanjega ukrajinskega vladajočega sloja obstaja sum storitve hudih kaznivih dejanj pri upravljanju javnih sredstev, s čimer so bili resno ogroženi institucionalni in pravni temelji države ter kršena zlasti načela zakonitosti, prepovedi samovoljnega izvajanja izvršilne oblasti, učinkovitega sodnega nadzora in enakosti pred zakonom. Iz tega sledi, da zadevni omejevalni ukrepi kot celota in glede na funkcije, ki jih je tožeča stranka izvrševala v okviru nekdanjega vladajočega ukrajinskega razreda, ter glede na njeno delovno mesto vodje narodne banke Ukrajine v času kaznivega dejanja, za katero je osumljena, učinkovito prispevajo k lažjemu pregonu kaznivih dejanj odtujitve državnih sredstev, ki so storjena v škodo ukrajinskih institucij, in omogočajo, da je ukrajinskim organom lažje pridobiti vračilo koristi takih odtujitev. To omogoča – če se sodni pregoni izkažejo za utemeljene – lažje kaznovanja očitanih dejanj korupcije članov nekdanjega režima po sodni poti, s čimer se v tej državi prispeva k podpori pravne države (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
Tako Svet s sprejetjem izpodbijanega sklepa, kar zadeva tožečo stranko, ni storil očitne napake pri presoji glede predmeta kazenskega postopka proti tožeči stranki in glede njegove upoštevnosti z vidika upoštevnega merila.
Trditev tožeče stranke, s katerimi ta to ugotovitev izpodbija, ni mogoče sprejeti.
Namreč, prvič, obvestilo o sumu z dne 18. maja 2017, na katero se tožeča stranka sklicuje kot na razbremenilni dokaz, to ugotovitev samo še potrdi, ker iz njega v bistvu izhaja, da je tožeča stranka osumljena odtujitve sredstev z zlorabo svojega položaja guvernerja narodne banke Ukrajine [
zaupno
].
Drugič, v zvezi z domnevnim neobstojem škode za narodno banko Ukrajine je treba poudariti, da je ta trditev brez podlage, ker iz več novih dokumentov UDT izhaja, da je tožeča stranka osumljena, da je nezakonito prenesla sredstva za druge namene od tistih, za katere so bila odobrena. Taka ugotovitev ustreza opredelitvi pojma „odtujitev državnih sredstev“, ki je bila oblikovana v sodni praksi in v skladu s katero ta pojem zajema vsakršno dejanje nezakonite uporabe sredstev, ki pripadajo javnim skupnostim ali ki so pod njihovim nadzorom, za druge namene od tistih, za katere so ta sredstva namenjena, zlasti za zasebne namene. Ta uporaba mora torej, da je zajeta s tem pojmom, povzročiti poseganje v finančne interese teh skupnosti in torej povzročiti škodo, ki jo je mogoče ovrednotiti s finančnega vidika (glej v tem smislu sodbo z dne 7. julija 2017, Arbuzov/Svet,
T‑221/15
, neobjavljena,
EU:T:2017:478
, točka
in navedena sodna praksa).
[
zaupno
].
Napredovanje kazenskega postopka proti tožeči stranki
Tožeča stranka poudarja, da je ob sprejetju izpodbijanega sklepa preteklo več kot eno leto, odkar je z odločbo z dne 15. februarja 2016 okrožno sodišče UDT odobrilo, da postopek nadaljuje v nenavzočnosti, ne da bi ta zadevo predložil sodišču. Preiskava naj bi bila vodena zgolj formalno, zlasti z namenom, da lahko Svet omejevalne ukrepe proti tožeči stranki podaljša za nedoločen čas.
Svet meni, da trajanje kazenskega postopka proti tožeči stranki samo po sebi nima neposrednega vpliva na vprašanje, ali ta še naprej izpolnjuje pogoje, ki se zahtevajo za to, da je njeno ime še vedno na zadevnem seznamu. Kljub temu naj bi Svet pri pregledu tega seznama upošteval časovni vidik in od UDT redno zahteval informacije o poteku tekočih postopkov.
Ni sporno, da je okrožno sodišče z odločbo z dne 15. februarja 2016 UDT dovolilo, da postopek vodi v nenavzočnosti [
zaupno
]. Prav tako ni sporno, da je več kot eno leto po sprejetju te odločbe Svet omejevalne ukrepe proti tožeči stranki podaljšal, čeprav je od UDT prejel informacijo, da je ta postopek še vedno v fazi predhodne preiskave, saj zadeva še ni bila predložena ukrajinskemu kazenskemu sodišču.
Na prvem mestu, treba je opozoriti, da sklicevanje Sveta na dejstvo, da se lahko postopki zaradi odsotnosti zadevne osebe zavlečejo, v tem primeru nikakor ni upoštevno, saj je bilo z odločbo z dne 15. februarja 2016 UDT dovoljeno ravno to, da postopek vodi v nenavzočnosti.
Na drugem mestu, kot je razvidno iz dokumentov, ki jih je Svet predložil v odgovor na pisno vprašanje Splošnega sodišča (glej točko 37 zgoraj), je tožeča stranka v postopku pred Svetom izpostavila vprašanje nenapredovanja postopka [
zaupno
] kljub sprejetju odločbe z dne 15. februarja 2016, ki je UDT omogočala vodenje postopka v nenavzočnosti. Tako je, prvič, tožeča stranka v svojem dopisu z dne 4. oktobra 2016 Svetu predlagala, naj UDT vpraša, zakaj preiskovalci, če so bili mnenja, da so njeno krivdo dokazali, zadeve še vedno niso predložili sodišču, čeprav je preiskava potekala skoraj dve leti in pol. Drugič, tožeča stranka je v dopisu Svetu z dne 14. decembra 2016 po tem, ko je opozorila na obstoj odločbe z dne 15. februarja 2016, znova poudarila nenapredovanje zadevnega postopka in trdila, da ga želijo ukrajinski organi ohranjati, kolikor dolgo je to mogoče, da ima Svet podlago za podaljšanje omejevalnih ukrepov zoper tožečo stranko. Tretjič, tožeča stranka je v dopisu Svetu z dne 13. januarja 2017 jasno navedla, da je presenetljivo, da UDT zadeve v zvezi s postopkom [
zaupno
] še vedno ni predložil sodišču, zlasti glede na dejstvo, da je bila, čeprav po njenem mnenju nezakonito, uporaba postopka v odsotnosti dovoljena.
Glede na pripombe tožeče stranke, povzete v točki 100 zgoraj, in glede na dejstvo, da je bil Svet vsaj od dopisa UDT z dne 25. julija 2016 (glej točko 77 zgoraj) obveščen o obstoju odločbe z dne 15. februarja 2016, je treba zavrniti tezo Sveta, da se tožeča stranka ne glede na sprejetje te odločbe ni dovolj natančno sklicevala na argument o nenapredovanju postopka, ki jo zadeva.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da bi moral Svet od ukrajinskih organov zahtevati pojasnila glede razlogov, ki bi lahko upravičili nenapredovanje postopka [
zaupno
], kljub sprejetju odločbe z dne 15. februarja 2016, tako kot je to storil glede drugih vidikov tega postopka, ki se mu niso zdeli dovolj jasni, zlasti po pripombah tožeče stranke.
Iz tega sledi, da Svet ni izpolnil obveznosti skrbnega ravnanja, ki ga zavezuje, ker bi morale pripombe tožeče stranke pri njem povzročiti utemeljene pomisleke, kar bi upravičevalo, da pri ukrajinskih organih izvede dodatna preverjanja.
V zvezi s tem je treba navesti, da glede na elemente, s katerimi je bil seznanjen Svet, ni vprašanje, ali bi ta moral končati vpis tožeče stranke na seznam, temveč le, ali bi moral te elemente upoštevati in izvesti dodatna preverjanja oziroma od ukrajinskih organov zahtevati pojasnila. Zato zadošča, da so ti elementi, kot je podano v tem primeru, taki, da povzročajo utemeljene pomisleke glede poteka preiskave in zadostnosti informacij, ki jih je posredoval UDT.
Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da je Svet storil očitno napako pri presoji, ker je ocenil, da pripombe tožeče stranke o nenapredovanju postopka [
zaupno
] ne upravičujejo izvedbe dodatnih preverjanj pri ukrajinskih organih, čeprav so te pripombe take, da povzročajo utemeljene pomisleke glede zadostnosti informacij, ki jih je UDT predložil glede postopka [
zaupno
], vodenega proti tožeči stranki.
Zato je treba tretjemu tožbenemu razlogu ugoditi in izpodbijani sklep razglasiti za ničen, ne da bi bilo treba odločiti o drugem in četrtem tožbenem razlogu ali o novih dokazih (glej točko 34 zgoraj).
V zvezi s predlogom, ki ga Svet podaja podredno in ki zadeva ohranitev učinkov izpodbijanega sklepa do izteka roka, določenega za vložitev pritožbe, in če bi bila vložena pritožba, do odločbe v zvezi z njo, je dovolj poudariti, da ima izpodbijani sklep učinke le do 6. marca 2018. Zato njegova razglasitev ničnosti s to sodbo nima posledice za obdobje po tem datumu, tako da ni treba odločiti o vprašanju ohranitve učinkov tega sklepa (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 28. januarja 2016, Azarov/Svet,
T‑331/14
,
EU:T:2016:49
, točke od 70 do 72).
Stroški
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker Svet ni uspel, se mu v skladu s predlogi tožeče stranke naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (šesti senat)
razsodilo:

1.
Sklep Sveta (SZVP) 2017/381 z dne 3. marca 2017 o spremembi Sklepa 2014/119/SZVP o omejevalnih ukrepih proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini se razglasi za ničen v delu, v katerem je ime Sergeja Arbuzova ohranjeno na seznamu oseb, subjektov in organov, za katere se uporabljajo ti omejevalni ukrepi.

2.
Svetu Evropske unije se naloži plačilo stroškov.

Berardis
Spielmann
Csehi
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 6. junija 2018.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: češčina.
(
)	Prikriti zaupni podatki.