CELEX: 62019CJ0400
Neizpolnitev obveznosti države
Skupna ureditev trgov kmetijskih proizvodov
Uredba (EU) št. 1308/2013
Člen 34 PDEU
Prodajna cena kmetijsko‑živilskih proizvodov
Najnižje profitne marže, ki jih je treba uporabiti v trgovini na drobno s temi proizvodi

Evropska komisija s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Madžarska s tem, da je sprejela člen 3(2)(u) mezőgazdasági és élelmiszeripari termékek vonatkozásában a beszállítókkal szemben alkalmazott tisztességtelen forgalmazói magatartás tilalmáról szóló, 2009. évi XCV. törvény (zakon št. XCV iz leta 2009 o prepovedi nepoštenih trgovinskih praks do dobaviteljev kmetijskih in živilskih proizvodov; v nadaljevanju: zakon št. XCV iz leta 2009) in tako omejila načine določanja prodajnih cen kmetijskih in živilskih proizvodov, ni izpolnila obveznosti iz člena 34 PDEU in Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (
UL 2013, L 347, str. 671
).
Pravni okvir
Pravo Unije
V uvodni izjavi 172 Uredbe št. 1308/2013 je navedeno:
„Zaradi posebnosti kmetijskega sektorja in njegove odvisnosti od dobrega delovanja celotne verige preskrbe s hrano, tudi učinkovite uporabe pravil o konkurenci za vse povezane sektorje v celotni prehrambni verigi, ki je lahko izrazito skoncentrirana, bi bilo treba posebno pozornost nameniti uporabi pravil o konkurenci, določenih v členu 42 PDEU. […]“
Člen 83(5) te uredbe določa:
„Države članice lahko sprejmejo ali ohranijo dodatne nacionalne določbe za proizvode, za katere velja tržni standard Unije, le če so te določbe skladne z zakonodajo Unije, zlasti z načelom prostega pretoka blaga, ter če je v njih upoštevana Direktiva 98/34/ES Evropskega parlamenta in Sveta [z dne 22. junija 1998 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 20, str. 337)].“
Madžarsko pravo
V členu 1 zakona št. XCV iz leta 2009 je pojasnjeno, da je namen navedenega zakona zagotoviti pošteno trgovinsko prakso med subjekti, ki se ukvarjajo s trgovino s kmetijskimi in živilskimi proizvodi, ter njihovimi dobavitelji.
Člen 2(1) tega zakona se nanaša na eni strani na podjetja, ki proizvajajo, predelujejo ali brez predelave prodajajo kmetijske in živilske proizvode, in na drugi strani na podjetja, ki te proizvode prodajajo končnim potrošnikom. Zadnjenavedena kategorija podjetij vključuje vse trgovce na drobno ne glede na njihovo velikost in se torej uporablja tako za hipermarkete kot za majhne trgovine, ki prodajajo kmetijske in živilske proizvode.
Člen 3(2)(u) navedenega zakona določa:
„Za nepošteno trgovinsko prakso se šteje:
[…]
(u)
vsako diskriminatorno določanje – glede na državo porekla proizvodov – cene, po kateri se končnemu potrošniku prodajajo proizvodi, ki imajo enako sestavo in organoleptične lastnosti.“
Predhodni postopek
Komisija je 12. januarja 2015 madžarskim organom poslala dopis, da bi pridobila informacije o členu 3(2)(u) zakona št. XCV iz leta 2009 (v nadaljevanju: zadevni ukrep). Madžarska je na ta dopis odgovorila 23. marca 2015.
Ker je Komisija menila, da so potrebne dodatne informacije, je Madžarski 7. julija 2015 poslala zahtevo za informacije, na katero je ta država članica odgovorila 22. julija 2015.
Komisija je 16. februarja 2017 Madžarski poslala uradni opomin, v katerem je navedla dvome o združljivosti nekaterih določb zakona št. XCV iz leta 2009 z Uredbo št. 1308/2013 in s členom 34 PDEU.
Madžarska je 7. junija 2017 odgovorila na ta uradni opomin in izpodbijala očitano neizpolnitev obveznosti.
Komisija je 9. marca 2018 izdala obrazloženo mnenje, v katerem je vztrajala pri stališču, ki ga je navedla v uradnem opominu. To državo članico je pozvala, naj v dveh mesecih od prejema tega mnenja sprejme potrebne ukrepe za uskladitev z njim. Madžarska je na navedeno mnenje odgovorila 11. maja 2018 in ponovila svoje stališče, da je njena zakonodaja v skladu s pravom Unije.
Ker Komisija s tem odgovorom ni bila zadovoljna, je vložila to tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti.
Tožba
Komisija v utemeljitev tožbe navaja, da zadevni ukrep ni združljiv z Uredbo št. 1308/2013 in s členom 34 PDEU. Najprej je treba obravnavati očitek, ki se nanaša na kršitev te uredbe, nato pa očitek, ki se nanaša na kršitev člena 34 PDEU.
Prvi očitek: kršitev Uredbe št. 1308/2013
Trditve strank
Komisija opozarja, da zadevni ukrep v bistvu določa, da morajo maloprodajne cene kmetijskih in živilskih proizvodov s poreklom iz neke države vsebovati enako profitno maržo, kot se uporablja za enake proizvode s poreklom iz druge države, tako da prepoveduje določanje različnih marž za enake proizvode iz različnih držav, pri čemer je pojem „enaki proizvodi“ opredeljen glede na sestavo in organoleptične lastnosti proizvoda (v nadaljevanju: enaki proizvodi).
Ta institucija poudarja, da čeprav države članice načeloma ostajajo pristojne za sprejetje nekaterih ukrepov, ki z Uredbo št. 1308/2013 niso določeni, pa taki ukrepi ne smejo biti taki, da bi odstopali od te uredbe ali jo kršili ali da bi ovirali njeno pravilno izvajanje.
V zvezi s tem Komisija opozarja, da je po eni strani ob neobstoju mehanizma določanja cen svobodno določanje prodajnih cen na podlagi svobodne konkurence sestavni del Uredbe št. 1308/2013 in odraža načelo prostega pretoka blaga v razmerah učinkovite konkurence. Po drugi strani trdi, da vsaka skupna ureditev trga (v nadaljevanju: SUT) temelji na načelu odprtega trga, do katerega ima vsak proizvajalec prost dostop v razmerah učinkovite konkurence.
V obravnavani zadevi Komisija meni, prvič, da zadevni ukrep ogroža izvajanje Uredbe št. 1308/2013, ker je v nasprotju z načelom svobodnega določanja prodajnih cen kmetijskih proizvodov na podlagi poštene konkurence, in drugič, da je profitna marža sestavni del določanja maloprodajne cene. V zvezi s tem trdi, da določba, ki – kot v obravnavani zadevi – prepoveduje določitev različnih profitnih marž pri prodaji enakih proizvodov na drobno, preprečuje, da bi uvoženi proizvodi vstopili na določen nacionalni trg s privlačnimi maloprodajnimi cenami.
Komisija sicer priznava, da je lahko cilj prepovedi nepoštenih trgovinskih praks cilj v splošnem interesu, za katerega ne veljajo pravila SUT, vendar opozarja, da morajo biti omejevalni ukrepi, sprejeti za dosego tega cilja, vseeno sorazmerni.
Komisija o tem meni, da zadevni ukrep ni niti primeren za zagotovitev uresničitve cilja, ki ga je treba doseči, niti sorazmeren navedenemu cilju, ki je zagotoviti spoštovanje poštenega poslovnega ravnanja in izboljšati položaj proizvajalcev v prehranski verigi.
Komisija v zvezi s tem trdi, po eni strani, da praksa določanja različnih marž po njenem mnenju ni nepoštena trgovinska praksa. Po drugi strani meni, da zadevni ukrep občutno posega v svobodo trgovcev na drobno na področju določanja marž, čeprav za uresničevanje te svobode ni mogoče šteti, da je enakovredno prodaji po ceni, ki je nižja od nakupne cene, saj je zadnjenavedeno prakso mogoče omejiti, ne da bi bilo kršeno pravo Unije.
Poleg tega naj zadevni ukrep ne bi bil primeren za zagotovitev uresničitve zastavljenega cilja, ker določanje profitnih marž pri prodaji na drobno nikakor ne zagotavlja tega, da bodo dobavitelji od tega imeli korist.
Po mnenju Komisije navedeni ukrep vsekakor presega to, kar je nujno za dosego zastavljenega cilja, in ima v praksi diskriminatorni učinek, saj v večjem obsegu negativno vpliva na uvoženo blago.
Madžarska trdi, da je zadevni ukrep namenjen zagotavljanju enakih konkurenčnih pogojev za nacionalne kmetijske in živilske proizvode ter tiste iz drugih držav članic. Opozarja, da Direktiva (EU) 2019/633 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. aprila 2019 o nepoštenih trgovinskih praksah med podjetji v verigi preskrbe s kmetijskimi in živilskimi proizvodi (
UL 2019, L 111, str. 59
) državam članicam izrecno dovoljuje, da ohranijo ukrepe v zvezi s tržnimi praksami, ki jih ta direktiva ne zajema, če so združljivi s pravili o delovanju notranjega trga. Ta država članica tako meni, da je navedeni ukrep, ki za to, da bi zadevni proizvodi lahko konkurirali na nacionalnem trgu na podlagi stroškovne učinkovitosti, trgovcem na drobno prepoveduje diskriminatorno določanje svoje prodajne cene na podlagi države porekla proizvodov, v skladu z Uredbo št. 1308/2013.
Madžarska navaja, da je bil zakon št. XCV iz leta 2009 sprejet v okviru gospodarske odvisnosti in ranljivosti dobaviteljev glede na velike trgovine, kar je povzročilo neravnovesje v njihovem pogajalskem položaju in pripeljalo do nepoštenih tržnih praks. Ta država članica meni, da so lahko trgovci na drobno pred začetkom veljavnosti tega zakona dobaviteljem narekovali pogoje trženja njihovih proizvodov in da so v praksi od njih zahtevali, naj plačajo dodatne stroške ali izpolnijo
ad hoc
zahteve, ki so jim jih naložili, kar dokazuje zlorabo. Po mnenju Madžarske je cilj navedenega zakona zaščititi dobavitelje pred trgovci na drobno, ki z zlorabo večje pogajalske moči izvajajo prakse, ki škodijo pošteni konkurenci na zadevnem trgu in ki jih vseeno ni mogoče sankcionirati na podlagi konkurenčnega prava.
Madžarska trdi, da pojem „enak izdelek“ zajema osnovna živila, ki so homogena in jih med seboj ni mogoče razlikovati glede na sestavo in okus. Zadevni ukrep naj bi se nanašal le na proizvode, ki so enaki v vseh svojih lastnostih, tako da naj bi se na splošno nanašal na osnovne živilske proizvode, ki so nižje cenovni in manj predelani, ne pa na proizvode z „blagovno znamko“. Madžarska trdi, da so želje potrošnikov, ker so ti proizvodi enaki, manj pomembne in da je pri izbiri potrošnikov lahko odločilna razlika v ceni proizvodov. Ker konkurenca glede navedenih proizvodov temelji na njihovi ceni, ta država članica meni, da zadevni ukrep omogoča zagotavljati pošteno konkurenco.
Poleg tega Madžarska meni, da navedeni ukrep preprečuje, da bi na konkurenco na trgu dobaviteljev kmetijskih in živilskih proizvodov vplivala merila trgovca na drobno, vključno z njegovo subjektivno naklonjenostjo do dobavitelja ali do proizvodov, ki jih prodaja.
Vendar ta država članica poudarja, da lahko dobavitelj in trgovec na drobno povsem svobodno določita nakupno ceno proizvodov, saj zadevni ukrep preprečuje izkrivljanje konkurence s prepovedjo, da je cena, ki jo plača potrošnik proizvoda, ki ga trgovec na drobno kupi po nižji ceni od cene enakega proizvoda, umetno zvišana, ker ta trgovec na drobno uporabi višjo profitno maržo.
Poleg tega ta država članica poudarja, da zadevni ukrep ne omejuje prodaje zadevnih proizvodov po posebni promocijski ceni.
Glede združljivosti navedenega ukrepa z Uredbo št. 1308/2013 Madžarska navaja, da Komisija ni opredelila konkretne določbe navedene uredbe, ki naj bi bila kršena.
Madžarska pa trdi, da z zadevnim ukrepom v celoti ohranja svoboda določanja cen pri nakupu kmetijskih in živilskih proizvodov s strani trgovcev na drobno, tako da se ne krši ustaljena sodna praksa, v skladu s katero so nacionalni ukrepi, ki škodijo konkurenci s tem, da nekaterim proizvajalcem ali uvoznikom onemogočajo izkoristiti nižje proizvodne cene, zaradi katerih bi lahko ponudili privlačnejše maloprodajne cene, v nasprotju s pravom Unije. Ta država članica dodaja, da se načelo, na katerem temelji Uredba št. 1308/2013, ne nanaša na določanje cen, temveč na zagotavljanje prostega pretoka blaga, tako da zadevni ukrep, katerega namen je zagotoviti učinkovitost konkurence, ne krši te uredbe.
Madžarska v zvezi s tem poudarja, da se zadevni ukrep formalno uporabi na koncu distribucijske verige v fazi razmerja med trgovcem na drobno in potrošnikom, vendar učinkuje v fazi razmerja med dobaviteljem in trgovcem na drobno, tako da temelji na isti zamisli kot Direktiva 2019/633. Ta država članica trdi, da je ta ukrep primeren za dosego zastavljenega cilja, ker ščiti proizvajalce, saj preprečuje, da bi bila konkurenčnost njihovih proizvodov pri potrošnikih nevtralizirana z diskriminatorno metodo določanja cen trgovca na drobno.
Madžarska dodaja, da z navedenim ukrepom ni odpravljena svoboda izbire trgovcev na drobno, saj ti ohranijo možnost, da znižajo ceno pri dajanju novih proizvodov na trg in da uporabijo orodja za trženje, ki temeljijo na prehodnem znižanju cen, če se cenovne marže, ki se uporabljajo za proizvode, v šestih mesecih izravnajo.
Nazadnje Madžarska meni, da Komisiji ni uspelo dokazati, prvič, da se z zadevnim ukrepom razlikuje med trženjem proizvodov, uvoženih iz drugih držav članic, in trženjem nacionalnih proizvodov, in drugič, da ima pri osnovnih proizvodih odločilno vlogo pri izbiri potrošnikov cena proizvoda. V zvezi s tem ta država članica meni, da trditev Komisije, da je navedeni ukrep posredno diskriminatoren, ker postavlja v slabši položaj uvožene proizvode, temelji na razlogovanju, da potrošniki na splošno dajejo prednost nacionalnim proizvodom, na katere so že navajeni, ne da bi bilo dokazano, kako se lahko to razlogovanje uporabi za proizvode, ki so enaki glede svoje sestave in organoleptičnih lastnosti.
Presoja Sodišča
Najprej je treba ugotoviti, da imajo države članice v okviru skupne kmetijske politike, za katero v skladu s členom 4(2)(d) PDEU velja deljena pristojnost med Evropsko unijo in državami članicami, zakonodajno pristojnost, zaradi katere lahko, kot je to razvidno iz člena 2(2) PDEU, izvajajo svojo pristojnost, če Unija ne izvaja svoje (sodba z dne 13. novembra 2019, Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė,
C‑2/18
,
EU:C:2019:962
, točka
in navedena sodna praksa).
Poleg tega iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se morajo države članice – če obstaja uredba o SUT na določenem področju – vzdržati sprejetja vsakršnih ukrepov, ki bi od nje odstopali ali jo kršili. S SUT prav tako niso združljivi predpisi, ki ovirajo njeno pravilno delovanje, tudi če zadevno področje s to SUT ni bilo urejeno izčrpno (sodba z dne 13. novembra 2019, Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė,
C‑2/18
,
EU:C:2019:962
, točka
in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da čeprav se Komisija ne sklicuje na kršitev konkretne določbe Uredbe št. 1308/2013, ampak na kršitev celotne uredbe, pa je ob neobstoju mehanizma določanja cen svobodno določanje prodajnih cen na podlagi svobodne konkurence sestavni del te uredbe in pomeni odraz načela prostega pretoka blaga v razmerah učinkovite konkurence (glej v tem smislu sodbo z dne 13. novembra 2019, Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė,
C‑2/18
,
EU:C:2019:962
, točka
in navedena sodna praksa).
Vzpostavitev SUT pa državam članicam vseeno ne preprečuje, da uporabijo nacionalna pravila, s katerimi se uresničuje cilj v splošnem interesu, ki ni eden od tistih, ki jih zajema ta SUT, tudi če lahko ta pravila vplivajo na delovanje notranjega trga v zadevnem sektorju, če so navedena pravila primerna za zagotovitev uresničitve zastavljenega cilja in ne presegajo tega, kar je nujno za dosego tega cilja (glej v tem smislu sodbo z dne 13. novembra 2019, Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė,
C‑2/18
,
EU:C:2019:962
, točki
in
ter navedena sodna praksa).
V obravnavani zadevi je z zadevnim ukrepom v zvezi s kmetijskimi in živilskimi proizvodi, ki spadajo na njegovo področje uporabe v skladu s členom 2(1) zakona št. XCV iz leta 2009, prepovedano kakršnokoli diskriminatorno določanje – glede na državo porekla proizvodov – cene, po kateri se enaki proizvodi prodajajo končnemu potrošniku.
Ker je z zadevnim ukrepom prepovedana uporaba različnih profitnih marž za prodajo enakih proizvodov iz različnih držav članic na drobno, ta ukrep vpliva na oblikovanje cen kmetijskih in živilskih proizvodov, ki jih potrošnikom prodajajo trgovci na drobno, tako da omejuje svobodo določanja maloprodajnih cen teh proizvodov.
Kot v bistvu trdi Komisija, ta ukrep namreč posega v svobodo trgovcev na drobno, da določijo svoje profitne marže, in jim preprečuje prodajo enakih proizvodov, ki pa prihajajo iz različnih držav, z višjo ali nižjo profitno maržo in tako bodisi izkoristiti nižje nakupne cene nekaterih kmetijskih in živilskih proizvodov, enakih drugim proizvodom, bodisi z uporabo nižjih profitnih marž nadomestiti konkurenčno manj ugoden položaj, ki izhaja iz višjih nakupnih cen teh proizvodov.
Te ugotovitve ni mogoče izpodbiti s trditvijo Madžarske, da zadevni ukrep ne prepoveduje promocijske prodaje. Kot je namreč v bistvu navedla Komisija, je posledica tega ukrepa ta, da je trgovcem na drobno odvzeta metoda promocije proizvodov, ki jih želijo predstaviti, med katerimi so tudi na novo trženi proizvodi. Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 83 sklepnih predlogov, se lahko za trgovca na drobno izkaže za nujno, da v nekaterih okoliščinah uporabi cenovno strategijo, da bi spodbudil dolgoročno prodajo novega proizvoda, ki vstopa na trg.
Zato je treba ugotoviti, da je zadevni ukrep v nasprotju z načelom svobodnega določanja prodajnih cen na podlagi svobodne konkurence, ki je, kot je razvidno iz točke 36 te sodbe, sestavni del Uredbe št. 1308/2013, in tako lahko krši to uredbo.
V obravnavani zadevi Madžarska trdi, da je navedeni ukrep upravičen z bojem proti nepoštenim trgovinskim praksam, ker trgovcem na drobno preprečuje, da bi z diskrecijskim določanjem svoje profitne marže dajali prednost nekaterim proizvodom in se s tem vključili v konkurenco med proizvajalci. Ta država članica meni, da se to ravnanje šteje za nepošteno trgovinsko prakso, ki škoduje interesom proizvajalcev kmetijskih in živilskih proizvodov, ki morajo imeti možnost ponuditi svoje proizvode v pogojih poštene konkurence, kar pomeni, da te trgovci na drobno ne smejo izkrivljati.
Madžarska pa ni dokazala, da okoliščina – ki je z vidika prava Unije zakonita – da trgovec na drobno uporablja različne profitne marže za enake proizvode, ki so jih dobavili različni dobavitelji s sedežem v različnih državah članicah, pomeni nepošteno trgovinsko prakso.
Izbira trgovca na drobno, da bo profitno maržo, ki se uporablja za enake kmetijske in živilske proizvode, spreminjal, ima namreč lahko različne poslovne razloge, kot so tisti, ki vključujejo promocijo novih proizvodov glede na njihovo poreklo ali privabljanje novih kupcev z nižjimi maloprodajnimi cenami.
Zato utemeljitve zadevnega ukrepa, ki jo navaja Madžarska, ni mogoče sprejeti.
Najprej, preizkus sorazmernosti zadevnega ukrepa je treba opraviti ob upoštevanju zlasti ciljev skupne kmetijske politike in pravilnega delovanja SUT, kar zahteva tehtanje med temi cilji in ciljem, ki se uresničuje z navedenim ukrepom in ki je boj proti nepoštenim trgovinskim praksam (glej v tem smislu sodbo z dne 13. novembra 2019, Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė,
C‑2/18
,
EU:C:2019:962
, točka
in navedena sodna praksa).
Dalje, glede vprašanja, ali je zadevni ukrep primeren za zagotovitev uresničitve cilja, ki mu sledi, je treba poudariti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča nacionalna zakonodaja primerna za zagotovitev uresničitve zastavljenega cilja le, če resnično zagotavlja, da se ta cilj doseže dosledno in sistematično (glej v tem smislu sodbo z dne 4. julija 2019, Komisija/Nemčija,
C‑377/17
,
EU:C:2019:562
, točka
in navedena sodna praksa).
V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, kot je Komisija pravilno navedla, da ta ukrep, ki nastopi v zadnji fazi dobavne verige kmetijskih in živilskih proizvodov, in sicer pri prodaji potrošnikom, ne krepi pogajalske moči proizvajalcev ali dobaviteljev, za katere madžarski zakonodajalec šteje, da so najšibkejše stranke pri prodaji svojih proizvodov trgovcem na drobno.
Tako navedeni ukrep proizvajalcem kmetijskih in živilskih proizvodov ne prepoveduje cenovne konkurence z uporabo praks, ki niso prepovedane z zadevnim ukrepom in ki bi lahko bile nepoštene trgovinske prakse, kot je zlasti določanje prodajne cene teh proizvodov trgovcu na drobno po njihovi nabavni ceni ali njihovih mejnih stroških proizvodnje, ne glede na učinkovitost proizvodnih metod, za katero si je prizadeval madžarski zakonodajalec.
Ker se poleg tega z zadevnim ukrepom zahteva le, da se za enake proizvode iz različnih držav uporabi enaka profitna marža, ta ukrep trgovcem na drobno ne preprečuje, da uporabijo drugačno profitno maržo za enake proizvode iz iste države, s čimer je ogrožena sama doslednost tega ukrepa, saj v tem primeru cilj navedenega ukrepa ne more biti dosežen.
V teh okoliščinah ni mogoče potrditi, da je zadevni ukrep primeren za dosledno in sistematično dosego cilja boja proti nepoštenim trgovinskim praksam.
Iz vseh zgornjih ugotovitev izhaja, da Madžarska s tem, da je sprejela zadevni ukrep in tako omejila načine določanja prodajnih cen kmetijskih in živilskih proizvodov, ni izpolnila obveznosti iz Uredbe št. 1308/2013.
Drugi očitek: kršitev člena 34 PDEU
Ob upoštevanju zgoraj navedenega zadevnega ukrepa ni treba preučiti glede na člen 34 PDEU.
Stroški
V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker je Komisija predlagala, naj se Madžarski naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži, da nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Komisija.

Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

1.
Madžarska s tem, da je sprejela člen 3(2)(u) mezőgazdasági és élelmiszeripari termékek vonatkozásában a beszállítókkal szemben alkalmazott tisztességtelen forgalmazói magatartás tilalmáról szóló, 2009. évi XCV. törvény (zakon št. XCV iz leta 2009 o prepovedi nepoštenih trgovinskih praks do dobaviteljev kmetijskih in živilskih proizvodov) in tako omejila načine določanja prodajnih cen kmetijskih in živilskih proizvodov, ni izpolnila obveznosti iz Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007.

2.
Madžarska nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: madžarščina.