CELEX: 62018CJ0567
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Eiropas Savienības preču zīme
Regula (EK) Nr. 207/2009
9. pants
Regula (ES) 2017/1001
9. pants
Preču zīmes piešķirtās tiesības
Izmantošana
Preču glabāšana, lai tās piedāvātu vai laistu tirgū
Preču, ar kurām ir pārkāptas preču zīmju tiesības un kuras tiek pārdotas interneta tirdzniecības vietā, uzglabāšana nosūtīšanas nolūkā

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par [Eiropas Savienības] preču zīmi (
OV 2009, L 78, 1. lpp.
), redakcijā, kas bija spēkā pirms tās grozījumiem ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2015/2424 (2015. gada 16. decembris) (
OV 2015, L 341, 21. lpp.
), 9. panta 2. punkta b) apakšpunktu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (
OV 2017, L 154, 1. lpp.
) 9. panta 3. punkta b) apakšpunktu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Coty Germany GmbH
(turpmāk tekstā – “
Coty
”) un
Amazon Services Europe Sàrl
,
Amazon Europe Core Sàrl
,
Amazon FC Graben GmbH
un
Amazon EU Sàrl
par trešā pārdevēja bez
Coty
atļaujas veikto smaržu flakonu, attiecībā uz kuriem preču zīmei piešķirtās tiesības nav izsmeltas, pārdošanu www.amazon.de interneta tirdzniecības vietā.
Atbilstošās tiesību normas
Regula Nr. 207/2009
Regulas Nr. 207/2009 9. panta “Tiesības, ko piešķir [Eiropas Savienības] preču zīme” redakcijā pirms tās grozīšanas ar Regulu 2015/2424 1. un 2. punktā bija paredzēts:
“1.   [Eiropas Savienības] preču zīme piešķir tās īpašniekam uz to ekskluzīvas tiesības. Īpašniekam ir tiesības aizliegt visām trešajām personām bez viņa piekrišanas darījumos izmantot:
a)
apzīmējumu, kas ir identisks [Eiropas Savienības] preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta [Eiropas Savienības] preču zīme;
b)
jebkādu apzīmējumu, kurš tā identiskuma vai līdzības [Eiropas Savienības] preču zīmei dēļ un [Eiropas Savienības] preču zīmes aptverto preču vai pakalpojumu un zīmes identiskuma vai līdzības dēļ varētu maldināt sabiedrību [radīt sabiedrībai sajaukšanas iespēju]; iespēja maldināt ir asociāciju iespēja ar agrāko preču zīmi [sajaukšanas iespēja ietver asociāciju iespēju ar agrāko preču zīmi];
c)
jebkādu apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs [Eiropas Savienības] preču zīmei saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta [Eiropas Savienības] preču zīme, ja šī pēdējā ir Kopienā pazīstama [šai pēdējai minētajai ir reputācija Savienībā] un ja minētās zīmes izmantošanā bez pietiekama iemesla varētu netaisnīgi gūt labumu no [Eiropas Savienības] preču zīmes atšķirīguma vai pazīstamības [atšķirtspējas vai reputācijas] vai tai kaitēt.
2.   Atbilstoši 1. punktam, cita starpā, var aizliegt:
[..]
b)
piedāvāt preces, laižot tās apgrozībā vai uzglabājot tās šim nolūkam ar šo apzīmējumu, vai piedāvāt ar to pakalpojumus;
[..].”
Regula Nr. 207/2009, kas grozīta ar Regulu 2015/2424, no 2017. gada 1. oktobra ir atcelta un aizstāta ar Regulu 2017/1001.
Regula 2017/1001
Regulas 2017/1001 9. pants ir formulēts šādi:
“1.   ES preču zīmes reģistrēšana piešķir īpašniekam izņēmuma tiesības.
2.   Neskarot īpašnieku tiesības, kas iegūtas pirms ES preču zīmes pieteikuma iesniegšanas datuma vai prioritātes datuma, minētās ES preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizliegt visām trešām personām bez viņa piekrišanas izmantot komercdarbībā saistībā ar precēm vai pakalpojumiem jebkādu apzīmējumu, ja:
a)
apzīmējums ir identisks ar ES preču zīmi un tiek lietots saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta ES preču zīme;
b)
apzīmējums ir identisks vai līdzīgs ES preču zīmei un tiek lietots saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta ES preču zīme, ja pastāv iespēja, ka sabiedrība šīs preču zīmes var sajaukt; sajaukšanas iespēja ietver asociācijas iespēju ar preču zīmi;
c)
apzīmējums ir identisks vai līdzīgs ES preču zīmei neatkarīgi no tā, vai tas tiek lietots saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski, līdzīgi vai nav līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta ES preču zīme, ja šai ES preču zīmei ir reputācija Savienībā un ja ar minētā apzīmējuma lietošanu bez pamatota iemesla tiek netaisnīgi gūts labums no ES preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tiek tai kaitēts.
3.   Atbilstīgi 2. punktam jo īpaši var aizliegt:
[..]
b)
piedāvāt preces, laist tās tirgū vai uzglabāt tās minētajos nolūkos ar šo apzīmējumu, vai piedāvāt vai sniegt ar to pakalpojumus;
[..].”
Direktīva 2000/31/EK
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) (
OV 2000, L 178, 1. lpp.
) 14. panta “Glabāšana” 1. punktā ir paredzēts:
“Ja tiek piedāvāts informācijas sabiedrības pakalpojums, kas sastāv no pakalpojuma saņēmēja piedāvātās informācijas glabāšanas, dalībvalstis nodrošina, ka pakalpojuma sniedzējs nav atbildīgs par informāciju, kas glabāta pēc pakalpojuma saņēmēja pieprasījuma, ar noteikumu, ka:
a)
pakalpojuma sniedzējam nav faktisku zināšanu par nelikumīgu darbību vai informāciju un, attiecībā uz prasībām par bojājumiem, tas nezina par faktiem vai apstākļiem, kas liecina par nelegālu darbību vai informāciju;
vai
b)
pakalpojuma sniedzējs pēc šādu ziņu iegūšanas rīkojas ātri, lai izņemtu šādu informāciju vai liegt[u] tai pieeju.”
Direktīva 2004/48/EK
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (
OV 2004, L 157, 45. lpp.
, un labojums –
OV 2004, L 195, 16. lpp.
) 11. panta “Tiesiskās aizsardzības līdzekļi” pirmajā teikumā ir paredzēts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka, ja tiesa ir pieņēmusi lēmumu, kurā konstatēts intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums, tiesu iestādes var attiecībā uz pārkāpēju izdot izpildrakstu, lai aizliegtu turpināt pārkāpuma darbības. [..]”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
Coty
, kas izplata smaržas, pieder licence attiecībā uz Eiropas Savienības preču zīmi “DAVIDOFF”, kas reģistrēta ar numuru 876874 (turpmāk tekstā – “attiecīgā preču zīme”), kura ir aizsargāta attiecībā uz precēm “parfimērija, ēteriskās eļļas, kosmētiskie līdzekļi”.
Amazon Services Europe
interneta vietnē www.amazon.de sadaļā
Amazon‑Marketplace
trešajiem pārdevējiem sniedz iespēju izvietot savus pārdošanas piedāvājumus. Pārdošanas gadījumā līgumi par šīm precēm tiek noslēgti starp šiem trešajiem pārdevējiem un pircējiem. Minētajiem trešajiem pārdevējiem turklāt ir iespēja piedalīties programmā “Nosūta
Amazon
”, atbilstoši kurai preces uzglabā
Amazon
grupas sabiedrības, tostarp
Amazon FC Graben
, kas apsaimnieko noliktavu. Šo preču nosūtīšanu veic ārēji pakalpojumu sniedzēji.
2014. gada 8. maijā kāds
Coty
kontrolpircējs, izmantojot interneta vietni www.amazon.de, pasūtīja smaržu flakonu “Davidoff Hot Water EdT 60 ml”, kuru pārdošanai piedāvāja trešā pārdevēja (turpmāk tekstā – “pārdevēja”) un nosūtīja
Amazon
grupa atbilstoši šai programmai. Pēc tam, kad
Coty
nosūtīja pārdevējai brīdinājuma vēstuli, pamatojoties uz to, ka ar attiecīgo preču zīmi piešķirtās tiesības nebija izsmeltas attiecībā uz precēm, kuras
Coty
minētajā programmā bija nodevusi
Amazon FC Graben
, jo īpašnieks tās ar šo preču zīmi nebija laidis Savienības tirgū vai tas nebija darīts ar viņa piekrišanu, pārdevēja sniedza paziņojumu par nodomu atturēties no neatļautas darbības, kam bija pievienota soda klauzula.
Ar 2014. gada 2. jūnija vēstuli
Coty
aicināja
Amazon Services Europe
nodot tai visus ar attiecīgo preču zīmi apzīmētos smaržu flakonus, ko
Amazon Services Europe
uzglabāja pārdevējas vārdā.
Amazon Services Europe
nosūtīja prasītājai paku ar 30 smaržu flakoniem. Pēc tam, kad cita atbildētājas uzņēmumu grupā ietilpstoša sabiedrība paziņoja, ka 11 no 30 nosūtītajiem flakoniem ir bijuši no cita pārdevēja noliktavu krājumiem,
Coty
pieprasīja
Amazon Services Europe
paziņot šī cita pārdevēja nosaukumu un adresi, jo attiecībā uz 29 no 30 smaržu flakoniem nebija izsmeltas attiecīgās preču zīmes piešķirtās tiesības.
Amazon Services Europe
atbildēja, ka tā nevar apmierināt šo lūgumu.
Uzskatot, ka ar
Amazon Services Europe
rīcību, no vienas puses, un
Amazon FC Graben
, no otras puses, tiek pārkāptas tiesības uz attiecīgo preču zīmi,
Coty
tostarp būtībā lūdza, lai šīm abām sabiedrībām tiktu uzlikts pienākums, neizpildes gadījumā paredzot sodu, atturēties no smaržu ar preču zīmi “Davidoff Hot Water” uzglabāšanas vai nosūtīšanas komercdarbībā Vācijā, ja šīs preces nav laistas Savienības tirgū ar
Coty
piekrišanu. Pakārtoti tā lūdza, lai šīs sabiedrības tādā pašā veidā tiktu sodītas attiecībā uz preču zīmes “Davidoff Hot Water EdT 60 ml” smaržām un – vēl pakārtotāk – lai tām tiktu piespriests tāds pats sods attiecībā uz smaržām “Davidoff Hot Water EdT 60 ml”, kuras tiek uzglabātas pārdevējas vārdā vai kuras nevar tikt saistītas ar kādu citu pārdevēju.
Landgericht
(Apgabaltiesa, Vācija) noraidīja
Coty
celto prasību. Pēdējās minētās apelācijas sūdzība tika noraidīta, jo apelācijas tiesa tostarp uzskatīja, ka
Amazon Services Europe
attiecīgās preces nav nedz piederējušas, nedz arī tā tās ir nosūtījusi un ka
Amazon FC Graben
šīs preces ir uzglabājusi pārdevējas un citu trešo pārdevēju vārdā.
Coty
vērsās iesniedzējtiesā ar revīzijas sūdzību. Vienīgi
Amazon Services Europe
un
Amazon FC Graben
ir atbildētājas šajā tiesā.
Iesniedzējtiesa norāda, ka minētās revīzijas sūdzības, ciktāl
Coty
apstrīd apelācijas tiesas sniegto vērtējumu, saskaņā ar kuru
Amazon FC Graben
nav vainojama ar preču zīmi saistīto tiesību pārkāpumā, iznākums ir atkarīgs no Regulas Nr. 207/2009 9. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas 2017/1001 9. panta 3. punkta b) apakšpunkta interpretācijas.
It īpaši tā uzsver, ka revīzijas sūdzības iznākums ir atkarīgs no tā, vai šīs tiesību normas ir jāinterpretē tādējādi, ka personas, kas trešās personas vārdā uzglabā preces, ar kurām tiek pārkāptas preču zīmes tiesības, nezinot par šo pārkāpumu, tur šīs preces savā valdījumā nolūkā tās piedāvāt vai laist tirgū, ja nevis šī persona, bet gan tikai kāda trešā persona paredz piedāvāt vai laist tirgū minētās preces.
Iesniedzējtiesa arī precizē, ka, tā kā
Coty
vienu no saviem prasījumiem pamato ar recidīva risku, tās revīzijas sūdzība būtu pamatota vienīgi tad, ja attiecīgo
Amazon
grupas sabiedrību rīcības prettiesiskums tiktu konstatēts gan pamatlietas faktu rašanās laikā, gan nolēmuma par revīzijas sūdzību pasludināšanas dienā.
Šajos apstākļos
Bundesgerichtshof
(Federālā augstākā tiesa, Vācija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai persona, kura trešās personas uzdevumā uzglabā preces, ar kurām ir pārkāptas ar preču zīmi piešķirtās tiesības, nezinot par minēto pārkāpumu, tur šīs preces savā valdījumā nolūkā tās piedāvāt vai laist tirgū, ja nevis šī persona, bet gan tikai kāda trešā persona paredz piedāvāt šīs preces vai laist tās tirgū?”
Par prejudiciālo jautājumu
Par pieņemamību
Coty
apgalvo, pirmkārt, ka iesniedzējtiesas uzdotais prejudiciālais jautājums galvenokārt attiecas uz noliktavas turētāju, kurš nesniedz nekādu palīdzību pie viņa uzglabāto preču piedāvāšanai pārdošanai, pārdošanai un laišanai tirgū.
Amazon FC Graben
šādas pazīmes neesot, ņemot vērā citu
Amazon
grupas sabiedrību piedāvātos pakalpojumus saistībā ar attiecīgo preču laišanu tirgū, līdz ar to nevar tikt izslēgts, ka prejudiciālais jautājums attiecas uz hipotētisku problēmu vai ka šim jautājumam nav pietiekamas saiknes ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu.
Otrkārt,
Coty
norāda, ka atbildētāju pamatlietā apraksts lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu pietiekami neatspoguļo
Amazon Services Europe
un
Amazon FC Graben
lomu saistībā ar attiecīgo preču laišanu tirgū. Šajā kontekstā tā apgalvo, ka paziņojumā par pārdošanu un pirkuma līguma izpildes laikā šīs sabiedrības pilnībā aizstāj pārdevēju. Turklāt pēc
Amazon Services Europe
un
Amazon EU
rīkojuma
Amazon Europe Core
nepārtraukti reklamējot attiecīgās preces interneta vietnē www.amazon.de, izmantojot reklāmas paziņojumus
Google
meklētājprogrammā, kuros esot atsauce uz
Amazon Services Europe
pārvaldītajiem piedāvājumiem gan
Amazon EU
vārdā, gan trešās personas vārdā. Tādējādi, aplūkojot to kopumā, atbildētāju pamatlietā darbība ievērojami pārsniedzot
eBay
lomu lietā, kurā pasludināts 2011. gada 12. jūlija spriedums L’Oréal u.c. (
C‑324/09
,
EU:C:2011:474
).
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka, atbildot uz prejudiciālajiem jautājumiem, Tiesai saskaņā ar kompetences sadalījumu starp Savienības tiesām un valsts tiesām ir jāņem vērā faktiskais un tiesiskais konteksts, kādā šie jautājumi iederas un kāds tas ir noteikts lēmumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu (spriedums, 2017. gada 5. decembris, M. A. S. un M. B.,
C‑42/17
,
EU:C:2017:936
,
24.
punkts, kā arī 2019. gada 14. novembris, Spedidam,
C‑484/18
,
EU:C:2019:970
,
29.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tā kā vienīgi iesniedzējtiesa ir kompetenta konstatēt un izvērtēt tajā izskatāmās lietas faktus, principā Tiesas analīzei jāaprobežojas ar elementiem, ko iesniedzējtiesa iesniegusi tās vērtēšanai, un tai jāņem vērā situācija, kuru valsts tiesa uzskata par iedibinātu, un tai nav saistoši apgalvojumi, ko sniedz viena vai otra pamatlietas puse (spriedums, 2016. gada 8. jūnijs, Hünnebeck,
C‑479/14
,
EU:C:2016:412
,
36.
punkts un tajos minētā judikatūra).
Tikai valsts tiesa, kura izskata strīdu un kurai ir jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas lēmumu, ir tā, kurai, ņemot vērā lietas īpatnības, ir jānovērtē gan prejudiciālā nolēmuma nepieciešamība sprieduma taisīšanai, gan Tiesai uzdoto jautājumu atbilstība. Līdz ar to Tiesai principā ir jāsniedz nolēmums, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju (spriedums, 2019. gada 19. decembris, Dobersberger,
C‑16/18
,
EU:C:2019:1110
,
18.
punkts un tajā minētā judikatūra).
No minētā izriet, ka uz jautājumiem par Savienības tiesībām attiecas atbilstības prezumpcija. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesiskā regulējuma interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, ja izvirzītā problēma ir hipotētiska vai ja Tiesai nav zināmi faktiskie vai juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2019. gada 19. decembris, Dobersberger,
C‑16/18
,
EU:C:2019:1110
,
19.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Taču šajā gadījumā tas tā nav.
Pirmkārt, kā nepārprotami izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un kā tas ir atgādināts šī sprieduma 15. punktā, revīzijas sūdzības iznākums, pēc iesniedzējtiesas domām, ir atkarīgs no Regulas Nr. 207/2009 9. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Regulas 2017/1001 9. panta 3. punkta b) apakšpunkta interpretācijas, kuru šī tiesa ir lūgusi, lai pierādītu
Amazon FC Graben
iespējamo atbildību par
Coty
preču zīmes tiesību pārkāpumu.
Otrkārt, Tiesai ir zināmi faktiskie un juridiskie apstākļi, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdoto jautājumu. Proti, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu skaidri izriet, pirmkārt, ka
Amazon Services Europe
sniedz trešajiem pārdevējiem iespēju attiecībā uz savām precēm publicēt pārdošanas piedāvājumus interneta vietnes www.amazon.de sadaļā
Amazon‑Marketplace
un, otrkārt, ka
Amazon FC Graben
apkalpo noliktavu, kurā attiecīgās preces tiek uzglabātas.
Turklāt attiecībā uz
Amazon EU
un
Amazon Europe Core
apraksta neesamību lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jākonstatē, ka šo sabiedrību iespējamā atbildība nav nedz iesniedzējtiesā izskatāmās revīzijas sūdzības priekšmets, nedz arī līdz ar to lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu priekšmets.
No tā izriet, ka prejudiciālais jautājums ir pieņemams.
Par lietas būtību
Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 207/2009 9. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas 2017/1001 9. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kura trešās personas uzdevumā uzglabā preces, ar kurām ir pārkāptas ar preču zīmi piešķirtās tiesības, šai pirmajai minētajai personai nezinot par šo pārkāpumu, ir jāuzskata par šo preču turētāju to piedāvāšanas vai to laišanas tirgū nolūkos šo tiesību normu izpratnē, ja šai personai pašai nav šādu mērķu.
Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punktu, kura būtība ir pārņemta Regulas 2017/1001 9. panta 1. un 2. punktā, Eiropas Savienības preču zīme piešķir tās īpašniekam ekskluzīvas tiesības aizliegt ikvienai trešajai personai komercdarbībā izmantot apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs šai preču zīmei, attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta šī preču zīme, vai apzīmējumu, attiecībā uz kuru tā identiskuma vai līdzības ar Eiropas Savienības preču zīmi un preču vai pakalpojumu, kas aptverta ar šo preču zīmi un apzīmējumu, identiskuma vai līdzības dēļ sabiedrībai pastāv sajaukšanas iespēja, vai Eiropas Savienības preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri nav līdzīgi tiem, saistībā ar kuriem šī preču zīme ir reģistrēta, ja šai preču zīmei ir reputācija Savienībā un ja ar minētā apzīmējuma izmantošanu bez pietiekama iemesla tiek netaisnīgi gūts labums no minētās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai nodarīts tām kaitējums.
Regulas Nr. 207/2009 9. panta 2. punktā, kura būtība ir pārņemta Regulas 2017/1001 9. panta 3. punktā, neizsmeļoši ir uzskaitīti izmantošanas veidi, kurus preču zīmes īpašnieks var aizliegt saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punktu un Regulas 2017/1001 9. panta 1. punktu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 23. marts, Google France un Google, no
C‑236/08 līdz C‑238/08
,
EU:C:2010:159
,
65.
punkts).
To vidū Regulas Nr. 207/2009 9. panta 2. punkta b) apakšpunktā, kura būtība ir pārņemta Regulas 2017/1001 9. panta 3. punkta b) apakšpunktā, ir minēta preču piedāvāšana vai laišana tirgū, vai to uzglabāšana minētajos nolūkos.
Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, pirmkārt, ka atbildētājas pamatlietā ir tikai uzglabājušas attiecīgās preces, nepiedāvājot tās pārdošanā vai laižot tās tirgū, un, otrkārt, ka tās arī neplānoja piedāvāt šīs preces pārdošanai vai laist tās tirgū.
Līdz ar to ir jānosaka, vai šāda uzglabāšanas darbība var tikt uzskatīta par preču zīmes “izmantošanu” Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta un Regulas 2017/1001 9. panta 1. un 2. punkta izpratnē un it īpaši par šo preču “glabāšanu” to piedāvāšanai vai laišanai tirgū Regulas Nr. 207/2009 9. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, kura būtība ir pārņemta Regulas 2017/1001 9. panta 3. punkta b) apakšpunktā.
Šajā ziņā ir jāatgādina, pirmkārt, ka ne Regulā Nr. 207/2009, ne Regulā 2017/1001 nav definēts jēdziens “izmantošana” šo regulu 9. panta izpratnē.
Tomēr Tiesai jau ir bijusi iespēja uzsvērt, ka saskaņā ar tā ierasto nozīmi jēdziens “izmantot” nozīmē aktīvu rīcību un tiešu vai netiešu spēju kontrolēt darbību, kura uzskatāma par izmantošanu. Šajā ziņā tā norādīja, ka Regulas Nr. 207/2009 9. panta 2. punktā, kura būtība ir pārņemta Regulas 2017/1001 9. panta 3. punktā, kurā neizsmeļošā veidā ir uzskaitīti izmantošanas veidi, kurus preču zīmes īpašnieks var aizliegt, ir minēta tikai trešās personas aktīva rīcība (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2016. gada 3. marts, Daimler,
C‑179/15
,
EU:C:2016:134
,
39.
un
40.
punkts, kā arī 2018. gada 25. jūlijs, Mitsubishi Shoji Kaisha un Mitsubishi Caterpillar Forklift Europe,
C‑129/17
,
EU:C:2018:594
,
38.
punkts).
Tiesa ir arī atgādinājusi, ka šo tiesību normu mērķis ir sniegt preču zīmes īpašniekam tiesisku instrumentu, kas tam ļauj aizliegt un tādējādi likt pārtraukt jebkādu tā preču zīmes izmantošanu, ko trešā persona veic bez viņa piekrišanas. Tomēr tikai trešā persona, kura spēj tieši vai netieši kontrolēt darbību, kas uzskatāma par izmantošanu, ir faktiski spējīga šo izmantošanu izbeigt un tādējādi – ievērot minēto aizliegumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 3. marts, Daimler,
C‑179/15
,
EU:C:2016:134
,
41.
punkts).
Turklāt tā ir atkārtoti nospriedusi, ka trešā persona izmanto preču zīmes īpašnieka preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu, ja šī trešā persona izmanto apzīmējumu vismaz savā komercsaziņā. Tādējādi persona var ļaut saviem klientiem izmantot preču zīmēm identiskus vai līdzīgus apzīmējumus, pats šos apzīmējumus neizmantodams (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 23. marts, Google France un Google, no
C‑236/08 līdz C‑238/08
,
EU:C:2010:159
,
56.
punkts).
Tādējādi Tiesa attiecībā uz tiešsaistes platformas izmantošanu ir uzskatījusi, ka preču zīmēm identisku vai līdzīgu apzīmējumu izmantošanu pārdošanas piedāvājumos, kas parādīti tiešsaistes tirdzniecības vietā, veic šīs tirdzniecības vietas operatora klienti pārdevēji, nevis pats šis operators (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 12. jūlijs, L’Oréal u.c.,
C‑324/09
,
EU:C:2011:474
,
103.
punkts).
Attiecībā uz uzņēmumu, kura galvenā darbība ir skārda kārbu ar tā paša vai trešo personu ražotajiem dzērieniem uzpildīšana, tā arī norādīja, ka pakalpojuma sniedzējs, kurš trešās personas uzdevumā un atbilstoši tās norādījumiem vienīgi piepilda skārda kārbas, uz kurām jau ir preču zīmēm līdzīgi apzīmējumi, un tātad veic vienīgi galaprodukta ražošanas procesa vienu tehnisko daļu, nekādi nebūdams ieinteresēts minēto skārda kārbu, tostarp uz tām izvietoto apzīmējumu, ārējā izrādīšanā, pats neveic šo apzīmējumu “izmantošanu”, bet vienīgi rada vajadzīgos tehniskos nosacījumus, lai šī trešā persona varētu veikt šādu izmantošanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 15. decembris, Frisdranken Industrie Winters,
C‑119/10
,
EU:C:2011:837
,
30.
punkts).
Tāpat Tiesa ir nospriedusi, ka tad, ja saimnieciskās darbības subjekts, kas importē vai novieto noliktavā viņam nepiederošas preču zīmes preces ar nolūku laist šīs preces tirgū, “izmanto” šai preču zīmei identisku apzīmējumu, tā tas ne vienmēr ir gadījumā, kad noliktavas saimnieks sniedz ar citas personas preču zīmi apzīmēto preču glabāšanas pakalpojumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 16. jūlijs, TOP Logistics u.c.,
C‑379/14
,
EU:C:2015:497
,
42.
un
45.
punkts).
Proti, tas, ka tiek radīti vajadzīgie tehniskie apstākļi, lai izmantotu apzīmējumu, un tiek saņemta atlīdzība par šo pakalpojumu, nenozīmē, ka pakalpojuma sniedzējs sniedz šo pakalpojumu, pats izmantodams šo apzīmējumu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2010. gada 23. marts, Google France un Google, no
C‑236/08 līdz C‑238/08
,
EU:C:2010:159
,
57.
punkts, un 2011. gada 15. decembris, Frisdranken Industrie Winters,
C‑119/10
,
EU:C:2011:837
,
29.
punkts).
Otrkārt, no Regulas Nr. 207/2009 9. panta 2. punkta b) apakšpunkta, kura būtība ir pārņemta Regulas 2017/1001 9. panta 3. punkta b) apakšpunktā, formulējuma izriet, ka šī tiesību norma īpaši attiecas uz preču piedāvāšanu, to laišanu tirgū, glabāšanu “šajā nolūkā” vai arī pakalpojumu sniegšanu ar attiecīgo apzīmējumu.
No tā izriet, ka, lai tādu preču uzglabāšana, kuras ir apzīmētas ar preču zīmēm identiskiem vai līdzīgiem apzīmējumiem, varētu tikt kvalificēta par šo apzīmējumu “izmantošanu”, vēl ir nepieciešams, kā to būtībā ir norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 67. punktā, ka saimnieciskās darbības subjektam, kas veic šo uzglabāšanu, pašam ir šajās tiesību normās paredzētais mērķis, kas ir preču piedāvāšana vai to laišana tirgū.
Pretējā gadījumā nevar uzskatīt, ka šī persona veic preču zīmes izmantošanas darbību, ne arī to, ka tā apzīmējumu izmanto savā komerciālajā saziņā.
Šajā gadījumā attiecībā uz atbildētājām pamatlietā, kā tas ir norādīts šī sprieduma 34. punktā, iesniedzējtiesa nepārprotami norāda, ka tās pašas nav piedāvājušas attiecīgās preces pārdošanā, ne arī laidušas tās tirgū, turklāt sava jautājuma formulējumā tā precizē, ka tā ir trešā persona, kas vienīgā vēlas piedāvāt preces vai laist tās tirgū. No tā izriet, ka tās pašas neizmanto apzīmējumu savā komerciālajā saziņā.
Neraugoties uz iepriekš minēto, šis secinājums neskar iespēju uzskatīt, ka šīs puses pašas izmanto apzīmējumu attiecībā uz tiem smaržu flakoniem, kuri ir to valdījumā nevis trešo pārdevēju uzdevumā, bet saviem mērķiem vai kurus, ja tās nespēj identificēt trešo pārdevēju, minētās puses pašas piedāvā vai laiž tirgū.
Visbeidzot, neraugoties uz šī sprieduma 47. punktā minētajiem apsvērumiem, ir jāatgādina, ka no pastāvīgās judikatūras izriet – ja saimnieciskās darbības subjekts ir ļāvis citam saimnieciskās darbības subjektam izmantot preču zīmi, tā loma vajadzības gadījumā ir jāizvērtē no citu tiesību normu, nevis Regulas Nr. 207/2009 9. panta vai Regulas 2017/1001 9. panta skatpunkta (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2010. gada 23. marts, Google France un Google, no
C‑236/08 līdz C‑238/08
,
EU:C:2010:159
,
57.
punkts, un 2011. gada 15. decembris, Frisdranken Industrie Winters,
C‑119/10
,
EU:C:2011:837
,
35.
punkts), piemēram, Direktīvas 2000/31 14. panta 1. punkta vai Direktīvas 2004/48 11. panta pirmā teikuma skatpunkta.
Šajā ziņā
Coty
lūdz Tiesu gadījumā, ja uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu tiktu sniegta noliedzoša atbilde, lai tā atbildētu uz jautājumu, vai interneta tirdzniecības vietas operatora darbība tādos apstākļos kā pamatlietā ietilpst Direktīvas 2000/31 14. panta 1. punkta piemērošanas jomā un, ja tas tā nav, vai šāds operators ir jāuzskata par “pārkāpēju” Direktīvas 2004/48 11. panta pirmā teikuma izpratnē.
Tomēr ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru nav jāizskata citi jautājumi, ko Tiesai ir iesniegušas pamatlietas puses, kā vien tie, par kuriem valsts tiesa ir pieņēmusi lēmumu par prejudiciālu jautājumu uzdošanu (spriedums, 2015. gada 3. septembris, A2A,
C‑89/14
,
EU:C:2015:537
,
44.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Ir skaidrs, ka savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesa nav izvirzījusi šo jautājumu un līdz ar to uz šo jautājumu nav jāatbild.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 207/2009 9. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Regulas 2017/1001 9. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kas trešās personas uzdevumā glabā preces, ar kurām tiek pārkāptas preču zīmes tiesības, nezinot par šo pārkāpumu, ir jāuzskata par tādu, kura neglabā šīs preces, lai tās piedāvātu vai laistu tirgū šo tiesību normu izpratnē, ja šai personai pašai nav šādu mērķu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav pamatlietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

Padomes Regulas (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par [Eiropas Savienības] preču zīmi 9. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi 9. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kas trešās personas uzdevumā glabā preces, ar kurām tiek pārkāptas preču zīmes tiesības, nezinot par šo pārkāpumu, ir jāuzskata par tādu, kura neglabā šīs preces, lai tās piedāvātu vai laistu tirgū šo tiesību normu izpratnē, ja šai personai pašai nav šādu mērķu.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.