CELEX: 62016CJ0439
Eelotsusetaotlus
Eelotsuse kiirmenetlus
Õigusalane koostöö kriminaalasjades
Direktiiv (EL) 2016/343
Artiklid 3 ja 6
Ajaline kohaldamine
Kahtlustatava eelvangistuse kohtulik kontroll
Siseriiklikud õigusnormid, mis keelavad kohtumenetluse etapis uurida, kas on piisav alus kahtlustada, et isik on süüteo toime pannud
Vastuolu Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 5 lõike 1 punktiga c ja lõikega 4
Liikmesriikide kohtutele nimetatud konventsiooni kohaldamise otsustamisel jäetud kaalutlusõigus

Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul (
ELT 2016, L 65, lk 1
), artiklite 3 ja 6 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud Emil Milevi suhtes algatatud kriminaalmenetluses seoses tema eelvangistuses hoidmisega.
Õiguslik raamistik
EIÕK
Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artikkel 5 „Õigus isikuvabadusele ja ‑puutumatusele“ sätestab:
„1.   Igaühel on õigus isikuvabadusele ja -puutumatusele. Kelleltki ei või võtta tema vabadust, välja arvatud seaduses kindlaksmääratud korras järgmistel juhtudel:
[...]
c)
seaduslik vahistamine või kinnipidamine, et tuua isik pädeva õigusasutuse ette põhjendatult kahtlustatuna õigusrikkumises või et põhjendatud vajaduse korral takistada õigusrikkumise toimepanekut või põgenemist pärast seda;
[...]
4.   Igaühel, kellelt on võetud vabadus vahistamise või kinnipidamisega, on õigus taotleda menetlust, milles kohus otsustaks kiires korras tema kinnipidamise õiguspärasuse ning korraldaks tema vabastamise, kui kinnipidamine on õigusvastane.
[...]“
EIÕK artikli 6 „Õigus õiglasele kohtumenetlusele“ lõige 1 sätestab:
„Igaühel on oma tsiviilõiguste ja -kohustuste või temale esitatud kriminaalsüüdistuse üle otsustamisel õigus õiglasele ja avalikule kohtumenetlusele mõistliku aja jooksul sõltumatus ja erapooletus, seaduse alusel moodustatud kohtus. [...]“
Direktiiv 2016/343
Direktiivi 2016/343 artikkel 3 „Süütuse presumptsioon“ näeb ette:
„Liikmesriigid tagavad, et kahtlustatavat ja süüdistatavat peetakse süütuks seni, kuni tema süüd ei ole seaduse kohaselt tõendatud.“
Direktiivi artikkel 6 „Tõendamiskohustus“ sätestab:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et kahtlustatava ja süüdistatava süü tõendamise kohustus lasub süüdistajal. See ei mõjuta kohtuniku või pädeva kohtu võimalikku kohustust otsida nii süüstavaid kui ka süüst vabastavaid tõendeid ega kaitse õigust esitada tõendeid kooskõlas liikmesriigi õigusega.
2.   Liikmesriigid tagavad, et mis tahes kahtlust süü küsimuses tõlgendatakse kahtlustatava või süüdistatava kasuks, sealhulgas juhul, kui kohus hindab, kas asjaomane isik tuleks õigeks mõista.“
Direktiivi artikli 14 lõike 1 kohaselt peavad liikmesriigid kehtestama direktiivi järgimiseks vajalikud õigus‑ ja haldusnormid hiljemalt 1. aprilliks 2018 ja teatama neist viivitamata komisjonile.
Direktiivi 2016/343 artikli 15 kohaselt jõustus direktiiv 31. märtsil 2016 ehk kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Bulgaaria õigus
Kriminaalmenetluse seadustiku (Nakazatelno protsesualen kodeks, edaspidi „NPK“) § 63 „Eelvangistus“ sätestab:
„(1)   Eelvangistuse kasuks otsustatakse siis, kui on piisav alus kahtlustada, et isik on pannud toime süüteo, mille eest on ette nähtud vabadusekaotuslik karistus või mõni muu rangem karistus, ning kui tõenditest ilmneb, et esineb tegelik oht, et isik põgeneb või paneb toime uue süüteo.
[...]“
NPK § 64, mis puudutab kohtueelses menetluses tõkendina eelvangistuse kohaldamist, näeb ette:
„(1)   Kohtueelses menetluses kohaldab pädev esimese astme kohus prokuröri taotlusel tõkendina eelvangistust.
[...]
(4)   Kohus kohaldab tõkendina eelvangistust, kui § 63 lõikes 1 ette nähtud tingimused on täidetud, ning kui see nii ei ole, võib kohus otsustada tõkendit mitte kohaldada või kohaldada vähem piiravat tõkendit.
[...]“
NPK § 65 „Eelvangistuse kohtulik kontroll kohtueelses menetluses“ näeb ette:
„(1)   Kohtueelses menetluses võib kahtlustatav või tema kaitsja igal ajal taotleda tõkendina kohaldatava eelvangistuse muutmist.
[...]
(4)   Kohus hindab kõiki kinnipidamise seaduslikkust puudutavaid asjaolusid ning otsustab selle küsimuse kohtuistungil pooltele teatavaks tehtava määrusega.
[...]“
NPK § 256 „Kohtuistungi ettevalmistamine“ on sõnastatud järgmiselt:
„(1)   Kohtuistungi ettevalmistamisel võtab ettekandja-kohtunik seisukoha järgmistes küsimustes:
[...]
2.
Tõkend – hindamata küsimust, kas on piisav alus kahtlustada, et on toime pandud süütegu;
[...]
(3)   Taotluse puhul, mis puudutab tõkendina eelvangistuse kohaldamist, esitab ettekandja-kohtunik avalikul kohtuistungil asja kohta ettekande prokuröri, kahtlustatava ja tema kaitsja juuresolekul. Määruse andmisel uurib kohus, kas tõkendi muutmise või kehtetuks tunnistamise tingimused on täidetud, sealjuures hindamata, kas on piisav alus kahtlustada, et on toime pandud süütegu.
[...].“
NPK § 270 „Otsused tõkendite kohta ja muud kohtuliku kontrolli meetmed kohtumenetluse ajal“ sätestab:
„(1)   Tõkendi muutmise küsimuse võib kohtumenetluses tõstatada igal ajal. Asjaolude muutumisel võib pädevale kohtule esitada seoses tõkendiga uue taotluse.
(2)   Kohus lahendab selle küsimuse avalikul kohtuistungil määrusega, hindamata seda, kas on piisav alus kahtlustada, et isik on süüteo toime pannud.
[...]
(4)   Lõigetes 2 ja 3 viidatud määruse peale võib peatükis 22 ette nähtud tingimustel esitada määruskaebuse.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
E. Milevi suhtes on 2013. aastal algatatud kriminaalmenetlus mitme raske kuriteo asjas, mille hulgas on organiseeritud ja relvastatud kuritegeliku ühenduse juhtimine, inimrööv, relvastatud röövimised ja mõrvakatse, mille eest on ette nähtud karistused kolmest aastast vangistusest kuni eluaegse vangistuseni ilma äramuutmise võimaluseta. Ta viibib alates 24. novembrist 2013 eelvangistuses.
Kõnealune menetlus jõudis kohtumenetluse etappi 8. juunil 2015. Sellest ajast alates on Spetsializiran nakazatelen sad (kriminaalasjade erikohus, Bulgaaria) viieteistkümnel korral lahendanud E. Milevi esitatud eelvangistuse äramuutmise taotlust.
NPK § 270 lõike 2 kohaselt tegi see kohus nende taotluste kohta otsused, hindamata, kas on piisav alus kahtlustada, et isik on süüteo toime pannud.
Spetsializiran nakazatelen sad (kriminaalasjade erikohus) leiab, et siseriiklik kriminaalmenetlust reguleeriv õigus on EIÕKst tulenevate nõuetega vastuolus. Kui siseriiklik õigus keelab kohtul kohtumenetluse etapis eelvangistuses seisneva tõkendi küsimust lahendades hinnata, kas on piisav alus kahtlustada, et isik on talle etteheidetavad süüteod toime pannud, siis EIÕK artikli 5 lõike 1 punkt c ja lõige 4 lubab isikut kinni pidada vaid „põhjendatult kahtlustatuna õigusrikkumises“.
Neil asjaoludel pöördus Spetsializiran nakazatelen sad (kriminaalasjade erikohus) Varhoven kasatsionen sadi (kõrgeim kassatsioonikohus, Bulgaaria) poole. Nimetatud kohtu kriminaalkolleegiumi täiskogu kinnitas oma 7. aprilli 2016. aasta istungil antud arvamuses, et on tõesti vastuolu siseriikliku kriminaalmenetlusõiguse ja EIÕK vahel, mille pinnalt on Euroopa Inimõiguste Kohus mõistnud Bulgaaria Vabariigi mitmel korral süüdi, esimest korda 1999. aastal (vt Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus, 25.3.1999, Nikolova
vs
. Bulgaaria [GC], CE:ECHR:1999:0325JUD003119596).
Varhoven kasatsionen sad (kõrgeim kassatsioonikohus) märkis selles arvamuses veel ühelt poolt, et kui lahendada olukord nii, et anda mõnele muule esimese astme kohtu koosseisule kui see, kes eelvangistuse määras, või teisele kohtule pädevus otsustada eelvangistuses hoidmise põhjuste üle, siis tekiksid nii õiguslikku kui ka praktilist laadi raskused. Teiselt poolt leidis ta, et see, kui kohtuasja lahendav kohus otsustab kohtumenetluse etapis ka küsimuse, kas on piisav alus kahtlustada, et isik on talle etteheidetava süüteo toime pannud, võib olla vastuolus EIÕK artikli 6 lõikes 1 sätestatud kohtu erapooletuse nõudega.
Neil asjaoludel leidis Varhoven kasatsionen sad (kõrgeim kassatsioonikohus), et siseriiklikud kriminaalmenetlusnormid võivad igal juhul olla EIÕKga vastuolus, rõhutades vajadust seadusandja sekkumise järele eespool nimetatud konflikti kõrvaldamiseks, ja märkis 7. aprilli 2016. aasta arvamuses, et „[o]n selge, et meil pole võimalik pakkuda sellele probleemile lahendust. Oleme kindlal seisukohal, et iga kohtukoosseis peab hindama, kas ta peab ülimuslikuks EIÕKd või siseriiklikku õigust, ning kas tal on võimalik selles kontekstis otsus langetada“. Nimetatud kohus lisas oma arvamuses, et kõnealuste seadusesätete muutmise algatamiseks on otsustatud teavitada justiitsministrit.
Spetsializiran nakazatelen sadi (kriminaalasjade erikohus) sõnul peab 7. aprilli 2016. aasta arvamusel olema samalaadne jõud nagu tõlgendaval kohtuotsusel ning seega on selle põhjendused kõigile liikmesriigi kohtuastmetele siduvad. Ta kahtleb siiski, kas need põhjendused on direktiivi 2016/343 artiklitega 3 ja 6 kooskõlas. Olles teadlik, et selle direktiivi ülevõtmistähtaeg ei ole veel möödunud, meenutab ta siiski, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt peavad liikmesriikide pädevad asutused, sealhulgas kohtud, hoiduma selliste meetmete võtmisest, mis võivad tõsiselt kahjustada direktiiviga ette nähtud tulemuse saavutamist.
Neil asjaoludel otsustas Spetsializiran nakazatelen sad (kriminaalasjade erikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas siseriiklik kohtupraktika – eelkõige Varhoven kasatsionen sadi (kõrgeim kassatsioonikohus) siduv arvamus (mis anti pärast [...] direktiivi 2016/343 vastuvõtmist, kuid enne selle ülevõtmise tähtaja möödumist), mille kohaselt tuvastas Varhoven kasatsionen sad (kõrgeim kassatsioonikohus) kõigepealt, et EIÕK artikli 5 lõikega 4, tõlgendatuna koostoimes artikli 5 lõike 1 punktiga c, on vastuolus siseriiklik õigusnorm (NPK § 270 lõige 2), mis käsitleb küsimust, kas on piisav alus kahtlustada, et süütegu on toime pandud, tuleks (menetluses, milles kontrollitakse, kas „eelvangistust“ kui tõkendit tuleks kriminaalkohtumenetluse etapis pikendada või mitte) arvesse võtta või mitte, ning andis siis asja sisuliselt lahendavatele kohtutele õiguse otsustada, kas nad järgivad EIÕK-d või mitte – on kooskõlas direktiivi 2016/343 artiklitega 3 ja 6 (mis käsitlevad süütuse presumptsiooni ja tõendamiskoormist kriminaalmenetlustes)?“
Kiirmenetlus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas taotluse lahendada käesolev eelotsusetaotlus Euroopa Kohtu kodukorra artikli 107 alusel kiirmenetluses.
Nimetatud kohus märkis selle taotluse põhjenduseks, et E. Milev viibib 24. novembrist 2013 eelvangistuses. Tema hinnangul peaks liikmesriigi kohus eitava vastuse korral olukorras, kus tal tuleb lahendada E. Milevi kinnipidamise jätkamise küsimus ning ta tuvastab, et puudub piisav alus kahtlustada, et E. Milev on talle etteheidetavad süüteod toime pannud, tegema viivitamata määruse tema vabastamiseks.
Seoses sellega tuleb rõhutada esiteks, et käesolev eelotsusetaotlus puudutab direktiivi 2016/343 tõlgendamist, mis kuulub EL toimimise lepingu kolmanda osa V jaotisega reguleeritud valdkonda, mis puudutab vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala. Seega võib eelotsusetaotluse lahendada eelotsuse kiirmenetluses.
Teiseks, mis puutub kiireloomulisusse, siis tuleb Euroopa Kohtu praktika kohaselt arvesse võtta asjaolu, et põhikohtuasjas kõnesolevalt isikult on praegu võetud vabadus ja tema kinnipidamine sõltub selle kohtuasja vaidluse lahendusest (vt selle kohta kohtuotsus, 28.7.2016, JF,
C‑294/16 PPU
,
EU:C:2016:610
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika). Käesoleval juhul ilmneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabest, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 17–20, et E. Milev viibib praegu eelvangistuses ja põhikohtuasja lahendamine võib anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule aluse tema vabastamiseks (vt selle kohta kohtuotsus, 16.7.2015, Lanigan,
C‑237/15 PPU
,
EU:C:2015:474
, punkt
).
Neil asjaoludel otsustas Euroopa Kohtu neljas koda 17. augustil 2016 ettekandja-kohtuniku ettepanekul ja pärast kohtujuristi ärakuulamist rahuldada eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlus lahendada käesolev eelotsusetaotlus kiirmenetluses.
Eelotsuse küsimuse analüüs
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimuses sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2016/343 artikleid 3 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus Varhoven kasatsionen sadi (kõrgeim kassatsioonikohus) poolt direktiivi ülevõtmistähtaja alguses, 7. aprillil 2016 esitatud arvamus, mis annab liikmesriigi pädevatele kohtutele, kes lahendavad eelvangistuse kohaldamise määruse peale esitatud kaebust, õiguse otsustada, kas kriminaalkohtumenetluse etapis tuleb kahtlustatava eelvangistuses pidamise küsimuses teostada kohtulikku kontrolli selle üle, kas on piisav alus kahtlustada, et isik on talle etteheidetava süüteo toime pannud.
Kõigepealt tuleb märkida, et direktiivi 2016/343 artikli 15 kohaselt jõustus see direktiiv 31. märtsil 2016 ning et direktiivi artikli 14 lõike 1 kohaselt lõpeb selle direktiivi ülevõtmistähtaeg 1. aprillil 2018.
Et selle tähtaja mõte on eelkõige anda liikmesriikidele piisavalt aega võtta direktiivi ülevõtmiseks vajalikke meetmeid, ei saa neile riikidele ette heita, et nad ei ole direktiivi oma õiguskorda üle võtnud enne nimetatud tähtaja lõppu (vt kohtuotsused, 18.12.1997, Inter‑Environnement Wallonie,
C‑129/96
,
EU:C:1997:628
, punkt
, ning 15.10.2009, Hochtief ja Linde-Kca-Dresden,
C‑138/08
,
EU:C:2009:627
, punkt
).
Samas peavad liikmesriigid direktiivi ülevõtmistähtaja jooksul hoiduma selliste sätete vastuvõtmisest, mis võivad tõsiselt kahjustada direktiiviga ette nähtud tulemuse saavutamist (vt kohtuotsused, 18.12.1997, Inter‑Environnement Wallonie,
C‑129/96
,
EU:C:1997:628
, punkt
, ja 2.6.2016, Pizzo,
C‑27/15
,
EU:C:2016:404
, punkt
). Siinjuures ei oma erilist tähtsust, kas asjassepuutuvad siseriiklikud õigusnormid, mis on vastu võetud pärast kõnealuse direktiivi jõustumist, on direktiivi ülevõtmisega seotud või mitte (vt kohtuotsus, 4.7.2006, Adeneler jt,
C‑212/04
,
EU:C:2006:443
, punkt
).
Siit järeldub, et alates kuupäevast, mil direktiiv on jõustunud, peavad liikmesriikide ametiasutused ja kohtud niipalju kui võimalik hoiduma tõlgendamast riigi õigust viisil, mis võib pärast selle direktiivi ülevõtmistähtaja möödumist tõsiselt kahjustada direktiiviga järgitava eesmärgi saavutamist (vt selle kohta kohtuotsus, 4.7.2006, Adeneler jt,
C‑212/04
,
EU:C:2006:443
, punktid
ja
).
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekib aga küsimus, kas Varhoven kasatsionen sadi (kõrgeim kassatsioonikohus) 7. aprilli 2016. aasta arvamus võib olla selline siseriikliku õiguse tõlgendamise meede, mis võib tõsiselt kahjustada direktiiviga 2016/343 järgitava eesmärgi saavutamist.
Sellega seoses tuleb nentida, et nagu selle arvamuse sõnastusestki tuleneb, ei kirjuta see nendele liikmesriigi kohtutele, kes lahendavad eelvangistuse kohaldamise määruste peale esitatud kaebusi, ette, millise otsuse nad peavad tegema. Eelotsusetaotlusest tuleneb vastupidi, et see arvamus annab nendele kohtutele võimaluse valida, kas kohaldada EIÕK sätteid, nii nagu Euroopa Inimõiguste Kohus on neid tõlgendanud, või siseriiklikke kriminaalmenetluse norme.
Sellest järeldub, et Varhoven kasatsionen sadi (kõrgeim kassatsioonikohus) 7. aprilli 2016. aasta arvamus ei saa pärast direktiivi 2016/343 ülevõtmistähtaja möödumist selle eesmärke tõsiselt kahjustada.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsuse küsimusele vastata nii, et Varhoven kasatsionen sadi (kõrgeim kassatsioonikohus) poolt direktiivi ülevõtmistähtaja alguses, 7. aprillil 2016 esitatud arvamus, mis annab liikmesriigi pädevatele kohtutele, kes lahendavad eelvangistuse kohaldamise määruse peale esitatud kaebust, õiguse otsustada, kas kriminaalkohtumenetluse etapis tuleb kahtlustatava eelvangistuses pidamise küsimuses teostada kohtulikku kontrolli selle üle, kas on piisav alus kahtlustada, et isik on talle etteheidetava süüteo toime pannud, ei saa pärast direktiivi ülevõtmistähtaja möödumist selle direktiivi eesmärke tõsiselt kahjustada.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

Varhoven kasatsionen sadi (kõrgeim kassatsioonikohus) poolt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul, ülevõtmistähtaja alguses, 7. aprillil 2016 esitatud arvamus, mis annab liikmesriigi pädevatele kohtutele, kes lahendavad eelvangistuse kohaldamise määruse peale esitatud kaebust, õiguse otsustada, kas kriminaalkohtumenetluse etapis tuleb kahtlustatava eelvangistuses pidamise küsimuses teostada kohtulikku kontrolli selle üle, kas on piisav alus kahtlustada, et isik on talle etteheidetava süüteo toime pannud, ei saa pärast direktiivi ülevõtmistähtaja möödumist selle direktiivi eesmärke tõsiselt kahjustada.

Allkirjad
(
*1
)	* Kohtumenetluse keel: bulgaaria.