CELEX: 62021CJ0403
Преюдициално запитване
Член 267 ДФЕС
Понятие за национална юрисдикция
Критерии
Независимост и задължителен характер на юрисдикцията на съответния национален орган
Стабилитет на служебното правоотношение на членовете на този орган
Директива 2014/24/ЕС
Процедури за възлагане на обществени поръчки
Член 58
Критерии за подбор
Възможност за включване в тези критерии на задълженията въз основа на специални разпоредби, приложими към дейността, свързана с разглеждания пазар, при положение че тези задължения не са упоменати като критерии за подбор в документацията за обществената поръчка
Член 63, параграф 1
Оферент, който използва капацитета на друг субект, за да отговори на изискванията на възлагащия орган
Невъзможност за възлагане на подизпълнители

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 58 и 63 от Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (
ОВ L 94, 2014 г., стр. 65
), както и на принципите на пропорционалност, на отговорност и на прозрачност.
Запитването е отправено в рамките на правен спор между SC NV Construct SRL и Judeţul Timiş (окръг Тимиш, Румъния) относно възлагането на обществена поръчка с предмет оценката на осъществимостта на строеж на пътен участък.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 89/665/ЕИО
Член 2, параграф 9 от Директива 89/665/ЕИО на Съвета от 21 декември 1989 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прилагането на производства по обжалване при възлагането на обществени поръчки за доставки и за строителство (
ОВ L 395, стр. 33
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 237 и поправка в
OB L 63, 2016 г., стр. 44
), изменена с Директива 2007/66/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2007 г. (
ОВ L 335, 2007 г., стр. 31
) (наричана по-нататък „Директива 89/665“), предвижда:
„Когато органите, отговорни за процедурите за преразглеждане, не са съдебни, решенията следва винаги да включват писмени мотиви. Освен това в такъв случай трябва да бъдат приети разпоредби, които да гарантират процедурите, чрез които всяка предполагаема неправомерна мярка, взета от преразглеждащия орган, или всеки предполагаем пропуск при упражняването на предоставените му правомощия да могат да бъдат предмет на съдебно преразглеждане или на преразглеждане от друг орган, който да е съд или юрисдикция по смисъла на член [267 ДФЕС] и да бъде независим както от възлагащия, така и от преразглеждащия орган.
Назначаването на членовете на такъв независим орган и прекратяването на техния мандат се извършват съгласно същите условия както за членовете на съдебната власт, що се отнася до органа, отговорен за тяхното назначаване, продължителността на мандата им и възможността за тяхното отстраняване. Най-малко председателят на този независим орган притежава правната и професионална квалификация на представител на съдебната власт. Независимият орган взема решенията си, като следва процедура, съгласно която се изслушват и двете страни, и неговите решения, съгласно средствата, определени от всяка държава членка, имат задължителна правна сила“.
Директива 2014/24
Член 18 от посочената директива, озаглавен „Принципи на обществените поръчки“, в параграф 1 предвижда:
„Възлагащите органи третират икономическите оператори при условията на равнопоставеност и без да ги дискриминират, и действат по прозрачен и пропорционален начин.
Обществените поръчки не трябва да се подготвят с цел изключването им от обхвата на настоящата директива или изкуствено ограничаване на конкуренцията. Приема се, че има изкуствено ограничаване на конкуренцията, когато обществената поръчка е подготвена с цел да се даде неоправдано предимство на определени икономически оператори или те да се поставят в неизгодно положение“.
Член 42 от тази директива е относно „[т]ехнически[те] спецификации“.
Член 58 от посочената директива e озаглавен „Критерии за подбор“ и гласи следното:
„1.   Критериите за подбор могат да се отнасят до:
a)
годността за упражняване на професионалната дейност;
б)
икономическото и финансовото състояние;
в)
техническите и професионалните способности.
Възлагащите органи могат да налагат на икономическите оператори като изисквания за участие само критериите, посочени в параграфи 2, 3 и 4. Възлагащите органи ограничават изискванията само до тези, които са необходими, за да се гарантира, че кандидат или оферент има както правните и финансовите възможности, така и техническите и професионалните способности да изпълни възлаганата поръчка. Всички изисквания трябва да са пропорционални на предмета на поръчката и да са свързани с него.
2.   По отношение на годността за упражняване на професионалната дейност възлагащите органи могат да изискват от икономическите оператори да бъдат вписани в един от професионалните или търговските регистри в тяхната държава членка по установяване, както е описано в приложение XI, или да изпълнят всяко друго условие, посочено в същото приложение.
При процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги, когато икономическите оператори трябва да притежават специално разрешение или да членуват в определена организация, за да могат да изпълняват съответната услуга в своята държава по произход, възлагащият орган може да поиска от тях да докажат, че имат такова разрешение или членство.
[…]
4.   По отношение на техническите и професионалните способности възлагащите органи могат да налагат изисквания, с които да се гарантира, че икономическите оператори притежават необходимите човешки и технически ресурси и опит за изпълнение на поръчката при спазване на подходящ стандарт за качество.
Възлагащите органи могат по-специално да изискват икономическите оператори да притежават достатъчен опит, удостоверен чрез подходящи свидетелства за изпълнени в миналото поръчки. […]
[…]
5.   Възлагащите органи посочват изискуемите условия за участие, които могат да бъдат изразени като минимални изисквания за допустимост, заедно със съответните доказателства, в обявлението за поръчката или в поканата за потвърждаване на интерес“.
Член 63 от същата директива, озаглавен „Използване на капацитета на други субекти“, предвижда в параграф 1 от него:
„По отношение на критериите, свързани с икономическото и финансовото състояние, установени съгласно член 58, параграф 3, и критериите, свързани с техническите и професионалните способности, установени съгласно член 58, параграф 4, икономически оператор може, когато е целесъобразно и за конкретна поръчка, да използва капацитета на други субекти, независимо от правния характер на отношенията му с тях. По отношение на критериите, свързани с образованието и професионалната квалификация, посочени в част II, буква е) от приложение ХII, или със съответния професионален опит, икономическите оператори могат обаче да използват капацитета на други субекти само когато последните ще изпълняват строителството или услугите, за които е необходим този капацитет. Когато икономически оператор иска да използва капацитета на други субекти, той доказва на възлагащия орган, че ще разполага с необходимите ресурси, например като представя доказателство за поетия от посочените субекти ангажимент за тази цел.
Възлагащият орган проверява в съответствие с членове 59, 60 и 61 дали другите субекти, чийто капацитет икономическият оператор възнамерява да използва, отговарят на съответните критерии за подбор и дали има основания за изключване съгласно член 57. Възлагащият орган изисква от икономическия оператор да замени субект, който не отговаря на съответния критерий за подбор или по отношение на който има задължителни основания за изключване. Възлагащият орган може да изиска от икономическия оператор да замени субект, по отношение на който има незадължителни основания за изключване, или държава членка може да изиска от възлагащия орган да изиска това.
Когато икономическият оператор използва капацитета на други субекти по отношение на критериите, свързани с икономическото и финансовото състояние, възлагащият орган може да изисква икономическият оператор и тези субекти да носят обща отговорност за изпълнението на поръчката.
При същите условия група от икономически оператори, посочена в член 19, параграф 2, може да използва капацитета на участниците в групата или на други субекти“.
Член 67 от Директива 2014/24 е озаглавен „Критерии зa възлагане нa поръчките“ и в параграф 3 предвижда:
„Приема се, че критериите за възлагане са свързани с предмета на обществената поръчка, когато се отнасят до строителството, доставките или услугите, които трябва да бъдат предоставени в рамките на тази поръчка във всички отношения и на всеки етап от жизнения им цикъл, в това число факторите, свързани със:
a)
специфичния процес на производство, предоставяне или търгуване на това строителство, доставки или услуги; или
б)
специфичен процес, свързан с друг етап от жизнения им цикъл;
дори когато тези фактори не са част от съществените им характеристики“.
Член 70 от тази директива, озаглавен „Условия за изпълнение на поръчките“, гласи:
„Възлагащите органи могат да определят специални условия във връзка с изпълнението на обществена поръчка, при условие че те са свързани с предмета на поръчката по смисъла на член 67, параграф 3 и са посочени в поканата за участие в състезателна процедура или в документацията за обществената поръчка. Тези условия могат да включват икономически, свързани с иновациите, екологични, социални или свързани със заетостта съображения“.
Румънското право
Закон № 101/2016
Член 2, параграф 1 от Legea nr. 101/2016 privind remediile și căile de atac în materie de atribuire a contractelor de achiziție publică, a contractelor sectoriale și a contractelor de concesiune de lucrări și concesiune de servicii, precum și pentru organizarea și funcționarea Consiliului Național de Soluționare a Contestațiilor (Закон № 101/2016 относно правните средства за защита в областта на възлагането на обществени поръчки, на поръчки за извършване на секторни дейности и на договори за концесия на строителство и за концесия на услуги, както и за организацията и функционирането на Национален съвет за решаване на спорове) от 19 май 2016 г. (Monitorul Oficial al României, част I, бр. 393 от 23 май 2016 г.), в редакцията си, приложима към главното дело (наричан по-нататък „Закон № 101/2016“), гласи:
„Всеки, който счита, че е засегнато негово легитимно право или легитимен правен интерес от акт на възлагащ орган или от непроизнасяне по дадено искане в предвидения от закона срок, може да поиска по административен или по съдебен ред актът да бъде отменен, възлагащият орган да бъде задължен да издаде акт или да предприеме коригиращи мерки, или да признае претендираното право или правния интерес“.
Съгласно член 4, параграф 1 от този закон:
„За да бъде разрешен спорът, лицето, което счита себе си за увредено, може да подаде
a)
или жалба по общия административен ред пред Националния съвет за решаване на спорове;
b)
или жалба по съдебен ред пред съответния съд“.
Член 15, параграф 1 от посочения закон предвижда:
„В производството по разрешаване на спорове се спазват принципите на законност, състезателност, гарантиране на правото на защита, безпристрастност и независимост на административната и правораздавателната дейност“.
Съгласно член 28, параграф 1 от същия закон:
„Решението на Съвета е задължително за страните по делото“.
Член 37 от Закон № 101/2016 гласи:
„1.   Националният съвет за решаване на спорове […] е независим орган, който упражнява административна и правораздавателна дейност.
[…]
3.   При упражняване на своята дейност Съветът се ръководи единствено от закона, като заседанията на пленума на Съвета са законосъобразно конституирани при присъствие на мнозинството от неговите членове.
4.   Съветът е независим при постановяване на актовете си и не е подчинен на други публични органи или институции“.
От член 44, параграф 4 от този закон следва, че:
„Съветът упражнява правомощията си при зачитане на принципите на независимост и стабилитет на служебното правоотношение на неговите членове“.
Съгласно член 45 от посочения закон:
„1.   Членовете на Съвета се избират с конкурс и се назначават с решение на министър-председателя при условията, предвидени в закона.
2.   Членовете на Съвета се избират въз основа на техните професионални знания и почтеност. Кандидатите трябва да са [завършили] университетско образование, да имат десетгодишен професионален стаж в областта на правото, икономиката или техниката, както и опит в областта на обществените поръчки с продължителност от поне три години.
[…]
4.   Председателят на Съвета представя на министър-председателя предложение за назначаване на членовете на Съвета, като взема предвид кои кандидати са допуснати до конкурса“.
Член 47, параграфи 1—3 от същия закон предвижда:
„1.   На членовете на Съвета се забранява:
a)
да упражняват търговска дейност пряко или чрез посредници;
b)
да бъдат съдружници или членове в органи за управление, администриране или контрол на граждански дружества, на дружества по Legea societăților nr. 31/1990 (закон № 31/1990 за дружествата), в новата му редакция, изменен и допълнен, включително банки или други кредитни институции, застрахователни или финансови дружества, държавни предприятия, държавни дружества или самостоятелни публични предприятия;
c)
да членуват в обединение по икономически интереси;
d)
да членуват в политически партии и да упражняват дейност с политически характер или да участват при осъществяването на такива дейности;
e)
да упражняват всякаква друга публична или частна функция/дейност, с изключение на дейност като преподавател във висше учебно заведение и на дейност във връзка със създаването на литературно и художествено произведение;
f)
да упражняват всякаква друга професионална или консултантска дейност.
2.   Членовете на Съвета са длъжни да представят декларации за имуществено състояние и интереси […]
3.   Членовете на Съвета нямат право да участват в разрешаването на спор, ако се намират в някое от изброените по-долу положения; в противен случай постановеното решение е нищожно:
a)
Когато техен съпруг или съпруга или техните роднини по възходяща или низходяща линия имат интерес от изхода на делото или когато са съпрузи или роднини по права или съребрена линия до четвърта степен включително на някоя от страните;
b)
ако е водено наказателно производство, по което страни са били те и някоя от страните — до пет години преди разрешаването на спора по делото;
c)
са направили публично изявление по предмета на разглеждания от тях спора;
d)
ако бъде установено, че са получили от някоя от страните материални блага или обещания за материални блага или други облаги“.
Член 48^1от Закон № 101/2016 гласи:
„1.   Правомощията за установяването на извършените от членовете на Съвета дисциплинарни нарушения са възложени на дисциплинарната комисия, която ще бъде създадена в рамките на Съвета.
2.   Дисциплинарната комисия е в състав от трима членове — един се назначава от председателя на Съвета, един се избира с обикновено мнозинство от членовете на Съвета и един е представител на Националната агенция на държавни служители.
3.   Дисциплинарните наказания се налагат, по предложение на дисциплинарната комисия, от председателя на Съвета, с изключение на дисциплинарното наказание освобождаване от публична служба, което се налага от лицето, което има законовото правомощие да извършва назначения на посочената длъжност“.
Правилник за дейността на Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове, Румъния)
Член 39, параграф 1 от Правилника за дейността на Consiliul Naмой ional de Soluaлност ionare a Contestaaлност iilor (Национален съвет за решаване на спорове) определя дисциплинарните наказания, които могат да се налагат, когато държавен служител извърши дисциплинарно нарушение в съответствие по-специално с Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 57/2019 privind Codul administrativ (Извънредно правителствено постановление № 57/2019 за приемане на Административен кодекс) от 3 юли 2019 г. (Monitorul Oficial al României, част I, бр. 555 от 5 юли 2019 г., наричан по-нататък „Административният кодекс“).
Административният кодекс
Член 492 от Административния кодекс, озаглавен „Дисциплинарна отговорност на служителите в държавната администрацията“, гласи:
„1.   Когато служител на държавната администрация наруши виновно задълженията, съответстващи на заеманата от него публична длъжност, и предвидените в закона правила за професионално и гражданско поведение, той извършва дисциплинарно нарушение, което ангажира дисциплинарната му отговорност като служител на държавната администрация.
2.   Следните деяния са дисциплинарни нарушения:
a)
системно забавяне при изпълнение на възложените задачи;
b)
повтаряща се небрежност при изпълнението на възложените задачи;
c)
необосновано отсъствие от работа;
d)
неспазване на работното време;
e)
намеса при или проявяване на настоятелност за разглеждане на искания, попадащи извън предмета на правната уредба;
f)
незачитане на професионалната тайна или на поверителността на задачи с такова естество;
g)
прояви, които накърняват авторитета на административния орган или на публичната институция, в която служителят на държавната администрация изпълнява своята функция;
h)
упражняване на дейност с политически характер през работното време;
i)
необоснован отказ за изпълнение на служебните задължения;
j)
необоснован отказ за подлагане на преглед от службата по трудова медицина и на медицински преглед в изпълнение на препоръки на тази служба в съответствие със законовите разпоредби;
k)
нарушение на законовите разпоредби, установяващи задължения и забрани по отношение на служителите на държавната администрация, които не регулират наличието на конфликт на интереси и на несъвместимост;
l)
нарушение на разпоредбите относно наличието на несъвместимост, когато служителят на държавната администрация не предприеме действия за прекратяването ѝ в срок от петнадесет календарни дни, считано от датата на възникване на основанието за несъвместимост;
m)
нарушение на разпоредбите относно наличието на конфликт на интереси;
n)
други деяния, квалифицирани като дисциплинарни нарушения в нормативните актове относно публичната служба и служителите в държавната администрация или които са приложими към тях.
3.   Дисциплинарните наказания са:
[…]
f)
освобождаване от публичната служба.
4.   Дисциплинарните нарушения по параграф 2 се наказват със следните дисциплинарни наказания:
a)
едно от дисциплинарните наказания по параграф 3, буква а) или б) — за дисциплинарни нарушения по параграф 2, букви a), b) и d);
b)
едно от дисциплинарните наказания по параграф 3, букви b)—f) — за дисциплинарните нарушения по параграф 2, буква с);
c)
едно от дисциплинарните наказания по параграф 3, букви c)—f) — за дисциплинарните нарушения по параграф 2, букви е)—h);
d)
едно от дисциплинарните наказания по параграф 3 — за дисциплинарните нарушения по параграф 2, букви i)—к) и m);
e)
дисциплинарното наказание по параграф 3, буква е), при условията, предвидени в член 520 — за дисциплинарните нарушения по параграф 2, буква l);
f)
едно от дисциплинарните наказания по параграф 3 — за дисциплинарните нарушения по параграф 2, буква n).
[…]
6.   При индивидуализиране на дисциплинарното наказание в съответствие с разпоредбите на параграф 4 се вземат предвид причините за извършване дисциплинарното нарушение и неговата тежест, обстоятелствата, при които то е извършено, степента на вината и последиците от нарушението, общото поведение на служителя в държавната администрация по време на изпълняване на неговата служба, както и наличието на предходни дисциплинарни наказания, които не са били заличени в съответствие с предвидените в настоящия кодекс условия.
[…]“.
Съгласно член 568, параграф 2 от този кодекс:
„Дисциплинарната отговорност на служителите в държавната администрация се реализира при спазване на принципа на състезателност и на правото на защита и подлежи на контрол от административните съдилища в съответствие с предвидените условия в закона“.
Законът за обществените поръчки
Член 3, букви w) и yy) от Legea nr. 98/2016 privind achiziţiile publice (Закон № 98/2016 за обществените поръчки) от 19 май 2016 г. (Monitorul Oficial al României, част I, бр. 390 от 23 май 2016 г., наричан по-нататък „Законът за обществените поръчки“) предвижда:
„w)
„доставчик“ — лице, което предоставя на разположението на съдоговорител стоки, включително услуги във връзка с монтажа или инсталирането на тези стоки, а в зависимост от конкретния случай — лице, което доставя услуги на съдоговорител, който няма качеството на подизпълнител;
[…]
yy)
„подизпълнител“ — всеки икономически оператор, който не е страна по договор за обществена поръчка и който изпълнява и/или доставя определен дял или елементи от възложените работи или строителство или извършва дейности, които са част от предмета на обществената поръчка, като носи отговорност пред съдоговорителя за организацията и протичането на всички необходими етапи за тази цел“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
В рамките на открита тръжна процедура, организирана с цел възлагане на обществена поръчка с предмет „изготвяне на техническа и икономическа документация — етапи на проучване на осъществимостта и техническо задание — относно инвестицията: строителство на окръжен път, свързващ международното летище „Траян Вуя“ в Тимишоара с автомагистрала A1“, на 6 април 2021 г. окръг Тимиш, в качеството си на възлагащ орган, класира офертата на NV Construct на четвърто място.
На 16 април 2021 г. това дружество сезира Consiliu Național de Soluționare a Contestațiilor (Национален съвет за решаване на спорове), който е запитващият орган по делото, като иска да бъде отменено класирането на първите тримата кандидати преди него, като техните оферти бъдат повторно оценени.
NV Construct изтъква по същество, че тези трима оференти не са изпълнили изисквания, които не се съдържат в документацията за обществената поръчка, но са задължителни съгласно специални закони, регламентиращи извършването на различни дейности, които следва или могат да бъдат осъществени при изпълнението на поръчката. Така възлагащият орган трябвало да провери дали Autoritatea Feroviară Română (Румънски железопътен орган, Румъния) е упълномощил оферентите или техните подизпълнители и им е издал разрешително за извършване на съответните дейности. Освен това, тъй като спечелилият оферент възнамерявал да използва капацитета на трети лица за изпълнение на поръчката, за да може да се съобрази с член 3, параграф 1, буква yy) от Закона за обществените поръчки, той непременно би следвало да ангажира подизпълнители, като се изключва всякаква друга форма на сътрудничество. Накрая, трябвало да се определи подизпълнител за дейността предоставяне на „Услуги с оглед изготвянето на документацията за целите на уведомлението и одобряването на [оставянето под угар] на отчуждените поземлени имоти и промяна на категорията им на ползване“, макар да не било сигурно, че тези услуги ще трябва да се използват, тъй като в документацията за обществената поръчка се уточнява, че тази дейност трябва да се осъществи „само ако е необходимо“.
От своя страна възлагащият орган и спечелилият оферент поддържат, че в документацията за обществената поръчка не се съдържа никакво указание относно необходимостта в офертата да се посочват единствено операторите, одобрени от Румънския железопътен орган и от Asociația Națională a Evaluatorilor Autorizați din România (Национално сдружение на лицензираните оценители в Румъния). Освен това според възлагащия орган към момента на подаване на офертите е невъзможно да се установи дали ще е необходимо да се използват услугите по изготвяне на документацията с оглед на оставянето под угар на отчуждените поземлени имоти и да се изготви геоложко проучване. Това било причината, поради която спечелилият оферент е посочил в офертата си, че ще се натоварва „само ако е необходимо“ да изготви тази документация. Освен това фактът, че той не споменал предварително намерението си да възложи тези услуги на подизпълнител, не пораждал затруднения, тъй като той можел да поиска включването на нови подизпълнители след подписването на договора за възлагане на поръчката. В допълнение били назначени експерти от Националното сдружение на лицензираните оценители и те представили декларации за тяхната готовност за участие.
В самото начало запитващият орган отбелязва, че прогнозната стойност на обществената поръчка за услуги, която следва да бъде възложена, се оценява на 1970967 румънски леи (RON) (около 421553 евро), така че се надхвърля праговата стойност, от която е приложима Директива 2014/24.
Този орган подчертава, че румънските юрисдикции са разделени в становищата си по въпроса дали възлагащ орган може да изключи икономически оператор, чиято оферта не изпълнява задължение, произтичащо от разпоредба, регулираща дадена професия, без дори да му предостави възможност да поправи офертата си, при положение че това задължение не е било изрично упоменато в документацията за разглежданата обществена поръчка.
Следователно настоящото дело дава възможност да се изясни, от една страна, дали специалните разпоредби, регулиращи всяка дейност, за която се отнася дадена поръчка, независимо от значението на тази дейност за поръчката, трябва да се разглеждат като допълнение към документацията за обществената поръчка, и от друга страна, дали оферентите задължително трябва да посочат в офертата си подизпълнителите, на които ще възложат изпълнение на дейностите, които нямат съществено значение за посочената обществена поръчка, като санкцията при неизпълнение на това задължение е отхвърляне на представената оферта.
Consiliul Național de Soluționare a Contestațiilor (Национален съвет за решаване на спорове) отбелязва, че видно от решение от 2 юни 2016 г., Pizzo (
C‑27/15
,
EU:C:2016:404
), икономически оператор не може да бъде изключен от процедурата с аргумент, че не е изпълнил изисквания, които не са упоменати в документацията за обществената поръчка.
В делото по главното производство обаче правилата относно дейностите по строителство, модернизация, поддръжка и ремонт на железопътната инфраструктура, които не се съдържат в документацията за обществената поръчка, обвързват спечелилия оферент едва на етапа на изпълнение на разглежданата обществена поръчка. Освен това бил ограничен броят на икономическите оператори, получили разрешително за осъществяване на определени дейности на този пазар. Следователно задължението те да бъдат квалифицирани като подизпълнители намалявало сериозно конкуренцията, като същевременно увеличавало административната тежест на участниците в разглежданата в главното производство процедура за възлагане на обществена поръчка, което би могло да е в противоречие с принципа на пропорционалност. Поради това запитващият орган иска да се установи дали е необходимо да се изисква систематично от оферентите да посочат евентуалните си подизпълнители към момента на подаване на офертата, независимо от значението на дейностите, които ще им бъдат възложени в рамките на посочената обществена поръчка, момента, в който тези подизпълнители ще осъществяват дейност с оглед на изпълнението на същата поръчка, или вероятността да бъде потърсена тяхната намеса.
Освен това според този орган документацията за обществената поръчка не може да бъде допълвана с определени критерии, задължителният характер на които произтича от специални закони, които са ирелевантни в материята на обществените поръчки. Това е така, защото ако документацията за обществената поръчка се допълваше с такива критерии, би се нарушил принципът на пропорционалност и би се поставила под въпрос признатата в член 58, параграф 1, втора алинея от Директива 2014/24 свобода на преценка, с която разполага възлагащият орган при определянето на критериите за подбор.
Същевременно с евентуалните си жалби увредените икономически оператори можели да оспорват единствено онези документи за обществената поръчка, които считат за твърде ограничителни, без да могат да твърдят, че предвидените в тези документи изисквания са прекалено смекчени, поради което в документацията следва да се включват допълнителни критерии, които да ограничат достъпа на други оператори до разглежданата процедура.
Освен това икономическите оператори, които не са получили добра оценка при класирането, не можели да поставят под въпрос оценка на офертите, извършена в съответствие с изискванията, обявени в документацията за обществената поръчка. Напротив, те трябвало да докажат, че при тази оценка не се спазва тази документация, поради което се нарушавал принципът на прозрачност.
Накрая, с налагането на подизпълнението като единствена форма на извършване на дадена дейност в рамките на определена обществена поръчка се нарушавали свободата на договаряне, правото на организиране на икономическите оператори и член 63 от Директива 2014/24. Доколкото от член 63 от тази директива следвало, че представянето на данни за поет ангажимент е достатъчно, за да се докаже изпълнението на критериите за подбор, с аргумент на по-силното основание би следвало да е достатъчно да се представи обикновена декларация за готовността за участие, тъй като по отношение на изпълнението на дейности с несъществено значение за обществената поръчка не се изисквало спазването на тези критерии.
При тези обстоятелства Consiliu Național de Soluționare a Contestațiilor (Национален съвет за решаване на спорове) решава да спре производството по делото и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли разпоредбите на член 58 от Директива [24/2014], принципът на пропорционалност и принципът на отговорност да се тълкуват в смисъл, че възлагащият орган има право, по отношение на дейности, които имат несъществено значение за дадена обществена поръчка, да определя критериите за технически капацитет, т.е. да преценява необходимостта в документацията за обществената поръчка да се включат или да не се включат критерии относно техническия и професионалния капацитет, и относно способността да се упражнява техническа и професионална дейност, при положение че тези критерии произтичат от разпоредби на специални закони?
2)
Допускат ли принципите на прозрачност и на пропорционалност документацията за обществена поръчка да бъде автоматично допълвана с критерии за квалификация, произтичащи от специални закони, приложими към дейности, свързани с обществена поръчка, която следва да бъде възложена, които критерии не са били упоменати в документацията за обществената поръчка и които възлагащият орган е решил да не налага на икономическите оператори?
3)
a)
Допускат ли член 63 от Директива [2014/24] и принципът на пропорционалност изключването от процедурата на оферент, който не е посочил поименно оператор като подизпълнител, за да изпълни критерии относно техническия и професионалния капацитет и относно способността за упражняване на техническа и професионална дейност, които произтичат от разпоредбите на неупоменати в тръжната документация разпоредби на специални закони, когато съответният оферент е избрал друг вид възможност да ангажира специалисти в обществената поръчка въз основа на договор, а именно чрез договор за предоставяне на услуги, или е представил декларация за тяхната готовност за участие?
б)
Има ли право икономическият оператор да определя собствената си организация и договорните отношения в рамките на групата, и съществува ли възможност за ангажиране в обществената поръчка и на доставчици на услуги/стоки, като се има предвид, че тези доставчици не са част от субектите, чийто капацитет оферентът възнамерява да използва, за да докаже, че изпълнява съответните критерии?“.
По допустимостта на преюдициалното запитване
В самото начало следва да се провери дали Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове) може да се квалифицира като „национална юрисдикция“ по смисъла на член 267 ДФЕС.
Всъщност, макар запитващият орган да счита, че това качество му е признато от Съда с определение от 17 октомври 2018 г., Beny Alex (
C‑353/18
, непубликувано,
EU:C:2018:829
), се налага изводът, че в това определение Съдът само отхвърля отправеното от този орган преюдициално запитване като явно недопустимо по смисъла на член 53, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, без посоченият орган да е квалифициран като „национална юрисдикция“ по смисъла на член 267 ДФЕС.
Във връзка с това от постоянната практика на Съда следва, че за да прецени дали запитващият орган притежава качеството на „юрисдикция“ по смисъла на член 267 ДФЕС — въпрос, на който може да даде отговор единствено правото на Съюза, — Съдът взема предвид съвкупност от обстоятелства, а именно дали органът е законоустановен, дали е постоянно действащ, дали юрисдикцията му е задължителна, дали производството е състезателно, дали той прилага правни норми и дали е независим (вж. в този смисъл решения от 30 юни 1966 г., Vaassen-Göbbels,
61/65
,
EU:C:1966:39
, стр. 395, и от 21 януари 2020 г., Banco de Santander,
C‑274/14
,
EU:C:2020:17
, т.
).
Като се вземат предвид сведенията, които Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове) предоставя на Съда на 6 юли 2022 г. в отговор на негово искане от 16 май 2022 г., няма основание за съмнение, че този орган отговаря на критериите да е законоустановен, да е постоянно действащ, развиваното пред него производство да е със състезателен характер и този орган да прилага правни норми. Все пак се поставя въпросът дали същият орган отговаря, от една страна, на критерия, според който юрисдикцията му следва да е задължителна, и от друга страна, на критерия за независимост.
Що се отнася, на първо място, до задължителния характер на юрисдикцията на запитващия орган, от член 4, параграф 1 от Закон № 101/2016 във връзка с член 2, параграф 1 от този закон несъмнено следва, че всяко лице, което счита, че негово право или законен интерес е увреден вследствие на действие или бездействие на възлагащ орган, има възможност да избере да подаде жалба по административен ред — пред Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове) или по съдебен ред — пред съд, в който е създадено отделение за разглеждане на административни дела. От материалите по делото, с които разполага Съдът, следва, че като има за цел да транспонира член 2, параграф 9 от Директива 89/665, изменена с Директива 2007/66, румънският законодател е решил да предостави по този начин компетентност за разглеждане на този вид спорове едновременно на запитващия орган, от една страна, и на съдилищата, в които е създадено административно отделение, от друга страна.
При това положение следва да се отбележи, че решенията на Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове), чиято компетентност не зависи от съгласието на страните, са задължителни за тях (вж. по аналогия решение от 6 октомври 2015 г., Consorci Sanitari del Maresme,
C‑203/14
,
EU:C:2015:664
, т.
).
Предвид тези обстоятелства Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове) отговаря на критерия за задължителния характер на неговата юрисдикция.
На второ място, що се отнася до критерия за независимост, външният аспект на този принцип за независимост на националните юрисдикции изисква съответният орган да упражнява функциите си напълно самостоятелно, без да е йерархично обвързан или да е подчинен на когото и да било и без да получава нареждания или инструкции от какъвто и да било произход. В това отношение е от решаващо значение да се гарантира несменяемостта на членовете на съответния орган, така че случаите на освобождаване на членовете на този орган да бъдат определени със специална правна уредба посредством изрични законови разпоредби, които предоставят гаранции, надхвърлящи предвидените в общите правила на административното и трудовото право, приложими в случай на злоупотреба при освобождаване от длъжност (вж. в този смисъл решение от 21 януари 2020 г., Banco de Santander,
C‑274/14
,
EU:C:2020:17
, т.
—
).
Що се отнася до вътрешния аспект на принципа за независимост на националните юрисдикции, този аспект е свързан с понятието „безпристрастност“ и визира еднаквата отдалеченост от страните по спора и от съответните им интереси с оглед на предмета на спора. Така понятието „независимост“ предполага преди всичко, че запитващият орган има качеството на трето лице по отношение на органа, който е приел обжалваното решение (вж. в този смисъл решение от 21 януари 2020 г., Banco de Santander,
C‑274/14
,
EU:C:2020:17
, т.
и
).
Тези гаранции за независимост и безпристрастност изискват наличието на правила, по-конкретно що се отнася до състава на органа, назначаването, срока на упражняване на функциите, както и основанията за самоотвод, отвод и освобождаване от длъжност на членовете му, които правила да дават възможност да се отстрани всяко оправдано съмнение в съзнанието на страните в производството относно неподатливостта на този орган към външни фактори и неутралността му по отношение на противопоставящите се интереси (решение от 21 януари 2020 г., Banco de Santander,
C‑274/14
,
EU:C:2020:17
, т.
).
В настоящото дело, както следва от сведенията, с които разполага Съдът, Закон № 101/2016 многократно подчертава външния аспект на независимостта на Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове). Така в член 37, параграфи 1, 3 и 4 от този закон се предвижда съответно че този съвет „е независим орган, който упражнява административна и правораздавателна дейност“, че „се ръководи единствено от закона“ и че „е независим и не е подчинен на други публични органи или институции“. От член 15, параграф 1 от посочения закон следва също, че в процедурата за решаване на спорове се съблюдава по-специално принципът на независимост на административната и правораздавателната дейност. В същия дух член 44, параграф 4 от същия закон предвижда, че Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове) „упражнява правомощията си при зачитане на принципите на независимост и стабилитет на служебното правоотношение на неговите членове“.
Що се отнася до назначаването на членовете на този орган, от член 45 от Закон № 101/2016 следва, че тези членове се избират чрез конкурс въз основа на техните професионални знания и почтеност измежду кандидати с университетско образование и десетгодишен професионален стаж в посочените в тази разпоредба области, както и опит в областта на обществените поръчки с продължителност от поне три години. Те се назначават с решение на министър-председателя по предложение на председателя на посочения орган, като се взема предвид кои кандидати са допуснати до конкурса.
Освен това от член 48^1 от Закон № 101/2016 следва, че дисциплинарните нарушения, извършвани от членовете на запитващия орган, могат да бъдат констатирани само от дисциплинарна комисия, създадена от него. Дисциплинарните наказания се налагат по предложение на тази комисия от председателя на този орган, с изключение на наказанието освобождаване от публичната служба, което се налага от органа по назначаването на членовете на посочения орган, а именно от румънския министър-председател.
Освен това член 39, параграф 1 от Правилника за дейността на Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове) предвижда скала с пропорционални санкции в съответствие с член 492, параграф 6 от Административния кодекс.
Накрая, фактът, че член 39 препраща към Административния кодекс, за да определи хипотезите, в които на член на Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове) се налага дисциплинарното наказание освобождаване от публичната служба, е от естеството да гарантира правната сигурност.
Това е така, защото това дисциплинарно наказание може да бъде наложено по-специално на член на Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове), който не е в състояние да обоснове отсъствието си от работа или който не е спазил правилата относно запазването на професионалната тайна или относно конфликта на интереси. Тези положения, посочени в член 492, параграф 2 от Административния кодекс във връзка с параграф 4 от този член, са изключителни хипотези, които са израз на легитимни и императивни мотиви, обосноваващи приемането на такава мярка, при спазване на принципа на пропорционалност и на подходящи процедури (вж. по аналогия решение от 21 януари 2020 г., Banco de Santander,
C‑274/14
,
EU:C:2020:17
, т.
,
и
). Следователно за времето на мандата им членовете на Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове) се ползват с гаранция за стабилитет на служебното им правоотношение, от която може да има отклонения само по изрично изброени в закона причини (вж. по аналогия решение от 21 януари 2020 г., Banco de Santander,
C‑274/14
,
EU:C:2020:17
, т.
).
Следва обаче да се уточни, че за да е налице съответствие с принципа на несменяемост, принципът на стабилитет на служебното правоотношение, от който се ползват членовете на Consiliul Național de Soluționare a Contestațiilor (Национален съвет за решаване на спорове) по силата на член 44, параграф 4 от Закон № 101/2016, трябва да се тълкува в съответствие с критерия за независимост, както той е дефиниран в точка 44 от настоящото решение, на който трябва да отговаря всеки национален орган, за да може да бъде квалифициран като „национална юрисдикция“ по смисъла на член 267 ДФЕС.
Освен това следва да се отбележи, че в отговора, посочен в точка 40 от настоящото решение, Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове) подчертава, че неговите членове следва да спазват изисквания за несъвместимост и забрани, аналогични на онези, с които са задължителни приложими към магистратите, и че тези членове се освобождават от длъжност само ако извършат тежко дисциплинарно нарушение. Освен това, в случай че такова дисциплинарно наказание е наложено на някой от посочените членове, на основание член 568, параграф 2 от Административния кодекс той има право да обжалва наложената мярка пред административните съдилища.
В допълнение запитващият орган посочва, че от учредяването му през 2006 г. на практика не е бил отзоваван нито един членовете на Съвета.
Що се отнася до вътрешната част на принципа на независимост на „националните юрисдикции“ по смисъла на член 267 ДФЕС, той, изглежда, е гарантиран с член 47 от Закон № 101/2016, който има за цел да се избегнат положения, които могат да доведат до конфликт на интереси. В този контекст членовете на Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове) не трябва да упражняват търговска дейност, не трябва да членуват в орган, чрез който икономически оператор взема решения, не трябва да участват в политически дейности или да упражняват публична или частна дейност, с изключение на дейност като преподавател във висше учебно заведение. Тези основания за несъвместимостите впрочем са идентични на приложимите съгласно румънското право спрямо магистратите. Освен това за членовете на Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове) се прилагат правилата относно основанията за отвод по член 47, параграф 3 от този закон, съгласно които те нямат право да участват в решаването на спор, ако се намират в някое от изброените в тази разпоредба положения, като в противното води до нищожност на постановеното решение.
В допълнение от член 15, параграф 1 от посочения закон следва, че в производството за разрешаване на спорове, протичащо пред запитващия орган, се спазват по-специално принципите на състезателност, на гарантиране на правото на защита и на безпристрастност.
С оглед на всички изложени съображения следва да се приеме, че Consiliul Naţional de Soluţionare a Contestaţiilor (Национален съвет за решаване на спорове) може да се квалифицира като „национална юрисдикция“ по смисъла на член 267 ДФЕС и че следователно настоящото преюдициално запитване е допустимо.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 58 от Директива 2014/24 във връзка с принципите на пропорционалност и на прозрачност, гарантирани с член 18, параграф 1, първа алинея от тази директива, трябва да се тълкува в смисъл, че възлагащият орган има право да наложи като критерии за подбор определени задължения, произтичащи от специални разпоредби, приложими към дейности, които е възможно да трябва да бъдат извършени в рамките на изпълнението на дадена обществена поръчка и които не са от съществено значение.
Тъй като възлагащият орган е в състояние най-добре да прецени собствените си нужди, законодателят на Съюза му е предоставил широко право на преценка при определянето на критериите за подбор, както личи по-специално от многократната употреба на глагола „мога“ в член 58 от Директива 2014/24. Така в съответствие с параграф 1 от този член възлагащият орган разполага с известна свобода, за да определи кои изисквания за участие в процедура за възлагане на поръчка счита за пропорционални на предмета на поръчката и свързани с него, и за необходими, за да се гарантира, че кандидатът или оферентът има както правните и финансовите възможности, така и техническите и професионалните способности да изпълни възлаганата поръчка. По-конкретно съгласно параграф 4 от посочения член възлагащият орган преценява свободно изискванията за участие, които от негова гледна точка са необходими, за да се гарантира по-специално изпълнението на поръчката със стандарт за качество, който той счита за подходящ (решение от 31 март 2022 г., Сметна палата на Република България,
C‑195/21
,
EU:C:2022:239
, т.
).
При упражняването на тази широка свобода на преценка възлагащият орган може да реши да включи сред критериите за подбор, посочени в обявлението за поръчка или в техническите спецификации, задължения, произтичащи от специалните разпоредби, приложима към дейности, които може да трябва да бъдат извършени в рамките на изпълнението на обществена поръчка и които не са от съществено значение.
И обратно, възлагащият орган може също толкова добре да използва тази широка свобода на преценка, за да приеме, че тези задължения не следва да бъдат включени сред критериите за подбор. Този избор би могъл да се обясни по-специално с обстоятелството, че посочените задължения са с несъществено значение или че дейностите, към които се прилагат разглежданите задължения, само е възможно да бъдат извършени. Възлагащият орган би могъл също така да предпочете да посочи същите задължения като условията за изпълнение на обществената поръчка, като така наложи спазването им само на спечелилия оферент (вж. по аналогия решение от 7 септември 2021 г., Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras,
C‑927/19
,
EU:C:2021:700
, т.
и
).
Всъщност Директива 2014/24 не изключва възможността техническите предписания да се разглеждат едновременно като критерии за подбор, свързани с техническите възможности и професионалната квалификация, като технически спецификации и/или условия за изпълнение на поръчката по смисъла съответно на член 58, параграф 4 и членове 42 и 70 от тази директива (решение от 7 септември 2021 г., Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras,
C‑927/19
,
EU:C:2021:700
, т.
). Съответно възлагащият орган може да реши да избере само една от тези квалификации.
В това отношение съгласно член 70 от Директива 2014/24 възлагащият орган може да предвиди специални условия във връзка с изпълнението на обществена поръчка, при условие че те са свързани с предмета на поръчката по смисъла на член 67, параграф 3 от тази директива и са посочени в поканата за участие в процедурата за възлагане на обществена поръчка или в документацията за обществената поръчка.
Освен това фактът, че оферентите са длъжни да отговорят на всички условия за изпълнение на поръчката още с представянето офертата си, е прекомерно изискване, което рискува да разубеди операторите да участват в процедурите за възлагане на обществени поръчки, и по този начин нарушава принципите на пропорционалност и на прозрачност, гарантирани в член 18, параграф 1 от посочената директива (решение от 8 юли 2021 г., Sanresa,
C‑295/20
,
EU:C:2021:556
, т.
).
Ето защо на първия въпрос следва да се отговори, че член 58 от Директива 2014/24 във връзка с принципите на пропорционалност и прозрачност, гарантирани в член 18, параграф 1, първа алинея от тази директива, трябва да се тълкува в смисъл, че възлагащият орган има право да наложи като критерии за подбор определени задължения, произтичащи от специални разпоредби, приложими към дейности, които е възможно да трябва да бъдат извършени в рамките на изпълнението на дадена обществена поръчка и които не са от съществено значение.
По втория въпрос
С втория въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали принципите на пропорционалност и на прозрачност, гарантирани в член 18, параграф 1, първа алинея от Директива 2014/24, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат към документацията за обществената поръчка автоматично да се добавят критериите за квалификация, произтичащи от специална разпоредби, приложими към дейности, свързани с обществената поръчка, които не са упоменати в тази документация, и които възлагащият орган не е възнамерявал да наложи на съответните икономически оператори.
Както следва от отговора на първия въпрос, за да не бъде изпразнена от съдържание широката свобода на преценка, с която разполага възлагащият орган, за да определи критериите за подбор, които възнамерява да наложи на икономическите оператори като условия за участие в дадена процедура за възлагане на обществена поръчка, задълженията, произтичащи от специалните разпоредби, приложими към дейности, свързани обществена поръчка, която предстои да бъде възложена, не могат автоматично да се добавят като критерии за подбор към изрично посочените в документацията за тази поръчка критерии.
Ето защо на втория въпрос следва да се отговори, че принципите на пропорционалност и на прозрачност, гарантирани в член 18, параграф 1, първа алинея от Директива 2014/24, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат към документацията за обществената поръчка автоматично да се добавят критериите за квалификация, произтичащи от специална разпоредби, приложими към дейности, свързани с обществената поръчка, които не са упоменати в тази документация, и които възлагащият орган не е възнамерявал да наложи на съответните икономически оператори.
По третия въпрос, буква a)
С третия въпрос, буква а) запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 63, параграф 1 от Директива 2014/24 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска оферент да бъде изключен от процедура за възлагане на обществена поръчка, тъй като не е посочил подизпълнителя, на когото възнамерява да възложи изпълнението на задължения, произтичащи от специални разпоредби, които са приложими към дейностите, свързани с разглежданата поръчка, но не са упоменати в документацията за обществената поръчка, при положение че този оферент е уточнил в офертата си, че ще изпълни тези задължения, като използва капацитета на друго лице, без обаче да е обвързан с него посредством договор за подизпълнение.
Както следва от точка 62 от настоящото решение, ако задължения, произтичащи от специални разпоредби, които са приложими към свързаните с разглежданата поръчка дейности, но не са упоменати като критерии за подбор в документацията за обществената поръчка, се квалифицират като условия за изпълнение на поръчката и ако спечелилият оферент не отговаря на тях при възлагането на поръчката, неспазването на тези задължения няма да е от значение за отговора на въпроса дали поръчката е възложена в съответствие с разпоредбите на Директива 2014/24 (вж. в този смисъл решение от 7 септември 2021 г., Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras,
C‑927/19
,
EU:C:2021:700
, т.
).
В случай че задълженията, произтичащи от специалните разпоредби, които са приложима към дейностите, свързани с разглежданата обществена поръчка, но които не са упоменати в документацията за обществената поръчка, действително представляват критерии за подбор по смисъла на член 58 от Директива 2014/24, достатъчно е да се припомни, че член 63, параграф 1 от тази директива предоставя на всеки икономически оператор право да използва за конкретна поръчка капацитета на други субекти, независимо от правния характер на отношенията му с тях, за да изпълни различните категории критерии за подбор, изброени в член 58, параграф 1 от посочената директива и конкретизирани в параграфи 2—4 от този член (вж. в този смисъл решения от 10 октомври 2013 г., Swm Costruzioni 2 и Mannocchi Luigino,
C‑94/12
,
EU:C:2013:646
, т.
и
, и от 7 септември 2021 г., Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras,
C‑927/19
,
EU:C:2021:700
, т.
).
Освен това от последното изречение на член 63, параграф 1 от Директива 2014/24 ясно следва, че когато икономически оператор иска да използва капацитета на други субекти, е достатъчно да докаже на възлагащия орган, че ще разполага с необходимите ресурси, например като представи доказателство за поетия от посочените субекти ангажимент за тази цел.
Следователно е очевидно, че ангажирането на подизпълнители е само един от способите, чрез които икономически оператор може да използва капацитета на други субекти и поради това не може да му бъде наложено от възлагащия орган.
С оглед на изложените съображения на третия въпрос, буква а) следва да се отговори, че член 63, параграф 1 от Директива 2014/24 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска оферент да бъде изключен от процедура за възлагане на обществена поръчка, тъй като не е посочил подизпълнителя, на когото възнамерява да възложи изпълнението на задължения, произтичащи от специални разпоредби, които са приложими към дейностите, свързани с разглежданата поръчка, но не са упоменати в документацията за обществената поръчка, при положение че този оферент е уточнил в офертата си, че ще изпълни тези задължения, като използва капацитета на друго лице, без обаче да е обвързан с него посредством договор за подизпълнение.
По третия въпрос, буква б)
С третия въпрос, буква б) запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 63, параграф 1 от Директива 2014/24 във връзка с принципа на пропорционалност, прогласен в член 18, параграф 1, първа алинея от тази директива, трябва да се тълкува в смисъл, че икономическият оператор има право да определя собствената си организация и договорните отношения в рамките на групата, а ако е възможно и да ангажира с оглед изпълнението на дадена обществена поръчка и доставчици на услуги или стоки, ако тези доставчици не са част от субектите, чийто капацитет оферентът възнамерява да използва, за да докаже, че изпълнява съответните критерии.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда въпросите, които са свързани с тълкуването на правото на Съюза и са поставени от националния съд в нормативната и фактическата рамка, които той определя съгласно своите правомощия, и проверката на чиято точност не е задача на Съда, се ползват с презумпция за релевантност (вж. в този смисъл решения от 7 септември 1999 г., Beck и Bergdorf,
C‑355/97
,
EU:C:1999:391
, т.
, и от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny,
C‑558/18 и C‑563/18
,
EU:C:2020:234
, т.
).
Отново от постоянната съдебна практика обаче следва, че въведеното с член 267 ДФЕС производство е инструмент за сътрудничество между Съда и националните юрисдикции, чрез който Съдът предоставя на националните юрисдикции насоки за тълкуването на правото на Съюза, необходими им за разрешаване на висящия пред тях спор, в резултат на което основанието за отправяне на преюдициално запитване е не формулирането на консултативни становища по общи или хипотетични въпроси, а обективната необходимост, присъща за ефективното разрешаване на даден правен спор (вж. в този смисъл решения от 16 декември 1981 г., Foglia,
244/80
,
EU:C:1981:302
, т.
, и от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny,
C‑558/18 и C‑563/18
,
EU:C:2020:234
, т.
).
От тази гледна точка и предвид обстоятелството че преюдициалното запитване е основание за образуването на производството пред Съда, е необходимо в него националният съд да посочи по-специално фактическия и правен контекст на спора по главното производство, особено в някои области, за които са характерни сложни фактически и правни положения каквато е материята на обществените поръчки (вж. в този смисъл решение от 26 януари 1993 г., Telemarsicabruzzo и др.,
C‑320/90—C‑322/90
,
EU:C:1993:26
, т.
и
, и определение от 25 април 2018 г., Secretaria Regional de Saúde dos Açores,
C‑102/17
,
EU:C:2018:294
, т.
и
).
В конкретния случай обаче следва да се констатира, че актът за преюдициално запитване не съдържа достатъчно описание на фактическия и правен контекст на спора в главното производство, което да позволи на Съда да даде полезен отговор на третия въпрос, буква б).
Следователно третият въпрос, буква б) следва да се обяви за недопустим.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните в главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:

1)
Член 58 от Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО във връзка с принципите на пропорционалност и на прозрачност, гарантирани с член 18, параграф 1, първа алинея от тази директива,
трябва да се тълкува в смисъл, че
възлагащият орган има право да наложи като критерии за подбор определени задължения, произтичащи от специални разпоредби, приложими към дейности, които е възможно да трябва да бъдат извършени в рамките на изпълнението на дадена обществена поръчка и които не са от съществено значение.

2)
Принципите на пропорционалност и на прозрачност, гарантирани в член 18, параграф 1, първа алинея от Директива 2014/24,
трябва да се тълкуват в смисъл, че
не допускат към документацията за обществената поръчка автоматично да се добавят критериите за квалификация, произтичащи от специална разпоредби, приложими към дейности, свързани с обществената поръчка, които не са упоменати в тази документация и които възлагащият орган не е възнамерявал да наложи на съответните икономически оператори.

3)
Член 63, параграф 1 от Директива 2014/24.
трябва да се тълкува в смисъл, че
не допуска оферент да бъде изключен от процедура за възлагане на обществена поръчка, тъй като не е посочил подизпълнителя, на когото възнамерява да възложи изпълнението на задължения, произтичащи от специални разпоредби, които са приложими към дейностите, свързани с разглежданата поръчка, но не са упоменати в документацията за обществената поръчка, при положение че този оферент е уточнил в офертата си, че ще изпълни тези задължения, като използва капацитета на друг субект, без обаче да е обвързан с него посредством договор за подизпълнение.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: румънски.