CELEX: 62020CJ0347
Řízení o předběžné otázce
Strukturální fondy
Evropský fond pro regionální rozvoj (EFRR)
Nařízení (EU) č. 1303/2013
Program spolufinancování
Státní podpory
Nařízení (EU) č. 651/2014
Oblast působnosti
Meze
Pojmy ‚upsaný základní kapitál‘ a ‚podnik v obtížích‘
Vyloučení podniků v obtížích z podpory EFRR
Způsoby nabytí účinnosti zvýšení upsaného základního kapitálu
Datum předložení důkazů o tomto zvýšení
Zásady zákazu diskriminace a transparentnosti

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 125 odst. 3 písm. a) bodu ii) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova a Evropském námořním a rybářském fondu, o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (
Úř. věst. L 2013, L 347, s. 320
), jakož i čl. 2 bodu 18 písm. a) nařízení Komise (EU) č. 651/2014 ze dne 17. června 2014, kterým se v souladu s články 107 a 108 [SFEU] prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné s vnitřním trhem (
Úř. věst. 2014, L 187, s. 1
).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností SIA „Zinātnes parks“ a Finanšu ministrija (Ministerstvo financí, Lotyšsko) týkajícího se rozhodnutí uvedeného ministerstva ze dne 4. listopadu 2019, kterým byl zamítnut její projekt v rámci programu spolufinancování z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) (dále jen „zamítavé rozhodnutí“).
Právní rámec
Unijní právo
Nařízení (EU) č. 1301/2013
Bod 1 odůvodnění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1301/2013 ze dne 17. prosince 2013 o Evropském fondu pro regionální rozvoj, o zvláštních ustanoveních týkajících se cíle Investice pro růst a zaměstnanost a o zrušení nařízení (ES) č. 1080/2006 (
Úř. věst. 2013, L 347, s. 289
) uvádí:
„Podle článku 176 [SFEU] je úkolem [EFRR], aby pomáhal odstraňovat zásadní regionální rozdíly v Unii. […]“
Článek 3 tohoto nařízení, nadepsaný „Rozsah podpory z EFRR“, v odst. 3 stanoví:
„EFRR nepodporuje:
[…]
d)
podniky v obtížích podle definice v předpisech Unie pro státní podporu;
[…]“
Nařízení č. 1303/2013
Nařízení č. 1303/2013 stanoví obecná pravidla a obecná ustanovení použitelná na EFRR, Evropský sociální fond, Fond soudržnosti, Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova a Evropský námořní a rybářský fond, které se obecně nazývají evropské strukturální a investiční fondy (dále jen „fondy ESI“).
Podle ustanovení čl. 4 odst. 7 tohoto nařízení je v zásadě část rozpočtu Unie přidělená fondům ESI plněna v rámci sdíleného řízení, na němž se podílejí členské státy a Komise.
Článek 26 odst. 1 a 2 uvedeného nařízení zní následovně:
„1.   Fondy ESI se provádějí prostřednictvím programů v souladu s dohodou o partnerství. Každý program pokrývá období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020.
2.   Programy sestavují členské státy nebo jakýkoli orgán jimi určený ve spolupráci s partnery uvedenými v článku 5. Členské státy vypracují programy transparentními postupy ve vztahu k veřejnosti, a to v souladu se svým institucionálním a právním rámcem.“
Článek 123 téhož nařízení ukládá každému členskému státu povinnost určit pro každý operační program řídící orgán, certifikační orgán a auditní orgán.
Článek 125 nařízení č. 1303/2013 definuje funkce řídícího orgánu. Podle odstavce 1 tohoto článku tento orgán zodpovídá za řízení operačního programu v souladu se zásadou řádného finančního řízení.
Pokud jde o výběr operací, čl. 125 odst. 3 tohoto nařízení stanoví, že uvedený orgán:
„a)
vypracovává a po schválení uplatňuje vhodné postupy a kritéria výběru, jež:
i)
zajistí, aby operace přispěly k dosažení konkrétních cílů a výsledků příslušné priority;
ii)
jsou nediskriminační a transparentní;
iii)
zohledňují obecné zásady stanovené v článcích 7 a 8;
[…]
d)
se před schválením operace přesvědčí, že příjemce má správní, finanční a provozní způsobilost ke splnění podmínek uvedených v písmeni c);
[…]“
Nařízení č. 651/2014
Bod 14 odůvodnění nařízení č. 651/2014 uvádí:
„Z oblasti působnosti tohoto nařízení by měla být vyňata podpora poskytnutá podnikům v obtížích, neboť takováto podpora by se měla posuzovat podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích ze dne 1. října 2004 [(
Úř. věst. 2004, C 244, s. 2
)], jejichž platnost byla prodloužena sdělením Komise o prodloužení používání pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích ze dne 1. října 2004 [(
Úř. věst. 2012, C 296, s. 3
)], nebo podle pokynů, které je nahradí, tak aby se zamezilo jejich obcházení; výjimku představují režimy podpory na náhradu škod způsobených některými přírodními pohromami. V zájmu právní jistoty je vhodné stanovit jednoznačná kritéria, která nevyžadují posouzení všech zvláštních aspektů situace určitého podniku k tomu, aby bylo stanoveno, zda se dotyčný podnik považuje pro účely tohoto nařízení za podnik v obtížích.“
Článek 1 tohoto nařízení, nadepsaný „Oblast působnosti“, v odst. 4 stanoví:
„Toto nařízení se nepoužije na:
[…]
c)
podporu určenou podnikům v obtížích, s výjimkou režimů podpory na náhradu škod způsobených některými přírodními pohromami.“
Článek 2 uvedeného nařízení, nadepsaný „Definice“, zní následovně:
„Pro účely tohoto nařízení se použijí následující definice:
[…]
18)
‚podnikem v obtížích‘ se rozumí podnik, v jehož případě nastane alespoň jedna z následujících okolností:
a)
V případě společnosti s ručením omezeným […], kde v důsledku kumulace ztrát došlo ke ztrátě více než poloviny upsaného základního kapitálu. Tento případ nastává, když je výsledek odečtení kumulovaných ztrát od rezerv (a všech dalších prvků, jež se obecně považují za vlastní kapitál společnosti) negativní a svou výší překračuje polovinu upsaného základního kapitálu. Pro účely tohoto ustanovení se za ‚společnost s ručením omezeným‘ považují zejména formy podniků uvedené v příloze I směrnice [Evropského parlamentu a Rady] 2013/34/EU [ze dne 26. června 2013 o ročních účetních závěrkách, konsolidovaných účetních závěrkách a souvisejících zprávách některých forem podniků, o změně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES a o zrušení směrnic Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS (
Úř. věst. 2013, L 182, s. 19
)] a ‚základní kapitál‘ zahrnuje případně jakékoli emisní ážio.
[…]
c)
Jestliže vůči podniku bylo zahájeno kolektivní úpadkové řízení nebo tento podnik splňuje kritéria vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení na žádost svých věřitelů.
[…]“
Směrnice (EU) 2017/1132
Body 7 a 8 odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1132 ze dne 14. června 2017 o některých aspektech práva obchodních společností (
Úř. věst. 2017, L 169, s. 46
) uvádějí:
„(7)
Koordinace vnitrostátních předpisů týkajících se zveřejnění, platnosti závazků akciových společností a společností s ručením omezeným a neplatnosti těchto společností nabývá zvláštního významu, zejména za účelem zajištění ochrany zájmů třetích osob.
(8)
Zveřejňování by mělo umožnit třetím osobám seznámit se se základními listinami společnosti a s některými údaji, které se jí týkají, zejména s údaji o osobách, které jsou oprávněny společnost zavazovat.“
Článek 4 této směrnice, nadepsaný „Údaje, které musí být uvedeny ve stanovách nebo v zakladatelském právním jednání nebo v samostatném právním jednání“, stanoví:
„Ve stanovách nebo v zakladatelském právním jednání nebo v samostatném právním jednání, které je zveřejněno způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 16, musí být obsaženy alespoň tyto údaje:
[…]
b)
jmenovitá hodnota upsaných akcií a alespoň jednou ročně jejich počet;
[…]
g)
výše upsaného základního kapitálu splaceného k okamžiku vzniku společnosti nebo k okamžiku získání povolení zahájit svou činnost.“
Článek 14 téže směrnice, nadepsaný „Listiny a údaje zveřejňované společnostmi“, stanoví:
„Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby společnosti povinně zveřejnily alespoň následující listiny a údaje:
a)
zakladatelské právní jednání a stanovy, pokud jsou obsaženy v samostatném právním jednání;
b)
změny právních jednání uvedených v písmenu a), včetně prodloužení doby, na kterou byla společnost založena;
[…]
e)
alespoň jednou ročně výši upsaného základního kapitálu, jestliže zakladatelské právního jednání nebo stanovy uvádějí schválený základní kapitál, pokud zvýšení upsaného základního kapitálu nevyžaduje změnu stanov;
[…]“
Článek 16 směrnice 2017/1132, nadepsaný „Zveřejnění v rejstříku“, v odst. 3 a 5 až 7 stanoví:
„3.   Všechny listiny a všechny údaje, které musí být zveřejněny podle článku 14, jsou vedeny ve spise nebo zapsány do rejstříku; předmět zápisů do rejstříku je v každém případě uveden ve spisu.
[…]
5.   Listiny a údaje uvedené v odstavci 3 se zveřejní ve vnitrostátním věstníku určeném pro tento účel členským státem buď v plném nebo zkráceném znění, nebo prostřednictvím odkazu oznamujícího uložení dokumentu ve spisu nebo jeho zápis do rejstříku. Vnitrostátní věstník určený pro tento účel může být veden v elektronické formě.
[…]
6.   Společnost se může dovolávat listin a údajů vůči třetím osobám až po zveřejnění uvedeném v odstavci 5, ledaže prokáže, že tyto třetí osoby tyto listiny nebo údaje znaly.
U jednání, která proběhla před šestnáctým dnem po tomto zveřejnění, se však nelze dovolávat těchto listin a údajů vůči třetím osobám, které prokáží, že nebylo možné, aby listiny nebo údaje znaly.
7.   Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby zabránily jakémukoli nesouladu mezi obsahem informací zveřejněných podle odstavce 5 a obsahem rejstříku nebo spisu.
V případě nesouladu se však nelze dovolávat textu zveřejněného podle odstavce 5 vůči třetím osobám; třetí osoby se jej však dovolávat mohou, ledaže společnost prokáže, že znaly texty uložené ve spisu nebo zapsané v rejstříku.
Třetí osoby se mohou vždy dovolávat listin a údajů dosud náležitě nezveřejněných, ledaže má nezveřejnění za následek jejich neúčinnost.“
Podle přílohy II této směrnice jsou dotyčnými formami společností v Lotyšsku zejména sabiedrība ar ierobežotu atbildību (společnost s ručením omezeným), což je právní forma, kterou má žalobkyně v původním řízení.
Lotyšské právo
Zákon o řízení fondů
Využívání finančních prostředků Unie v Lotyšsku upravuje Eiropas Savienības struktūrfondu un Kohēzijas fonda 2014.-2020. gada plānošanas perioda vadības likums (zákon o řízení strukturálních fondů a Fondu soudržnosti Evropské unie na programové období 2014-2020) (dále jen „zákon o řízení fondů“). Článek 21 tohoto zákona, nadepsaný „Výběr projektů“, stanoví:
„1.   Výzva k předkládání projektových žádostí musí být:
1)
veřejná, pokud existuje mezi uchazeči o schválení projektů a poskytnutí finančních prostředků z fondů Evropské unie hospodářská soutěž za rovných podmínek; […]
[…]
2.   Styčný orgán vybere projekty v souladu s metodami výběru a příslušnými specifikacemi výzvy. Příslušné specifikace připraví a po dohodě s odpovědným a řídícím orgánem schválí styčný orgán.
[…]
5.   Uchazeči připraví a předloží své projekty v souladu s příslušnými specifikacemi.
[…]“
Článek 25 zákona o řízení fondů, nadepsaný „Schválení, podmíněné schválení nebo zamítnutí projektů u veřejných výzev k předkládání projektů“, v odst. 3 a 4 stanoví:
„3.   Projekt bude zamítnut, pokud nastane alespoň jedna z následujících okolností:
[…]
2)
projekt nesplňuje hodnotící kritéria a odstranění nedostatků uvedených v odstavci 4 tohoto článku by ovlivnilo opodstatněnost projektů.
[…]
4.   Rozhodnutí o podmíněném schválení projektu je přijato tehdy, když uchazeč musí podniknout určité kroky stanovené styčným orgánem k tomu, aby projekt zcela splnil hodnotící kritéria a bylo možné jej uskutečnit vhodným způsobem. Uvedené rozhodnutí musí obsahovat příslušné podmínky a splnění těchto podmínek je ověřeno s ohledem na příslušné specifikace. Pokud není splněna některá z uvedených podmínek stanovených v tomto rozhodnutí nebo není splněna ve lhůtě stanovené v rozhodnutí, je projekt považován za zamítnutý“.
Článek 30 tohoto zákona, nadepsaný „Doplnění projektů“, stanoví:
„Projekt nelze doplňovat od jeho předložení až do přijetí rozhodnutí o jeho schválení, podmíněném schválení nebo zamítnutí.“
Prováděcí nařízení
Podporu, o kterou jde ve věci v původním řízení, upravuje Ministru kabineta noteikumi Nr. 612 „Darbības programmas ‚Izaugsme un nodarbinātība‘ 3.1.1. specifiskā atbalsta mērķa ‚Sekmēt MVK izveidi un attīstību, īpaši apstrādes rūpniecībā un RIS3 prioritārajās nozarēs‘ 3.1.1.5. pasākuma ‚Atbalsts ieguldījumiem ražošanas telpu un infrastruktūras izveidei vai rekonstrukcijai‘ otrās projektu iesniegumu atlases kārtas īstenošanas noteikumi“ [nařízení Rady ministrů č. 612 o pravidlech k provádění druhé fáze výběru projektů pro operační program „Růst a zaměstnanost“, zvláštní cíl 3.1.1 „Podpora zřizování a rozvoje malých a středních podniků, zvláště ve výrobním průmyslu a prioritních sektorech regionálních inovačních strategií pro inteligentní specializaci (RIS3)“, opatření 3.1.1.5 „Investiční podpory na budování a rekonstrukci výrobních prostor a infrastruktury“] ze dne 25. září 2018 (
Latvijas Vēstnesis
, 2018, č. 101, dále jen „prováděcí nařízení“). Článek 7 tohoto prováděcího nařízení zní takto:
„Druhá fáze výběru projektů podpory je prováděna prostřednictvím veřejné výzvy.“
Článek 15 uvedeného prováděcího nařízení stanoví:
„Nárok na financování nelze přiznat, pokud
[…]
15.3. je uchazeč podnikem v obtížích podle čl. 2 bodu 18 nařízení č. 651/2014;
[…]“
Specifikace pro výběr projektů
Praktické aspekty výběru projektů jsou upraveny specifikacemi pro výběr projektů vypracovanými Centrālā finanšu un līgumu aģentūra (ústřední agentura pro finance a veřejná výběrová řízení) (dále jen „příslušná vnitrostátní agentura“), jakož i jejich přílohami.
Oddíl II odst. 6 přílohy 5 těchto specifikací, nadepsaný „Způsoby uplatňování kritérií hodnocení projektů“, stanoví:
„Projekt bude hodnocen jako ‚bez výhrady pozitivní‘, není-li uchazeč hospodářským subjektem v obtížích. Klasifikace jako podnik v obtížích v době vydání rozhodnutí o poskytnutí podpory se musí objektivně zakládat na ověřitelných a spolehlivých údajích o uchazeči a společnostech s ním propojených:
a)
Informace uvedené v poslední zveřejněné závěrečné výroční zprávě je nutno ověřit.
b)
Je-li předložena prozatímní zpráva o hospodaření podniku, která byla schválena přísežným auditorem, použijí se údaje z této zprávy k určení, zda se jedná o podnik v obtížích.
c)
Odkazuje-li uchazeč na veřejně dostupné informace [(tedy) ověřitelné] a odvolává-li se přitom na zvýšení povinného kapitálu po poslední závěrečné výroční zprávě, zohlední se tyto informace předložené současně s prozatímní zprávou o hospodaření podniku schválenou přísežným auditorem.
[…]
Projekt bude ohodnocen jako ‚podmíněně pozitivní‘, jestliže jsou předložené informace neúplné nebo nejsou dostatečně konkrétní. Uchazeč je v tomto případě vyzván, aby předložené informace doplnil. Doplnění se však smí týkat pouze technických, aritmetických a redakčních aspektů. […]“
Obchodní zákoník
Článek 12 Komerclikums (obchodní zákoník), nadepsaný „Zveřejnění v rejstříku“, stanoví:
„1.   Zápisy v obchodním rejstříku jsou účinné vůči třetím osobám od okamžiku jejich zveřejnění. […]
2.   Pokud údaje, které musí být zapsány v obchodním rejstříku, nejsou zapsány, nebo jsou-li zapsány, ale nejsou zveřejněny, osoba, v jejíž prospěch měly být uvedené údaje zapsány, je nemůže uplatnit vůči třetím osobám, s výjimkou případu, že tyto třetí osoby s nimi již byly obeznámeny.
[…]“
Článek 196 obchodního zákoníku, nadepsaný „Rozhodnutí o změně povinného kapitálu“, stanoví:
„1.   Povinný kapitál lze zvýšit nebo snížit jen na základě rozhodnutí valné hromady, v němž jsou stanoveny způsoby uvedeného zvýšení nebo snížení.
[…]
3.   V případě rozhodnutí o změně povinného kapitálu musí být provedena také příslušná změna stanov.“
Článek 202 odst. 3 tohoto zákoníku, nadepsaný „Žádosti o zápis zvýšení povinného kapitálu do obchodního rejstříku“, stanoví:
„Povinný kapitál se považuje za zvýšený v den zápisu nové výše kapitálu do obchodního rejstříku.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
V rámci veřejné výzvy k výběru projektů za účelem získání financování v rámci programu spolufinancování z EFRR „Růst a zaměstnanost“ předložila Zinātnes parks, společnost s ručením omezeným založená podle lotyšského práva, příslušné vnitrostátní agentuře projekt dne 30. dubna 2019, což bylo nejzazší datum pro předložení projektu. Ke svému projektu tato žalobkyně předložila rozhodnutí své valné hromady ze dne 29. dubna 2019 o změně svých stanov a zvýšení povinného kapitálu prostřednictvím splacení části povinného kapitálu a získání nového podílu ve společnosti s připočtením emisního ážia konkrétním společníkem ve stanovené lhůtě.
Během období posuzování projektu sdělila uvedená žalobkyně příslušné vnitrostátní agentuře, že zvýšení povinného kapitálu bylo zapsáno do obchodního rejstříku dne 24. července 2019 a později předložila pro doplnění prozatímní zprávu o hospodaření podniku schválenou přísežným auditorem.
Ministerstvo financí svým zamítavým rozhodnutím projekt společnosti Zinātnes parks zamítlo z důvodu, že ke dni, kdy svůj projekt předložila, ji bylo třeba považovat za „podnik v obtížích“ ve smyslu čl. 2 bodu 18 písm. a) nařízení č. 651/2014.
Administratīvā rajona tiesa (správní soud prvního stupně, Lotyšsko), a sice předkládající soud, k němuž byla podána žaloba na neplatnost tohoto rozhodnutí, uvádí, že mezi účastníky řízení je nesporné, že pokud by byly zohledněny údaje uvedené v poslední finanční zprávě společnosti Zinātnes parks za rok 2018, tato společnost by byla „podnikem v obtížích“ ve smyslu čl. 2 bodu 18 písm. a) tohoto nařízení. Není sporu ani o tom, že po zvýšení základního kapitálu a zápisu příslušných změn do obchodního rejstříku uvedená společnost již nesplňovala kritérium uvedené v čl. 2 bodě 18 písm. a) nařízení č. 651/2014 k tomu, aby byla kvalifikována jako „podnik v obtížích“. Mezi účastníky řízení naproti tomu existují rozdílné názory, pokud jde o otázku, v jakém rozsahu měl být příslušnou vnitrostátní agenturou zohledněn výše uvedený zápis zvýšení základního kapitálu do obchodního rejstříku a důkazní návrh předložený společností Zinātnes parks v průběhu řízení o přezkumu projektů.
V této souvislosti má předkládající soud pochybnosti především o tom, zda Ministerstvo financí tím, že přijalo zamítavé rozhodnutí, správně vyložilo pojem „upsaný základní kapitál“ uvedený v čl. 2 bodu 18 písm. a) nařízení č. 651/2014 ve světle pojmu „povinný kapitál“ uvedeného v lotyšské vnitrostátní právní úpravě tak, že označuje pouze základní kapitál, který byl zveřejněn v souladu s postupy specifikovanými ve vnitrostátních právních předpisech.
V lotyšském právním řádu čl. 202 odst. 3 obchodního zákoníku stanoví, že se povinný kapitál považuje za zvýšený v den zápisu nové výše základního kapitálu do obchodního rejstříku, a teprve od tohoto data se lze takového zvýšení dovolávat vůči třetím osobám. Předkládající soud nicméně uvádí, že čl. 2 bod 18 písm. a) nařízení č. 651/2014 neobsahuje žádný výslovný odkaz na právo členských států, jehož cílem by bylo definovat pojem „základní kapitál“. Dále pak směrnice 2017/1132, zejména její články 14 a 16, nepodřizuje platnost rozhodnutí o zvýšení základního kapitálu předběžné podmínce, a ani výslovně neponechává členským státům pravomoc tuto otázku upravit.
Předkládající soud si rovněž klade otázku, zda požadavky stanovené v rámci výběrového řízení v oblasti dokumentů, které mají být předloženy, a zejména data, ke kterému tyto dokumenty musejí být předloženy, jsou relevantní pro posouzení finanční situace uchazeče a zda případně případné nedostatky projektu, co se týče důkazu o finanční situaci uchazeče, mohou být zhojeny během výběrového řízení. Předkládající soud totiž zejména uvádí, že podle čl. 125 odst. 3 písm. a) bodu ii) nařízení č. 1303/2013 musí být postupy a kritéria výběru transparentní a nediskriminační.
Tento soud má za to, že na těchto zásadách je
prima facie
založena zásada zakotvená v článku 30 zákona o řízení fondů a rozvinutá ve specifikacích pro výběr projektů, podle které projekty nemohou být upřesněny nebo doplněny po jejich předložení. V důsledku toho musí příslušná vnitrostátní agentura dodržovat kritéria, která sama stanovila, takže byla povinna vyloučit z výběru projektů uchazeče, kteří nepřiložili dokument nebo nesdělili informaci, jejíž předložení bylo uloženo ustanoveními upravujícími tento výběr. Předkládající soud však uvádí, že i když Soudní dvůr již v kontextu veřejných zakázek konstatoval, že existuje rovněž povinnost dodržovat podobné zásady při výběru nabídek, taková úvaha z judikatury Soudního dvora v oblasti státních podpor výslovně nevyplývá.
Za těchto podmínek se Administratīvā rajona tiesa (správní soud prvního stupně) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být pojem ‚upsaný základní kapitál‘ uvedený v čl. 2 bodě 18 písm. a) [nařízení č. 651/2014] ve spojení s dalšími ustanoveními unijního práva upravujícími činnost společností vykládán v tom smyslu, že za účelem určení upsaného základního kapitálu je třeba vycházet jen z údajů, které byly zveřejněny způsobem stanoveným vnitrostátními právními předpisy každého členského státu, přičemž tyto údaje se proto musí považovat za účinné až od tohoto okamžiku?
2)
Je třeba pro zařazení pod pojem ‚podnik v obtížích‘ uvedený v čl. 2 bodě 18 [nařízení č. 651/2014] považovat za relevantní požadavky stanovené v rámci postupů výběru projektů způsobilých k financování z evropských fondů a týkající se dokladů, které musí být předloženy za účelem prokázání finanční situace společnosti?
3)
V případě kladné odpovědi na druhou předběžnou otázku, je vnitrostátní právní úprava týkající se výběru projektů, která stanoví, že projekty nelze po jejich předložení doplňovat, slučitelná se zásadami zákazu diskriminace a transparentnosti uvedenými v čl. 125 odst. 3 písm. a) bodě ii) [nařízení č. 1303/2013]?“
K předběžným otázkám
K první otázce
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 2 bod 18 písm. a) nařízení č. 651/2014 musí být vykládán v tom smyslu, že za účelem určení, zda je společnost „v obtížích“ ve smyslu tohoto ustanovení, musí být výraz „upsaný základní kapitál“ chápán tak, že odkazuje pouze na vklady zveřejněné způsobem stanoveným vnitrostátními právními předpisy členského státu, ve kterém byla tato společnost založena.
Úvodem je třeba připomenout, že článek 3 nařízení č. 1301/2013 stanoví, že podniky v obtížích podle definice v předpisech Unie pro státní podporu jsou vyloučeny z jakékoli podpory z EFRR.
V době rozhodné z hlediska skutečností v původním řízení byl pojem „podnik v obtížích“ definován předpisy Unie pro státní podporu uvedenými v čl. 2 bodu 18 nařízení č. 651/2014. Toto ustanovení, které neuvádí jednotnou definici pojmu „podnik v obtížích“, stanoví spíše několik alternativních kritérií, mezi něž patří pod písm. a) kritérium spočívající v tom, že u společnosti s ručením omezeným došlo v důsledku kumulace ztrát ke ztrátě více než poloviny upsaného základního kapitálu.
Pokud jde přitom o pojem „upsaný základní kapitál“ použitý v čl. 2 bodu 18 nařízení č. 651/2014, toto ustanovení pouze blíže stanoví, že tento pojem zahrnuje případně jakékoli emisní ážio. Naproti tomu uvedené ustanovení, ani žádné jiné ustanovení obsažené v tomto nařízení neuvádějí jeho definici ani blíže nestanoví, ke kterému datu je třeba mít za to, že zvýšení tohoto kapitálu nabylo účinnosti.
Podle ustálené judikatury platí, že z požadavků jednotného používání unijního práva i zásady rovnosti vyplývá, že znění ustanovení unijního práva, které výslovně neodkazuje na právo členských států za účelem vymezení svého smyslu a dosahu, musí být zpravidla vykládáno autonomním a jednotným způsobem v celé Unii. Kromě toho význam a dosah pojmů, pro které nemá unijní právo žádnou definici, je třeba určit v souladu s jejich obvyklým smyslem, s přihlédnutím ke kontextu, ve kterém jsou použity, a cílům, které sleduje právní úprava, jejíž jsou součástí (v tomto smyslu viz zejména rozsudek ze dne 17. prosince 2020, BAKATI PLUS,
C‑656/19
,
EU:C:2020:1045
, body
a
, jakož i citovaná judikatura).
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že v kontextu společností s ručením omezeným odkazuje výraz „základní kapitál“ ve svém obvyklém smyslu na hodnotu vkladů, které společníci nebo akcionáři společnosti poskytli nebo se zavázali této společnosti poskytnout výměnou za to, že získají podíly ve společnosti nebo v jejich prospěch budou vydány akcie. Pokud jde o výraz „upsaný“, tento pojem je zpravidla používán k označení částky, kterou se stávající či budoucí společníci nebo akcionáři neodvolatelně zavázali vložit do společnosti bez ohledu na to, zda odpovídající vklady již byly splaceny, či nikoli. Výraz „upsaný základní kapitál“ je výjimečně použit k tomu, aby odkazoval pouze na základní kapitál, který uvedení společníci nebo akcionáři skutečně zaplatili, pouze tehdy, pokud za tímto výrazem následuje přídavné jméno „splacený“.
Z toho vyplývá, že vzhledem k tomu, že čl. 2 bod 18 písm. a) nařízení č. 651/2014 používá výraz „upsaný základní kapitál“ bez další specifikace, musí být tento výraz chápán tak, že odkazuje na veškeré vklady, které stávající či budoucí společníci nebo akcionáři již uskutečnili nebo se neodvolatelně zavázali je uskutečnit.
Tento závěr potvrzují cíle sledované nařízením č. 651/2014 vykládaným v jeho kontextu.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že alternativní kritéria definice pojmu „podnik v obtížích“ uvedená v čl. 2 bodě 18 nařízení č. 651/2014 mají za cíl upřesnit dosah čl. 1 odst. 4 tohoto nařízení, podle kterého se uvedené nařízení nepoužije na podporu určenou podnikům v obtížích, s výjimkou režimů podpory na náhradu škod způsobených některými přírodními pohromami.
Podle bodu 14 odůvodnění tohoto nařízení je cílem sledovaným uvedeným čl. 1 odst. 4, a tedy pojmem „podnik v obtížích“, zajistit, aby podpora poskytnutá dotyčným podnikům byla posuzována podle pokynů týkajících se specificky státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích, tak aby se zamezilo jejich obcházení.
V tomto ohledu sdělení Komise týkající se pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci nefinančních podniků v obtížích (
Úř. věst. 2014, C 249, s. 1
), na které výslovně odkazuje bod 14 odůvodnění nařízení č. 651/2014, ve svých bodech 20 a 23 blíže uvádí, že „je podnik považován za podnik v obtížích, pokud bude v krátkodobém či střednědobém výhledu bez zásahu státu téměř s jistotou odsouzen k ukončení činnosti. […] Vzhledem k tomu, že je ohrožena jeho vlastní existence, nemůže být podnik v obtížích považován za prostředek k prosazování jiných politických cílů veřejného zájmu, dokud není zajištěna jeho životaschopnost.“
S ohledem na údaje uvedené v tomto sdělení Komise musí být cíl uvedený v bodě 14 odůvodnění nařízení č. 651/2014 a související kritérium stanovené v čl. 2 bodě 18 písm. a) nařízení č. 651/2014 vykládány tak, že jejich cílem je posoudit způsobilost dotyčné společnosti zachovat svou činnost v krátkodobém či střednědobém výhledu.
Přezkum tohoto kritéria tedy předpokládá zohlednění veškerých vkladů, které se společníci nebo akcionáři neodvolatelně zavázali uskutečnit. I když totiž tyto vklady nejsou dosud splaceny, představují stejně jako splacené vklady relevantní informaci, pokud jde o způsobilost dotyčné společnosti zachovat svou činnost v takovém výhledu.
V důsledku toho musí být pojem „upsaný základní kapitál“ ve smyslu čl. 2 bodu 18 písm. a) nařízení č. 651/2014 vykládán tak, že představuje autonomní pojem, který odkazuje na veškeré vklady, které stávající či budoucí společníci nebo akcionáři společnosti uskutečnili nebo se neodvolatelně zavázali je uskutečnit.
V projednávané věci ze skutečností ve spise předloženém Soudnímu dvoru, připomenutých v bodě 29 tohoto rozsudku, vyplývá, že valná hromada společnosti Zinātnes parks před předložením jejího projektu příslušné vnitrostátní agentuře za účelem financování v rámci programu spolufinancování z EFRR rozhodla o zvýšení povinného kapitálu prostřednictvím toho, že konkrétní společník ve stanovené lhůtě splatí část povinného kapitálu a získá nový podíl ve společnosti s připočtením emisního ážia. S ohledem na autonomní a jednotný výklad pojmu „upsaný základní kapitál“ uvedený v předchozím bodě tohoto rozsudku přísluší předkládajícímu soudu, aby posoudil, zda tyto skutečnosti, zjištěné k okamžiku předložení tohoto projektu, dokládají existenci neodvolatelného závazku tohoto společníka provést uvedené zvýšení kapitálu na základě kritérií stanovených za tímto účelem vnitrostátním právem, na základě kterého byla dotyčná společnost založena.
V tomto ohledu je totiž třeba zdůraznit, že je zajisté pravda, že unijní právo provádí v kapitolách III a IV hlavy I směrnice 2017/1132 koordinaci vnitrostátních pravidel o zveřejňování v oblasti zvyšování kapitálu, pokud jde o společnosti spadající do oblasti působnosti těchto kapitol. Z bodů 7 a 8 odůvodnění této směrnice, jakož i z čl. 1 první odrážky této směrnice však vyplývá, že cílem této koordinace je zejména umožnit třetím osobám seznámit se se základními listinami dotyčné společnosti. Z bodů odůvodnění uvedené směrnice, ani z žádného z jejích ustanovení naproti tomu nevyplývá, že by tato pravidla zveřejňování představovala podmínky, které je třeba dodržet k tomu, aby závazek provést vklad mohl být považován za neodvolatelný.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 2 bod 18 písm. a) nařízení č. 651/2014 musí být vykládán v tom smyslu, že za účelem určení, zda je společnost „v obtížích“ ve smyslu tohoto ustanovení, musí být výraz „upsaný základní kapitál“ chápán tak, že odkazuje na veškeré vklady, které stávající či budoucí společníci nebo akcionáři společnosti uskutečnili nebo se neodvolatelně zavázali je uskutečnit.
Ke druhé otázce
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 3 odst. 3 nařízení č. 1301/2013 musí být vykládán v tom smyslu, že za účelem určení, zda je třeba mít za to, že uchazeč není „v obtížích“ ve smyslu čl. 2 bodu 18 nařízení č. 651/2014, musí příslušný řídící orgán zohlednit pouze důkazní návrhy v souladu s požadavky uvedenými při stanovení postupu výběru projektů.
V tomto ohledu je třeba uvést, že čl. 3 odst. 3 nařízení č. 1301/2013 pouze blíže stanoví, že EFRR nepodporuje podniky v obtížích podle definice v předpisech Unie pro státní podporu. Je tedy třeba konstatovat, že toto ustanovení neobsahuje údaj o povaze důkazů, které mohou být zohledněny při prokazování, že podnik není v obtížích.
Ze znění čl. 125 odst. 3 nařízení č. 1303/2013, který definuje úlohu řídících orgánů zodpovídajících za řízení operačních programů, však vyplývá, že tyto orgány jsou povinny zavést a po schválení použít vhodné postupy a kritéria výběru a zejména zajistit, že příjemci podpor mají finanční způsobilost ke splnění podmínek pro podporu, a že tedy z tohoto důvodu, pokud jde o podporu EFRR, uvedení příjemci nejsou „v obtížích“ ve smyslu čl. 2 bodu 18 nařízení č. 651/2014.
Ke splnění této povinnosti musí řídící orgány nezbytně vycházet z informací, které jsou dostatečně spolehlivé k rozptýlení veškerých důvodných pochybností o finanční situaci dotčených společností.
Pokud jde o určení přesné povahy důkazů, které mohou být zohledněny, vzhledem k tomu, že unijní právní úprava neobsahuje v tomto ohledu žádný údaj, toto určení spadá do procesní autonomie členských států, přičemž příslušné vnitrostátní orgány mají v tomto ohledu určitý rozhodovací prostor při stanovení postupu výběru projektů.
V souladu se zásadami rovnocennosti a efektivity však tyto požadavky na důkazy nesmějí být vyšší než požadavky na důkazy upravující podobné situace podléhající vnitrostátnímu právu, umožnily-li by takové požadavky, pokud by byly použity, zachovat užitečný účinek čl. 3 odst. 3 nařízení č. 1301/2013, ani nesmějí v praxi znemožňovat nebo nadměrně ztěžovat výkon práv přiznaných unijním právem, a zejména práva, aby každý nositel projektu jej mohl účelně předložit, aby využil podporu z EFRR (obdobně viz rozsudky ze dne 21. ledna 2016, Eturas a další,
C‑74/14
,
EU:C:2016:42
, bod
, jakož i ze dne 3. června 2021, Instituto Madrileño de Investigación y Desarrollo Rural, Agrario y Alimentario,
C‑726/19
,
EU:C:2021:439
, bod
).
Vzhledem k tomu, že se řízení, o které jde ve věci v původním řízení, týká poskytnutí financování z unijního rozpočtu v rámci programů EFRR, a že z tohoto důvodu představuje opatření k provedení unijního práva, musí být rovněž v souladu s obecnými zásadami unijního práva, mezi něž patří zejména zásady rovného zacházení, transparentnosti a proporcionality, které mají zásadní význam, jedná-li se o postup, v rámci něhož soutěží hospodářské subjekty (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. dubna 2017, Farkas,
C‑564/15
,
EU:C:2017:302
, body
a
).
Dodržování zásad rovného zacházení a transparentnosti zejména předpokládá, že se tytéž požadavky na důkazy uplatní na všechny uchazeče v rámci téhož programu a že jsou tyto požadavky zveřejněny (obdobně viz rozsudky ze dne 2. června 2016, Pizzo,
C‑27/15
,
EU:C:2016:404
, bod
, jakož i ze dne 11. května 2017, Archus a Gama,
C‑131/16
,
EU:C:2017:358
, bod
). Pokud jde o zásadu proporcionality, tato zásada ukládá, aby tyto požadavky nešly nad rámec toho, co je nezbytné pro ověření věcných podmínek stanovených unijním právem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 3. června 2021, Rad Service a další,
C‑210/20
,
EU:C:2021:445
, bod
).
Předkládajícímu soudu přísluší posoudit, zda jsou v projednávaném případě všechny tyto podmínky splněny. Soudní dvůr však může za účelem podání vodítek, která jej při tomto posouzení povedou, předkládajícímu soudu poskytnout veškeré prvky výkladu spadající do unijního práva, které by pro něj mohly být užitečné [viz zejména rozsudky ze dne 16. července 2015, ČEZ Razpredelenie Bulgaria,
C‑83/14
,
EU:C:2015:480
, bod
, a ze dne 6. října 2021, A (Překročení hranic na rekreačním plavidle),
C‑35/20
,
EU:C:2021:813
, bod
].
V tomto ohledu z vnitrostátní právní úpravy citované předkládajícím soudem vyplývá, že kvalifikace jako „podnik v obtížích“ musí být na základě požadavků stanovených v této právní úpravě pro účely výběrového řízení provedena pouze s ohledem na informace uvedené v poslední zveřejněné závěrečné výroční zprávě, nebo pokud uchazeč předloží prozatímní zprávu o hospodaření podniku schválenou přísežným auditorem, s ohledem na informace uvedené v posledně uvedené zprávě. Odkazuje-li uchazeč na veřejně dostupné informace a odvolává-li se na zvýšení povinného kapitálu po poslední závěrečné výroční zprávě, zohlední se tyto informace předložené současně s prozatímní zprávou o hospodaření podniku schválenou přísežným auditorem.
Především vzhledem k tomu, že společnost může v zásadě nechat vypracovat prozatímní zprávu o hospodaření podniku přísežným auditorem kdykoli, aniž to pro ni představuje natolik nepřiměřený náklad, že by takový požadavek v praxi znemožnil nebo nadměrně ztížil prokázání toho, že společnost, která byla „v obtížích“ ve smyslu čl. 2 bodu 18 nařízení č. 651/2014 v době, kdy byla vypracována její poslední závěrečná výroční zpráva, již v obtížích není, taková pravidla nemohou být v zásadě považována za pravidla, která jsou v rozporu se zásadou efektivity.
Pokud jde dále o dodržení zásad rovného zacházení a transparentnosti, ze spisu nevyplývá, že předkládající soud má pochybnosti o tom, že požadavky, o které jde ve věci v původním řízení, byly řádně zveřejněny nebo že se použijí bez rozdílu.
Konečně, pokud jde o zásadu proporcionality, s ohledem na požadavky související s vypracováním výročních zpráv, které přispívají k důvěryhodnosti informací v nich obsažených, jakož i na záruky, které poskytuje schválení prozatímních zpráv o hospodaření podniku přísežným auditorem, se nejeví, že by uložení povinnosti řídícímu orgánu, aby vycházel výlučně z těchto druhů dokumentů, šlo nad rámec toho, co je nezbytné k ověření podmínky stanovené v čl. 2 bodu 18 nařízení č. 651/2014.
Za těchto podmínek unijní právo v zásadě nebrání tomu, aby taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava, o kterou jde ve věci v původním řízení, od řídícího orgánu vyžadovala, aby posoudil finanční situaci podniku pouze s ohledem na informace obsažené v poslední zveřejněné závěrečné výroční zprávě společnosti – uchazeče, jakož i případně v prozatímní zprávě o hospodaření podniku schválené přísežným auditorem, byla-li tato prozatímní zpráva o hospodaření podniku tomuto orgánu předložena, ledaže se ukáže, že tyto požadavky nerespektují zásadu rovnocennosti, což musí určit posledně uvedený orgán.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že čl. 3 odst. 3 nařízení č. 1301/2013 musí být vykládán v tom smyslu, že za účelem určení, zda je třeba mít za to, že uchazeč není „v obtížích“ ve smyslu čl. 2 bodu 18 nařízení č. 651/2014, musí příslušný řídící orgán zohlednit pouze důkazy v souladu s požadavky uvedenými při stanovení postupu výběru projektů, jsou-li tyto požadavky v souladu se zásadami efektivity a rovnocennosti, jakož i s takovými obecnými zásadami unijního práva, jako jsou zejména zásady rovného zacházení, transparentnosti a proporcionality.
Ke třetí otázce
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 125 odst. 3 nařízení č. 1303/2013, jakož i zásady zákazu diskriminace a transparentnosti, na které toto ustanovení odkazuje, musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž projekty nelze po jejich předložení doplňovat.
Úvodem je třeba uvést, že předkládající soud neupřesňuje, pokud ve formulaci své otázky odkazuje na předložení projektů, zda má na mysli nejzazší datum pro předložení projektů stanovené vnitrostátním právem, nebo den, kdy byl projekt dotyčného uchazeče předložen. Ze spisu však vyplývá, že ve věci, o kterou jde v původním řízení, společnost Zinātnes parks předložila svůj spis k nejzazšímu datu pro předložení projektů stanovenému vnitrostátním právem. Nejeví se tedy nezbytným zkoumat otázku, zda unijní právo ukládá členským státům povinnost umožnit uchazečům, aby tyto projekty doplnili po jejich předložení, ale před nejzazším datem. Naproti tomu tato otázka vyvstává, pokud jde o doplnění, která mohou být provedena po tomto nejzazším datu.
Dále je třeba uvést, že čl. 125 odst. 3 písm. d) nařízení č. 1303/2013 pouze uvádí, že se příslušný řídící orgán před schválením každé operace přesvědčí, že každý příjemce podpory EFRR má správní, finanční a provozní způsobilost ke splnění podmínek podpory pro každou operaci, aniž blíže uvádí, v jakém okamžiku musí být tato způsobilost posouzena, ani v jakém okamžiku musí uchazeči poskytnout tomuto orgánu informace nezbytné k ověření uvedené způsobilosti.
Vzhledem k tomu, že unijní právo nestanoví nejzazší datum pro poskytnutí nezbytných důkazů řídícím orgánům, je na členských státech, aby o tom rozhodly v mezích stanovených zásadami efektivity a rovnocennosti, jakož i povinností každého řídícího orgánu pečlivě dbát na dodržování obecných právních zásad, mezi něž patří zásady rovného zacházení a transparentnosti, připomenuté v čl. 125 odst. 3 nařízení č. 1303/2013, jakož i zásada proporcionality.
Pokud jde konkrétně o zásady transparentnosti a rovného zacházení, je třeba připomenout, že pokud členský stát stanovil pro uchazeče nejzazší datum pro doplnění jejich spisu, tyto zásady řídícím orgánům ukládají, aby z výběrového řízení vyloučily jakýkoli návrh, k němuž k tomuto datu nejsou přiloženy nezbytné informace (obdobně viz rozsudky ze dne 6. listopadu 2014, Cartiera dell’Adda,
C‑42/13
,
EU:C:2014:2345
, bod
, a ze dne 2. června 2016, Pizzo,
C‑27/15
,
EU:C:2016:404
, body
až
).
Ve věci, o kterou jde v původním řízení, z informací poskytnutých předkládajícím soudem vyplývá, že dotyčný členský stát, který měl za to, že podmínka uvedená v čl. 3 odst. 3 nařízení č. 1301/2013 musí být posuzována ke dni schválení projektů, se rozhodl zakázat týmž uchazečům doplnit jejich spis po nejzazším datu pro předložení uvedených projektů.
S ohledem na to, že vnitrostátní řídící orgány musejí mít čas nezbytný k vyřízení spisů, které jim byly předloženy (v tomto smyslu obdobně viz viz rozsudky ze dne 10. února 1998, Německo v. Komise,
C‑263/95
,
EU:C:1998:47
, bod
, a ze dne 25. března 2010, Komise v. Španělsko,
C‑392/08
,
EU:C:2010:164
, bod
), však tomuto členskému státu nelze vytýkat, že pro uchazeče k tomu, aby příslušnému řídícímu orgánu předali všechny nezbytné informace, stanovil nejzazší datum, které předchází datu schválení projektů.
Dále pak, jak v podstatě zdůraznila generální advokátka v bodě 80 svého stanoviska, pokud by bylo uchazečům umožněno, aby doplnili svůj spis po nejzazším datu pro předložení projektů, příslušný řídící orgán by se mohl ocitnout v situaci, kdy by musel opakovaně přezkoumávat tytéž spisy, zejména s rizikem, že datum schválení uvedených projektů bude muset být odloženo, čímž by tak byly ohroženy cíle programů financování, nebo že již nebudou dodrženy zásady rovného zacházení a transparentnosti. Taková možnost by rovněž mohla způsobit příslušnému řídícímu orgánu dodatečné náklady, přičemž členský stát si může legitimně přát, aby je v souladu se zásadou řádné správy nenesl.
Je tedy nutno konstatovat, že členský stát může rozhodnout, že uchazeči nejsou oprávněni doplnit svůj spis po nejzazším datu pro předložení projektů, i kdyby vnitrostátní právní předpisy stanovily, že uvedená podmínka stanovená v čl. 3 odst. 3 nařízení č. 1301/2013 musí být posouzena k pozdějšímu datu.
V souladu se zásadou rovnocennosti je nutno ve vnitrostátním právu identifikovat postupy, které jsou s ohledem na jejich předmět, důvod a podstatné náležitosti srovnatelné s postupem upraveným pro získání podpory z EFRR, a ujistit se o tom, že tyto postupy nejsou v důsledku toho, že umožňují uchazečům doplnit jejich spis po nejzazším datu pro předložení projektů, příznivější než postup, o který jde ve věci v původním řízení [obdobně viz rozsudek ze dne 26. září 2018, Belastingdienst v. Toeslagen (Odkladný účinek odvolání),
C‑175/17
,
EU:C:2018:776
, body
až
].
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na třetí otázku odpovědět tak, že čl. 125 odst. 3 nařízení č. 1303/2013, jakož i zásady zákazu diskriminace a transparentnosti, na které toto ustanovení odkazuje, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle níž projekty nelze po nejzazším datu pro předložení uvedených projektů doplňovat. V souladu se zásadou rovnocennosti se však to, že uchazeči nemohou doplnit svůj spis po nejzazším datu pro předložení projektů, musí týkat všech postupů, které by případně mohly být s ohledem na jejich předmět, důvod a podstatné náležitosti považovány za srovnatelné s postupem upraveným pro získání podpory z EFRR.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:

1)
Článek 2 bod 18 písm. a) nařízení Komise (EU) č. 651/2014 ze dne 17. června 2014, kterým se v souladu s články 107 a 108 [SFEU] prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné s vnitřním trhem, musí být vykládán v tom smyslu, že za účelem určení, zda je společnost „v obtížích“ ve smyslu tohoto ustanovení, musí být výraz „upsaný základní kapitál“ chápán tak, že odkazuje na veškeré vklady, které stávající či budoucí společníci nebo akcionáři společnosti uskutečnili nebo se neodvolatelně zavázali je uskutečnit.

2)
Článek 3 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1301/2013 ze dne 17. prosince 2013 o Evropském fondu pro regionální rozvoj, o zvláštních ustanoveních týkajících se cíle Investice pro růst a zaměstnanost a o zrušení nařízení (ES) č. 1080/2006 musí být vykládán v tom smyslu, že za účelem určení, zda je třeba mít za to, že uchazeč není „v obtížích“ ve smyslu čl. 2 bodu 18 nařízení č. 651/2014, musí příslušný řídící orgán zohlednit pouze důkazy v souladu s požadavky uvedenými při stanovení postupu výběru projektů, jsou-li tyto požadavky v souladu se zásadami efektivity a rovnocennosti, jakož i s takovými obecnými zásadami unijního práva, jako jsou zejména zásady rovného zacházení, transparentnosti a proporcionality.

3)
Článek 125 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova a Evropském námořním a rybářském fondu, o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1083/2006, jakož i zásady zákazu diskriminace a transparentnosti, na které toto ustanovení odkazuje, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle níž projekty nelze po nejzazším datu pro předložení uvedených projektů doplňovat. V souladu se zásadou rovnocennosti se však to, že uchazeči nemohou doplnit svůj spis po nejzazším datu pro předložení projektů, musí týkat všech postupů, které by případně mohly být s ohledem na jejich předmět, důvod a podstatné náležitosti považovány za srovnatelné s postupem upraveným pro získání podpory z Evropského fondu pro regionální rozvoj.

Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: lotyština.